РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 20 декември 2006 г.
относно режима за помощи, който се прилага във Франция съгласно член 39 CA от Общия кодекс за данъците - Държавна помощ C46/2004 (ex NN65/2004)
(нотифицирано под номер C(2006) 6629)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2007/256/ЕО)
КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 88, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид споразумението за създаване на Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
след като прикани заинтересованите да представят своите коментари в съответствие с посочените членове (1) и като взе предвид тези коментари,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
С писмо от 19 февруари 2004 г. (D/51178) Комисията изпрати искане за информация до френските власти относно механизма на финансов лизинг, предоставен на някои одобрени от Министерството на финансите предприятия, и създаден по силата на член 77 от закон № 98-546 от 2 юли 1998 г., в който се съдържат редица разпоредби от икономически и финансов характер (2). С писмо от 18 март 2004 г., френските власти поискаха удължаване на срока за предоставяне на исканата информация. С писмо от 3 май 2004 г. (A/33117), Комисията получи от френските власти тази информация. С писмо от 6 юли 2004 г. (D/54933), Комисията поиска от френските власти предоставянето на допълнителна информация, която тя получи на 2 август 2004 г.(A/36007).
(2)
С писмо от 14 декември 2004 г. (D/205909), Комисията уведоми френските власти за решението си да открие официална процедура по разследване по силата на член 88, параграф 2 от Договора. Това решение бе публикувано в Официалния вестник на европейските общности (3). В решението си Комисията приканваше Франция и заинтересованите страни да представят своите коментари в определен срок.
(3)
С писма от 6 януари 2005 г. (A/30266) и от 4 февруари 2005 г. френските власти поискаха удължаване на този срок и Комисията уважи тези искания с писма, съответно от 11 януари 2005 г. (D/50220) и от 16 февруари 2005 г. (D/51190).
(4)
На 15 март 2005 г. (A/32251) Комисията получи коментарите на френските власти. В предоставения срок тя получи също така коментарите на шестнадесетте заинтересовани страни и те бяха изпратени на френските власти на 9 юни 2005 г. (D/54454).
(5)
С писмо от 7 юли 2005 г. (A/35587), френските власти поискаха от Комисията да удължи предоставения им срок, за да могат да обсъдят коментарите на заинтересованите страни. Комисията уважи молбата и френските власти представиха своите коментари окончателно с писмо от 20 юли 2005 г. (A/35981).
(6)
С електронна поща от 2 март 2006 г. (A/31655) френските власти изпратиха на Комисията допълнителни коментари относно оспорвания режим.
II. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА РЕЖИМА
(7)
По силата на член 39 C, първа алинея от Общия кодекс за данъците (ОКД) амортизацията на отдадено под наем или предоставено на разположение под каквато и да е било форма имущество се разпределя върху обичайната продължителност на ползването му.
(8)
В член 77 на закон № 98-546 се въвеждат две разпоредби в ОКД, целящи борба с избягването на плащане на данъци при операции по финансиране на движимо имущество от персонални дружества или от икономически групировки (ИГ) (4).
(9)
В член 39 C, втора алинея от ОКД се предвижда също така амортизацията, която се приспада от данъците за имуществото, отдадено под наем от една ИГ, да не надвишава размера на получения наем, след удържане на останалите разходи по това имущество.
(10)
Поради дегресивните амортизационни отчисления и финансовите разходи, които, по дефиниция, са съсредоточени през първите години на ползване на имуществото, през този период резултатите на ИГ са отрицателни, те стават положителни по време на втория период, когато размерът на получавания наем превиши общата сума на констатираните разходи (включително амортизационни отчисления и финансови разходи). Тъй като ИГ се подчинява на режима за персоналните дружества, дефицитът, който е регистриран през първите години от дейността ѝ, се приспада от облагаемата печалба, реализирана от членовете ѝ от текущата им дейност. Таванът на предвидената от член 39 С, алинея втора на ОКД амортизация, следователно, цели борба с неправомерното използване на този вид финансиране за финансова оптимизация.
(11)
В ОКД обаче е въведена дерогация от това ограничение, с което се създава амортизационен механизъм, който облагодетелства определени предприятия. Член 39 CA от ОКД постановява, че предвиденият от член 39 C, алинея втора от ОКД таван, не се прилага, когато ИГ финансират движимо имущество, чиято амортизация е дегресивна за период най-малко от 8 години (5), от момента, в който операцията е получила предварителното одобрение на финансовия министър.
(12)
Това одобрение се подчинява на няколко условия, по-точно, по същество:
-
покупната цена на имуществото трябва да съответства на пазарната цена;
-
инвестицията трябва да е от значим икономически и обществен интерес, особено по отношение на заетостта;
-
ползвателят на имуществото трябва да докаже, че имуществото е необходимо за неговата дейност и че определените начини на финансиране не са само финансови;
-
поне две трети от данъчното облекчение, което следва от одобрението, трябва да бъдат преотстъпени на ползвателя на имуществото.
(13)
Обикновено една ИГ - учредена по принцип от финансови институции - закупува на пазарна цена имуществото, което ще финансира, и го отдава на лизинг на ползвателя. Наемът, изплащан от ползвателя, и понижаването на цената на опцията за покупка при изтичане на договора позволяват на ИГ да покрие разходите по собственото си финансиране, включително лихвите и капитала.
(14)
Освен липса на таван за амортизация (6), предоставянето на одобрение от министъра позволява да се увеличи с един пункт дегресивния амортизационен коефициент, който обичайно се прилага към съответното имущество. Освен това при препродажбата на имуществото от ИГ на неговия ползвател, по-точно след изтичане на две трети от нормалната продължителност на ползване на имуществото, доходът от прехвърлянето се освобождава от данък.
(15)
Относно условието, свързано със съществуването на значим икономически и обществен интерес (7), френските власти посочиха, че не съществуват стратегически насоки за оценяване на този интерес и, че разследването е извършено с оглед на непреките последици от инвестицията върху заетостта, на условията на конкуренция и развитието на дейността в съответната икономическа зона, сред които е именно приносът за развитие или създаване на производствен, управленски или ръководен център, както и предвид приноса на тази инвестиция за подобряване на безопасността и опазването на околната среда.
(16)
Относно преотстъпването на ползвателя на имуществото на поне две трети от данъчното облекчение, което придобива отделна ИГ при получаване на одобрението (8), от член 39 CA от ОКД става ясно, че това се осъществява под формата на намаляване на размера на наема или чрез понижаване на стойността на опцията за покупка. При това, точният размер на облекчението, което се преотстъпва от ИГ на ползвателя, трябва да се определи при издаване на одобрението.
(17)
По искане на Комисията, френските власти предоставиха разпределение на всички кандидати за одобрение по сектори на дейност, както и на действителните бенефициери на оспорвания режим:
Сектор на дейност
Представени молби за одобрение
Предоставени решения за одобрение
Инвестиции в морския транспорт
142
110
Инвестиции във въздушния транспорт
32
18
Инвестиции в железопътния транспорт
5
2
Инвестиции в промишлеността
7
3
Инвестиции в космическата промишленост
3
0
(18)
В този контекст френските власти посочиха, че от 56 молби, за които не е взето решение за одобрение, 21 са били оттеглени, 13 са приключени без последствие, а 22 са отхвърлени. За отхвърлените 22 молби френските власти уточниха, че 15 се отнасят до операция за финансиране на съоръжения за морски транспорт, а останалите 7 се отнасят до финансиране на съоръжения за въздушен транспорт.
(19)
Френските власти посочиха също, че процедурите за одобрение по силата на член 39 CA от ОКД са суспендирани от 14 декември 2004 г., датата, на която са били уведомени за решението да се открие официална процедура по разследване.
III. ПРИЧИНИ, ДОВЕЛИ ДО ОТКРИВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
(20)
В решението си от 14 декември 2004 г. Комисията счита, че в изпълнение на член 39 СА от ОКД, на инвеститорите-членове на финансовите ИГ и на ползвателите на финансирано от ИГ имущество се предоставя облекчение. Относно избирателния характер на разглежданата мярка, Комисията подчертава, че финансовият министър явно разполага с неограничена власт при оценяване на условията за предоставяне на одобрение, която му позволява да подбира по субективни критерии бенефициерите на оспорвания режим. От друга страна е очевидно, че данъчният механизъм по член 39 СА от ОКД представлява мярка за помощ, от която се ползва главно транспортният сектор. В този контекст Комисията счита, че разглежданата мярка не може да се оправдае от характера или структурата на френската данъчна система. Според нея, оспорваните облекчения водят също така до използване на държавни ресурси, както и до нарушаване на конкуренцията и засягане на търговията в Общността.
(21)
Относно прегледа на съвместимостта на оспорвания режим с Общия пазар, Комисията счете, че на този етап нито една от дерогациите, предвидени в член 87, параграфи 2 и 3 от Договора, не е правно релевантна в настоящия контекст. Оспорваният данъчен режим явно не удовлетворява условията на общностните стратегически насоки, рамки и насоки, приети по отношение на държавните помощи. Следователно той не е съвместим с Общия пазар.
(22)
Впоследствие Комисията реши да открие официална процедура по разследване, за да отстрани съмненията си спрямо квалификацията на въпросния режим като държавна помощ, както и спрямо неговата съвместимост с Общия пазар.
IV. КОМЕНТАРИ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
(23)
В своите коментари френските власти отначало твърдят, че режимът по член 39 CA от ОКД не представлява държавна помощ. Той е само една техническа разновидност на прилагане на общото право, която позволява начина на въпросното финансиране да се постави под надзора на обществените власти и не е дерогация от общото право. Ограничението по член 39 C, алинея втора от ОКД относно приспадането на амортизацията, цели, като създава презумпция за избягване на плащането на данъци, да попречи този механизъм на финансиране да се използва за финансова оптимизация. Режимът по член 39 CA от ОКД цели също борба с избягването на плащане на данъци. Тъй като машините и съоръженията, за които се отнася тази разпоредба, са с възвръщаемост от една относително дългосрочна инвестиция, в тази хипотеза, използването на съответния лизинг, би отговорило не само на един стремеж към финансова оптимизация, но също и на една икономическа потребност.
(24)
В този контекст френските власти подчертават, че всички условия, които трябва да се изпълнят за предоставяне на одобрението, позволяват да се осъществява предварителен контрол на операциите за финансиране на машини и съоръжения посредством отдаване под наем с възможност за закупуване, а при ползването на оспорвания данъчен режим да се отстрани всяко финансиране, мотивирано главно от съображения за финансова оптимизация.
(25)
Такъв е, в частност, случаят с условието, според което инвестицията трябва да е от значим икономически и обществен интерес, именно по отношение на заетостта, и чието изпълнение предполага молбата за одобрение да бъде съпътствана от ангажименти за нови назначения. В това отношение френските власти уточняват, че създадените работни места трябва да бъдат запазени по време на минималния период на експлоатация на имуществото, или минимум 8 години. Според тях, създадените работни места трябва да дават възможност за нетно повишение на броя на работниците в дружеството, което кандидатства за одобрение, и трябва да са пряко обвързани с инвестицията.
(26)
Френските власти уточняват във връзка с това, че някои молби за одобрение са били отхвърлени с мотива за отсъствие на значим икономически и обществен интерес в предложения проект за финансиране. Две положения характеризират отсъствието на подобен интерес. На първо място, отсъствието на назначения или на задоволително набиране на работна ръка, в количествено и в качествено отношение, така че да се позволи създаването на управленски и ръководен център. На второ място, хипотезата, при която финансовото положение на кандидата би му позволило да си послужи с други средства за финансиране, които нямат насърчителен характер.
(27)
Условието за преотстъпване на ползвателя на по-голямата част от данъчното облекчение, което получават членовете на ИГ, в изпълнение на член 39 СА от ОКД, също дава възможност за борба с финансовата оптимизация, като при ползването на този механизъм се изключват операциите, предназначени единствено да реализират икономии на ликвидни средства.
(28)
От друга страна, френските власти подчертават, че така създаденият механизъм за контрол няма субективен характер. В това отношение те се позовават на юриспруденцията на френския Конституционен съвет, по силата на която одобрение като предвиденото в член 39 CA от ОКД няма субективен характер, а предоставя на финансовия министър единствено правото да се увери, че въпросната операция отговаря на определените от закона условия (9).
(29)
Във всеки случай данъчното облекчение, произтичащо от приспадането на стойността на амортизацията, не може да се оприличи на загуба на данъчни постъпления, а на по-различно разпределение във времето на облагаемата основа. Освен това определянето на точния дял на облекчението, който остава за инвеститорите-членове на ИГ, би се оприличило на възнаграждение, чиято стойност зависи от условията на пазара и от едно класическо търговско договаряне.
(30)
Относно посочения от Комисията избирателен характер на оспорвания данъчен режим, френските власти се позовават на няколко аргумента.
(31)
Първо, посоченият режим представлява една мярка от общ характер, която може да се прилага едновременно за секторите на промишлеността и транспорта. Като пример френските власти посочват оборудването за преработка на хартиена каша, резервоарите за съхранение на течни горива, печатарските преси и хладилните съоръжения, а това са промишлени машини и съоръжения, които могат да се амортизират по дегресивен метод в продължение на период от минимум 8 години. Френските власти обръщат също внимание на факта, че някои превозни средства, като камиони и автобуси, са изключени от полето на механизма, поради по-краткия им амортизационен период. Следователно, въпросният амортизационен период би се приложил към всички машини и съоръжения, чиято възвращаемост от инвестицията изисква доста дълъг период.
(32)
На второ място, прилагането на оспорвания режим предимно за транспортни съоръжения, действително се дължи на промени, които не зависят от волята на френските обществени власти, а именно, от една страна, от промяната на финансовото положение на промишлените дружества, и от друга, от предпочитанията на инвеститорите към транспортните съоръжения. Всъщност, активите на тези съоръжения изглеждат много атрактивни за инвеститорите, които, за да ограничат рисковете, избират лесно продаваемо имущество, в хипотезата, при която ползвателят би изпитал затруднения.
(33)
На трето място, оспорваният режим не облагодетелства френските предприятия, доколкото националността не е правно релевантен фактор за членство в дадена ИГ. Един чуждестранен инвеститор, по-точно, една финансова институция, би могла също да се ползва от този режим и от произтичащите от това икономии на ликвидни средства, независимо от мястото на данъчната си регистрация.
(34)
Във всеки случай, ако се предположи, че режимът по член 39 CA от ОКД представлява дерогация от общото право, той би имал неограничено поле за приложение, неограничен срок за прилагане и би се основавал на обективни хоризонтални критерии за борба с избягване на плащането на данъци. Следователно, той не би могъл да се квалифицира като държавна помощ, също като данъчния режим, разгледан в решението на Комисията 96/369/ЕО, от 13 март 1996, относно данъчната помощ при амортизация, ползвана от немските въздухоплавателни компании (10).
(35)
От друга страна, относно освобождаването от плащане на данък върху дохода от прехвърляне на имуществото, френските власти посочват, че облекчението, което членовете на ИГ получават при това освобождаване от плащане на данък, трябва също да бъде преотстъпено, в размер минимум от две трети, на крайния ползвател на имуществото. Те твърдят, че това подчиняващо се на определени условия освобождаване от плащане на данък, се обосновава от характера и структурата на френската данъчна сиcтема. То би се наложило, в случай на преждевременно прехвърляне на имуществото, за да се гарантира запазването на данъчното облекчение, което е резултат от приспадането на амортизацията при условията на общото право. Френските власти подчертават също, че такова освобождаване от плащане на данък ще съответства на общото право, считано от 1 януари 2007 г. Действително, след тази дата, доходите от прехвърлянето на притежавани повече от две години ценни книги за участие в печалбата на дружества няма да се облагат с данък, с уговорка за част от разходите и задълженията, равняваща се на 5 % от нетния резултат на доходите от прехвърлянето, които се отчитат при определяне на облагаемия резултат. Като се вземе предвид, обаче, че датата на сключване на договорите за предоставяне за разполагане с имущество, сключени между ИГ и ползвателите, датата, на която преждевременното прехвърляне на това имущество ще стане възможно, е след 1 януари 2007 г., такова прехвърляне може да се осъществи само при изтичане на две трети от изпълнението на тези договори. От този момент, членовете на ИГ биха се ползвали от това освобождаване от плащане на данък в съответствие с общото право.
(36)
Френските власти обясняват също, че освобождаването от плащане на данък за доходите от прехвърляне на имуществото не става автоматично. Едно от условията за такова освобождаване от плащане на данък е действителният ползвател на имуществото да докаже, че отчитайки неговата стойност, той не е в състояние да го закупи непосредствено, без да наруши финансовата си стабилност. Според доклада на докладчика на Комисията по финанси към Националната асамблея от 25 март 1998 г., обаче, това условие би се вписало именно в перспективата за прилагане на алтернативни механизми за приспадане на данъци при подписка на дялове за съсобственост на кораби, която законът за финансите за 1998 г. отмени (оттук нататък „режимът за дялове на корабна съсобственост“).
(37)
Относно съвместимостта на оспорвания данъчен режим с Общия пазар, френските власти твърдят че, ако се предположи, че този режим представлява държавна помощ, той е в съответствие с член 87, параграф 3 от Договора, тъй като улеснява развитието на определени икономически дейности, без да оказва неблагоприятно въздействие на условията за търговия до степен, която противоречи на общия интерес. Действително, режимът по член 39 CA от ОКД не би облагодетелствал националните икономически субекти в ущърб на субектите от другите държави-членки и не е по-облагодетелстващ от режимите, които съществуват в другите държави-членки.
(38)
В това отношение, те се позовават на особеното положение на морския транспорт, където операторите са главните ползватели на оспорвания режим. Те констатират, че този режим е мярка с еквивалентен ефект на режима за дялове от корабна съсобственост - режим, отнасящ се до финансирането на регистрирани във Франция кораби - който преди това бе оповестен и одобрен от Комисията на основание член 87, параграф 3 от Договора (11). Режимът за дяловете от корабна съсобственост е отменен през 1998 г. поради високите бюджетни разходи за него. Те посочват също, че при една конюнктура, която се характеризира със стагнация в броя на регистрираните във Франция търговски кораби и с воля да се намалят данъчните разходи, законодателят е решил да адаптира финансовия лизинг. Влизането в сила на член 39 CA от ОКД не е довело до растеж на сектора на морския транспорт във Франция, а само до оздравяване и обновяване на френския флот. Освен това, по време на същия период, флотовете на други държави-членки също са нараснали като брой единици и тонаж. Влизането в сила на този режим не е нанесло вреда на развитието на сектора на морския транспорт в другите държави-членки.
(39)
Освен това, режимът по член 39 CA от ОКД се вписва изцяло в рамките на насоките на Общността за държавните помощи в морския транспорт (по-долу „Насоки на Общността за 1997 г.“) и на съобщение C(2004) 43 на Комисията - насоки на Общността относно държавните помощи в морския транспорт (оттук нататък „насоки на Общността от 2004 г.“) (12). Той би допринесъл за подобряване на конкурентоспособността на флотовете на Общността на световния пазар на морския транспорт, за запазване на общностната заетост, както по море, така и по суша, за съхраняване на ноу-хауто на Общността в областта на морското дело, и за развитие на уменията в морското дело (точка 2.2 от цитираните насоки на Общността). Освен това той действително би допринесъл за подобряване на безопасността и опазването на околната среда, давайки възможност за обновяване на флота. Относно запазването на заетостта на висококвалифицираните плавателни състави и на работните места на сушата, френските власти припомнят че, в насрещните искания, които са необходими за получаването на одобрението, се съдържа необходимостта на територията на Съюза да се разполага с център за стратегически решения за управление на дейностите по море и за управление на корабите. Обвързаните с прякото управление на морския транспорт работни места, както и тези, свързани със съпътстващи дейности, като застраховане, агентиране и финансиране, също са се ползвали косвено от въпросния данъчен режим.
(40)
Те отбелязват при все това, че насоките на Общността за 1997 г. (13) и 2004 г. (14), не обвързват стриктно помощите, които са необходими за поддържането и развитието на морския транспорт с броя на създадените работни места. От насоките на Общността за 2004 г. става ясно, че „при настоящото положение, няма данни, че съществуват нарушения на конкуренцията между държавите - членки, до степен, която противоречи на общия интерес“, и че „взетите мерки са оказали положително въздействие за запазването на работните места за висококвалифицирани специалисти […]“ (точка 3.1).
(41)
В заключение, относно прилагането в дадения случай на принципа на легитимна увереност, френските власти се позовават на решение 2002/15/ЕО на Комисията от 8 май 2001 г., относно държавната помощ, предоставена от Франция на дружество „Bretagne Angleterre Irlande“ („BAI“ или „Brittany Ferries“) (15), в което въпросният режим е бил разследван.
(42)
Френските власти се позовават също на писмото си до Комисията от 17 март 1998 г. (A/32232), в което се описва въвеждането на член 39 C, алинея втора, и член 39 CA от ОКД. Те считат, че независимо от това писмо и различните въпроси, разгледани от Комисията (16), при които е цитиран член 39 на ОКД, през последните 6 години от влизането на този режим в сила, не е била открита процедура, която да се отнася до него.
(43)
При тези обстоятелства, мълчанието на Комисията е създало легитимна увереност в съвместимостта на член 39 CA от ОКД с Общия пазар, а това противоречи на всяко евентуално искане за възстановяване на помощта от съответните предприятия.
V. КОМЕНТАРИ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИ ТРЕТИ СТРАНИ
(44)
Шестнадесет заинтересовани страни предадоха коментарите си на Комисията, в съответствие с член 88, параграф 2 от Договора в определения им срок. Списъкът на тези заинтересовани страни е приложен към настоящото решение.
(45)
Относно определянето на оспорвания режим като помощ, мнозинството от заинтересованите страни се противопоставят на становището на Комисията, в това отношение.
(46)
По-точно, според Националната каса на спестовните и взаимоспомагателните каси (CNCE), Корпоративната и инвестиционна банка „Calyon“ (наричана по-нататък „Calyon“) и банка „BNP Paribas“ (наричана по-нататък „BNP“), диспозитивът на 39 CA от ОКД не конституира държавна помощ, а създава режим за контрол върху прилагането на общото право по отношение на амортизационните отчисления на определени активи. Със съчетаването на разпоредбите на член 39 С, алинея втора с тези на 39 СА от ОКД, се цели борба с прекалено големите загуби на данъчни постъпления, за което свидетелства работата на парламента, преди приемането на закон № 98-546 (доклад на Комисията по финансите пред Националното събрание от 25 март 1998 г.).
(47)
От своя страна, „Société Générale“ (SG), „BNP“ и „Brittany Ferries“ подчертават, че член 39 CA от ОКД не създава данъчен режим, който е дерогация от общото право, а представлява препратка към общото право по отношение на амортизацията. В този случай става дума за режим от общ характер. Според SG икономическото облекчение, което произтича от отсрочване на облагането в съответствие с член 39 CA от ОКД, трябва да се сравнява с общото право за амортизационни отчисления, а не с рестриктивния дерогационен режим на член 39 С, алинея втора от ОКД. Оспорваният режим е, също така, отворен за всички икономически субекти, упражняващи дейност на френска територия, и член 39 СА от ОКД не се отнася до никакво определено имущество или определен икономически сектор. Предоставянето на облекчения, които произтичат от прилагането на този член, не е предназначено единствено за френския търговски флот, или само за френските банкови институции.
(48)
Самоличността на членовете на ИГ, впрочем, не представлявала критерий за предоставяне на одобрение и оспорваният режим не съдържа ограничения спрямо членовете на ИГ, които са носители на данъчната правоспособност. Според тези заинтересовани страни няма основание да се счита, че съчетаването на разпоредбите на членове 39 C и 39 CA от ОКД предоставя на членовете на ИГ данъчно облекчение с избирателен характер.
(49)
Одобрението, предвидено в член 39 CA от ОКД, не се предоставя по субективна преценка. Тъкмо обратното, според френската газова компания „Gaz de France“ и „BNP“, предоставянето на одобрение от министъра, се подчинява на обективни и недискриминационни условия. Във връзка с това, „BNP“ припомня, че според юриспруденцията на Съда на Европейските общности (17), Комисията е задължена да посочва необективното третиране на икономическите субекти в рамките на индивидуалните мерки. Действително, съществуването на поле за оценка, с което разполага администрацията, би могло да доведе до установяване на избирателния характер на една мярка единствено когато се разглежда индивидуална мярка, а не общият режим, на който се основава тази мярка. В това отношение е уместно да се припомни, че данъчната администрация не може да налага мерки, които не са предвидени от закона. В дадения случай обаче законът изрично предвижда кои критерии са приложими, за да се прецени съществуването на „значим икономически и обществен интерес“. В този контекст „BNP“, „CNCE“ и „Calyon“ посочват решението на Конституционния съвет (18), на което се позовават френските власти. Във всеки случай всяко решение за отказ на одобрение може да стане предмет на жалба за отмяна на незаконен административен акт пред административния съд, който се произнася в зависимост от мотивите за отказа.
(50)
Според „Calyon“ и „BNP“ подборът при оспорвания режим произтича от пазарната практика и особеностите на транспортните активи (определени гаранции за повишаване на стойността и дългосрочна ликвидност), а не от съдържанието на член 39 СА от ОКД. Действително, транспортните съоръжения се характеризират с особености, които дават възможност за прилагане на дългосрочно финансиране. Дори и да се предположи, че член 39 СА от ОКД не изисква предварително одобрение от финансовия министър, бенефициерите на този механизъм биха били същите както понастоящем.
(51)
Според „BNP“ условията за прилагане на диспозитива на член 39 СА от ОКД се обосновават от характера и структурата на френската данъчна система, тъй като определени сектори на дейност се нуждаят от значителни инвестиции.
(52)
CNCE твърди също, че финансови облекчения, аналогични на тези, които произтичат от прилагането на член 39 CA от ОКД, могат да се придобият посредством изпълнение на разпоредби от общото право. Действително, спецификата на член 39 CA от ОКД не създава реално разграничаване от общото право за амортизационни отчисления от гледна точка на количеството на данъчните последици. Според CNCE тази специфика е ползването на увеличението с един пункт на дегресивния амортизационен коефициент, както и възможността да се ползва освобождаване от плащане на данък за доходите от прехвърляне на имуществото. „BNP“ допуска, обаче, че държавата изчислява бюджетния разход от прилагането на член 39 CA, въз основа на член 39 C, алинея втора от ОКД.
(53)
При увеличаването с един пункт на амортизационния коефициент, облекчението се компенсира от факта, че регистрираният дефицит се приспада, в съответствие с член 39 CA от ОКД, само в размер до една четвърт от печалбата, която се облага с данък върху дружествата по общото право, и която всеки член на ИГ реализира от дейността си. Това данъчно облекчение цели също така да компенсира специфичните задължения или ограничения, които са наложени при предоставяне на одобрението. „BNP“ уточнява, че печалбата, която ИГ реализира при увеличението с един пункт на амортизационния коефициент е поставена под условие и е относително ниска. Тя не би могла по никакъв начин да създаде каквото и да било конкурентно предимство. В този контекст „Air France“ посочва че едно финансиране, осъществено в съответствие с оспорвания режим, сравнено с друго, реализирано чрез пряк заем, води до икономии от 6 до 10 % от цената на самолета. Тя твърди също, че икономиите, реализирани от наемателя, са напълно сравними с икономиите на финансови средства, които могат да се реализират при прилагане на други данъчни схеми.
(54)
Относно освобождаването от плащане на данък за доходите при прехвърляне на имущество, CNCE отбелязва, че възможността да се поиска такова, произтича от структурата на френската данъчна система и то не би могло да бъде квалифицирано като държавна помощ. Икономически рационалният му характер го прави необходимо или функционално по отношение на ефикасното действие на цялата система. Действително, освобождаването от плащане на данък за доходите при прехвърляне на имущество се обосновава от необходимостта да се запази облекчението за ликвидни средства, което произтича от първата част на диспозитива на член 39 CA от ОКД. Според „Calyon“, в частния случай на корабите, освобождаването от плащане на данък позволява корабособственикът да се постави в положение, сравнимо с това, което той би имал, ако директно е закупил кораба, и ако е имал достатъчно финансови ресурси, за да приспадне фискално амортизационните отчисления. Според „BNP“, освобождаването от плащане на данък за доходите при прехвърляне на имуществото цели да не се поставя под въпрос облекчението, свързано с отсрочването на облагането, в случай на преждевременно упражняване на опцията за покупка от ползвателя. SG посочва, от своя страна, че освобождаването от плащане на данък за доходите при прехвърляне на имуществото е само компенсация за някои специфични ограничения, свързани с оспорвания данъчен механизъм, каквато е именно забраната да се отстъпват дялове на наемодателя, освен ако ползвателят първоначално не e подал изрична молба за това. А повишените експлоатационни разходи на ползвателя компенсират това освобождаване от плащане на данък.
(55)
Според „Brittany Ferries“ освобождаването от плащане на данък за доходите при прехвърляне на имуществото, предвидено в член 39 СА от ОКД, не е по-различно от това, което ще произтече от разпоредбите на общото право (с уговорка за 5 % част от разходи и задължения), които ще се прилагат от 2007 г.
(56)
„Air France“ подчертава, че икономиите, произтичащи от този данъчен механизъм, могат да се сравнят с тези, които се реализират посредством други начини на финансиране с помощта на съществуващите по света финансови механизми. Освен това, операциите, финансирани в съответствие с член 39 СА от ОКД, се придружават от компенсаторни инструменти, така че облекченията при този механизъм стават относителни. От друга страна, „Air France“ посочва, че в някои случаи ИГ може договорно да прехвърли върху наемателя данъчните рискове и съпътстващите разходи, което би имало за последица чувствително намаляване на икономиите, които могат да се реализират от ползвателите.
(57)
Накрая, някои от заинтересованите страни, сред които „Compagnie Méridionale de navigation“, твърдят, че оспорваният режим въвежда за корабособствениците множество задължения, които са насрещни искания на държавата за предоставяне на одобрението. Така облекченията, които произтичат от този данъчен режим, компенсират повишените разходи за управление на корабите под френски флаг, дължащи се главно на издръжката на френските екипажи, която остава една от най-високите в Европа. В това отношение „Fouquet Sacop“ подчертава, че този режим го е накарал да избере да се развива ускорено под френски флаг, тъй като ограниченията и повишените разходи тук се компенсират от оспорвания данъчен режим. Дружествата „CMA“, „CGM“, „Broström Tankers“, „Pétro Marine“ и „Louis Dreyfus Armateurs“ също подчертават, че ако не са се ползвали от посочения режим не биха били в състояние да осигурят инвестициите си във френския флот и по този начин да участват в развитието на флота на Общността. От своя страна, „Bourbon Maritime“ подчертава, че диспозитивът на член 39 CA от ОКД позволява да се запазят работни места за висококвалифицирани специалисти, свързани с прякото управление на морския транспорт, както и със съпътстващите го дейности, и че той дава реален принос за подобряване на безопасността и за опазване на околната среда.
(58)
Второ, относно условието на член 87, параграф 1 от Договора, свързано със засягането на търговията между държавите-членки, няколко заинтересовани страни подчертават, че членовете на ИГ и ползвателите на въпросното имущество могат да са чуждестранни оператори или техни френски филиали. Освен това, оспорваният режим не би могъл да е по-благоприятстващ от режимите, които съществуват в други държави-членки. Във връзка с това SG уточнява, че сред клиентите ѝ, които се ползват от одобрения, французите са малцинство.
(59)
Трето, що се отнася до съвместимостта на оспорвания режим с Общия пазар, CNCE изтъква, че одобренията, предоставени на морските оператори се вписват в духа на насоките на Общността за 1997 г. и 2004 г. (19). По този начин оспорваната мярка е съвместима с Общия пазар в съответствие с член 87, параграф 3, буква в) от Договора, тълкуван в светлината на принципите, оповестени в упоменатите насоки на Общността.
(60)
„Brittany Ferries“ твърди, че режимът по член 39 CA от ОКД е съвместим с Общия пазар в съответствие с член 87, параграф 3, буква в) от Договора, доколкото тази мярка цели да компенсира само „затрудненията на пазара“ по отношение на финансирането на инвестиции в машини и съоръжения. Мнозинството от заинтересованите страни подчертават още, че другите държави-членки са реагирали впоследствие, като са създали подобни разпоредби.
(61)
Четвърто, относно прилагането, в дадения случай, на принципа на легитимна увереност, мнозинството от заинтересуваните страни - бенефициери на режима, твърдят, че винаги са имали убеждението, че оспорваната мярка не е държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора. В дадения случай прилагането на горепосочения принцип би било в разрез с каквото и да е възстановяване на помощите.
(62)
Във връзка с това SG посочва, че по силата на режима, предхождащ този, който е оспорван, дефицитите на дружествата, предизвикани от амортизационните отчисления, са се пренасяли изцяло върху облагаемите резултати на съдружниците от тези дружества. Комисията, обаче, никога не е преценила, че този режим от общото право би могъл да представлява държавна помощ.
(63)
Бе подчертано също, че Комисията се е въздържала от намеса в продължение на шест години. Според „Calyon“, Комисията изглежда се е запознала с известен брой операции по финансиране на активи, в съответствие с член 39 CA от ОКД, но никога не е повдигнала въпроса за тяхната законност с оглед на член 87 (20) от Договора. CNCE твърди във връзка с това, че срокът, който е изтекъл от датата, на която Комисията е узнала за помощта до датата на откриване на официалната процедура по разследване, е прекалено дълъг, и „Calyon“ квалифицира този срок като неразумен. Впрочем Комисията, по изключение, вече е била установила съществуването на легитимна увереност у бенефициера, като се противопоставила на възстановяването на помощта, а от уведомяването на Комисията за мярката до приемането на окончателното ѝ решение са изтекли около три години (21).
(64)
Някои от заинтересованите страни подчертават също, че Комисията е одобрила преди това режима за дяловете на корабна съсобственост -данъчен режим, който е по-благоприятен от оспорвания в дадения случай - и че това обстоятелство е обосновало тяхната легитимна увереност в правомерността на разглеждания режим. Впрочем, според CNCE, зараждането на легитимна увереност у бенефициерите не предполага Комисията да се е произнесла за идентичен режим. Приемането на един аналогичен режим би могло да породи такава увереност. Така, в решението си от 8 май 2001 г. (22), Комисията била приела аналогичен режим. CNCE и SG се позовават и на известен брой подобни режими, които Комисията е одобрила (23), както и на решението на Съда на Европейските общности - „RSV“ срещу Комисията (24).
(65)
По-специално „Brittany Ferries“ счита, че решението на Комисията от 8 май 2001 г. (25) е породило у ръководителя ѝ легитимна увереност спрямо факта, че в оспорвания режим не са включени държавни помощи.
(66)
CNCE подчертава също, че Франция е приела закон № 98-546 около три месеца, след като е уведомила Комисията съгласно член 88, параграф 3 от Договора. Тъй като Комисията се е въздържала да отговори в следващите два месеца от уведомлението, оспорваната мярка се подчинява на режима за съществуващите помощи по смисъла на юриспруденцията „Lorenz“ (26).
(67)
Две от заинтересованите страни представиха коментари пред Комисията, в рамката на официалната процедура по разследване, като поискаха самоличността им да не се разкрива.
(68)
В коментарите, които първата от страните предаде на Комисията в определения ѝ срок, се твърди че оспорваният режим е неправомерен. Страната поиска Комисията да разшири обхвата на настоящата административна процедура като включи режима за дяловете на корабна съсобственост. Тази страна счита, също като Комисията в своето решение за откриване на официална процедура по разследване, че оспорваният режим е избирателен, доколкото той фаворизира френските корабособственици, и че той засяга търговията между държавите-членки, и по-специално пазара отвъд Ламанша. Тя подчертава, че случая оспорваният режим, като замества режима за дяловете на корабна съсобственост, е въведен, за се отговори на нуждите на френската морска промишленост вследствие на доклада на Комисията по финанси от 25 март 1998 г.
(69)
Освен това, като благоприятства френските оператори, оспорваният данъчен механизъм е допринесъл за нарастване на повишения капацитет на пазара в Ламанша, създавайки възможност за закупуване на нови кораби от операторите в сектора, които нямат финансови средства за това. Нарушаването на конкуренцията, което произтича от прилагането на този режим, се илюстрира със закупуването на кораби посредством този данъчен механизъм от дружествата „Seafrance“ и „Brittany Ferries“. Капацитетът на тези компании се увеличава значително вследствие на закупуването на нови кораби.
(70)
Втората заинтересована страна, като желае самоличността ѝ да не се разкрива, се позовава, в рамките на своите коментари, на преференциалната конкурентна позиция, с която се ползват френските оператори на първо място сред които фигурира „Brittany Ferries“, поради финансирането на корабите им от оспорвания режим. Във връзка с това тя посочва, че „Brittany Ferries“ продължава да оперира по линиите отвъд Ламанша и по линията Франция/Ирландия, въпреки неблагоприятните условия за конкуренция, доминиращи по тях, които доведоха до напускането на пазара от „P&O“.
VI. КОМЕНТАРИ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО КОМЕНТАРИТЕ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ ТРЕТИ СТРАНИ
(71)
Според френските власти, коментарите на по-голямата част от заинтересованите трети страни потвърждават становището им спрямо оценката на оспорвания режим, а именно:
-
член 39 CA от ОКД е точно мярка от общ характер, но не се използва изключително за финансиране на търговски кораби;
-
оспорваният режим поражда последици, сравними с мерки от вътрешното право или с механизми, които съществуват в други държави-членки;
-
одобрението няма субективен характер и предоставянето му зависи от изпълнението на обективни критерии;
-
оспорваният данъчен режим е от голяма полза за икономиката на Общността, по-точно що се отнася до локализирането и запазването на работни места;
-
в заключение, мнозинството от заинтересованите трети страни се позовават на своята легитимна увереност в съвместимостта на оспорвания механизъм с нормативната уредба на Общността.
(72)
Относно коментарите на двете заинтересовани страни, чиято самоличност се пази в тайна, френските власти подчертават, че те се основават на неточни или непрецизни данни.
(73)
Относно аргумента, според който, предоставеното на „Brittany Ferries“ ползване на данъчния режим като финансова ИГ косвено е предизвикало оттеглянето на „Р&O“ от източен и централен Ламанш, френските власти възразяват, че единствено два кораба на „Brittany Ferries“ са се възползвали от това, и че финансирането на кораба ѝ „Mont St Michel“ чрез този механизъм е било одобрено с решение на Комисията от 8 май 2001 г. (27).
(74)
Във връзка с това британските власти са провели задълбочено проучване на конкуренцията по повод оттеглянето на горепосочения оператор от пазара. В техните заключения, обаче, не се споменава за евентуално нарушаване на конкуренцията като причина за оттеглянето на този оператор. Още повече че понижаването на стокооборота на някои оператори се дължи на постоянното увеличаване на конкуренцията на въздухоплавателните компании, чиито разходи са ниски, а не от експлоатацията на нови кораби от други корабособственици.
(75)
Относно желанието на една от заинтересованите страни Комисията да разшири полето на своето разследване до режима за дяловете на корабна съсобственост, френските власти припомнят, че този режим е обявен за съвместим с правилата от Договора в решението на Комисията от 3 май 1996 г.
(76)
В заключение, увеличаването на капацитета отвъд Ламанша не е причинено от компании, които са се ползвали от режима на финансовите ИГ. В това отношение е уместно да се вземе под внимание навлизането на нови оператори по линиите, по които преди това са оперирали познати оператори. В този контекст френските оператори подчертават също, че Евротунелът е удвоил капацитета си за превоз на товари от 2000 до 2003 г. и че „Р&O“ е откупила дяловете на оператора „Stena-Line“ и е модернизирала флота си.
VII. ОЦЕНКА НА ПОМОЩТА
(77)
Вследствие на официалната процедура по разследване, открита на основание член 88, параграф 2 от Договора и отчитайки аргументите, представени в този контекст от френските власти и заинтересованите страни, Комисията счита, че данъчният режим на член 39 СА от ОКД представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора.
1. Съществуване на държавна помощ
(78)
Според член 87, параграф 1 от Договора „всяка помощ, отпусната от държава-членка или чрез държавни ресурси, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията, поради фаворизирането на определени предприятия или производството на определени стоки, е несъвместима с Общия пазар, доколкото засяга търговията между държавите-членки“.
(79)
Квалификацията на една национална мярка като държавна помощ предполага да са изпълнени следните кумулативни условия, и по-точно: 1) въпросната мярка предоставя облекчение чрез държавни ресурси, 2) това облекчение има избирателен характер, 3) въпросната мярка нарушава или заплашва да наруши конкуренцията и е в състояние да повлияе на търговията между държавите-членки (28).
(80)
Уместно е да се изложат причините, които позволяват да се счита, че описаният по-горе режим, съгласно член 39 СА от ОКД, изпълнява тези кумулативни условия.
(81)
Уместно е да се припомни, че според член 39 С, алинея първа от ОКД амортизацията на имущество, отдадено под наем или предоставено на разположение под каквато и да е форма, се разпределя върху нормалната продължителност на ползването му.
(82)
Член 39 C, алинея втора и член 39 CA от ОКД се отнасят до правилата за амортизационни отчисления, приложими при финансиране, в частност от ИГ, на отдадено под наем или предоставено на разположение имущество. Според френските власти, тези две разпоредби са въведени с цел борба с неправомерното използване на този начин на финансиране.
(83)
Френските власти, както и заинтересованите страни, подчертават, че режимът по член 39 CA от ОКД съответства на препратка към общото право по отношение на приспадането на амортизационните отчисления, тоест към разпоредбите на член 39, параграф 1, алинея втора, и на член 39 С, алинея първа от посочения кодекс, и следователно не представлява държавна помощ. Член 39 С, алинея втора от ОКД представлява дерогация от разпоредбите на тези членове.
(84)
Според постоянната юриспруденция прилагането на член 87, параграф 1 от Договора налага единствено да се определи дали в рамките на даден правен режим, една държавна мярка е в състояние да облагоприятства „определени предприятия или производството на определени стоки“ (29) в сравнение с други, които биха се оказали, с оглед на преследваната от посочения режим цел, в сравнимо фактическо или юридическо положение.
(85)
Следователно, за да се установи какво представлява едно облекчение по смисъла на юриспруденцията, отнасяща се до понятието държавна помощ, е наложително да се определи референтното правило или общия режим, който се прилага в рамките на дадения правен режим, и спрямо който ще се сравнява това облекчение (30). В това отношение Съдът прецени, че определянето на референтна рамка е от особена важност в случая на данъчните мерки, тъй като самото съществуване на едно облекчение може да се установи единствено спрямо едно „нормално“ облагане, а именно действащата данъчна ставка в съответната географска зона (31).
(86)
В дадения случай за определянето на това референтно правило в рамките на режима за амортизационни отчисления на отдадено под наем или предоставено на разположение имущество трябва да се вземат под внимание единствено разпоредбите, които се отнасят до финансирането на такова имущество от персонални дружества като ИГ. В противен случай фактическите и правните положения, които се разглеждат, за да се определи облекчението, не биха могли да се сравняват нито по отношение на членовете на ИГ, нито спрямо ползвателите на въпросното имущество.
(87)
Така прилаганото в дадения случай референтно правило е предвидено в член 39 C, алинея втора от ОКД (32) и се отнася до определянето на амортизацията, която се приспада, като тази амортизация принципно се ограничава до имущество, финансирано от ИГ. Не може да се има предвид член 39 C, алинея първа от ОКД, тъй като тази разпоредба не е приложима за финансова операция на ИГ, тоест на структури, които обединяват няколко юридически единици, по принцип финансови институции, и разпределят помежду си присъщите за операцията рискове за разлика от финансова операция, осъществявана от една единствена финансова институция, която сама поема съответните рискове. В това отношение е уместно да се посочи още, че в противовес на начините на финансиране, които не налагат участието на ИГ, една операция за финансиране от подобна, прозрачна във фискално отношение структура, дава възможност за финансова оптимизация, като отрицателните резултати, регистрирани от ИГ през първите години от дейността, се приспадат от облагаемата печалба, реализирана от членовете ѝ от текущата им дейност.
(88)
Следователно Комисията счита, че френските власти и някои от заинтересованите страни неоснователно твърдят, че режимът по член 39 CA от ОКД представлява препратка към общото право на амортизационните отчисления и че член 39 C, алинея втора от посочения кодекс представлява референтен режим, спрямо който трябва да се оценява произтичащото от прилагането на член 39 CA данъчно облекчение. Уместно е да се подчертае, че член 39 CA от ОКД изрично предвижда, разглежданото данъчно облекчение да се изчислява от салдото на актуализираните положителни или отрицателни стойности, които се отнасят съответно до намаленията или до добавъчните данъчни вноски с оглед на тези, които биха следвали от прилагането на разпоредбите на алинея втора на този член.
(89)
Относно облекчението, което произтича от прилагането на член 39 CA от ОКД, е уместно да се отбележи, че единствено членовете на ИГ (33), които финансират движимо имущество, чийто амортизационен период е минимум 8 години, могат да се ползват от данъчните облекчения, които следват от член 39 CA от ОКД, а именно: 1) дерогация от установения таван на амортизацията, която се приспада, 2) увеличаване с един пункт на амортизационния коефициент, 3) евентуално освобождаване от плащане на данък за доходите при прехвърляне на имущество.
(90)
Относно намаляването на тавана на амортизацията, която се приспада, в съответствие с член 39 CA от ОКД, е уместно да се припомни, че по време на амортизационния период на имуществото, през който резултатите на ИГ са отрицателни, всеки един от членовете на ИГ може да отнесе дефицитите на ИГ, пропорционално на правата, които притежава, към собствената си облагаема печалба. В този контекст не се отчита тавана за амортизация по член 39 C, алинея втора от ОКД.
(91)
Следователно прилагането на предвидената в член 39 CA от ОКД дерогация позволява по време на периода на дефицит всеки един от членовете на ИГ да намали основата, която нормално би се обложила с данък, в съответствие с член 39 C, алинея втора от ОКД. Действително, фактът че размерът на амортизацията през първите финансови години не се ограничава до размера на получения наем, от който са удържани съответните разходи по отдаваното под наем имущество, позволява размерът на амортизацията да се увеличи през първите финансови години, които са с отрицателен резултат. В това отношение обстоятелството, че според член 39 CA от ОКД тези отрицателни резултати се приспадат само до размер една четвърт от печалбата, която е облагаема с данъчната ставка за дружествата по общото право и която всеки от членовете на ИГ реализира от другите си дейности, може несъмнено да ограничи, но не би могло да постави под съмнение съществуването на това облекчение.
(92)
В този контекст френските власти подчертават, че така реализираните икономии от данъци през първите години на финансовата операция се неутрализират от добавъчните данъци, които се налагат от момента, в който ИГ започне да реализира печалби, тъй като дължимите наеми превишават годишните амортизационни отчисления. Комисията обаче счита, че предоставеното облекчение се състои в отсрочване на плащането на данъка и съответства на салдото на актуализираните стойности на данъците, които се плащат по време на пълния амортизационен период, като се отчитат прилаганите лихвени проценти.
(93)
Доклад № 413 (34) на Сената потвърждава този анализ, тъй като там се посочва, че „данъчните икономии, получени по този начин от съдружниците през първите години на експлоатация, се компенсират от добавъчните данъци впоследствие, когато финансовата структура реализира печалба“. Това изместване във времето обаче позволява според доклада да се реализират икономии на ликвидни средства, които съответстват на разликата между актуализираните стойности на икономиите от данъка през първите финансови години и добавъчните данъчни вноски през последните финансови години. Комисията подчертава също, че в данъчна инструкция № 120 от 17 юни 1999 г. (35) се посочва, че данъчното облекчение, което произтича от прилагането на член 39 СА от ОКД, позволява да се реализират икономии от данъци.
(94)
Следователно е видно, че режимът, установен от член 39 CA от ОКД, цели да даде възможност на членовете на ИГ да ползват облекчение под формата на отсрочване на облагането.
(95)
В това отношение аргументът, че ползвателите, за които ИГ не получава предвиденото в член 39 СА от ОКД одобрение, си служат с други методи на финансиране, за да избегнат тавана на амортизацията, приспадана от данъците според член 39 С, алинея втора от посочения кодекс, и следователно не са ощетени спрямо тези, за които ИГ е одобрена, няма основание. Действително, важно е отначало да се припомни, че когато става въпрос за режим за помощи, Комисията може да се ограничи до проучване на общите характеристики на оспорвания режим, без да е задължена да разглежда всеки частен случай (36) на прилагането му. След това, един подобен аргумент налага да се вземат под внимание отделни положения, които се разграничават от фактическа и правна гледна точка (37) и освен това са хипотетични.
(96)
Накрая, не може да се изключи, че ползватели, които не попадат под разпоредбите на член 39 CA от ОКД, не биха имали възможност да си послужат с алтернативен начин на финансиране. Такъв би могъл да е случаят, ако една банкова институция реши, с оглед на финансовото състояние на съответното предприятие, да не поема сама рисковете, присъщи на финансовата операция (по-точно лизинга) или ако поради причини, обусловени от структурата на баланса или от способността за финансиране на ползвателите други начини на финансиране не са възможни (пряко инвестиране чрез заем или със собствен капитал). Във всеки случай, дори само да се предположи, че тези ползватели действително са в състояние да прибягнат до алтернативен начин на финансиране и, в този контекст, таванът на амортизацията се премахне, това не означава, че първоначално избраното най-изгодно решение трябва да се отхвърли заради второ, което със сигурност не е толкова благоприятно и че те не биха се ползвали от специфичното данъчно облагане при отдаване на лизинг от ИГ (благодарение на задължението за преотстъпване, формулирано в член 39 CA от ОКД).
(97)
От друга страна, освен липсата на таван за размера на приспаданата амортизация, членовете на ИГ се ползват от увеличаване с един пункт на дегресивния амортизационен коефициент и, в хипотезата за преждевременно прехвърляне на имуществото на ползвателя, когато са изпълнени известни условия, и от освобождаване от плащане на данък за доходите от прехвърлянето (38).
(98)
Увеличеният коефициент и евентуалното освобождаване от плащане на данък за доходите при прехвърляне на имуществото представляват облекчения, от които членовете на ИГ се ползват в съответствие с член 39 CA от ОКД, но от които те не биха се ползвали в съответствие с референтната данъчна рамка, по-точно член 39 C, алинея втора от посочения кодекс. Във всеки случай, прилагането на член 39 CA от ОКД относно тези две облекчения не може да представлява препратка към общото право на амортизационните отчисления, на което се позовават френските власти, тъй като член 39 C, алинея първа от посочения кодекс изобщо не предвижда подобни данъчни облекчения.
(99)
В този контекст, относно аргумента, според който считано от 2007 г. освобождаването от плащане на данък за доходите от прехвърляне на имущество ще бъде част от общото право, е уместно да се констатира, че той е във всички случаи лишен от правна релевантност, тъй като съществуването на това облекчение трябва да се оценява с оглед действащата правна рамка, а не чрез дадено правно положение в бъдеще (39). Впрочем страните не представят доводи, че при една промяна на прилаганата правна рамка предоставеното преди това данъчно облекчение ще се отмени.
(100)
Относно държавния произход на облекченията, произтичащи от прилагането на оспорвания режим, е уместно да се припомни, че понятието помощ е по-общо отколкото понятието субсидия, защото то включва не само положителните помощи, каквито са самите субсидии, но също и интервенции, които под различна форма облекчават задълженията, утежняващи обикновено бюджета на дадено предприятие и които, без да са субсидии в тесния смисъл на думата, са със същия характер и имат идентични последици (40). Оттук следва, че една мярка, чрез която обществените власти предоставят на определени предприятия освобождаване от плащане на данъци, намаляване или отсрочване на плащането на нормално дължимия данък, и която, макар и да не съдържа прехвърляне на държавни ресурси, поставя бенефициерите в по-изгодно финансово положение спрямо останалите данъкоплатци, представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора (41). Затова в дадения случай, въпреки че мерките, които произтичат от член 39 СА от ОКД, не съдържат прехвърляне на държавни ресурси, не може да се отрече, че те предизвикват загуба на данъчни ресурси и по този начин представляват държавно финансиране.
(101)
При тези обстоятелства Комисията счита, че членовете на ИГ се ползват с облекчения под формата на икономии от данъци (липса на таван и увеличаване на амортизационния коефициент), а в хипотезата за преждевременно прехвърляне на имуществото, което се извършва при определени условия, и от освобождаване от плащане на данък, а това са бюджетни разходи за френската държава.
(102)
В заключение, що се отнася до членовете на ИГ, вземайки под внимание, че те трябва да преотстъпят минимум две трети от общото данъчно облекчение, произтичащо от приложението на член 39 CA от ОКД, на ползвателя на въпросното имущество, Комисията счита, че облекчението, с което те се ползват, е максимално една трета от това общо облекчение. В този контекст Комисията припомня, че членовете на ИГ са основно финансови институции.
(103)
Относно ползвателите на съответното имущество, преотстъпването на част от общото данъчно облекчение, от което се ползват членовете на ИГ, се конкретизира, според спорната разпоредба, под формата на намаляване на размера на наема или на понижаване на размера на опцията за покупка. Прехвърленото на ползвателите облекчение намалява задълженията, утежняващи обикновено бюджета им в рамките на лизингови операции. Тъй като преотстъпването представлява най-малко две трети от облекчението, което се предоставя на членовете на ИГ посредством държавни ресурси, трябва да се счита, че ползвателите получават облекчение от държавата по смисъла на член 87 от Договора, което възлиза на минимум две трети от общото облекчение.
(104)
Френските власти, както и определени заинтересовани страни твърдят обаче, че данъчният режим, установен по член 39 СА от ОКД, представлява една обща мярка от френското данъчно право. Следователно е уместно да се разгледа дали общото облекчение, което получават членовете на ИГ и ползвателите, има избирателен характер
(105)
Като предисловие е уместно да се отбележи, че спецификата на една държавна мярка, и по-точно нейният избирателен характер съставлява една от характеристиките на понятието държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора. В този смисъл е важно да се провери дали оспорваният данъчен режим води или не води до облекчения за допълнителната печалба на определени предприятия или на определени сектори на дейност (42).
(106)
По принцип една данъчна мярка, която може да се квалифицира като държавна помощ, се различава от една обща данъчна мярка по ограничения характер, де юре или де факто, на броя на бенефициерите. За да може една мярка да бъде квалифицирана като държавна помощ, предприятията, които се ползват от нея, трябва да принадлежат към ясно определена категория чрез прилагане, де юре и де факто, на установения от въпросната мярка критерий (43).
(107)
В дадения случай, член 39 CA от ОКД се прилага само за движимо имущество, което се амортизира по дегресивен метод за период най-малко от 8 години, и е закупено в ново състояние, с изключение на корабите, които може да са употребявани. В доклада на Сената № 413 (44) е посочено, че „[…] механизмът има за цел именно насърчаване на инвестициите в машини и съоръжения благодарение на един много стимулиращ финансов механизъм“.
(108)
Следователно данъчното облекчение, което произтича от прилагането на тази разпоредба, облагодетелства де юре изключително членовете на ИГ, които финансират такова имущество (45), а посредством задължението за преотстъпване на най-малко две трети от общото данъчно облекчение, което получават членовете на ИГ - и ползвателите на това имущество. Инвеститорите - членове на ИГ, които не финансират посоченото в член 39 СА от ОКД имущество, и ползвателите на имущество, чийто амортизационен период е по-кратък от 8 години, не могат да претендират за такова данъчно облекчение.
(109)
В това отношение, дори само да се предположи, че ползвателите на имущество, които не могат да ползват режима по член 39 CA от ОКД и са заинтересовани да опитат да си послужат с друга, алтернативна на финансовата ИГ, форма на финансиране, се оказват най-малкото лишени от този начин на финансиране.
(110)
Още повече, предвид амортизационния период на въпросното имущество, предвиден в член 39 CA от ОКД, тази разпоредба облагодетелства де факто основно предприятията, опериращи в транспортния сектор, и по-точно в морския и въздушния транспорт, както и ИГ, които финансират имуществото в този сектор.
(111)
В това отношение от предоставените от френските власти сведения е видно, че 182 от 189 молби за одобрение, подадени в съответствие с член 39 CA от ОКД, се отнасят до транспортния сектор. Според тези данни морският сектор представлява сам по себе си 75 % от подадените молби за одобрение и 82 % от предоставените одобрения (виж таблицата под съображение 17 по-горе).
(112)
От друга страна, установяването на този режим, който е дерогационен спрямо тавана на амортизация на финансираното от ИГ имущество, се е мотивирало главно от волята на законодателя да фаворизира транспортния сектор, и по-точно този на морския транспорт.
(113)
Това фактическо положение произтича от известен брой елементи.
(114)
Първо, с инструкция № 120 (46) сред допустимото имущество по смисъла на член 39 CA от ОКД се посочват изрично само корабите. По този начин се предвижда корабите да са единственото употребявано имущество, което да се ползва от данъчния режим на член 39 CA от ОКД. При процедурата за предоставяне на одобрение е предвидено също молбите за одобрение за кораби да се подават преди поръчката за тях, а амортизацията започва от момента на пускането им в док (47).
(115)
Второ, от подготвителната работа по приемането на закон № 98-546 и, по-специално от доклад № 413 (48) на Сената е видно, че предишният данъчен механизъм се е прилагал за всички сектори на икономиката, докато член 39 CA от ОКД се прилага само „за тежки машини и съоръжения (самолети, високоскоростни влакове, кораби…)“. Що се отнася до сектора на морския транспорт, посоченият доклад подчертава недостатъчно благоприятния характер на оспорвания режим, в сравнение с режима за дялове от корабна съсобственост, относно увеличаването на инвестициите в този сектор. Отбелязва се също, че въвеждането в рамките на член 39 CA от ОКД на разпоредба, която предвижда освобождаване от плащане на данък върху доходите в случай на преждевременно прехвърляне на имущество на ползвателя, е мотивирано от недотам благоприятния характер на оспорвания режим относно инвестициите в морския транспорт. Във връзка с това френските власти отбелязват по идентичен начин в своите коментари от 3 май 2004 г., че в контекст, характеризиращ се с грижа да се преодолее стагнацията в броя на регистрираните във Франция търговски кораби, и с воля да се намалят данъчните разходи, като допълнение към отсрочването на данъчното облагане на амортизацията е било предвидено ИГ да може да се ползва, при определени условия, с освобождаване от плащане на данък за доходите при прехвърляне на имущество.
(116)
Трето, в общия доклад № 66 относно проектозакона за финансите 1999 г. (49) се твърди, че „закон № 98-546 […] даде възможност да се създаде нов данъчен механизъм за стимулиране на инвестирането в морския сектор“. Тук се посочва също, че създаденият с член 39 CA от ОКД привилегирован режим за финансиране посредством лизинг, макар и да не се прилага единствено за кораби, в действителност е създаден главно за тях.
(117)
С оглед на всички предходни коментари Комисията е на мнение, че член 39 CA от ОКД има избирателен характер, що се отнася до това, че той облагоприятства определени икономически субекти, упражняващи дейността си в транспортния и финансовия сектор. Тъй като този режим не се прилага към всички икономически субекти, той не би могъл да се разглежда като обща мярка на данъчната политика.
(118)
Тази оценка не би могла да се оспори чрез аргументите, на които се позовават френските власти.
(119)
Така на първо място аргументът на френските власти, основаващ се на големия брой сектори, които могат да бъдат обхванати от оспорваната данъчна мярка, няма основание. Всъщност, като се остави настрана фактът, че само определени машини и съоръжения се ползват от оспорвания данъчен режим, не може да се счита, че твърде ограниченият брой молби за одобрение за финансиране на имущество от други сектори, различни от транспортния (50), е в състояние да оспори спецификата на разглеждания режим. Във връзка с това бе преценено, че обстоятелството, че броят на предприятията, които могат да претендират за ползване на една мярка, е значителен или че тези предприятия принадлежат към различни сектори на дейност, не е достатъчно, за да оспори избирателния му характер (51).
(120)
На второ място, в противовес на приведените от френските власти доводи, аргументът, че в другите държави-членки съществуват еквивалентни данъчни мерки, е лишен от правна релевантност, за да може да оправдае съществуването на режима по член 39 CA от ОКД. В действителност, един сравнителен преглед на данъчните правила, които се прилагат във всички държави-членки, дори само в някои от тях, би опорочил смисъла на разпоредбите за контрол на държавните помощи. При отсъствие, на общностно равнище, на хармонизация на данъчните разпоредби на държавите-членки, такъв преглед би означавал да се сравняват фактически и правни положения, които произтичат от законови или от нормативни различия между държавите-членки (52). Освен това бе преценено, че обстоятелството, че дадена държава-членка се стреми да съпостави, чрез едностранни мерки, условията на конкуренция, които съществуват в определен икономически сектор, с тези, които преобладават в други държави-членки, не може да лиши тези мерки от характера им на помощи (53). По аналогичен начин, обстоятелството, че конкурентите от други държави-членки се ползват със сравними данъчни мерки, били те и неправомерни, не се отразява на определянето на оспорвания режим като помощ (54).
(121)
На трето място Франция и заинтересованите страни твърдят, че неизбирателният характер на оспорвания режим се установява от отсъствието на право на субективна преценка, с което биха разполагали френските власти за предоставяне на разглежданото одобрение.
(122)
Комисията припомня, че според юриспруденцията, дори действия, които на пръв поглед се прилагат към по-голямата част от предприятията, могат да представляват определена избирателност и, поради това, да се считат за мерки, предназначени да облагоприятстват определени предприятия или производството на определени стоки. Такъв е по-специално случаят, когато администрацията, която е призована да прилага общото правило, разполага с определено право на субективна преценка относно прилагането на акта (55).
(123)
В дадения случай, е уместно веднага да се припомни, че тъй като оспорваната данъчна разпоредба може да облагодетелства единствено ползвателите на определено имущество и членовете на ИГ, които го финансират, и чрез това, че де факто се облагодетелстват главно само транспортния и финансовия сектори, условието за специфичност е вече изпълнено. Всъщност, други проекти за финансиране на имущество в сектори, различни от транспортния и/или чийто амортизационен период е по-кратък от 8 години, биха могли да представят гаранции, с които да се изключи всяко желание за финансова оптимизация. От този момент, предвид ограниченото поле на приложение на този данъчен механизъм, установяването на избирателния характер на спорната мярка не налага установяване на факта, че компетентните национални власти разполагат с право на субективна преценка в прилагането на посочената мярка (56).
(124)
Във всеки случай, когато френските власти бяха запитани за обхвата на проверката, която трябва да извършат относно условието, произтичащо от това, че оспорваното инвестиране представлява, от гледна точка на общия интерес и особено по отношение на заетостта, значим икономически и обществен интерес (57), те посочиха, че този интерес се оценява посредством 6 критерия, сред които този за „последиците от инвестицията върху икономическата среда в зоната, в която тя ще се усвои и в която ползвателят упражнява своята дейност“. Комисията обаче счита, че изпълнението на това условие непременно запазва за френските власти поле за субективна преценка.
(125)
Впрочем, въпреки законосъобразния характер на такава цел, е уместно да се отбележи отсъствието на връзка между условието за съществуване на икономически интерес от инвестицията и крайната цел, към която се стреми законодателят като налага изискването за предварително одобрение от министъра, преди реализирането на инвестицията. Всъщност, условията за предоставяне на одобрение трябва да позволяват да се установи, че когато едно ИГ прибягва до този начин на финансиране, това не е с цел финансова оптимизация. При все това, условието, свързано с икономическия интерес от инвестицията, не може да възпрепятства подобна оптимизация. Такива финансови операции, независимо от амортизационния период на разглежданото имущество, биха могли да нямат за цел финансова оптимизация, но да не представляват значим икономически и обществен интерес, главно в областта на заетостта.
(126)
В този контекст е уместно отново да се посочи доклад № 413 (58) на Сената, от който се вижда, че условието, свързано със съществуване на значим икономически и обществен интерес, е „средство да се облагоприятстват стоки, произведени на национална територия, или финансиране, реализирано в интерес на определен френски ползвател“. По-общо, в същия този доклад е посочено също, че процедурата за одобрение оставя твърде голямо поле за оценка на администрацията.
(127)
Според Комисията, несъответствието на условието за икономически интерес от инвестицията с оглед на поставената цел следователно подсилва полето за оценка, с което разполагат френските власти при прилагането му.
(128)
Що се отнася отново до полето за оценка, с което разполагат френските власти, за да предоставят одобрение, трябва да се констатира, че решението на Конституционния съвет от 30 декември 1987 г. (59), на което се позовават френските власти и някои заинтересовани страни, не е правно релевантно в настоящия контекст. В това дело се е оспорвал данъчен механизъм, който предвижда възможността едно новосъздадено след сливане на две дружества юридическо лице да вземе обратно за ограничен период от време, изцяло или частично, дефицита на слелите се дружества и който позволява, с одобрение на финансовия министър и в рамките на това одобрение, при частичен апорт на активи в едно дружество от групата пренасяне на дефицита от преди сливането, който все още не е приспаднат, върху бъдещите печалби. Конституционният съвет бе призован да се произнесе върху съответствието на тази процедура за одобрение с член 34 от Конституцията, който дава право на законодателя да определи полето на приложение на дадено данъчно облекчение. В този контекст той прецени, че оспорваната разпоредба не позволява на законодателя да делегира финансовата си власт на министъра, и че последният притежава само правото да се увери в спазването на определените от закона условия, в съответствие с целта на законодателя, която е възпрепятстване на неплащането на данъци. В това решение Конституционният съвет бе призован да се произнесе относно спазването на съответните компетенции от законодателната и регламентиращата власти в областта на данъчното облагане, но не и за съществуването, в параграфа за министъра, на право на оценка при приемането на индивидуални мерки, които са необходими за прилагането на закона.
(129)
Във всеки случай, Комисията счита, че условията на член 87, параграф 1 от Договора не биха могли да се оспорват от юриспруденцията на националните правораздавателни органи.
(130)
На четвърто място, относно аргумента, според който националните власти не разполагат с неограничена власт, тъй като тяхното решение би могло да се обжалва пред националните правораздавателни органи, за да се оспорят мотивите, с които се обосновава отказа на одобрение, е уместно да се припомни, че за да се отхвърли квалификацията - обща мярка, не е необходимо да се проверява дали данъчната администрация извършва произволни действия. Достатъчно е всъщност да се констатира, че посочената администрация разполага с право за субективна преценка, което ѝ позволява да нюансира условията за предоставяне на въпросното данъчно облекчение в зависимост от характеристиките на инвестиционните проекти, които тя оценява (60). Освен това бе преценено, че отсрочването на дълговете, предоставено в рамките на една съдебна процедура, и в съответствие с приложимото национално право, има избирателен характер, тъй като то не произтича автоматично от прилагането на закона, а от субективния избор на въпросните обществени органи. Съдията на Общността припомни в този контекст, че член 87, параграф 1 от Договора не разграничава държавните действия според причините или целите им, а ги определя в зависимост от техните последици. (61). Още повече, в дадения случай обстоятелството, че решенията за отказ на одобрение могат да се обжалват пред национален правораздавателен орган, не би могло да оспори съществуването на поле за оценка от националните власти, в рамките на прилагане на условията за предоставяне на одобрение от министъра.
(131)
На последно място, Комисията счита че доводът на френските власти, основаващ се на липсата на разграничение, основано на националността на членовете на ИГ и на ползвателите, не би могъл да оспори избирателния характер на режима по член 39 CA от ОКД (62), доколкото докладът на Сената № 413 (63) посочва, че условието за съществуване на значим икономически и обществен интерес от инвестицията е „средство да се облагоприятстват стоки, произведени на национална територия, или финансиране, реализирано в интерес на френските ползватели“.
(132)
Предвид предходното, Комисията счита, че режимът по член 39 CA от ОКД има избирателен характер.
(133)
Френските власти подчертават, че съчетаването на разпоредби на членове 39 C, алинея втора и 39 CA от ОКД представлява средство за предварителен контрол, с което разполага данъчната администрация, с цел борба с неплащането на данъци, което произтича от неправомерното използване на операции за финансиране на движимо имущество от прозрачни във финансово отношение структури като ИГ. Те считат, че по този начин режимът по член 39 CA от ОКД се, обосновава от характера и структурата на френската данъчна система. Във връзка с това те уточняват, че режимът по член 39 CA от ОКД се „основава на обективни и хоризонтални критерии за борба с неплащането на данъци“.
(134)
Наистина, понятието държавна помощ не визира държавните мерки, с които се въвежда разграничаване на предприятията, когато това разграничаване произтича от характера и структурата на системата за облагане, в която те се вписват. Тази обосновка, основана на характера или структурата на данъчната система, препраща към съответствието на една специфична данъчна мярка с вътрешната логика на данъчната система изобщо. Данъчните разграничения обаче не могат да бъдат просто налагани от общите крайни цели и от целите, към които държавата се стреми, като приема въпросните мерки (64).
(135)
В дадения случай Комисията счита, че член 39 С, алинея втора от ОКД, като ограничава размера на приспаданата амортизация, действително цели борба с неправомерното използване на прозрачни във фискално отношение структури за реализиране на данъчни икономии в рамките на операции по финансиране на имущество, отдадено под наем или предоставено на разположение. Тази цел се явява като необходима и рационална, за да се гарантира ефикасността на данъчната система за амортизация на наемано или предоставяно на разположение имущество и, следователно, трябва да се счита за присъща на посочената система (65).
(136)
Създаденият от член 39 CA от ОКД режим, обаче, не би могъл да се обоснове от характера и структурата на френската система за амортизизация на отдадено под наем или предоставено на разположение имущество. Всъщност, въпреки че дерогациите от принципния таван на амортизация, предвиден в член 39 C, алинея втора от ОКД, са приемливи, тези дерогации би трябвало да се основават единствено на условия, чието изпълнение може да препятства прибягването до финансиране на посоченото имущество от прозрачни във фискално отношение структури като ИГ с цел финансова оптимизация.
(137)
Освен това ограничаването на полето на приложение на оспорваната дерогация до финансиране на имущество, което се амортизира за период най-малко от осем години, не би могло да се оправдае, само по себе си или в съчетание с останалите условия за предоставяне на одобрение, с оглед на целта, която френските власти си поставят. Впрочем, в рамките на настоящата административна процедура, те изобщо не обясниха защо са избрали, с оглед на поставената цел за борба с неплащането на данъци, да ограничат тази дерогация до имущество с такъв амортизационен период.
(138)
От друга страна, както бе установено преди това, сред условията за предоставяне на одобрение от министъра, условието, което се основава на съществуване на икономически и обществен интерес от операцията по финансиране, и по-специално в областтта на заетостта, оставя на френските власти поле за оценка. Това условие, впрочем, няма връзка с поставената от Франция цел за борба с неплащането на данъци. Във всеки случай, една такава обществена цел не може, сама по себе си, да изключи оспорвания режим от определението - помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора, тъй като този член не разграничава действията на държавата според причините или целите, а ги дефинира в зависимост от техните последици (66). Преди това бе преценено, че член 87, параграф 1 от Договора би бил лишен от полезно действие, ако поради мотиви за създаване или запазване на работни места, определени специфични мерки не се включват в квалификацията държавни помощи, тъй като по-голямата част от мерките са се предоставяли с цел създаване или запазване на работни места (67).
(139)
В този контекст френските власти подчертават също, че данъчният режим по член 39 CA на ОКС е позволил обновяването и оздравяването на морския флот. По същия начин „Air France“ посочва, че режимът благоприятства за обновяването на флотата, налагащо се от изменението на нормите за околната среда. При все това, освен факта, че такива доводи затвърждават оценката на Комисията за избирателния характер на посочения режим, не би могло да се счита че при осъществяването на цели от икономическата или промишлената политика, една мярка, която има избирателен характер, може да се изключи от прилагането на член 87, параграф 1, от Договора (68). В сходен контекст бе преценено, че режим, който предвижда намаляване на лихвите по кредити, предоставени за закупуване или наемане, с опция за покупка, на превозни средства за физически лица, за малки и средни предприятия, за публични териториални единици или за фирми, осигуряващи обществени услуги на местно ниво, е помощ и не може да се оправдае с обстоятелството, че тази мярка е целяла, с грижа за опазване на околната среда и безопасността по пътищата, да даде възможност за обновяване на парка на превозните средства за промишлеността в Испания (69).
(140)
Всички мотиви за общ интерес, с които оспорваният режим си поставя за предмет или за последица да допринесе за заетостта, за обновяването или укрепването на съответните кораби или самолети, колкото и правомерни да са те, не се оправдават от характера и структурата на оспорваната данъчна система и дори се обезсилват по отношение на определението - държавна помощ по смисъла на член 87 параграф 1 от Договора.
(141)
Комисията счита също, че за прилагането на член 87, параграф 1 от Договора, няма разлика дали режимът по член 39 СА от ОКД е по-неблагоприятен за тези бенефициери отколкото режимът за дяловете от корабна съсобственост, тъй като в дадения случай оспорваният режим трябва да се оцени от Комисията в момента на прилагането му (70).
(142)
От предходното става ясно, че Комисията счита, че режимът по член 39 СА от ОКД не се оправдава от характера и структурата на разглежданата данъчна система и следователно неговият избирателен характер не би могъл да се оспорва.
(143)
Както бе констатирано преди това, бенефициерите на данъчния режим по член 39 СА от ОКД са, от една страна, икономическите субекти от транспортния и промишлен сектор и, от друга, членовете на ИГ, които финансират имущество от тези сектори и са, основно, финансови институции. Всички тези субекти упражняват дейност на общностните пазари в горепосочените сектори.
(144)
В този контекст е уместно да се припомни, че помощите, които целят да освободят едно предприятие от обичайните за текущото управление или за неговата нормална дейност разходи, нарушават, по принцип, условията на конкуренция (71). Бе преценено, че всяко предоставяне на помощи на определено предприятие, което упражнява дейността си на пазара на Общността може да предизвика нарушаване на конкуренцията и да засегне търговията между държавите-членки (72).
(145)
В дадения случай обаче, като отчита естеството и международните размери на разглежданите сектори, Комисията счита, че оспорваната помощ укрепва позицията на операторите от тези сектори, които участват в националната търговия и в търговията в Общността.
(146)
И така, бенефициерите на оспорвания режим се оказват в привилегировано положение, както спрямо националните си конкуренти (73) така и спрямо конкурентите от други държави-членки, които не могат да се ползват от този режим поради мотива, че те не финансират или не използват допустимо по този режим имущество или че не подлежат на данъчно облагане във Франция.
(147)
Относно последната точка, ако погледнато формално е вярно, че няма правна пречка пред икономическите субекти от други държави-членки, освен Франция, да финансират или да ползват посоченото в член 39 CA от ОКД имущество, не може да се отрече, че на практика оспорваният режим благоприятства операторите, които са данъчно задължени във Франция. В това отношение е уместно да се констатира, че всички заинтересовани страни - бенефициери на оспорвания режим, които представиха коментарите си в рамките на официалната процедура по разследване, са дружества по френското право. Трябва да се припомни също, че що се отнася до сектора, в който основно се прилага оспорваният данъчен механизъм, и по-специално морския транспорт, френските власти сами подчертават, че с приемането на този механизъм се е целяло прекратяване на стагнацията в броя на регистрираните във Франция кораби и намаляването на данъчните разходи. Накрая, е уместно да се припомни в настоящия контекст, че в Доклад № 143 (74) на Сената е посочено, че този режим е „средство за облагоприятстване на стоки, произведени на национална територия или финансиране в интерес на определен френски ползвател“.
(148)
Следователно, без да е нужно да се пристъпва към икономически анализ на действителното положение на засегнатите пазари (75) и като се отчита фактът, че установеният данъчен режим във Франция укрепва позицията на икономическите субекти, които са по-облагодетелствени спрямо други конкурентни субекти, Комисията счита, че този режим засяга търговията между държавите-членки и нарушава конкуренцията между тези субекти.
(149)
Предвид всички предходни коментари Комисията счита, че режимът на член 39 СА от ОКД представлява помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора.
2. Количество и разпределяне на помощта между бенефициерите
(150)
Както бе констатирано, данъчните облекчения, които произтичат от прилагането на член 39 СА от ОКД, са липса на таван за амортизациите, които се приспадат, увеличаване с един пункт на амортизационния коефициент и евентуално освобождаване от плащане на данък за доходите от прехвърляне на имущество.
(151)
Размерът на помощта за всяка лизингова операция съответства на разликата между актуализираните стойности на изплатените през целия амортизационен период данъци, като се отчита увеличеният с един пункт амортизационен коефициент и стойностите, които биха били резултат от прилагането на разпоредбите на член 39 С, алинея втора от ОКД, разлика, към която трябва да се прибави евентуалното освобождаване от плащане на данък за доходите при прехвърляне на имущество (76). Този размер се определя за всяка лизингова операция по начините, предвидени в параграфи 46 и 47 от данъчна инструкция № 120 (77) относно преотстъпване на ползвателя на част от общото облекчение.
(152)
Що се отнася до точното разпределение на общото облекчение, получено в съответствие с член 39 CA от ОКД, членовете на ИГ - преки бенефициери - са задължени да преотстъпят най-малко 2/3 от това облекчение на ползвателя на имуществото. В рамките на всяка лизингова операция точният размер на преотстъпеното на ползвателя облекчение обаче се определя при издаване на одобрението, в съответствие с разпоредбите на член 39 СА от ОКД.
3. Определяне на режима като неправомерна помощ
(153)
Съгласно член 88, параграф 3 от Договора Комисията следва да бъде информирана относно всякакви проекти за отпускане или изменение на помощи. Съответната държава-членка е длъжна да не привежда в изпълнение предлаганите от нея мерки, докато тази процедура не приключи с окончателно решение.
(154)
В дадения случай, с писмо от 17 март 1998 г. (A/32232), френските власти информираха Комисията за въвеждането на диспозитив, с който се ограничава амортизацията на отдаваното под наем имущество с цел борба с използването на този механизъм единствено за финансова оптимизация, като се предвижда и изключение от това ограничение. В това писмо френските власти посочват, че този механизъм явно не представлява държавна помощ, за каквато Комисията следва да бъде предварително информирана в съответствие с член 88, параграф 3 от Договора.
(155)
Комисията е на мнение, че при тези обстоятелства това писмо не би могло да бъде разглеждано като информация по смисъла на член 88, параграф 3 от Договора. Комисията отново подчертава, че въпросното писмо не спазва формалните правила, посочени в писмото на Комисията до държавите-членки SG (81) 12740 от 2 октомври 1981 г., които са в сила по време на описаните факти. Следователно Франция е действала неправомерно, като е започнала прилагането на оспорвания режим за помощ в нарушение на член 88, параграф 3 от Договора.
4. Съвместимост на режима за помощ с Общия пазар
(156)
Тъй като оспорваният данъчен режим представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора, уместно е да се разгледа неговата възможна съвместимост с оглед на дерогациите, предвидени в параграф 2 и 3 от посочения член. Във връзка с това е нужно да се припомни, че според предадената от френските власти информация, действителните бенефициери на оспорвания режим са от секторите на морския, въздушния и железопътния транспорт, както и в много малка част от промишления сектор (78). Тези бенефициери принадлежат и към финансовия сектор, тъй като членовете на ИГ са основно финансови институции.
(157)
Що се отнася до дерогациите, предвидени в член 87, параграф 2 от Договора, за помощи от социален характер, отпускани на отделни потребители, помощи за компенсиране на вредите, причинени от природни бедствия или необикновени явления, както и до помощи, отпускани на икономиката в определени области на Федерална република Германия, достатъчно е да се отбележи, че те са лишени от всякакво основание в настоящия контекст, каквато и да е самоличността на бенефициерите на оспорвания режим.
(158)
Относно дерогацията в член 87, параграф 3, буква б) от Договора е достатъчно да се отбележи, че оспорваният данъчен режим не представлява важен проект от общоевропейски интерес и няма за цел поправяне на някакво сериозно смущение във френската икономика. Той няма за цел и развитие на културата и съхраняване на историческото наследство по смисъла на дерогацията от член 87, параграф 3, буква г) от Договора.
(159)
В това отношение, Комисията държи да подчертае, че по време на административната процедура френските власти и съответните страни не са се позовали на горепосочените дерогации.
(160)
Разглеждането на дерогациите, предвидени в член 87, параграф 3, букви a) и в) от Договора налага анализ на всеки един от съответните сектори.
(161)
Относно дерогацията от член 87, параграф 3, буква в) от Договора, която разрешава помощи за улесняване развитието на определени икономически дейности, когато такива помощи не оказват неблагоприятно въздействие на условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес, Комисията преценява, че няма основание да се счита, че помощта, която е предоставена, в съответствие с оспорвания режим, в сектора на въздушния транспорт е съвместима с Общия пазар. Всъщност, нито една от дерогациите, предвидени в стратегическите линии на Комисията относно прилагането на членове 92 и 93 от Договора, както и на член 61 от Споразумението за създаване на EИП към държавните помощи в сектора на авиацията (79), не е приложима в дадения случай.
(162)
Трябва да се отбележи обаче, че Комисията разрешава по изключение определена помощ за функционирането на въздушния транспорт:
a)
на базата на стратегическите линии от 1998 г., за държавни помощи за регионални цели, изменени през 2000 г. (80), за въздушни линии, които оперират от територията на крайно отдалечени региони, с цел да се компенсират повишените разходи вследствие резултат на постоянните затруднения на тези региони, които са посочени в член 299, параграф 2 от Договора.
б)
на базата на стратегическите линии на Общността относно финансирането на летища, както и за държавните помощи при започване на дейност, отпускани на въздухоплавателни компании, опериращи от регионални летища (81), на нови въздушни линии, опериращи от регионални летища, чийто годишен трафик е по-малко от 5 милиона пътници, в размер до 30 % от разходите, които са стриктно свързани с тяхната дейност през първите три години (40 % от посочените разходи за първите три години са за регионални летища, разположени в регион със затруднения по смисъла на стратегическите линии).
(163)
Като отчита предходното, Комисията приема, че при изчисляване на помощите, които трябва да се възстановят, Франция не включва размера на съпътстващите помощи:
a)
за самолети трайно причислени към въздушни линии, които оперират от крайно отдалечен регион, освен ако не докаже че поддръжката на тези самолети наистина се е извършвала в този регион и че помощите са по-ниски от констатираните завишени разходи,
б)
и за самолети, зачислени към нови въздушни линии, които оперират от регионално летище в размер до горепосочената част на избираемите разходи, доколкото въпросните линии не са били, през разглеждания период предмет на договор за обществена услуга с финансови компенсации по смисъла на член 4 на Регламент № 2408/92 (ЕИО) на Съвета относно достъпа на въздушни превозвачи на Общността до вътрешните въздушни трасета на Общността (82).
(164)
Във всички останали случаи помощите, предоставени на предприятията от въздушния транспорт в съответствие с оспорвания режим, са несъвместими с Договора.
(165)
В съответствие с член 87, параграф 3, буква в) от Договора, насоките на Общността от 1997 г. и 2004 г. (83) определят режимите за държавни помощи, които могат да бъдат разрешени, за да се подпомогнат интересите на предприятията от морския транспорт в рамките на Общността спрямо конкуренцията на трети страни, за постигане на общи цели като:
-
запазване на заетостта в Общността (едновременно по море и по суша);
-
подобряване на безопасността;
-
опазване на ноу-хауто в морското дело в Общността и развитие на уменията в морското дело.
(166)
Предвид горепосочените цели обаче, насоките на Общността за 1997 г. и 2004 г. разрешават определени данъчни мерки в полза на морските компании с цел подобряване на конкурентоспособността им (точка 3.1).
(167)
По този начин се припомня, че целта на държавните помощи в рамките на общата политика за морския транспорт е насърчаване на конкурентоспособността на флота на Общността на световния пазар. Следователно, в режимите за данъчни облекчения трябва да се изисква, най-общо, съществуването на връзка с даден флот от Общността.
(168)
Предоставените от тези режими облекчения трябва също така да улесняват развитието на морския транспорт и заетостта в този сектор в интерес на Общността. Следователно, горепосочените облекчения трябва стриктно да се ограничат до дейностите в морския транспорт. Ако една компания от морския транспорт упражнява и други търговски дейности, се налага счетоводствата между двете дейности ясно да се разграничат, за се попречи на каквото и да е „преливане“ към дейности, които не отговарят на определението за морски транспорт.
(169)
Не би могло да се оспори, че разглежданият режим цели да облагоприятства финансирането на кораби под френски флаг и се стреми да развива сектора на морския транспорт и заетостта в него.
(170)
Предоставяните в рамките на оспорвания режим помощи, улесняват финансирането на кораби и така допринасят за обновяването на флота на Общността. В това отношение, Комисията споделя мнението на френските власти, според което разглежданите помощи допринасят за оздравяване и обновление на националния флот (84). Тя подкрепя най-вече аргумента, че именно поради механизма на одобрение, който обвързва прилагането на оспорвания режим със задължението на територията на Общността да има стратегически ръководен център за управление на морското дело и за управление на кораби, който взема под внимание съображенията за заетост, посоченият режим допринася за запазване на заетостта в морския транспорт на Общността както по море, така и по суша (85). Това се потвърждава и от известен брой корабособственици - заинтересовани страни, които подчертават значението на оспорвания режим за компенсиране на повишените разходи за екипажите от този флот, за запазване на работните места за висококвалифицирани специалисти в морския транспорт и за принос за запазването и дори развитието на флот под флага на държава-членка (86). Комисията обаче уточнява, че в приложение на насоките на Общността за 2004 г., ако корабите са влекачи или кораби за тралене, предоставените помощи могат да се считат за съвместими с Общия пазар, само ако най-малко 50 % от годишната дейност на тези кораби съответства на определението за морски транспорт (87).
(171)
Предвид предходното, може да се счита, че данъчният режим по член 39 СА от ОКД, като отговаря на точка 3.1 от насоките на Общността за 2004 г., е благоприятен за сектора на морския транспорт и съответства на целите, посочени в приложимите насоки на Общността.
(172)
За да отговарят на дерогацията от член 87, параграф 3, буква в) от Договора, предоставените в съответствие с този режим помощи трябва да са стриктно съизмерими с поставената цел и да не оказват неблагоприятно въздействие на условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес.
(173)
Във връзка с това френските власти трябва да обърнат внимание на правилото за ограничаване на помощите, фигуриращо в член 11 от насоките на Общността за 2004 г., според което: „Максимално допустимото равнище за помощ е отменяне на данъчните разходи и разходите за социални осигуровки на моряците, както и намаляване на данъка върху оборота на морските компании. За да се избегне каквото и да е нарушаване на конкуренцията, не може да бъдат предоставяни по-големи облекчения от други системи за подпомагане. Следователно, въпреки че всяка една система за подпомагане, за която държава-членка е уведомила, се разглежда в зависимост от собствената ѝ стойност, Комисията счита, че общият размер на помощта под формата на преки плащания съобразно точки 3, 4, 5 и 6 не трябва да надвишава общия размер на данъците и социалните осигуровки, удържани от дейностите в морския транспорт и от моряците“. За изпълнение на тази разпоредба, френските власти трябва да проверят дали годишните помощи, от които се е ползвал един корабособственик, към които се прибавят помощите, предоставени в рамките на всички режими за подпомагане, разгледани в раздели 3 - 6 на насоките за 1997 г. и 2004 г., сред които е именно и системата за цялостно облагане на тонажа за морските компании (88), заедно с освобождаването от плащане на разходи за социални нужди и от плащане на морския дял от патентния данък, не надвишава за същия корабособственик общия размер на преките и косвени данъци и на социалните осигуровки, които нормално биха се удържали от дейностите в морския транспорт и от моряците. Всяка част, която евентуално надвишава горепосочения размер, е несъвместима с Общия пазар и трябва да бъде върната.
(174)
Следователно, Комисията е на мнение, че предоставените помощи в съответствие с режима, установен от член 39 CA от ОКД, са съвместими с член 87, параграф 3, буква в) от Договора, с уговорка за условията, описани в писмени съображения 172 и 173.
(175)
Комисията е на мнение, че дерогациите, предвидени в член 87, параграф 3, буква a) от Договора, доколкото се отнасят до развитието на определени региони, не са приложими към оспорвания режим, когато той визира финансирането на имущество от сектора на железопътния транспорт. В замяна, Комисията разгледа съвместимостта на посочения режим до степента, посочена в член 87, параграф 3, буква в) от Договора.
(176)
Предвид историческото положение на железопътните компании и намаляването на пазарния дял е необходимо да се ускори процеса на подмяна на подвижния състав, за да отговори на конкуренцията на другите видове транспорт. Нужни са по-сериозни и по-бързи действия за модернизиране и/или обновяване на подвижния състав, за да се избегне допълнителният спад на пазарния дял на железопътния транспорт спрямо другите видове транспорт, които са по-неустойчиви и по-вредни за околната среда.
(177)
Комисията е на мнение, че подмяната на подвижния състав е съвместима с общата политика за укрепване на вътрешната оперативност. Освен това, подмяната на подвижния състав е принос за безопасността и модернизирането на услугите що се отнася до точност, надеждност и бързина. Тъй като подмяната на подвижния състав е съществен елемент от политиката за укрепване на развитието на сектора на железопътния транспорт, Комисията преценява, че предложените мерки не противоречат на общия интерес.
(178)
Следователно, Комисията е на мнение, че помощите, предоставени на железопътните компании, в съответствие с режима, установен от член 39 СА от ОКД, са съвместими с член 87, параграф 3, буква в) от Договора.
(179)
Що се отнася до дерогацията от член 87, параграф 3, буква в) от Договора, с която се разрешават помощи за улесняване развитието на определени икономически дейности, когато такива помощи не оказват неблагоприятно въздействие на условията за търговията до степен, противоречаща на общия интерес, трябва да се отбележи, че нито една характеристика на този режим не позволява да се счита, че мерките за помощи в промишления сектор, предоставени в съответствие с режима, са съвместими с Общия пазар.
(180)
Въпреки това, Комисията не може непосредствено да изключи хипотезата, според която определено имущество от промишления сектор, финансирано в съответствие с член 39 CA от ОКД би било съвместимо при спазване на условията, предписани в основните насоки за държавните помощи с регионално предназначение (89), и по-специално, когато инвестицията е направена в регион, допустим съгласно член 88, параграф 3, буква a) или в) от Договора и когато апортната вноска на бенефициерите за посоченото финансиране е достигнала минимум 25 %. Във всеки случай, таваните на размера на регионалните помощи трябва да бъдат спазвани в случай че едно предприятие се ползва едновременно от оспорваните помощи и от одобрените помощи с регионално предназначение.
(181)
С уговорка за тези условия, Комисията преценява, че мерките за помощ, която е предоставена в този сектор, са съвместими с Общия пазар.
(182)
Относно финансовия сектор, Комисията счита, че разгледаните преди това дерогации, които не се отнасят до този сектор, нямат правна релевантност при оценяването на съвместимостта на мерките за помощ, от които са се ползвали членовете на ИГ, с Общия пазар.
(183)
При все това, като взема предвид цялостния характер на операцията за финансиране чрез лизинг, Комисията е на мнение, че мерките за помощи в сектора на морския, въздушния и железопътния транспорт, както и в промишления сектор, които могат да се определят като съвместими с Общия пазар, ще са такива не само по отношение на ползвателите на съответното имущество, но също и по отношение на членовете на съответните ИГ. Действително е важно членовете на ИГ да не се санкционират с мотива, че нямат връзка с горепосочените сектори, тъй като тяхното посредничество е необходимо за осъществяване на съответните операции за финансиране, както и за да могат ползвателите да си послужат с горепосочените дерогации. Комисията е на мнение, че този анализ се подкрепя от факта, че точният дял на общото облекчение, което се преотстъпва на ползвателя и представлява най-малко 2/3 от общото облекчение съгласно член 39 CA от ОКД, се определя при търговско договаряне между членовете на ИГ и ползвателите, както са подчертали това френските власти. Това обстоятелство удостоверява факта, че членовете на ИГ запазват само онзи дял от общото облекчение, който е нужен за реализиране на поставените цели, в съответствие с правилата за оценка на съвместимостта на горепосочените мерки за помощ.
5. Възстановяване на помощите
(184)
Комисията припомня, че всяка помощ, която се разглежда като несъвместима с Общия пазар и е предоставена съгласно оспорвания режим, трябва да се възстанови в съответствие с член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. относно установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора [станал член 88 от Договора] (90).
(185)
При все това, според посочения член 14, параграф 1 „Комисията не изисква възстановяването на помощта, ако това противоречи на общ принцип на правото на Общността“. Във връзка с това се прецени, че Комисията трябва да вземе под внимание служебно изключителните обстоятелства, които налагат съгласно посочения член 14, параграф 1, тя да не разпореди възстановяване на неправомерно предоставените помощи, ако това противоречи на общ принцип на правото на Общността (91).
(186)
В този контекст е уместно да се припомни, че основното изискване за правна сигурност цели да гарантира предвидимостта на правните положения и отношения, произтичащи от общностното право и, следователно, се противопоставя на това Комисията да може да забавя неограничено упражняването на своите правомощия (92).
(187)
В дадения случай, въпреки че не може да се счита, че принципът на легитимна увереност е бил нарушен (93), Комисията, предвид твърде специфичните обстоятелства по случая, преценява, че принципът за правна сигурност е бил пренебрегнат по отношение на бенефициерите на оспорвания данъчен режим.
(188)
Комисията преценява, че съществува сбор от изключителни показатели, които позволяват да се приеме от една страна че Комисията е забавила упражняването на своите правомощия относно разследването на тук оспорвания режим, и че от друга страна, бенефициерите на посочения режим са били заблудени относно неговата правомерност.
(189)
Трябва да се припомни, че с писмо от 17 март 1998 г., френските власти са информирали Комисията за съществуването на механизма по член 39 C, алинея втора, и 39 CA от ОКД. Наистина, това писмо не представлява уведомление по смисъла на член 88, параграф 3 от Договора (94) и липсата на реакция от страна на Комисията на това писмо не би могла сама по себе си, и единствено, да представлява нарушение на принципа за правна сигурност или, най-малкото, да лиши разпоредбите на членове 87 и 88 от Договора от полезно действие. И все пак, на тази дата Комисията е била информирана за оспорвания режим (95).
(190)
Освен това, в рамките на разследването на две подадени до нея жалби, в които се разобличават мерките за помощ, от които съответно са се ползвали морските компании „Sea France“ и „BAI“, Комисията двукратно е запитала френските власти за начина на финансиране на някои от техните кораби. В отговора си от 10 юли 2000 г. и в този от2 април 2003 г. френските власти ясно са описали режима по член 39 CA от ОКД (96), като са изложили ясно съдържанието му.
(191)
От този момент, тъй като Комисията е оставила без отговор писмата, предадени от френските власти по нейно искане, в които се описва оспорвания режим, трябва да се счита, че тя е забавила упражняването на своите правомощия, като е открила официалната процедура по разследване едва на 14 декември 2004 г. и едновременно с това е дала повод за съмнение в правомерността на посочения режим.
(192)
Що се отнася до това, че френските власти се позовават на решението на комисията от 8 май 2001 г. относно държавната помощ, предоставена от Франция на „Brittany Ferries“ (97), трябва да се отбележи, че Комисията констатира, че тогава оспорваният режим е представлявал мярка от общ ред, тъй като е бил отворен към всички сектори на икономиката и е релевантен на общото право. Ако наистина оспорваният в това дело режим е същия, който е бил в сила преди 1998 г., все пак трябва да се констатира, че мотивите за решението не посочват ясно този факт, а това обстоятелство е могло да заблуди бенефициерите по отношение на оспорвания тук режим.
(193)
Оттук следва, че съчетаването на горепосочените елементи може да докаже изключителния характер на разглежданите в дадения случай обстоятелства, и за да се спази принципа на правна сигурност спрямо бенефициерите на режима, се налага възстановяването на помощите да се ограничи, като се направи разлика между тях в зависимост от датата на предоставянето им.
(194)
Следователно Комисията е на мнение, че Франция не трябва да възстановява несъвместимите помощи, които са неправомерно предоставени след влизането в сила през 1998 г. на закон № 98-546 в рамките на операции по финансиране, за които компетентните френски власти са се ангажирали да предоставят ползването на режима по член 39 СА от ОКД, по силата на правнозадължителен акт (98), предшестващ публикуваното в Официален вестник на Европейския съюз на 13 април 2005 г. Решение на Комисията от 14 декември 2004 г. за откриване на официална процедура по разследване по смисъла на член 88, параграф 2 от Договора.
(195)
За всяка една операция на финансиране обаче, за която компетентните национални власти са се ангажирали да предоставят ползването на режима по член 39 СА от ОКД, единствено по силата на правнозадължителен акт, издаден след посочената публикация, несъвместимата помощ ще се възстанови от бенефициерите. В този случай, ще се отчита сумата на облекчението, която е останала за членовете на ИГ и размера на преотстъпената на ползвателя сума (99). В случай на частична съвместимост на помощта за ползвателя на имуществото, сумата, която трябва да се възстанови от членовете на ИГ ще се определя в същата пропорция като тази, която се прилага за частта от преотстъпеното облекчение на ползвателя на имуществото.
(196)
В този контекст Комисията преценява за нужно да уточни, че фактът, че финансовите и правни рискове, поети от членовете на ИГ, биха могли, в определени случаи, да се прехвърлят с договор на ползвателите на имуществото, не може да противоречи на принципа, според който, когато Комисията изисква, при необходимост, възстановяването на неправомерна помощ, нейната цел е да лиши различните бенефициери от облекчението, от което те са се ползвали на своя пазар спрямо конкурентите си и да възстанови положението преди изплащането на посочената помощ. Осъществяването на тази цел не би могло да зависи от формата, под която помощта е била предоставена, както не би могло да зависи и от договорните клаузи, за които са се споразумели бенефициерите на помощта (100).
VIII. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(197)
Комисията констатира, че Франция неправомерно е прилагала режима за помощи по член 39 СА от ОКД, в нарушение на член 88, параграф 3, от Договора.
(198)
Следователно, Франция трябва да вземе всички необходими мерки, за да си възстанови тези помощи, с изключение на помощите, които са се ангажирали да предоставят националните власти по силата на правнозадължителен акт, който предшества публикуваното в Официален вестник на Европейския съюз на 13 април 2005 г. решение да се открие официална процедура по разследване, с изключение на помощите за имуществото в железопътния сектор, като за останалите операции се приспаднат максималните размери на допустимите помощи по силата на правилата, които се прилагат за държавните помощи в отделните сектори и като се отчетат вече предоставените по други причини помощи. Тези правила за отделните сектори са насоките на Общността относно държавните помощи за морския транспорт от 1997 г. и 2004 г., стратегическите линии за 1998 г., изменени през 2000 г., стратегическите линии на Общността от 2005 г. относно финансирането на летища и държавните помощи за започване на дейността на авиокомпании, опериращи от регионални летища, както и за финансиране на имущество от промишления сектор, и стратегическите линии относно държавните помощи с регионално предназначение.
(199)
Бенефициерите трябва да възстановят посочените несъвместими помощи, които компетентните национални власти са се ангажирали да предоставят само по силата на правнозадължителен акт, който е издаден след горепосочената публикация съгласно писмени съображения (151), (152) и от (194) до (196).
(200)
Ако са били предоставени такива помощи, Комисията изисква от Франция да ѝ предаде тук приложения формуляр относно етапа на протичане на процедурата за възстановяване на помощите, както и да изготви списък на съответните бенефициери.
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Режимът по член 39 СА от общия кодекс за данъците, прилаган от Франция, в нарушение на член 88, параграф 3, от Договора, е несъвместим с Общия пазар, с изключение на посочените в член 2 мерки.
Член 2
Мерките за помощ, предоставени по силата на посочения в член 1 режим, са съвместими с Общия пазар:
1.
в сектора на морския транспорт и в сектора на въздушния транспорт до максимално допустимия размер помощ, определен в зависимост от случая, в насоките на Общността относно помощите в морския транспорт или помощите, които се прилагат в сектора на въздушния транспорт, като се отчитат вече предоставените за съответния период помощи,
2.
в железопътния сектор, и:
3.
в промишления сектор, до максимално допустимия размер помощ, определен в стратегическите линии относно държавните помощи с регионално предназначение.
Предвид цялостния характер на операцията за финансиране, в съответствие с посочения режим, мерките за помощ в секторите на морския, въздушния и железопътния транспорт, както и в промишления сектор, които могат да се определят като съвместими с Общия пазар, са такива не само по отношение на ползвателите на съответното имущество, но също и по отношение на операторите от финансовия сектор, които са членове на ИГ.
Член 3
Франция прекратява посочения в член 1 режим, в границите на неговата несъвместимост и оттук нататък не предоставя ново одобрение в тази мярка.
Член 4
1. Франция предприема всички необходими мерки, така че бенефициерите да възстановят помощите, които са получени неправомерно, на основание на посочения в член 1 режим, с изключение на помощите, получени в рамките на операции за финансиране, за които компетентните национални власти са се ангажирали да предоставят ползването на посочения режим по силата на правнозадължителен акт, приет преди 13 април 2005 г., както и на помощите, посочени в член 2.
2. За възстановяването на помощите няма срок съгласно процедурите на националното право, доколкото те дават възможност за незабавно и ефективно изпълнение на настоящото решение. Размерът на помощите, които трябва да се възстановят, включва лихвите, които текат от датата на която те са били предоставени на бенефициерите до датата на тяхното ефективно възстановяване. Лихвите се начисляват съгласно разпоредбите на глава V от Регламент (EО) № 794/2004 на Комисията (101).
Член 5
Франция трябва да информира Комисията в двумесечен срок считано от датата на оповестяване на настоящото решение, за мерките, които е предприела и които предлага, за да се съобрази с него.
Франция трябва да предостави тези сведения на Комисията посредством формуляра, фигуриращ в приложение II и да изготви подробен списък на предприятията, ползвали се мерките по силата на посочения в член 1 режим, които са отпуснати при условията на член 4, параграф 1, както и на съответното движимо имущество и изплатените във всеки отделен случай суми.
Франция трябва да изготви също списък на предприятията, които са се ползвали от мерките за помощи, посочени в член 4, параграф 1 и трябва да уточни размера на помощите, от които се е ползвало всяко едно предприятие. За тази цел Франция трябва да използва формулярите от приложение III.
Член 6
Адресатът на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 20 декември 2006 година.
DÉCISION DE LA COMMISSION
du 20 décembre 2006
concernant le régime d'aide mis à exécution par la France au titre de l'article 39 CA du code général des impôts - Aide d'État C 46/04 (ex NN 65/04)
[notifiée sous le numéro C(2006) 6629]
(Le texte en langue française est le seul faisant foi.)
(Texte présentant de l'intérêt pour l'EEE)
(2007/256/CE)
LA COMMISSION DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES,
vu le traité instituant la Communauté européenne, et notamment son article 88, paragraphe 2, premier alinéa,
vu l'accord sur l'Espace économique européen, et notamment son article 62, paragraphe 1, point a),
après avoir invité les intéressés à présenter leurs observations conformément auxdits articles (1) et vu ces observations,
considérant ce qui suit:
I. PROCÉDURE
(1)
Par lettre du 19 février 2004 (D/51178), la Commission a adressé une demande d'information aux autorités françaises concernant le dispositif de crédit-bail fiscal en faveur de certaines entreprises agréées par le ministre du Budget mis en place par l'article 77 de la loi no 98-546 du 2 juillet 1998, portant diverses dispositions d'ordre économique et financier (2). Par lettre du 18 mars 2004, les autorités françaises ont demandé une prorogation du délai qui leur avait été imparti pour fournir les informations demandées. La Commission a reçu, par lettre du 3 mai 2004 (A/33117), lesdites informations des autorités françaises. Par lettre du 6 juillet 2004 (D/54933), la Commission a demandé aux autorités françaises la production d'informations complémentaires, lesquelles lui sont parvenues le 2 août 2004 (A/36007).
(2)
Par lettre du 14 décembre 2004 (D/205909), la Commission a notifié aux autorités françaises la décision d'ouvrir la procédure formelle d'examen en application de l'article 88, paragraphe 2, du traité. Cette décision a été publiée au Journal officiel de l'Union européenne (3). Dans cette décision, la Commission invitait la France et les parties intéressées à présenter leurs observations dans un délai déterminé.
(3)
Par lettre du 6 janvier 2005 (A/30266) puis du 4 février 2005, les autorités françaises ont demandé la prorogation de ce délai, demandes auxquelles la Commission a déféré par lettres, respectivement, du 11 janvier 2005 (D/50220) et du 16 février 2005 (D/51190).
(4)
La Commission a reçu, le 15 mars 2005 (A/32251), les observations des autorités françaises. Elle a également reçu, dans le délai imparti, des observations de seize parties intéressées, lesquelles ont été transmises aux autorités françaises le 9 juin 2005 (D/54454).
(5)
Par lettre du 7 juillet 2005 (A/35587), les autorités françaises ont demandé à la Commission la prorogation du délai qui leur avait été imparti afin de commenter les observations des parties intéressées. La Commission a déféré à cette demande et les autorités françaises lui ont finalement soumis leurs observations par lettre du 20 juillet 2005 (A/35981).
(6)
Par courriel du 2 mars 2006 (A/31655), les autorités françaises ont, notamment, transmis à la Commission des observations complémentaires concernant le régime en cause.
II. DESCRIPTION DÉTAILLÉE DU RÉGIME
(7)
Aux termes de l'article 39 C, premier alinéa, du code général des impôts (CGI), l'amortissement des biens donnés en location ou mis à disposition sous toute autre forme est réparti sur la durée normale d'utilisation.
(8)
L'article 77 de la loi no 98-546 introduit deux dispositions dans le CGI visant à lutter contre l'évasion fiscale dans les opérations de financement de biens mobiliers par des sociétés de personnes et des groupements d'intérêt économique (GIE) (4).
(9)
L'article 39 C, deuxième alinéa, du CGI prévoit ainsi que l'amortissement fiscalement déductible d'un bien mis en location par un GIE, ne peut excéder le montant du loyer perçu par celui-ci, diminué des autres charges afférentes audit bien.
(10)
En effet, en raison des amortissements dégressifs et des frais financiers qui, par définition, sont concentrés sur les premières années d'utilisation du bien, les résultats du GIE sont fortement déficitaires au cours de ces années et deviennent bénéficiaires au cours d'une seconde période, lorsque le montant des loyers perçus excède le total des charges constatées (amortissements et frais financiers compris). Le GIE relevant du régime des sociétés de personnes, les déficits qu'il enregistre au cours de ses premières années d'activité viennent donc en déduction des bénéfices imposables réalisés par ses membres à raison de leurs activités courantes. Le plafonnement de l'amortissement prévu à l'article 39 C, deuxième alinéa, du CGI vise donc à lutter contre un recours abusif à ce type de financement à des fins d'optimisation fiscale.
(11)
Une dérogation à cette limitation, instaurant un système d'amortissement favorable au profit de certaines entreprises, a toutefois été introduite, dans le CGI. Ainsi, l'article 39 CA du CGI dispose que le plafonnement prévu à l'article 39 C, deuxième alinéa, du CGI n'est pas applicable au financement, par des GIE, de biens mobiliers amortissables selon le mode dégressif sur une période d'au moins 8 ans (5), dès lors que cette opération a reçu l'agrément préalable du ministre du budget.
(12)
Cet agrément est subordonné à plusieurs conditions, à savoir, en substance, que:
-
le prix d'acquisition du bien corresponde au prix de marché;
-
cet investissement présente un intérêt économique et social significatif, particulièrement en matière d'emploi;
-
l'utilisateur du bien démontre que le bien est nécessaire à son exploitation et que les modalités de financement retenues ne soient pas uniquement fiscales;
-
et les deux tiers au moins de l'avantage fiscal résultant de l'agrément soient rétrocédés à l'utilisateur du bien.
(13)
En général, le GIE - constitué, en principe, par des établissements financiers - acquiert le bien à financer au prix du marché et le donne en crédit-bail à son utilisateur. Les loyers versés par l'utilisateur et le prix de levée de l'option d'achat en fin de contrat permettent au GIE de couvrir son propre financement, intérêts et capital compris.
(14)
Outre le déplafonnement de l'amortissement (6), l'octroi de l'agrément ministériel permet de majorer d'un point le coefficient d'amortissement dégressif applicable habituellement au bien considéré. En outre, la revente du bien par le GIE à son utilisateur lorsque, notamment, les deux tiers de la durée normale d'utilisation du bien sont écoulés, fait l'objet d'une exonération de la plus-value de cession.
(15)
En ce qui concerne la condition liée à l'existence d'un intérêt économique et social significatif (7), les autorités françaises ont indiqué qu'il n'existe pas de lignes directrices afin d'évaluer cet intérêt et que l'examen est opéré, notamment, d'une part, à la lumière des retombées indirectes de l'investissement sur le bassin d'emploi, les conditions de concurrence et le développement de l'activité dans la zone économique concernée, dont notamment la contribution au développement ou à la création d'un centre de production, de gestion ou de décision, ainsi que, d'autre part, au regard de l'apport de cet investissement en matière d'amélioration de la sécurité et de la protection de l'environnement.
(16)
Concernant la rétrocession à l'utilisateur du bien des deux tiers au moins de l'avantage fiscal que retire le GIE de l'obtention de l'agrément (8), il ressort de l'article 39 CA du CGI que celle-ci intervient sous forme de diminution du montant du loyer ou de minoration du montant de l'option d'achat. En outre, le montant exact de l'avantage devant être rétrocédé par le GIE à l'utilisateur doit être déterminé lors de la délivrance de l'agrément.
(17)
À la demande de la Commission, les autorités françaises ont fourni une ventilation, par secteurs d'activités, de l'ensemble des demandeurs à l'agrément ainsi que des bénéficiaires effectifs du régime en cause:
Secteurs d'activités
Demandes d'agrément présentées
Décisions d'agrément accordées
Investissements maritimes
142
110
Investissements aéronautiques
32
18
Investissements ferroviaires
5
2
Investissements industriels
7
3
Investissements spatiaux
3
0
(18)
Les autorités françaises ont, dans ce contexte, indiqué que parmi les 56 demandes n'ayant pas fait l'objet d'une décision d'agrément, 21 demandes ont fait l'objet d'un désistement, 13 demandes ont été classées sans suite et 22 demandes ont fait l'objet d'un refus. S'agissant des 22 demandes ayant fait l'objet d'un refus, les autorités françaises ont précisé que 15 d'entre elles concernaient une opération de financement d'un bien relevant du domaine du transport maritime et que les 7 autres concernaient le financement d'un bien relevant du domaine du transport aérien.
(19)
Les autorités françaises ont également indiqué que les procédures d'agrément au titre de l'article 39 CA du CGI ont été suspendues depuis le 14 décembre 2004, date à laquelle leur a été notifiée la décision d'ouvrir la procédure formelle d'examen.
III. RAISONS AYANT CONDUIT À L'OUVERTURE DE LA PROCÉDURE FORMELLE D'EXAMEN
(20)
Dans sa décision du 14 décembre 2004, la Commission considérait qu'un avantage semblait être octroyé, en application de l'article 39 CA du CGI, aux investisseurs, membres des GIE fiscaux, et aux utilisateurs des biens financés par des GIE. S'agissant de la sélectivité de la mesure en cause, la Commission relevait, d'une part, que le ministre chargé du budget semblait disposer d'un pouvoir discrétionnaire dans l'appréciation des conditions d'octroi de l'agrément lui permettant de sélectionner, selon des critères subjectifs, les bénéficiaires du régime en cause. D'autre part, il apparaissait que le régime fiscal de l'article 39 CA du CGI constituait une mesure d'aide au bénéfice, principalement, du secteur du transport. La Commission considérait, dans ce contexte, que la mesure en cause ne semblait pas pouvoir être justifiée par la nature ou l'économie du système fiscal français. Selon elle, les avantages en cause entraînaient également une utilisation des ressources étatiques ainsi qu'une distorsion de la concurrence et une affectation des échanges intracommunautaires.
(21)
Par ailleurs, s'agissant de l'examen de la compatibilité du régime en cause avec le marché commun, la Commission estimait, à ce stade, qu'aucune des dérogations prévues à l'article 87, paragraphes 2 et 3, du traité n'étaient pertinentes dans le présent contexte. Le régime fiscal en cause ne semblait pas satisfaire aux conditions des lignes directrices, encadrements et orientations communautaires adoptés dans le domaine des aides d'État. Celui-ci apparaissait donc comme étant incompatible avec le marché commun.
(22)
La Commission a, en conséquence, décidé d'ouvrir la procédure formelle d'examen afin de dissiper ses doutes quant à la qualification d'aide d'État du régime en cause et quant à sa compatibilité avec le marché commun.
IV. COMMENTAIRES DES AUTORITÉS FRANCAISES
(23)
Dans le cadre de leurs observations, les autorités françaises soutiennent, tout d'abord, que le régime de l'article 39 CA du CGI ne constitue pas une aide d'État. Il ne serait en effet qu'une modalité technique d'application du droit commun permettant de placer sous la surveillance des pouvoirs publics le mode de financement concerné et non une dérogation au droit commun. La limitation de l'amortissement déductible de l'article 39 C, deuxième alinéa, du CGI viserait, en instituant une présomption d'évasion fiscale, à empêcher le recours à ce mécanisme de financement à des fins d'optimisation fiscale. Le régime de l'article 39 CA du CGI viserait également à lutter contre l'évasion fiscale. Les biens d'équipement lourds concernés par cette disposition présentant toutefois un retour sur investissement relativement long, le recours au crédit-bail correspondrait, dans cette hypothèse, non seulement à une recherche d'optimisation fiscale, mais également à une nécessité économique.
(24)
Dans ce contexte, les autorités françaises avancent que l'ensemble des conditions à satisfaire aux fins de l'octroi de l'agrément permettrait d'effectuer un contrôle, a priori, des opérations de financement de biens d'équipement par voie de location avec option d'achat et d'écarter du bénéfice du régime fiscal en cause tous les financements principalement motivés par des considérations d'optimisation fiscale.
(25)
Tel serait en particulier le cas de la condition selon laquelle l'investissement doit présenter un intérêt économique et social significatif, notamment en termes d'emplois, dont la satisfaction suppose que la demande d'agrément soit assortie d'engagements en termes d'embauches. À cet égard, les autorités françaises précisent que les emplois créés doivent être maintenus pendant la période minimale d'exploitation du bien, c'est-à-dire la durée du contrat de location ou de mise à disposition, soit au minimum 8 ans. Selon elles, les emplois créés doivent permettre une augmentation nette du nombre de salariés de la société sollicitant l'agrément et ceux-ci doivent être directement liés à l'investissement.
(26)
Les autorités françaises précisent, à cet égard, que certaines demandes d'agrément ont fait l'objet d'un refus au motif de l'absence d'un intérêt économique et social significatif du projet de financement soumis. Deux types de situations auraient caractérisé l'absence d'un tel intérêt. Premièrement, l'absence d'embauche ou d'un recrutement suffisant, tant quantitativement que qualitativement, de nature à renforcer ou à permettre l'implantation d'un centre de décision et de gestion. Deuxièmement, l'hypothèse dans laquelle la situation financière du demandeur lui aurait permis de recourir à d'autres moyens de financement ne présentant pas de caractère incitatif.
(27)
La condition liée à la rétrocession à l'utilisateur de la majeure partie de l'avantage fiscal dont bénéficient les membres du GIE en application de l'article 39 CA du CGI permettrait également de lutter contre l'optimisation fiscale, en excluant du bénéfice de ce dispositif les opérations qui ne seraient destinées qu'à générer des gains de trésorerie.
(28)
Par ailleurs, les autorités françaises font valoir que le dispositif de contrôle ainsi mis en place ne présenterait pas de caractère discrétionnaire. Elles se réfèrent, à cet égard, à la jurisprudence du Conseil Constitutionnel français en vertu de laquelle un agrément, tel que celui prévu à l'article 39 CA du CGI, ne serait pas de nature discrétionnaire, mais confèrerait seulement au ministre chargé du budget le pouvoir de s'assurer que l'opération en cause satisfait aux conditions fixées par la loi (9).
(29)
En tout état de cause, l'avantage fiscal attaché à la déduction du montant de l'amortissement ne s'apparenterait pas à une perte de recettes fiscales, mais à une répartition différente, dans le temps, de l'assiette imposable. En outre, la détermination de la part précise de l'avantage conservée par les investisseurs, membres des GIE, s'apparenterait à une rémunération dont le montant résulterait des conditions du marché et d'une négociation commerciale classique.
(30)
S'agissant, ensuite, de la sélectivité du régime fiscal en cause alléguée par la Commission, les autorités françaises invoquent plusieurs arguments.
(31)
Premièrement, ledit régime constituerait une mesure d'ordre général susceptible de concerner à la fois le secteur industriel et le secteur du transport. À titre d'exemple, les autorités françaises se réfèrent au matériel de transformation de la pâte à papier, aux cuves de stockage d'hydrocarbures, aux presses d'imprimerie et aux groupes frigorifiques qui seraient des biens industriels pouvant être amortis selon le mode dégressif sur une durée au moins égale à huit ans. En outre, les autorités françaises signalent que certains moyens de transport sont exclus du champ du dispositif, tels que les camions et les autobus, en raison de leur durée d'amortissement inférieure. La durée d'amortissement en cause s'appliquerait donc à tous les biens dont le retour sur investissement requiert un délai assez long.
(32)
Deuxièmement, la concentration du bénéfice du régime en cause au profit du matériel de transport résulterait, en réalité, d'évolutions indépendantes de la volonté des pouvoirs publics français à savoir, d'une part, de l'évolution de la situation financière des sociétés industrielles et, d'autre part, de l'attrait des investisseurs pour le matériel de transport. En effet, ce dernier comprendrait des actifs très attractifs aux yeux des investisseurs qui, afin de limiter leurs risques, choisiraient des biens facilement négociables dans l'hypothèse où l'exploitant rencontrerait des difficultés.
(33)
Troisièmement, le régime en cause ne favoriserait pas les entreprises françaises dans la mesure où la nationalité ne serait pas un facteur pertinent afin de devenir membre d'un GIE. Un investisseur étranger, en particulier un établissement financier, pourrait ainsi bénéficier dudit régime et du gain de trésorerie en résultant, indépendamment du lieu de sa résidence fiscale.
(34)
En tout état de cause, à supposer que le régime de l'article 39 CA du CGI constitue une dérogation au droit commun, celui-ci aurait un champ d'application non limité, une durée d'application illimitée et serait fondé sur des critères objectifs et horizontaux de lutte contre l'évasion fiscale. Il échapperait donc à la qualification d'aide d'État, tout comme le régime fiscal en cause dans la décision de la Commission 96/369/CE, du 13 mars 1996, concernant une aide fiscale en matière d'amortissement au profit des compagnies aériennes allemandes (10).
(35)
Par ailleurs, s'agissant de l'exonération de la plus-value de cession du bien, les autorités françaises indiquent que l'avantage que les membres du GIE retirent de cette exonération doit également être rétrocédé à hauteur des deux tiers au moins à l'utilisateur final du bien. Elles soutiennent que cette exonération, soumise à conditions, est justifiée par la nature et l'économie du système fiscal français. Elle serait rendue nécessaire, en cas de cession anticipée, afin de garantir le maintien de l'avantage fiscal résultant de la déduction de l'amortissement dans les conditions de droit commun. En outre, les autorités françaises font valoir que cette exonération correspondra au droit commun, à compter du 1er janvier 2007. En effet, dès cette date, les plus-values de cession de titres de participation détenus depuis plus de deux ans seraient exonérées, sous réserve d'une quote-part de frais et de charges égale à 5 % du résultat net des plus-values de cession prises en compte pour la détermination du résultat imposable. Or, compte tenu de la date de conclusion des contrats de mise à disposition de biens conclus entre les GIE et les utilisateurs, la date à laquelle la cession anticipée de ces biens serait possible serait postérieure au 1er janvier 2007, cette cession ne pouvant intervenir qu'à l'échéance des deux tiers de l'exécution desdits contrats. Les membres des GIE bénéficieraient, dès lors, de cette exonération en application du droit commun.
(36)
Les autorités françaises relèvent également que l'exonération de la plus-value de cession n'est pas automatique. Une des conditions à cette exonération serait que l'utilisateur effectif du bien démontre que, compte tenu du coût de celui-ci, il n'est pas en mesure de l'acquérir directement sans compromettre son équilibre financier. Or, selon le rapport du rapporteur de la Commission des Finances de l'Assemblée Nationale du 25 mars 1998, cette condition s'inscrirait, notamment, dans la perspective de la mise en œuvre de mécanismes alternatifs à la déduction fiscale pour souscription de parts de copropriétaires de navires, supprimée par la loi de finances pour 1998 (ci-après «le régime des quirats»).
(37)
S'agissant de la compatibilité du régime fiscal en cause avec le marché commun, les autorités françaises soutiennent que, à supposer que ce régime constitue une aide d'État, il est conforme à l'article 87, paragraphe 3, du traité puisqu'il facilite le développement de certaines activités, sans pour autant que les conditions des échanges ne soient altérées dans une mesure contraire à l'intérêt commun. En effet, le dispositif de l'article 39 CA du CGI n'avantagerait pas les opérateurs économiques nationaux au détriment des opérateurs des autres États membres et ne serait pas plus avantageux que des régimes existant dans d'autres États membres.
(38)
Elles se réfèrent, à cet égard, à la situation particulière du transport maritime, dont les opérateurs sont les principaux utilisateurs du régime en cause. Elles constatent, à cet égard, que ce régime est une mesure d'effet équivalent au régime des quirats - régime relatif au financement de navires immatriculés en France - qui a précédemment été notifié et approuvé par la Commission sur le fondement de l'article 87, paragraphe 3, du traité (11). Le régime des quirats aurait été abrogé en 1998 du fait de son coût budgétaire excessif. Elles indiquent également que c'est dans un contexte marqué par la stagnation du nombre des navires de commerce immatriculés en France et par la volonté de réduire la dépense fiscale que le législateur a décidé d'adapter le crédit-bail fiscal. L'entrée en vigueur de l'article 39 CA du CGI n'aurait pas entraîné de croissance du secteur maritime français, mais une consolidation et un rajeunissement de la flotte sous pavillon français. Or, durant la même période, les flottes d'autres États membres auraient augmenté, tant en nombre d'unités qu'en tonnage. L'entrée en vigueur dudit régime n'aurait donc pas porté préjudice au développement du secteur maritime des autres États membres.
(39)
En outre, le régime de l'article 39 CA du CGI s'inscrirait parfaitement dans le cadre des orientations communautaires sur les aides d'État au transport maritime (ci-après «les orientations communautaires de 1997») et de la communication C (2004) 43 de la Commission - Orientations communautaires sur les aides d'État au transport maritime (ci-après «les orientations communautaires de 2004») (12). En particulier, il contribuerait à promouvoir la compétitivité des flottes communautaires sur le marché mondial des transport maritimes, à sauvegarder l'emploi communautaire aussi bien à bord qu'à terre, à préserver le savoir-faire maritime de la Communauté et à développer les aptitudes maritimes (point 2.2. desdites orientations communautaires). En outre, il contribuerait efficacement à l'amélioration de la sécurité et à la protection de l'environnent en permettant le renouvellement de la flotte. S'agissant, plus particulièrement, du maintien de l'emploi de navigants et d'emplois à terre de haute qualité, les autorités françaises rappellent que, parmi les contreparties exigées aux fins de la délivrance de l'agrément, figure la nécessité de disposer, sur le territoire de l'Union, d'un centre de décision stratégique relatif à la gestion des activités maritimes et à la gestion des navires. Les emplois liés à la gestion directe du transport maritime, mais également ceux liés aux activités connexes, telles que l'assurance, le courtage et les financements, bénéficieraient ainsi indirectement du régime fiscal en cause.
(40)
Elles font toutefois remarquer que, ni les orientations communautaires de 1997 (13) ni celles de 2004 (14), n'établissent de lien strict entre les aides nécessaires au maintien et au développement du transport maritime et le niveau des emplois créés. Il ressortirait en outre des orientations communautaires de 2004 que «en l'état actuel des choses, rien n'indique qu'il y ait des distorsions de concurrence entre les États membres dans une mesure contraire à l'intérêt commun», et que «les mesures prises se sont avérées positives pour sauvegarder des emplois de haute qualité […]» (point 3.1).
(41)
Enfin, s'agissant de l'application en l'espèce du principe de la confiance légitime, les autorités françaises se réfèrent à la décision 2002/15/CE de la Commission, du 8 mai 2001, concernant l'aide d'État mise à exécution par la France en faveur de la société «Bretagne Angleterre Irlande» («BAI» ou «Brittany Ferries») (15), dans laquelle le régime en cause aurait été examiné.
(42)
Les autorités françaises se réfèrent également à leur lettre à la Commission du 17 mars 1998 (A/32232) faisant état de l'introduction des articles 39 C, deuxième alinéa, et 39 CA du CGI. Elles considèrent que, nonobstant cette lettre, ainsi que les différentes affaires examinées par la Commission (16) dans le cadre desquelles il a été fait mention de l'article 39 du CGI, aucune procédure n'a été engagée concernant ce régime pendant les 6 années suivant son entrée en vigueur.
(43)
Dans ces circonstances, le silence de la Commission aurait créé une confiance légitime dans la compatibilité de l'article 39 CA du CGI avec le marché commun, qui s'opposerait à toute demande éventuelle de récupération auprès des entreprises concernées.
V. COMMENTAIRES DES TIERS INTÉRESSÉS
(44)
Seize parties intéressées ont transmis leurs observations à la Commission, en application de l'article 88, paragraphe 2, du traité, dans le délai qui leur avait été imparti. La liste de ces parties intéressées est annexée à la présente décision.
(45)
S'agissant, premièrement, de la question de la qualification d'aide du régime en cause, la majorité des parties intéressées s'opposent à la position de la Commission à cet égard.
(46)
Ainsi, selon, notamment, la Caisse Nationale des Caisses d'Epargne et de Prévoyance (CNCE), Calyon Corporate and Investement Bank (ci-après «Calyon») et BNP Paribas (ci-après «la BNP»), le dispositif de l'article 39 CA du CGI ne constitue pas une aide d'État, mais crée un régime de contrôle de l'application du droit commun relatif aux amortissements de certains actifs. La combinaison des articles 39 C, deuxième alinéa, et 39 CA du CGI aurait pour objectif de lutter contre les pertes excessives de recettes fiscales, tels qu'en témoigneraient les travaux parlementaires préalables à l'adoption de la loi no 98-546 (rapport de la Commission des Finances à l'Assemblée Nationale du 25 mars 1998).
(47)
La Société Générale (SG), la BNP et Brittany Ferries avancent, quant à elles, que l'article 39 CA du CGI ne crée pas de périmètre fiscal dérogatoire au droit commun, mais constitue un retour au droit commun en matière d'amortissement. Il s'agirait, ce faisant, d'un régime de nature générale. Selon la SG, l'avantage économique résultant du différé d'impôt en application de l'article 39 CA du CGI doit être comparé au droit commun des amortissements et non au régime restrictif dérogatoire de l'article 39 C, deuxième alinéa, du CGI. En outre, le régime en cause serait ouvert à tous les acteurs économiques opérant sur le territoire français et l'article 39 CA du CGI ne se réfèrerait, d'ailleurs, à aucun bien ou secteur économique particulier. L'octroi des avantages résultant de l'application de cet article ne serait ainsi réservé ni à la flotte commerciale maritime française ni à des établissements bancaires français.
(48)
D'ailleurs, l'identité des membres du GIE ne constituerait pas un critère d'octroi de l'agrément et le régime en cause ne contiendrait aucune restriction quant aux membres du GIE, apporteurs de capacité fiscale. Selon ces parties intéressées, il ne peut donc pas être raisonnablement considéré que les dispositions combinées des articles 39 C et 39 CA du CGI confèrent un avantage fiscal sélectif aux membres des GIE.
(49)
Par ailleurs, l'agrément prévu à l'article 39 CA du CGI ne serait pas octroyé discrétionnairement. Au contraire, selon Gaz de France et la BNP, l'octroi de l'agrément ministériel est soumis à des conditions objectives et non discriminatoires. La BNP rappelle, à cet égard, que, selon la jurisprudence de la Cour (17), il incombe à la Commission de démontrer le traitement discrétionnaire des acteurs économiques dans le cadre de mesures individuelles. En effet, l'existence d'une marge d'appréciation conférée à l'administration pourrait conduire au constat de la nature sélective d'une mesure uniquement lorsqu'est en cause une mesure individuelle et non le régime général sur lequel cette mesure se fonde. À cet égard, il conviendrait de rappeler que l'administration fiscale ne peut imposer de conditions non prévues par la loi. Or, en l'espèce, la loi prévoirait explicitement quels sont les critères applicables aux fins d'apprécier l'existence d'un «intérêt économique et social significatif». La BNP, la CNCE et Calyon se réfèrent, dans ce contexte, à la décision du Conseil Constitutionnel (18) invoquée par les autorités françaises. En tout état de cause, toute décision de refus d'agrément pourrait faire l'objet d'un recours pour excès de pouvoir devant le juge administratif, lequel se prononcerait à l'aune de la motivation apportée à ce refus.
(50)
Selon, notamment, Calyon et la BNP, la sélectivité du régime en cause résulte de la pratique du marché et des particularités des actifs de transport (certaines garanties de valorisation et de liquidité à long terme) et non de la teneur de l'article 39 CA du CGI. En effet, les biens de transport présenteraient des particularités permettant la mise en place de financements à long terme. D'ailleurs, à supposer même que l'article 39 CA du CGI n'exige pas un agrément préalable du ministre chargé du budget, les bénéficiaires de ce dispositif seraient les mêmes qu'actuellement.
(51)
En outre, selon la BNP, les conditions d'application du dispositif de l'article 39 CA du CGI sont justifiées par la nature et l'économie du système fiscal français, certains secteurs d'activités nécessitant des investissements considérables.
(52)
La CNCE soutient également que des avantages financiers analogues à ceux résultant de l'application de l'article 39 CA du CGI peuvent être obtenus par la mise en œuvre de dispositions de droit commun. En effet, les spécificités de l'article 39 CA du CGI ne créeraient pas de réelle différenciation avec le droit commun des amortissements du point de vue du quantum des conséquences fiscales. Selon la CNCE, ces spécificités sont, d'une part, le bénéfice de la majoration d'un point du coefficient d'amortissement dégressif et, d'autre part, la possibilité de bénéficier de l'exonération de la plus-value de cession. La BNP admet toutefois que l'État calcule le coût budgétaire de l'application de l'article 39 CA en prenant comme référence l'article 39 C, deuxième alinéa, du CGI.
(53)
En ce qui concerne la majoration d'un point du coefficient d'amortissement, l'avantage serait compensé par le fait que les déficits enregistrés ne sont déductibles, en application de l'article 39 CA du CGI, qu'à hauteur du quart des bénéfices imposables au titre d'impôt sur les sociétés de droit commun que chaque membre du GIE retire de ses activités. En outre, cet avantage fiscal viserait à compenser les contraintes ou les restrictions spécifiques imposées aux fins de l'octroi de l'agrément. La BNP précise, à cet égard, que le bénéfice que retire le GIE de la majoration d'un point du coefficient d'amortissement est soumis à condition et est relativement modeste. Il ne pourrait, en tout état de cause, induire un quelconque avantage concurrentiel. Air France indique, dans ce contexte, qu'un financement réalisé en application du régime en cause génère, comparé à un financement réalisé par emprunt direct, une économie comprise entre 6 et 10 % du prix de l'aéronef. Elle soutient également que l'économie réalisée par le locataire est tout à fait comparable au gain financier pouvant résulter du recours à d'autres montages fiscaux.
(54)
En ce qui concerne l'exonération de la plus-value de cession, la CNCE observe que la possibilité de la demander résulte de l'économie du système fiscal français et ne saurait, par conséquent, être qualifiée d'aide d'État. Sa rationalité économique la rendrait nécessaire ou fonctionnelle par rapport à l'efficacité du système. L'exonération de la plus-value de cession serait, en effet, justifiée par la nécessité de maintenir l'avantage de trésorerie résultant du premier volet du dispositif de l'article 39 CA du CGI. Selon Calyon, dans le cas particulier des navires, l'exonération permet de mettre l'armateur dans une situation comparable à celle qui aurait été la sienne s'il avait acheté le navire en direct et s'il avait eu la capacité financière suffisante de déduire fiscalement les amortissements. Selon la BNP, l'exonération de la plus-value a pour objet de ne pas remettre en cause l'avantage lié au différé d'imposition en cas d'exercice anticipé de l'option d'achat par l'utilisateur. La SG indique, quant à elle, que l'exonération de la plus-value de cession n'est que la contrepartie de contraintes spécifiques liées au dispositif fiscal en cause, telles que, notamment, l'interdiction de céder les parts du bailleur, sauf demande expresse en ce sens introduite originellement par l'utilisateur. Or, les charges d'exploitation majorées pour l'utilisateur compenseraient cette exonération.
(55)
Selon Brittany Ferries, l'exonération de la plus-value prévue par l'article 39 CA du CGI n'est, en outre, pas plus favorable que celle qui résultera des dispositions de droit commun (sous réserve d'une quote-part de frais et charges de 5 %) applicables à compter de l'année 2007.
(56)
Air France fait valoir que les économies résultant de ce dispositif fiscal sont comparables à celles réalisées au moyen d'autres modes de financement avec leviers fiscaux existant dans le monde. En outre, les opérations financées en application de l'article 39 CA du CGI seraient assorties de contreparties de nature à relativiser les avantages de ce dispositif. Air France signale par ailleurs que, dans certains cas, le GIE peut contractuellement répercuter sur le locataire les risques fiscaux et frais annexes, ce qui aurait pour conséquence de réduire sensiblement l'économie pouvant être réalisée par les utilisateurs.
(57)
Enfin, plusieurs parties intéressées, dont la Compagnie Méridionale de navigation, soutiennent que le régime en cause introduit, pour les armateurs, de nombreuses contraintes qui constituent autant de contreparties exigées par l'État aux fins de l'octroi de l'agrément. Ainsi, les avantages résultant de ce régime fiscal compenseraient le surcoût de la gestion de navires sous pavillon français, lequel est essentiellement dû au coût de l'équipage français qui reste l'un des plus élevés d'Europe. Fouquet Sacop souligne, à cet égard, que ce régime l'a conduit à faire le choix d'un développement accéléré sous pavillon français, les contraintes et les surcoûts liés à ce pavillon étant compensés par le régime fiscal en cause. CMA CGM, Broström Tankers, Pétro Marine et Louis Dreyfus Armateurs font quant à elles valoir que, sans le bénéfice dudit régime, elles n'auraient pas été en mesure d'assurer leurs investissements sous pavillon français et, ce faisant, de participer au développement de la flotte communautaire. Bourbon Maritime signale, quant à elle, que le dispositif de l'article 39 CA du CGI permet le maintien d'emplois de haute qualité liés à la gestion directe du transport maritime ainsi qu'à ses activités connexes et qu'il contribue efficacement à l'amélioration de la sécurité et de la protection de l'environnement.
(58)
S'agissant, deuxièmement, de la condition de l'article 87, paragraphe 1, du traité liée à l'affectation des échanges entre États membres, plusieurs parties intéressées relèvent que les membres des GIE et les utilisateurs des biens concernés peuvent être des opérateurs étrangers ou leurs filiales françaises. En outre, le régime en cause ne serait pas plus favorable que ceux existant dans d'autres États membres. La SG précise, à cet égard, que ses clients concernés par les agréments sont minoritairement français.
(59)
En ce qui concerne, troisièmement, la compatibilité du régime en cause avec le marché commun, la CNCE relève que les agréments accordés aux opérateurs maritimes s'inscrivent dans l'esprit des orientations communautaires de 1997 et 2004 (19). La mesure en cause serait ainsi compatible avec le marché commun en application de l'article 87, paragraphe 3, sous c), du traité, interprété à la lumière des principes énoncés dans lesdites orientations communautaires.
(60)
Brittany Ferries soutient que le régime de l'article 39 CA du CGI est compatible avec le marché commun, en application de l'article 87, paragraphe 3, sous c), du traité, dans la mesure où cette disposition ne vise qu'à pallier les «défaillances du marché» en matière de financement d'investissements de biens d'équipements lourds. Il est en outre souligné par la majorité des parties intéressées que les autres États membres ont réagi en conséquence en instaurant des dispositions similaires.
(61)
S'agissant, quatrièmement, de l'application en l'espèce du principe de la confiance légitime, la majorité des parties intéressées - bénéficiaires du régime - soutiennent qu'elles ont toujours eu la conviction que la mesure en cause n'était pas une aide d'État au sens de l'article 87, paragraphe 1, du traité. L'application, en l'espèce, du principe susmentionné s'opposerait donc à toute récupération.
(62)
À cet égard, la SG indique que, en vertu du régime antérieur à celui en cause, les déficits des sociétés de personnes générés par les amortissements étaient intégralement imputables sur les résultats fiscaux des associés de ces sociétés. Or, la Commission n'aurait jamais considéré que ce régime de droit commun ait pu constituer une aide d'État.
(63)
Il est également soutenu que la Commission s'est abstenue d'intervenir pendant six années. Selon Calyon, la Commission semble avoir eu à connaître de plusieurs opérations de financement d'actifs en application de l'article 39 CA du CGI sans avoir jamais soulevé la question de leur validité au regard de l'article 87 du traité (20). La CNCE soutient, à cet égard, que le délai qui s'est écoulé entre la date à laquelle la Commission a eu connaissance de l'aide et la date d'ouverture de la procédure formelle d'examen est excessivement longue et Calyon qualifie ce délai de déraisonnable. D'ailleurs, la Commission aurait déjà exceptionnellement établi l'existence d'une confiance légitime du bénéficiaire s'opposant au remboursement de l'aide alors qu'un délai d'environ trois ans s'était écoulé entre la prise de connaissance de la mesure par la Commission et l'adoption de sa décision finale (21).
(64)
Certaines des parties intéressées soulignent également que la Commission a antérieurement approuvé le régime des quirats - régime fiscalement plus favorable que le régime en cause en l'espèce - et que cette circonstance aurait fondé leur confiance légitime dans la légalité du régime en cause. D'ailleurs, selon la CNCE, la naissance d'une confiance légitime des bénéficiaires ne supposerait pas que la Commission se soit prononcée sur un régime identique. L'acceptation d'un régime simplement analogue pourrait engendrer une telle confiance. Ainsi, dans sa décision du 8 mai 2001 (22), la Commission aurait accepté un régime analogue. La CNCE et la SG se réfèrent également à plusieurs régimes semblables approuvés par la Commission (23) ainsi qu'à l'arrêt de la Cour RSV/Commission (24).
(65)
Plus spécifiquement, Brittany Ferries considère que la décision de la Commission, du 8 mai 2001 (25), a fait naître dans son chef une confiance légitime quant au fait que le régime en cause ne comporte pas d'aides d'État.
(66)
La CNCE souligne également que la France a adopté la loi no 98-546 environ trois mois après en avoir informé la Commission, conformément à l'article 88, paragraphe 3, du traité. La Commission s'étant abstenue de répondre dans les deux mois suivants cette notification, la mesure en cause relèverait du régime des aides existantes au sens de la jurisprudence Lorenz (26).
(67)
Par ailleurs, deux des parties intéressées ont soumis, en demandant que leur identité ne soit pas révélée, des observations à la Commission dans le cadre de la procédure formelle d'examen.
(68)
Dans les observations qu'elle a transmises à la Commission dans le délai imparti, la première de ces parties soutient que le régime en cause est illégal. Elle demande à la Commission d'étendre le champ de la présente procédure administrative au régime des quirats. Cette partie estime, à l'instar de la Commission dans sa décision d'ouverture de la procédure formelle d'examen, d'une part, que le régime en cause est sélectif en ce qu'il favorise les armateurs français et, d'autre part, qu'il affecte les échanges entre États membres notamment sur le marché Trans-Manche. Elle fait valoir, à cet égard, que le régime en cause en l'espèce, succédant au régime des quirats, a été introduit afin de satisfaire l'industrie maritime française, tel que cela résulte du rapport de la Commission des Finances du 25 mars 1998.
(69)
En outre, en favorisant les opérateurs français, le dispositif fiscal en cause contribuerait à l'accroissement de la surcapacité sur le marché Trans-Manche en permettant l'acquisition de nouveaux navires par des opérateurs du secteur n'en ayant pas les moyens financiers. La distorsion de concurrence résultant de l'application de ce régime serait, en outre, illustrée par les acquisitions de navires, au moyen de ce mécanisme fiscal, par les compagnies Seafrance et Brittany Ferries. Ces compagnies auraient ainsi vu leur capacité considérablement augmentée à la suite de l'acquisition de nouveaux navires.
(70)
La seconde partie intéressée, demandant que son identité ne soit pas révélée, fait référence, dans le cadre de ses observations, à la position concurrentielle préférentielle dont bénéficient les opérateurs français, au premier titre desquels figure Brittany Ferries, en raison du financement de leurs navires grâce au régime en cause. Elle se réfère, à cet égard, au maintien de Brittany Ferries sur les lignes Trans-Manche et sur la ligne France/Irlande, en dépit des conditions de concurrence défavorables prévalant sur ces lignes qui ont d'ailleurs conduit à la disparition de P&O du marché.
VI. COMMENTAIRES DES AUTORITES FRANCAISES SUR LES COMMENTAIRES DES TIERS INTÉRESSÉS
(71)
Selon les autorités françaises, les observations de la plupart des tiers intéressés confirment leur position quant à l'appréciation du régime en cause, à savoir notamment que:
-
l'article 39 CA du CGI est une mesure d'ordre général, notamment mais non exclusivement utilisée pour le financement de navires de commerce;
-
le régime en cause produit des effets comparables soit à des mesures de droit interne soit à des dispositifs existant dans d'autres États membres;
-
l'agrément ne présente pas de caractère discrétionnaire et son octroi dépend de la satisfaction de critères objectifs;
-
le régime fiscal en cause revêt un intérêt majeur pour l'économie communautaire, en particulier en termes de localisation et de pérennité d'emplois;
-
enfin, la majorité des tiers intéressés invoquent leur confiance légitime quant à la compatibilité du dispositif en cause avec la réglementation communautaire.
(72)
Concernant les observations soumises par les deux parties intéressées dont l'identité a été maintenue confidentielle, les autorités françaises relèvent qu'elles sont fondées sur des données inexactes ou imprécises.
(73)
S'agissant de l'argument selon lequel le bénéfice, accordé à Brittany Ferries, du régime du GIE fiscal aurait indirectement conduit au retrait de P&O de la Manche ouest et centrale, les autorités françaises rétorquent que seuls deux navires de Brittany Ferries en ont bénéficié et que le financement de son navire le «Mont St Michel» par ce mécanisme a été approuvé par la décision de la Commission du 8 mai 2001 (27).
(74)
À cet égard, une enquête approfondie aurait été menée par les autorités britanniques de la concurrence à l'occasion du retrait du marché de l'opérateur susmentionné. Or, leurs conclusions n'évoqueraient pas une éventuelle distorsion de la concurrence comme étant la cause du retrait de cet opérateur. De surcroît, la baisse du chiffre d'affaires de certains opérateurs résulterait de l'augmentation constante de la concurrence des compagnies aériennes à bas coûts et non de la mise en service de navires récents par d'autres armateurs.
(75)
S'agissant de la volonté de l'une de ces parties intéressées de voir la Commission étendre le champ de son examen au régime des quirats, les autorités françaises rappellent que ce régime a été déclaré compatible avec les règles du traité dans sa décision du 3 mai 1996.
(76)
Enfin, l'augmentation de la capacité Trans-Manche ne serait pas le fait de compagnies ayant bénéficié du régime des GIE fiscaux. Il conviendrait, à cet égard, de prendre en considération les nouveaux entrants sur les lignes sur lesquelles opéraient précédemment des opérateurs historiques. Les autorités françaises signalent également, dans ce contexte, qu'Eurotunnel a doublé la capacité de transport du service fret entre 2000 et 2003 et que P&O a racheté les parts de l'opérateur Stena-Line et a modernisé sa flotte.
VII. APPRÉCIATION DE L'AIDE
(77)
À la suite de la procédure formelle d'examen ouverte sur la base de l'article 88, paragraphe 2, du traité et compte tenu des arguments présentés dans ce contexte par les autorités françaises et les parties intéressées, la Commission estime que le régime fiscal de l'article 39 CA du CGI constitue une aide d'État au sens de l'article 87, paragraphe 1, du traité.
1. Existence d'une aide d'État
(78)
Selon l'article 87, paragraphe 1, du traité, sont «incompatibles avec le marché commun, dans la mesure où elles affectent les échanges entre États membres, les aides accordées par les États ou au moyen de ressources d'État, sous quelque forme que ce soit, qui faussent ou menacent de fausser la concurrence en favorisant certaines entreprises ou certaines productions».
(79)
La qualification d'une mesure nationale en tant qu'aide d'État suppose que les conditions cumulatives suivantes soient remplies, à savoir que: 1) la mesure en question confère un avantage au moyen de ressources d'État, 2) cet avantage soit sélectif et 3) la mesure en cause fausse ou menace de fausser la concurrence et soit susceptible d'affecter les échanges entre États membres (28).
(80)
Il convient d'exposer les raisons permettant de considérer que le régime de l'article 39 CA du CGI, précédemment décrit, satisfait à ces conditions cumulatives.
(81)
Il y a lieu de rappeler que, selon l'article 39 C, premier alinéa, du CGI, l'amortissement des biens donnés en location ou mis à disposition sous toute autre forme est réparti sur la durée normale d'utilisation.
(82)
L'article 39 C, deuxième alinéa, et l'article 39 CA du CGI concernent les règles d'amortissement applicables au financement, notamment par des GIE, de biens loués ou mis à disposition. Selon les autorités françaises, ces deux dispositions ont été introduites en vue de lutter contre un recours abusif à ce mode de financement.
(83)
Les autorités françaises ainsi que des parties intéressées font valoir que le régime de l'article 39 CA du CGI correspond à un retour au droit commun en matière de déduction des amortissements, c'est-à-dire aux dispositions de l'article 39, paragraphe 1, deuxième alinéa, et de l'article 39 C, premier alinéa, dudit code et ne constitue donc pas une aide d'État. L'article 39 C, deuxième alinéa, du CGI constituerait une dérogation aux dispositions de ces articles.
(84)
Selon une jurisprudence constante, l'application de l'article 87, paragraphe 1, du traité commande uniquement de déterminer si, dans le cadre d'un régime juridique donné, une mesure étatique est de nature à favoriser «certaines entreprises ou certaines productions» par rapport à d'autres, lesquelles se trouveraient, au regard de l'objectif poursuivi par ledit régime, dans une situation factuelle et juridique comparable (29).
(85)
Par conséquent, pour identifier ce qui constitue un avantage, au sens de la jurisprudence relative à la notion d'aide d'État, il est impératif de déterminer la règle de référence ou le régime commun applicable, dans le cadre d'un régime juridique donné, à l'aune duquel cet avantage sera comparé (30). À cet égard, la Cour a d'ailleurs jugé que la détermination du cadre de référence revêt une importance accrue dans le cas de mesures fiscales puisque l'existence même d'un avantage ne peut être établie que par rapport à une imposition dite «normale», à savoir le taux d'imposition en vigueur dans la zone géographique de référence (31).
(86)
Or, en l'espèce, en vue de déterminer cette règle de référence dans le cadre du régime des amortissement des biens loués ou mis à disposition, il doit uniquement être tenu compte des dispositions ayant trait au financement de tels biens par des sociétés de personnes, tels que les GIE. À défaut, les situations factuelle et juridique prises en considération aux fins de la détermination de l'avantage ne seraient pas comparables, ni du point de vue des membres du GIE ni de celui des utilisateurs des biens en question.
(87)
Ainsi, la règle de référence applicable en l'espèce concernant la détermination de l'amortissement déductible est la limitation de principe de cet amortissement pour des biens financés par des GIE, prévue à l'article 39 C, deuxième alinéa, du CGI (32). Il ne s'aurait s'agir de l'article 39 C, premier alinéa, du CGI, cette disposition n'étant pas applicable à une opération de financement par des GIE, c'est-à-dire par des structures regroupant plusieurs entités juridiques, en général des institutions financières, qui répartissent ainsi entre elles les risques inhérents à l'opération, par opposition à une opération de financement réalisée par une seule institution financière supportant seule les risques considérés. À cet égard, il convient en outre d'indiquer que, contrairement aux modes de financement ne faisant pas appel à un GIE, une opération de financement par une telle structure fiscalement transparente permet une optimisation fiscale, les résultats déficitaires enregistrés par le GIE au cours de ses premières années d'activités venant en déduction des bénéfices imposables réalisés par ses membres à raison de leurs activités courantes.
(88)
La Commission estime donc que les autorités françaises et certaines des parties intéressées ne sont pas fondées à soutenir que le régime de l'article 39 CA du CGI constitue un retour au droit commun des amortissements et que l'article 39 C, deuxième alinéa, dudit code constitue le régime de référence à l'aune duquel doit être évalué l'avantage fiscal résultant de l'application de l'article 39 CA. Il est d'ailleurs pertinent de relever que l'article 39 CA du CGI prévoit expressément que l'avantage fiscal considéré est calculé à partir du solde des valeurs actualisées positives ou négatives afférentes respectivement aux réductions ou cotisations supplémentaires d'impôts, au regard de celles qui résulteraient de l'application des dispositions du deuxième alinéa de cet article.
(89)
S'agissant de l'avantage résultant de l'application de l'article 39 CA du CGI, il convient de constater que seuls les membres de GIE (33), finançant des biens meubles dont la durée d'amortissement est d'au moins 8 ans, sont susceptibles de bénéficier des avantages fiscaux résultant de l'application de l'article 39 CA du CGI, à savoir 1) d'une dérogation au plafonnement de principe de l'amortissement déductible, 2) de la majoration d'un point du coefficient d'amortissement et 3) de l'éventuelle exonération de la plus-value de cession.
(90)
D'une part, s'agissant du déplafonnement de l'amortissement déductible en application de l'article 39 CA du CGI, il y a lieu de rappeler que chacun des membres du GIE est en mesure, durant la période de dépréciation du bien lors de laquelle les résultats du GIE sont déficitaires, d'imputer les déficits du GIE, au prorata des droits qu'il détient, sur ses propres bénéfices imposables. Il n'est pas tenu compte, dans ce contexte, du plafonnement de l'amortissement de l'article 39 C, deuxième alinéa, du CGI.
(91)
En conséquence, l'application de la dérogation prévue à l'article 39 CA du CGI permet, lors de la phase déficitaire, une réduction, par chacun des membres du GIE, de la base qui serait normalement imposable en application de l'article 39 C, deuxième alinéa, du CGI. En effet, le fait que le montant de l'amortissement ne soit pas limité au montant du loyer acquis, diminué des autres charges afférentes au bien loué, permet une augmentation du montant de l'amortissement lors des premiers exercices qui sont déficitaires. À cet égard, la circonstance que, selon l'article 39 CA du CGI, ces déficits ne soient déductibles qu'à hauteur du quart des bénéfices imposables au taux d'impôt sur les sociétés de droit commun que chaque membre du GIE retire du reste de ses activités, peut certes limiter mais ne saurait remettre en cause l'existence de cet avantage.
(92)
Les autorités françaises font valoir, dans ce contexte, que les économies d'impôt ainsi obtenues pendant les premières années de l'opération de financement sont neutralisées par les suppléments d'impôt qui sont constatés dès lors que le GIE commence à réaliser des bénéfices, les loyers dus excédant les annuités d'amortissement. Cependant, la Commission estime que l'avantage procuré réside dans le report du paiement de l'impôt et correspond au solde des valeurs actualisées des impôts versés au cours de la période totale d'amortissement en tenant compte des taux d'intérêt appliqués.
(93)
Le rapport du Sénat no 413 (34) confirme d'ailleurs cette analyse puisqu'il y est indiqué que «[l]es économies d'impôt ainsi obtenues par les associés durant les premières années d'exploitation sont compensées par les suppléments d'impôt qui apparaissent ensuite, lorsque la structure de financement réalise des bénéfices». Toutefois, ce décalage dans le temps permet, selon ce rapport, de dégager un gain de trésorerie qui correspond à la différence entre les valeurs actualisées des économies d'impôt des premiers exercices et des cotisations supplémentaires d'impôt des derniers exercices. La Commission relève également qu'il est indiqué, dans l'instruction fiscale no 120, du 17 juin 1999 (35), que l'avantage fiscal résultant de l'application de l'article 39 CA du CGI permet de réaliser des économies d'impôts.
(94)
Il apparaît donc que le régime instauré par l'article 39 CA du CGI vise à permettre aux membres du GIE de bénéficier d'un avantage sous forme de différé d'imposition.
(95)
À cet égard, l'argument selon lequel les utilisateurs dont le GIE n'obtient pas l'agrément prévu à l'article 39 CA du CGI ont recours à d'autres modes de financement afin d'échapper au plafonnement de l'amortissement fiscalement déductible de l'article 39 C, deuxième alinéa, dudit code, et ne se trouvent donc pas désavantagés par rapport à ceux dont le GIE est agréé ne saurait prospérer. En effet, il importe tout d'abord de rappeler que, s'agissant d'un régime d'aides, la Commission peut se borner à étudier les caractéristiques générales du régime en cause, sans être tenue d'examiner chaque cas d'application particulier (36). Ensuite, un tel argument conduit à prendre en considération des situations individuelles distinctes d'un point de vue factuel et juridique (37) et, de surcroît, hypothétiques.
(96)
Enfin, il ne saurait être exclu que des utilisateurs ne pouvant bénéficier des dispositions de l'article 39 CA du CGI se trouvent dans l'incapacité de recourir à un mode de financement alternatif. Tel pourrait notamment être le cas si un organisme bancaire décidait, au regard de la situation financière de l'entreprise concernée, de ne pas assumer seul les risques inhérents à l'opération de financement (crédit-bail en propre) ou si, pour des raisons tenant à la structure du bilan ou à la capacité de financement des utilisateurs, d'autres modalités de financement se révélaient impossibles (investissement en direct avec recours à l'emprunt ou sur fonds propres). En tout état de cause, à supposer même que ces utilisateurs soient effectivement en mesure de recourir à un mode de financement alternatif et voient, dans ce contexte, leur amortissement déplafonné, il n'en demeure pas moins que la solution la plus avantageuse initialement choisie devrait être abandonnée au profit d'un second choix nécessairement moins favorable et qu'ils ne bénéficieraient pas de la fiscalité spécifique au crédit-bail par GIE (grâce à l'obligation de rétrocession édictée à l'article 39 CA du CGI).
(97)
D'autre part, outre le déplafonnement du montant de l'amortissement déductible, les membres du GIE bénéficient d'une majoration d'un point du coefficient d'amortissement dégressif et, dans l'hypothèse d'une cession anticipée du bien à l'utilisateur et lorsque certaines conditions sont remplies, d'une exonération de la plus-value (38).
(98)
Ce coefficient majoré et cette éventuelle exonération des plus-values de cession constituent des avantages dont les membres du GIE bénéficient en application de l'article 39 CA du CGI, mais dont ils ne bénéficieraient pas en application du cadre fiscal de référence, à savoir l'article 39 C, deuxième alinéa, dudit code. En tout état de cause, l'application de l'article 39 CA du CGI en ce qu'il concerne ces deux avantages ne saurait constituer un retour au droit commun des amortissements, tel qu'invoqué par les autorités françaises, l'article 39 C, premier alinéa, dudit code ne prévoyant nullement de tels avantages fiscaux.
(99)
Dans ce contexte, s'agissant de l'argument selon lequel, à compter de l'année 2007, l'exonération de la plus-value de cession sera de droit commun, il y a lieu de constater que celui-ci est, en tout état de cause, dépourvu de pertinence, l'existence de cet avantage devant être apprécié au regard du cadre juridique en vigueur et non à l'aune d'une situation juridique future (39). Il n'est d'ailleurs pas allégué par les parties qu'une modification du cadre juridique applicable ferait disparaître l'avantage octroyé antérieurement.
(100)
En ce qui concerne l'origine étatique des avantages résultant de l'application du régime en cause, il convient de rappeler que la notion d'aide est plus générale que celle de subvention parce qu'elle comprend non seulement des prestations positives, telles que les subventions elles-mêmes, mais également des interventions qui, sous des formes diverses, allègent les charges qui normalement grèvent le budget d'une entreprise et qui, par là, sans être des subventions au sens strict du mot, sont de même nature et ont des effets identiques (40). Il en découle qu'une mesure par laquelle les autorités publiques accordent à certaines entreprises une exonération, une réduction ou encore un report du paiement de l'impôt normalement dû qui, bien que ne comportant pas un transfert de ressources d'État, place les bénéficiaires dans une situation financière plus favorable que les autres contribuables constitue une aide d'État au sens de l'article 87, paragraphe 1, du traité (41). Dès lors, en l'espèce, bien que les mesures résultant de l'article 39 CA du CGI ne comportent pas de transferts de ressources étatiques, il ne saurait être nié qu'elles entraînent une perte de ressources fiscales et constituent, ce faisant, un financement étatique.
(101)
Dans ces circonstances, la Commission estime que les membres du GIE bénéficient d'avantages, sous forme d'économies d'impôts (déplafonnement et majoration du coefficient d'amortissement) et, dans l'hypothèse d'une cession anticipée du bien réalisée à certaines conditions, d'une exonération d'impôt, lesquels représentent un coût pour le budget de l'État français.
(102)
En conclusion, s'agissant des membres des GIE, étant considéré que ceux-ci doivent rétrocéder les deux tiers au moins de l'avantage fiscal global résultant de l'application de l'article 39 CA du CGI à l'utilisateur du bien en cause, la Commission estime que l'avantage dont ils bénéficient est, au maximum, d'un tiers de cet avantage global. La Commission rappelle, dans ce contexte, que les membres des GIE sont essentiellement des établissements financiers.
(103)
S'agissant des utilisateurs des biens considérés, la rétrocession d'une part de l'avantage fiscal global dont bénéficient les membres du GIE se concrétise, selon la disposition litigieuse, sous la forme d'une diminution du montant de leur loyer ou d'une minoration du montant de l'option d'achat. Cet avantage transféré aux utilisateurs réduit, ce faisant, les charges grevant normalement leur budget dans le cadre des opérations de crédit-bail. La rétrocession représentant au moins les deux tiers de l'avantage accordé aux membres du GIE au moyen de ressources étatiques, il doit être considéré que les utilisateurs bénéficient, dans cette mesure, d'un avantage étatique au sens de l'article 87 du traité qui s'élève au minimum aux deux tiers de l'avantage global.
(104)
Les autorités françaises ainsi que certaines des parties intéressées soutiennent toutefois que le régime fiscal institué à l'article 39 CA du CGI constitue une mesure générale du droit fiscal français. Il convient donc d'examiner si l'avantage global dont bénéficient les membres du GIE et les utilisateurs présente un caractère sélectif.
(105)
Il y a lieu de rappeler, à titre liminaire, que la spécificité d'une mesure étatique, à savoir son caractère sélectif, constitue l'une des caractéristiques de la notion d'aide d'État au sens de l'article 87, paragraphe 1, du traité. À ce titre, il importe de vérifier si le régime fiscal en cause entraîne ou non des avantages au bénéfice exclusif de certaines entreprises ou de certains secteurs d'activité (42).
(106)
En principe, une mesure fiscale susceptible d'être qualifiée d'aide d'État se distingue d'une mesure fiscale générale par le caractère limité, en droit ou en fait, du nombre de ses bénéficiaires. Ainsi, pour qu'une mesure soit susceptible d'être qualifiée d'aide d'État, les entreprises bénéficiaires de celle-ci doivent appartenir à une catégorie bien déterminée par l'application, en droit ou en fait, du critère établi par la mesure en question (43).
(107)
En l'espèce, l'article 39 CA du CGI ne s'applique qu'aux biens meubles amortissables selon un mode dégressif sur une période d'au moins 8 ans et acquis à l'état neuf, à l'exception des navires qui peuvent être d'occasion. Il est d'ailleurs indiqué dans le rapport du Sénat no 413 (44) que «le […] dispositif a précisément pour objet d'encourager des investissements lourds grâce à un levier fiscal très incitatif».
(108)
L'allègement fiscal résultant de l'application de cette disposition bénéficie donc, de jure, exclusivement aux membres des GIE finançant de tels biens (45) et aux utilisateurs de ces biens grâce à l'obligation de rétrocession des deux tiers au moins de l'avantage fiscal global dont bénéficient les membres du GIE. Les investisseurs - membres de GIE - ne finançant pas les biens visés à l'article 39 CA du CGI et les utilisateurs de biens ayant une durée d'amortissement inférieure à 8 ans ne peuvent, au contraire, pas prétendre au bénéfice de cet avantage fiscal.
(109)
À cet égard, à supposer même que les utilisateurs de biens ne pouvant bénéficier du régime de l'article 39 CA du CGI aient intérêt à tenter de recourir à une forme de financement alternative au GIE fiscal, ceux-ci se trouvent, à tout le moins, privés de ce mode de financement.
(110)
De surcroît, eu égard à la durée d'amortissement des biens en cause, prévue à l'article 39 CA du CGI, cette disposition profite, de facto, pour l'essentiel, aux entreprises opérant dans le secteur du transport, notamment maritime et aérien ainsi qu'aux GIE finançant des biens relevant de ce secteur.
(111)
À cet égard, d'une part, il ressort des informations fournies par les autorités françaises que 182 des 189 demandes d'agrément introduites en application de l'article 39 CA du CGI concernaient le secteur du transport. En outre, selon ces données, le secteur maritime représente, à lui seul, 75 % des demandes d'agrément introduites et 82 % des agréments accordés (voir tableau sous le considérant 17 ci-dessus).
(112)
D'autre part, l'instauration de ce régime dérogatoire au plafonnement de l'amortissement des biens financés par des GIE a été motivée, à titre principal, par la volonté du législateur de favoriser le secteur du transport, et, plus particulièrement, celui du transport maritime.
(113)
Cet état de fait ressort de plusieurs éléments.
(114)
Premièrement, parmi les biens éligibles au titre de l'article 39 CA du CGI, seuls les navires sont expressément visés par l'instruction fiscale no 120 (46). Il est ainsi prévu que les seuls biens d'occasion susceptibles de bénéficier du régime fiscal de l'article 39 CA du CGI sont les navires. Concernant la procédure de délivrance de l'agrément, il est également prévu, concernant les navires, que les demandes d'agrément les concernant doivent intervenir avant leur commande, dès lors qu'ils sont amortis à compter de leur mise sur cale (47).
(115)
Deuxièmement, il ressort des travaux préparatoires à l'adoption de la loi no 98-546 et, plus particulièrement, du rapport du Sénat no 413 (48) que le dispositif fiscal antérieur s'appliquait à tous les secteurs économiques alors que l'article 39 CA du CGI s'applique aux «seuls biens d'équipement lourds (avions, TGV, navires…)». S'agissant, plus spécifiquement, du secteur maritime, ledit rapport dénonce le caractère insuffisamment favorable du régime en cause par rapport au régime des quirats pour dynamiser l'investissement dans ce secteur. Il y est également indiqué que l'introduction, à l'article 39 CA du CGI, d'une disposition prévoyant l'exonération de la plus-value en cas de cession anticipée du bien à l'utilisateur, a été motivée par le caractère moins favorable du régime en cause pour l'investissement maritime. Les autorités françaises font valoir, à cet égard, de manière identique, dans le cadre de leurs observations du 3 mai 2004, que c'est dans un contexte marqué par le souci d'enrayer la stagnation du nombre des navires de commerce immatriculés en France et par la volonté de réduire la dépense fiscale que, en complément du différé d'imposition lié à l'amortissement, il a été prévu que le GIE puisse bénéficier, sous certaines conditions, d'une exonération de la plus-value de cession du bien.
(116)
Troisièmement, le rapport général no 66 relatif au projet de loi de finances 1999 (49), affirme que «la loi no 98-546 […] a permis la création d'un nouveau dispositif fiscal en faveur de l'investissement maritime». Il y est également indiqué que, bien que le régime privilégié de financement par crédit-bail instauré par l'article 39 CA du CGI ne s'applique pas uniquement aux navires, il a, en réalité, été principalement conçu pour eux.
(117)
Au regard de l'ensemble des considérations qui précèdent, la Commission estime que le régime de l'article 39 CA du CGI présente un caractère sélectif, en ce qu'il favorise certains opérateurs économiques actifs dans le secteur du transport ainsi que dans le secteur financier. Ce régime ne s'appliquant pas à tous les opérateurs économiques, il ne saurait être considéré comme une mesure générale de politique fiscale.
(118)
Cette appréciation ne saurait être remise en cause par les arguments invoqués par les autorités françaises.
(119)
Ainsi, en premier lieu, l'argument des autorités françaises tiré de la multiplicité des secteurs pouvant être concernés par la mesure fiscale en cause ne saurait prospérer. En effet, hormis le fait que seuls certains biens sont concernés par le régime fiscal en cause, il ne saurait être considéré que le nombre très marginal de demandes d'agrément pour le financement de biens relevant d'autres secteurs que le transport (50) soit de nature à remettre en cause la spécificité du régime en cause. À cet égard, il a d'ailleurs été jugé que la circonstance que le nombre d'entreprises pouvant prétendre bénéficier d'une mesure soit très significatif ou que ces entreprises appartiennent à des secteurs d'activités divers, ne saurait suffire à mettre en cause son caractère sélectif (51).
(120)
En second lieu, contrairement à ce qu'allèguent les autorités françaises, l'argument selon lequel il existe des mesures fiscales équivalentes dans les autres États membres est dépourvu de pertinence aux fins de justifier l'existence du régime de l'article 39 CA du CGI. En effet, il ne saurait être procédé à un examen comparatif des règles fiscales applicables dans l'ensemble des États membres, voire simplement de certains d'entre eux, sans dénaturer la vocation des dispositions relatives au contrôle des aides d'État. En l'absence d'harmonisation au niveau communautaire des dispositions fiscales des États membres, cet examen reviendrait à comparer des situations factuelles et juridiques différentes qui résultent de disparités législatives ou réglementaires entre les États membres (52). Il a d'ailleurs été jugé que la circonstance qu'un État membre cherche à rapprocher, par des mesures unilatérales, les conditions de concurrence existant dans un certain secteur économique de celles prévalant dans d'autres États membres ne saurait enlever à ces mesures le caractère d'aides (53). De manière analogue, la circonstance que des concurrents d'autres États membres bénéficient de mesures fiscales comparables, fussent-elles illégales, est sans incidence sur la qualification d'aide du régime en cause (54).
(121)
En troisième lieu, la France et des parties intéressées allèguent que le caractère non sélectif du régime en cause est établi du fait de l'absence de pouvoir discrétionnaire dont disposeraient les autorités françaises aux fins de l'octroi de l'agrément en cause.
(122)
La Commission rappelle que, selon la jurisprudence, même des interventions qui, à première vue, sont applicables à la généralité des entreprises peuvent présenter une certaine sélectivité et, partant, être considérées comme des mesures destinées à favoriser certaines entreprises ou certaines productions. Tel est notamment le cas lorsque l'administration, appelée à appliquer la règle générale, dispose d'un certain pouvoir discrétionnaire en ce qui concerne l'application de l'acte (55).
(123)
En l'espèce, il convient, d'emblée, de rappeler que la disposition fiscale en cause ne pouvant bénéficier qu'aux utilisateurs de certains biens et aux membres des GIE les finançant et ne bénéficiant principalement, de facto, qu'aux secteurs du transport et financier, la condition de spécificité est d'ores et déjà remplie. En effet, d'autres projets de financement, concernant des biens relevant d'autres secteurs que le transport et/ou présentant une durée d'amortissement de moins de huit ans, pourraient présenter des garanties de nature à exclure toute volonté d'optimisation fiscale. Dès lors, eu égard au champ d'application limité de ce dispositif fiscal, il n'est pas nécessaire, aux fins de l'établissement du caractère sélectif de la mesure litigieuse, d'établir que les autorités nationales compétentes disposent d'un pouvoir discrétionnaire dans l'application de ladite mesure (56).
(124)
En tout état de cause, interrogées sur la portée de la vérification à laquelle elles s'estiment tenues s'agissant de la condition tenant à ce que l'investissement en cause présente, du point de vue de l'intérêt général et particulièrement en matière d'emploi, un intérêt économique et social significatif (57), les autorités françaises ont indiqué que cet intérêt s'appréciait à l'aune de 6 critères, dont celui tiré des «effets de l'investissement sur l'environnement économique de la zone dans laquelle il sera réalisé et dans laquelle évolue l'utilisateur». Or, la Commission estime que la satisfaction de cette condition réserve nécessairement aux autorités nationales une marge d'appréciation discrétionnaire.
(125)
D'ailleurs, en dépit du caractère légitime d'un tel objectif, il y a lieu de relever l'absence de lien entre cette condition liée à l'existence d'un intérêt économique de l'investissement et la finalité recherchée par le législateur en imposant l'octroi préalable d'un agrément ministériel à la réalisation de l'investissement. En effet, les conditions à l'octroi de l'agrément doivent permettre d'établir que le recours au mode de financement par des GIE n'a pas pour objectif une optimisation fiscale. Or, la condition liée à l'intérêt économique de l'investissement n'est pas de nature à empêcher une telle optimisation. De telles opérations de financement, nonobstant la durée d'amortissement des biens en cause, pourraient ne pas avoir pour objectif une optimisation fiscale sans pour autant présenter un intérêt économique et social significatif, principalement en termes d'emploi.
(126)
Dans ce contexte, il convient de nouveau de se référer au rapport du Sénat no 413 (58) dont il ressort que la condition liée à l'existence d'un intérêt économique et social significatif est «un moyen de favoriser les biens fabriqués sur le territoire national ou les financements réalisés au profit d'un utilisateur français». Plus généralement, il est d'ailleurs également indiqué dans ce même rapport que la procédure d'agrément laisse une trop grande marge d'appréciation à l'administration.
(127)
L'inadéquation de la condition liée à l'intérêt économique de l'investissement au regard de l'objectif poursuivi renforce donc, selon la Commission, la marge d'appréciation dont disposent les autorités nationales dans son application.
(128)
S'agissant toujours de la marge d'appréciation dont disposent les autorités françaises aux fins de l'octroi de l'agrément, il doit être constaté que la décision du Conseil Constitutionnel du 30 décembre 1987 (59), invoquée par les autorités françaises et certaines des parties intéressées, est dépourvue de pertinence dans le présent contexte. Dans cette affaire, était en cause un dispositif fiscal prévoyant la possibilité pour une personne morale nouvelle issue de la fusion de deux sociétés de reprendre pour une période limitée tout ou partie du déficit des sociétés fusionnées et permettant, sur agrément du ministre chargé du budget et dans la limite de cet agrément, en cas d'apport partiel d'actifs à une société du groupe, le report des déficits non encore déduits antérieurement à la fusion sur les bénéfices ultérieurs. Le Conseil Constitutionnel a été appelé à se prononcer sur la conformité de cette procédure d'agrément à l'article 34 de la Constitution, lequel confie au législateur la détermination du champ d'application d'un avantage fiscal. Il a, dans ce contexte, considéré que la disposition en cause ne permettait pas au législateur de subdéléguer son pouvoir fiscal au ministre et que ce dernier ne se voyait conférer que le pouvoir de s'assurer, conformément à l'objectif du législateur d'éviter que l'impôt ne soit éludé, du respect des conditions fixées par la loi. Dans cette décision, le Conseil Constitutionnel a été appelé à se prononcer sur le respect des compétences respectives des pouvoirs législatif et réglementaire en matière fiscale, mais nullement sur l'existence dans le chef du ministre d'un pouvoir d'appréciation dans l'adoption de mesures individuelles nécessaires à l'application de la loi.
(129)
En tout état de cause, la Commission estime que les conditions de l'article 87, paragraphe 1, du traité ne sauraient être remises en cause par la jurisprudence des juridictions nationales.
(130)
En quatrième lieu, s'agissant de l'argument selon lequel les autorités nationales ne disposeraient pas d'un pouvoir arbitraire puisque leur décision pourrait faire l'objet de recours devant les juridictions nationales afin que soient mis en cause les motifs ayant justifié le refus d'agrément, il y a lieu de rappeler qu'il n'est pas nécessaire, pour écarter la qualification de mesure générale, de vérifier si le comportement de l'administration fiscale revêt un caractère arbitraire. Il suffit en effet de constater que ladite administration dispose d'un pouvoir d'appréciation discrétionnaire lui permettant de moduler les conditions d'octroi de l'avantage fiscal en question en fonction des caractéristiques des projets d'investissements soumis à son appréciation (60). En outre, il a été jugé que des remises de dettes octroyées dans le cadre d'une procédure judiciaire et en conformité avec le droit national applicable, présentaient un caractère sélectif car elles ne découlaient pas automatiquement de l'application de la loi mais du choix discrétionnaire des organismes publics en cause. Le juge communautaire a rappelé, dans ce contexte, que l'article 87, paragraphe 1, du traité ne distingue pas selon les causes ou les objectifs des interventions étatiques mais les définit en fonction de leurs effets (61). Or, en l'espèce, a fortiori, la circonstance que les décisions refusant l'agrément puissent faire l'objet d'un recours devant une juridiction nationale ne saurait remettre en cause l'existence d'une marge d'appréciation des autorités nationales dans le cadre de l'application des conditions d'octroi de l'agrément ministériel.
(131)
En dernier lieu, la Commission estime que l'allégation des autorités françaises tirée de l'absence de distinction fondée sur la nationalité des membres du GIE et des utilisateurs ne saurait pas davantage remettre en cause le caractère sélectif du régime de l'article 39 CA du CGI (62), d'autant que le rapport du Sénat no 413 (63) indique que la condition liée à l'existence d'un intérêt économique et social significatif de l'investissement est «un moyen de favoriser les biens fabriqués sur le territoire national ou les financements réalisés au profit d'un utilisateur français».
(132)
Eu égard à ce qui précède, la Commission considère que le régime de l'article 39 CA du CGI présente un caractère sélectif.
(133)
Les autorités françaises font valoir que les dispositions combinées des articles 39 C, deuxième alinéa, et 39 CA du CGI constituent un moyen de contrôle a priori dont dispose l'administration fiscale afin de lutter contre l'évasion fiscale résultant d'un usage abusif des opérations de financement de biens mobiliers par des structures fiscalement transparentes, telles que les GIE. Elles considèrent que le régime de l'article 39 CA du CGI est, ce faisant, justifié par la nature et l'économie du système fiscal. Elles précisent, à cet égard, que le régime de l'article 39 CA du CGI est «fondé sur des critères objectifs et horizontaux de lutte contre l'évasion fiscale».
(134)
Il est vrai que la notion d'aide d'État ne vise pas les mesures étatiques introduisant une différenciation entre entreprises lorsque cette différenciation résulte de la nature et de l'économie du système de charges dans lequel elles s'inscrivent. Cette justification, fondée sur la nature ou l'économie du système fiscal, renvoie à la cohérence d'une mesure fiscale spécifique avec la logique interne du système fiscal en général. Or, des différenciations fiscales ne peuvent pas être simplement dictées par les finalités générales et les objectifs que poursuit l'État en adoptant les mesures en cause (64).
(135)
En l'espèce, la Commission estime que l'article 39 C, deuxième alinéa, du CGI, en limitant le montant de l'amortissement déductible, vise effectivement à lutter contre le recours abusif à des structures fiscalement transparentes dans le but de réaliser un gain fiscal dans le cadre d'opérations de financement de biens mis en location ou mis à disposition. Cet objectif apparaît comme nécessaire et rationnel aux fins de garantir l'efficacité du système fiscal des amortissements de biens loués ou mis à disposition et doit, partant, être considéré comme inhérent audit système (65).
(136)
En revanche, le régime instauré par l'article 39 CA du CGI ne saurait être justifié par la nature et l'économie du système français d'amortissement des biens donnés en location ou mis à disposition. En effet, bien que des dérogations au plafonnement de principe de l'amortissement prévu à l'article 39 C, deuxième alinéa, du CGI, soient admissibles, ces dérogations devraient être uniquement fondées sur des conditions dont la satisfaction serait de nature à empêcher le recours, à des fins d'optimisation fiscale, au financement desdits biens par des structures fiscalement transparentes telles que les GIE.
(137)
Or, d'une part, la limitation du champ d'application de la dérogation en cause au financement de biens amortissables sur une durée au moins égale à huit ans ne saurait être justifiée, en elle-même ou en combinaison avec les autres conditions d'octroi de l'agrément, au regard de l'objectif poursuivi par les autorités françaises. Ces dernières n'ont d'ailleurs fourni, dans le cadre de la présente procédure administrative, aucune explication quant au choix, au regard de l'objectif poursuivi de lutte contre l'évasion fiscale, de limiter cette dérogation aux biens ayant une telle durée d'amortissement.
(138)
D'autre part, comme il a été précédemment constaté, parmi les conditions d'octroi de l'agrément ministériel, celle tenant à l'existence d'un intérêt économique et social, notamment en matière d'emploi, de l'opération de financement, laisse aux autorités nationales une marge d'appréciation. Cette condition est d'ailleurs sans lien avec le but poursuivi par la France de lutter contre l'évasion fiscale. En tout état de cause, un tel objectif social n'est pas de nature, en lui-même, à faire échapper le régime en cause à la qualification d'aide au sens de l'article 87, paragraphe 1, du traité, cet article ne distinguant pas selon les causes ou les objectifs des interventions étatiques, mais les définissant en fonction de leurs effets (66). Il a d'ailleurs été précédemment jugé que l'article 87, paragraphe 1, du traité serait privé d'effet utile si des motifs relatifs à la création ou au maintien d'emploi faisaient échapper des mesures spécifiques à la qualification d'aide d'État, la majorité des aides étant accordées en vue de créer ou de sauvegarder des emplois (67).
(139)
Dans ce contexte, les autorités françaises font également valoir que le régime fiscal de l'article 39 CA du CGI a permis un rajeunissement et une consolidation de la flotte maritime. De manière analogue, Air France indique que ce régime favorise le renouvellement de sa flotte, rendu nécessaire par la modification des normes environnementales. Or, outre le fait que de telles allégations confortent l'appréciation de la Commission quant au caractère sélectif dudit régime, il ne saurait être considéré que la poursuite d'objectifs de politique économique ou industrielle est de nature à faire échapper une mesure sélective à l'application de l'article 87, paragraphe 1, du traité (68). Dans un contexte similaire, il a d'ailleurs été jugé qu'un régime prévoyant une bonification d'intérêts sur les crédits consentis pour l'achat ou la location, avec option d'achat, de véhicules au profit des personnes physiques, des PME, des entités publiques territoriales et des entités de prestation de services publics locaux était une aide et ne pouvait être justifié par la circonstance que cette mesure visait, dans un souci de protection de l'environnement et de sécurité routière, à permettre la rénovation du parc de véhicules industriels en Espagne (69).
(140)
L'ensemble des motifs d'intérêt général auxquels le régime en cause aurait pour objet ou pour effet de contribuer, à savoir l'emploi, le renouvellement ou la consolidation des navires ou aéronefs concernés, pour légitimes qu'ils soient, ne sont pas justifiés par la nature et l'économie du système fiscal en cause et sont mêmes inopérants s'agissant de la qualification d'une mesure d'aide d'État au regard de l'article 87, paragraphe 1, du traité.
(141)
La Commission considère également qu'il est indifférent, aux fins de l'application de l'article 87, paragraphe 1, du traité, que le régime de l'article 39 CA du CGI soit moins favorable à ces bénéficiaires que ne l'était le régime des quirats, le régime en cause en l'espèce devant être apprécié par la Commission au moment de sa mise en œuvre (70).
(142)
Il résulte de ce qui précède que la Commission estime que le régime de l'article 39 CA du CGI n'est pas justifié par la nature et l'économie du système fiscal en cause et que son caractère sélectif ne saurait, partant, être remise en cause.
(143)
Comme il a été précédemment constaté, les bénéficiaires du régime fiscal de l'article 39 CA du CGI sont, d'une part, les opérateurs économiques actifs dans les secteurs du transport et de l'industrie et, d'autre part, les membres de GIE finançant des biens relevant de ces secteurs qui sont, pour l'essentiel, des institutions financières. L'ensemble de ces opérateurs sont actifs sur les marchés communautaires des secteurs susmentionnés.
(144)
Dans ce contexte, il convient de rappeler que les aides qui visent à libérer une entreprise des coûts qu'elle aurait normalement dû supporter dans le cadre de sa gestion courante ou de ses activités normales faussent, en principe, les conditions de concurrence (71). Il a en effet été jugé que tout octroi d'aides à une entreprise qui exerce ses activités sur le marché communautaire est susceptible de causer des distorsions de concurrence et d'affecter les échanges entre États membres (72).
(145)
Or, en l'espèce, compte tenu de la nature et de la dimension internationale des secteurs en cause, la Commission estime que l'aide en cause renforce la position des opérateurs de ces secteurs qui participent aux échanges nationaux et intracommunautaires.
(146)
Ainsi, les bénéficiaires du régime en cause se trouvent dans une position privilégiée par rapport tant à leurs concurrents nationaux (73) qu'à leurs concurrents d'autres États membres ne pouvant pas bénéficier de ce régime au motif qu'ils ne financent ou n'utilisent pas de biens éligibles à ce régime ou encore qu'ils ne sont pas soumis à l'imposition en France.
(147)
Sur ce dernier point, s'il est vrai que, d'un point de vue formel, aucun obstacle juridique n'empêche des opérateurs économiques d'autres États membres que la France de financer ou d'utiliser les biens visés à l'article 39 CA du CGI, il est indéniable que, dans la pratique, le régime en cause favorise les opérateurs fiscalement domiciliés en France. Il est pertinent, à cet égard, de constater que toutes les parties intéressées bénéficiaires du régime en cause qui ont soumis des observations dans le cadre de la procédure formelle d'examen sont des sociétés de droit français. Il est également opportun de rappeler que, s'agissant du secteur principalement concerné par le dispositif fiscal en cause, à savoir le transport maritime, les autorités françaises ont elles-mêmes fait valoir que l'adoption de ce dispositif visait à enrayer la stagnation du nombre de navires de commerce immatriculés en France et à réduire la dépense fiscale. Enfin, il est pertinent dans le présent contexte de rappeler que le rapport du Sénat no 143 (74) indique que ce régime est «un moyen de favoriser les biens fabriqués sur le territoire national ou les financements réalisés au profit d'un utilisateur français».
(148)
En conséquence, sans qu'il y ait lieu de procéder à une analyse économique de la situation réelle des marchés concernés (75) et compte tenu du fait que le régime fiscal instauré par la France renforce la position des opérateurs économiques qui en bénéficient par rapport à d'autres opérateurs concurrents dans les échanges intracommunautaires, la Commission estime que ce régime affecte les échanges entre États membres et fausse la concurrence entre ces opérateurs.
(149)
Eu égard à l'ensemble des considérations qui précèdent, la Commission estime que le régime de l'article 39 CA du CGI constitue une aide au sens de l'article 87, paragraphe 1, du traité.
2. Quantification et répartition de l'aide entre bénéficiaires
(150)
Il a précédemment été constaté que les avantages fiscaux résultant de l'application de l'article 39 CA du CGI sont, d'une part, le déplafonnement de l'amortissement déductible, d'autre part, la majoration d'un point du coefficient d'amortissement et, enfin, l'éventuelle exonération de la plus-value de cession.
(151)
Le montant de l'aide, pour chaque opération de crédit-bail, correspond à la différence entre les valeurs actualisées des impôts versés au cours de la période totale d'amortissement, compte tenu de la majoration d'un point du coefficient d'amortissement, et celles qui auraient résulté de l'application des dispositions de l'article 39 C, deuxième alinéa, du CGI, différence à laquelle il convient d'ajouter l'éventuelle exonération de la plus-value de cession (76). Ce montant est déterminé, pour chaque opération de crédit-bail, selon les modalités prévues aux paragraphes 46 et 47 de l'instruction fiscale no 120 (77) aux fins de la rétrocession à l'utilisateur d'une part de l'avantage global.
(152)
S'agissant de la répartition exacte de l'avantage global perçu en application de l'article 39 CA du CGI, les membres d'un GIE - bénéficiaires directs - sont tenus de rétrocéder au moins 2/3 de cet avantage à l'utilisateur du bien considéré. Dans le cadre de chaque opération de crédit-bail, le montant précis de l'avantage à rétrocéder à l'utilisateur est toutefois déterminée, lors de la délivrance de l'agrément, conformément aux dispositions de l'article 39 CA du CGI.
3. Qualification du régime en tant qu'aide illégale
(153)
Conformément à l'article 88, paragraphe 3, du traité, l'État membre est tenu de notifier tout projet tendant à instituer ou à modifier des aides. L'État membre intéressé ne peut mettre à exécution les mesures projetées avant que cette procédure n'ait abouti à une décision finale.
(154)
En l'espèce, les autorités françaises ont, par lettre du 17 mars 1998 (A/32232), informé la Commission de l'introduction du dispositif limitant l'amortissement des biens donnés en location afin de lutter contre l'utilisation de ce mécanisme à seule fin d'optimisation fiscale et prévoyant une exception à cette limitation. Dans cette lettre, les autorités françaises indiquent que ce dispositif ne paraît pas constituer une aide d'État devant faire l'objet d'une notification préalable à la Commission en application de l'article 88, paragraphe 3, du traité.
(155)
La Commission estime que cette lettre ne saurait, dans ces circonstances, être considérée comme une notification au sens de l'article 88, paragraphe 3, du traité. À titre surabondant, la Commission souligne que la lettre en question ne respectait pas les règles de forme mentionnées dans la lettre de la Commission aux États membres SG (81) 12740, du 2 octobre 1981, en vigueur à l'époque des faits. La France a donc agi de manière illégale en mettant à exécution le régime d'aide en cause en violation de l'article 88, paragraphe 3, du traité.
4. Compatibilité du régime d'aide avec le marché commun
(156)
Le régime fiscal en cause constituant une aide d'État au sens de l'article 87, paragraphe 1, du traité, il y a lieu d'examiner son éventuelle compatibilité à la lumière des dérogations prévues aux paragraphes 2 et 3 de cet article. Il convient de rappeler, à cet égard, que les bénéficiaires effectifs du régime en cause relèvent, selon les informations transmises par les autorités françaises, des secteurs du transport maritime, aérien et ferroviaire ainsi que, marginalement, du secteur industriel (78). Ces bénéficiaires relèvent également du secteur financier, les membres des GIE étant, pour l'essentiel, des institutions financières.
(157)
S'agissant des dérogations prévues à l'article 87, paragraphe 2, du traité, relatives aux aides à caractère social octroyées aux consommateurs individuels, aux aides visant à remédier aux dommages causés par des calamités naturelles et par d'autres événements extraordinaires ainsi qu'aux aides octroyées à l'économie de certaines régions de la République fédérales d'Allemagne, il suffit de constater qu'elles sont dépourvues de toute pertinence dans le présent contexte, quelle que soit l'identité des bénéficiaires du régime en cause.
(158)
Quant à la dérogation de l'article 87, paragraphe 3, point b), du traité, il suffit de constater que le régime fiscal en cause ne constitue pas un projet important d'intérêt européen commun et ne vise pas à remédier à une perturbation grave de l'économie française. Il ne vise pas davantage à promouvoir la culture et la conservation du patrimoine au sens de la dérogation de l'article 87, paragraphe 3, point d), du traité.
(159)
La Commission tient à signaler, à cet égard, que ni les autorités françaises ni les parties intéressées n'ont invoqué les dérogations susvisées lors de la procédure administrative.
(160)
L'examen des dérogations prévues à l'article 87, paragraphe 3, points a) et c), du traité requiert une analyse par secteur concerné.
(161)
La Commission considère, s'agissant de la dérogation de l'article 87, paragraphe 3, point c), du traité, qui autorise les aides facilitant le développement de certaines activités pour autant que les échanges ne soient pas altérés dans une mesure contraire à l'intérêt commun, que rien ne permet de considérer que les aides octroyées au secteur du transport aérien en application du régime en cause sont compatibles avec le marché commun. En effet, aucune des dérogations prévues à cet égard par les lignes directrices de la Commission relatives à l'application des articles 92 et 93 du traité et de l'article 61 de l'accord EEE aux aides d'État dans le secteur de l'aviation (79) n'est, en l'espèce, applicable.
(162)
Néanmoins, il convient de noter que la Commission autorise, de manière exceptionnelle, certaines aides au fonctionnement dans le transport aérien:
a)
sur la base des lignes directrices concernant les aides d'État à finalité régionale de 1998, modifiées en 2000 (80), pour des lignes aériennes opérées à partir du territoire des régions ultrapériphériques, en vue de compenser les surcoûts résultant des handicaps permanents de ces régions, identifiés à l'article 299, paragraphe 2, du traité,
b)
sur la base des lignes directrices communautaires sur le financement des aéroports et les aides d'État au démarrage pour les compagnies aériennes au départ d'aéroports régionaux (81), pour des lignes aériennes nouvelles à partir d'aéroports régionaux caractérisés par un trafic annuel inférieur à 5 millions de passagers, à concurrence de 30 % des coûts strictement liés à leur démarrage sur les trois premières années (40 % desdits coûts sur les trois premières années pour les aéroports régionaux situés dans une région défavorisée au sens des lignes directrices).
(163)
Compte tenu de ce qui précède, la Commission accepte que la France n'intègre pas dans le calcul des aides à recouvrer les montants d'aides afférents le cas échéant:
a)
aux aéronefs affectés de manière stable à des lignes aériennes opérées à partir d'une région ultrapériphérique, pour autant qu'elle puisse démontrer que la maintenance de ces aéronefs était bien réalisée dans cette région et que les aides sont inférieures aux surcoûts constatés,
b)
et aux aéronefs affectés à des lignes aériennes nouvelles à partir d'un aéroport régional à concurrence de la part précitée des coûts éligibles, pour autant que les lignes en question ne fassent pas l'objet durant la période concernée d'un contrat de service public avec compensations financières au titre de l'article 4 du règlement (CEE) no 2408/92 du Conseil, du 23 juillet 1992, concernant l'accès des transporteurs aériens communautaires aux liaisons aériennes intracommunautaires (82).
(164)
Dans tous les autres cas, les aides octroyées aux entreprises de transport aérien en application du régime en cause sont incompatibles avec le traité.
(165)
En application de l'article 87, paragraphe 3, sous c), du traité, les orientations communautaires de 1997, puis celles de 2004 (83), définissent les régimes d'aides d'État qui peuvent être autorisés afin de soutenir les intérêts des entreprises communautaires du transport maritime face à la concurrence des pays tiers, dans la poursuite d'objectifs généraux tels que:
-
sauvegarder l'emploi communautaire (à la fois en mer et à terre);
-
améliorer la sécurité;
-
préserver le savoir-faire maritime dans la Communauté et y développer les compétences maritimes.
(166)
Or, eu égard aux objectifs susvisés, les orientations communautaires de 1997 et de 2004 autorisent certaines mesures fiscales en faveur des compagnies maritimes, en vue d'améliorer leur compétitivité (point 3.1)
(167)
Il est ainsi rappelé que l'objectif des aides d'État, dans le cadre de la politique commune des transports maritimes, est de promouvoir la compétitivité de la flotte communautaire sur le marché mondial. En conséquence, les régimes d'allégement fiscal doivent exiger, d'une manière générale, l'existence d'un lien avec un pavillon communautaire.
(168)
De surcroît, les avantages procurés par ces régimes doivent faciliter le développement du transport maritime et de l'emploi dans ce secteur dans l'intérêt de la Communauté. En conséquence, les avantages fiscaux précités doivent être strictement limités aux activités de transport maritime. Ainsi, lorsqu'une compagnie de transport maritime exerce également d'autres activités commerciales, il faut une étanchéité comptable entre les deux activités pour empêcher tout «débordement» vers des activités ne répondant pas à la définition du transport maritime.
(169)
Il ne saurait être contesté que le régime en cause vise à favoriser le financement de navires sous pavillon français et tend au développement du secteur maritime et de son emploi.
(170)
En outre, les aides octroyées en application du régime en cause facilitent le financement de navires et contribuent ainsi au renouvellement de la flotte communautaire. À cet égard, la Commission partage l'avis des autorités françaises selon lequel les aides en cause contribuent à une consolidation de la flotte sous pavillon national ainsi qu'à son rajeunissement (84). Elle souscrit tout particulièrement à l'argument selon lequel, en raison notamment du mécanisme de l'agrément qui subordonne l'application du régime en cause à l'obligation de disposer, sur le territoire de la Communauté d'un centre stratégique de décisions relatif à la gestion des activités maritimes et à la gestion des navires et qui prend en compte des considérations liées à l'emploi, ledit régime contribue à sauvegarder l'emploi communautaire maritime aussi bien à terre qu'en mer (85). Ces éléments sont d'ailleurs confirmés par plusieurs armateurs, parties intéressées, qui soulignent l'importance du régime en cause pour compenser le surcoût des équipages sous ce pavillon, assurer le maintien d'emplois de haute qualité dans le transport maritime et contribuer au maintien, voire au développement, d'une flotte sous le pavillon d'un État membre (86). La Commission précise toutefois que, en application des orientations communautaires de 2004, si les navires sont des remorqueurs ou des dragueurs, les aides octroyées ne peuvent être considérées comme compatibles avec le marché commun que si au moins 50 % de leur activité annuelle correspond à la définition du transport maritime (87).
(171)
Compte tenu de ce qui précède, il peut donc être considéré que le régime fiscal de l'article 39 CA du CGI, en ce qu'il répond au point 3.1 des orientations communautaires de 2004, est favorable au secteur maritime et est conforme aux objectifs définis par les orientations communautaires applicables.
(172)
Cependant, afin de pouvoir bénéficier de la dérogation de l'article 87, paragraphe 3, point c), du traité, les aides octroyées en application de ce régime doivent être strictement proportionnées à l'objectif poursuivi et ne pas altérer les conditions des échanges dans une mesure contraire à l'intérêt commun.
(173)
À cet égard, l'attention des autorités françaises est attirée sur la règle en matière de limitation des aides établie au point 11 des orientations communautaires de 2004 et selon lequel: «Le niveau d'aide maximal acceptable est l'annulation des charges fiscales et sociales applicables aux marins, et une réduction de la taxe sur le chiffre d'affaires des compagnies maritimes. Pour éviter toute distorsion de la concurrence, des avantages supérieurs ne sauraient être accordés par d'autres systèmes d'aide. En conséquence, même si chaque système d'aide notifié par un État membre est examiné en fonction de ses mérites propres, la Commission estime que le montant total de l'aide sous la forme de versements directs conformément aux points 3, 4, 5 et 6 ne doit pas dépasser le montant total des taxes et cotisations sociales prélevées sur les activités de transport maritime et les marins». Pour la mise en œuvre de cette disposition, les autorités françaises devront vérifier que les aides annuelles dont a bénéficié un armateur donné au titre du présent régime, cumulées avec celles octroyées au titre de tous les régimes d'aides concernés par les sections 3 à 6 des orientations communautaires de 1997 et de 2004, dont notamment le système de taxation forfaitaire au tonnage en faveur de compagnies de transport maritime (88) et les exemptions de charges sociales et du paiement de la part maritime de la taxe professionnelle, ne dépassent pas, pour ce même armateur, le montant total des, impôts, taxes et cotisations sociales qui auraient dû normalement être prélevés sur les activités de transport maritime et sur les marins. Toute partie éventuelle dépassant le montant susvisé est incompatible avec le marché commun et devra être recouvrée.
(174)
En conséquence, la Commission estime que les aides octroyées aux entreprises du transport maritime, en application du régime mis en place par l'article 39 CA du CGI, sont compatibles avec l'article 87, paragraphe 3, point c), du traité sous réserve des conditions énoncées aux considérants (172) et (173).
(175)
La Commission considère que les dérogations prévues à l'article 87, paragraphe 3, point a), du traité, en ce qu'elles concernent le développement de certaines régions, ne sont pas applicables au régime en cause lorsqu'il vise le financement de biens relevant du secteur du transport ferroviaire. En revanche, la Commission a examiné la compatibilité dudit régime dans la mesure susvisée avec l'article 87, paragraphe 3, point c), du traité.
(176)
Eu égard à la situation historique des entreprises ferroviaires et à la baisse de la part de marché du transport ferroviaire, il est nécessaire d'accélérer le processus de remplacement du matériel roulant afin de faire face à la concurrence d'autres modes de transport. Un effort plus sérieux et plus rapide de modernisation et/ou de renouvellement du matériel roulant est nécessaire afin d'éviter une baisse supplémentaire de la part de marché du transport ferroviaire par rapport aux autres modes de transport moins durables et plus nuisibles à l'environnement.
(177)
La Commission considère que le remplacement du matériel roulant est compatible avec la politique commune de renforcement de l'interopérabilité. En outre, le remplacement du matériel roulant contribue à la sécurité et à la modernisation des services en termes de ponctualité, de fiabilité et de rapidité. Comme le remplacement du matériel roulant est un élément essentiel de la politique de renforcement du développement du secteur ferroviaire, la Commission considère que les mesures proposées ne vont pas à l'encontre de l'intérêt commun.
(178)
En conséquence, la Commission estime que les aides octroyées aux entreprises ferroviaires, en application du régime mis en place par l'article 39 CA du CGI, sont compatibles avec l'article 87, paragraphe 3, point c), du traité.
(179)
S'agissant de la dérogation de l'article 87, paragraphe 3, sous c), du traité, qui autorise les aides facilitant le développement de certaines activités pour autant que les échanges ne soient pas altérés dans une mesure contraire à l'intérêt commun, il convient de noter qu'aucune caractéristique de ce régime ne permet de considérer que les mesures d'aides au secteur industriel octroyées en application de celui-ci seraient compatibles avec le marché commun.
(180)
Cependant, la Commission ne saurait d'emblée exclure l'hypothèse selon laquelle certains biens, relevant du secteur industriel, financés en application de l'article 39 CA du CGI, l'aient été dans le respect des conditions prescrites par les lignes directrices concernant les aides d'État à finalité régionale (89) à savoir, notamment, que l'investissement soit réalisé dans une région éligible au titre de l'article 88, paragraphe 3, point a) ou c), du traité et que l'apport des bénéficiaires destiné au financement en cause atteigne au minimum 25 %. En tout état de cause, les plafonds d'intensité d'aides régionales devront être respectés dans l'hypothèse où une entreprise a bénéficié du cumul des aides en cause et d'aides à finalité régionale approuvées.
(181)
Sous réserve de ces conditions, la Commission estime que les mesures d'aide ainsi octroyées à ce secteur sont compatibles avec le marché commun.
(182)
S'agissant du secteur financier, la Commission estime que les dérogations non sectorielles précédemment envisagées sont dépourvues de pertinence aux fins de l'appréciation de la compatibilité avec le marché commun des mesures d'aide dont ont bénéficié les membres des GIE.
(183)
Cependant, compte tenu du caractère global de l'opération de financement par crédit-bail, la Commission considère que les mesures d'aide au secteur des transports maritime, aérien et ferroviaire ainsi qu'au secteur industriel pouvant être déclarées compatibles avec le marché commun, le seront non seulement à l'égard des utilisateurs des biens considérés, mais également à l'égard des membres des GIE concernés. Il importe en effet de ne pas pénaliser les membres de GIE au motif qu'ils ne relèveraient pas des secteurs susvisés, dès lors que leur intermédiation a été indispensable à la réalisation des opérations de financement considérées, et afin de faire bénéficier les utilisateurs des dérogations susmentionnées. La Commission estime que cette analyse est confortée par le fait que la part précise de l'avantage global à rétrocéder à l'utilisateur, qui représente au moins les 2/3 de l'avantage global conformément à l'article 39 CA du CGI, résulte d'une négociation commerciale entre les membres des GIE et les utilisateurs, comme l'ont fait valoir les autorités françaises. Cette circonstance atteste en effet du fait que seule la part de l'avantage global indispensable à la réalisation des objectifs poursuivis, conformément aux règles relatives à l'appréciation de la compatibilité des mesures d'aide susvisées, est conservée par les membres du GIE.
5. Récupération
(184)
La Commission rappelle que toute aide considérée comme incompatible avec le marché commun et accordée conformément au régime en cause doit être récupérée en application de l'article 14, paragraphe 1, du règlement (CE) no 659/1999, du Conseil du 22 mars 1999, portant modalités d'application de l'article 93 du traité [devenu article 88 du traité] (90).
(185)
Cependant, aux termes dudit article 14, paragraphe 1, «la Commission n'exige pas la récupération de l'aide si, ce faisant, elle allait à l'encontre d'un principe général de droit communautaire». À cet égard, il a été jugé que la Commission est tenue de prendre d'office en considération les circonstances exceptionnelles qui justifient, conformément audit article 14, paragraphe 1, qu'elle renonce à ordonner la récupération des aides accordées illégalement lorsque cette récupération est contraire à un principe général du droit communautaire (91).
(186)
Dans ce contexte, il y a lieu de rappeler que l'exigence fondamentale de sécurité juridique vise à garantir la prévisibilité des situations et des relations juridiques relevant du droit communautaire et, partant, s'oppose à ce que la Commission puisse retarder indéfiniment l'exercice de ses pouvoirs (92).
(187)
En l'espèce, bien qu'il ne puisse être considéré que le principe de la confiance légitime a été violé (93), la Commission estime, au regard des circonstances très spécifiques de l'espèce, que le principe de sécurité juridique a été méconnu vis-à-vis des bénéficiaires du régime fiscal en cause.
(188)
En effet, la Commission estime qu'il existe un faisceau d'indices exceptionnels permettant de considérer, d'une part, que la Commission a retardé l'exercice de ses pouvoirs quant à l'examen du régime ici en cause et, d'autre part, que les bénéficiaires dudit régime ont été induits en erreur quant à sa régularité.
(189)
Il convient de rappeler que par leur lettre du 17 mars 1998, les autorités françaises ont informé la Commission de l'existence du mécanisme de l'article 39 C, deuxième alinéa, et 39 CA du CGI. Il est vrai que cette lettre ne constitue pas une notification au sens de l'article 88, paragraphe 3, du traité (94) et que l'absence de réaction de la Commission à cette lettre ne saurait donc, en elle-même et à elle seule, constituer une violation du principe de sécurité juridique, à moins de priver les dispositions des articles 87 et 88 du traité de tout effet utile. Il n'en demeure pas moins que l'attention de la Commission a été attirée, à cette date, sur le régime en cause (95).
(190)
En outre, dans le cadre de l'instruction de deux plaintes introduites devant elle et dénonçant des mesures d'aide dont auraient respectivement bénéficié les compagnies maritimes Sea France et BAI, la Commission a, à deux reprises, interrogé les autorités françaises au sujet du mode de financement de certains de leurs navires. Or, tant dans leur réponse du 10 juillet 2000 que dans celle du 2 avril 2003, les autorités françaises ont clairement fait état du régime de l'article 39 CA du CGI (96), en en exposant clairement la teneur.
(191)
Dès lors, la Commission n'ayant pas donné de suite à ces courriers transmis par les autorités françaises à sa demande et aux termes desquels était décrit le régime en cause, il y a lieu de considérer qu'elle a retardé l'exercice de ses pouvoirs, l'ouverture de la procédure formelle d'examen n'étant intervenue que le 14 décembre 2004 et a, concomitamment, laissé planer le doute quant à la régularité dudit régime.
(192)
En ce qui concerne la référence des autorités françaises à la décision de la Commission du 8 mai 2001 concernant l'aide d'État mise à exécution par la France en faveur de Brittany Ferries (97), il convient de relever que la Commission y a constaté que le régime alors en cause constituait une mesure générale car il était ouvert à tous les secteurs de l'économie et relevait du droit commun. S'il est vrai que le régime en cause dans cette affaire était celui en vigueur avant 1998, il doit toutefois être constaté que ce fait ne ressortait pas clairement des motifs de cette décision et que cette circonstance a pu, ce faisant, contribuer à induire en erreur les bénéficiaires du régime ici en cause.
(193)
Il s'ensuit que la combinaison des éléments précités est de nature à démontrer le caractère exceptionnel des circonstances en cause en l'espèce et justifie, aux fins du respect du principe de sécurité juridique à l'égard des bénéficiaires du régime en cause, de limiter la récupération des aides en distinguant selon leur date d'octroi.
(194)
La Commission considère donc que la France ne doit pas récupérer les aides incompatibles illégalement octroyées depuis l'entrée en vigueur, en 1998, de la loi no 98-546 dans le cadre d'opérations de financement concernant lesquelles les autorités nationales compétentes se sont engagées à accorder le bénéfice du régime de l'article 39 CA du CGI en vertu d'un acte juridiquement contraignant (98) antérieur à la publication au Journal officiel de l'Union européenne, le 13 avril 2005, de la décision de la Commission du 14 décembre 2004 d'ouvrir la procédure formelle d'examen au titre de l'article 88, paragraphe 2, du traité.
(195)
En revanche, pour chacune des opérations de financement concernant lesquelles les autorités nationales compétentes ne se sont engagées à accorder le bénéfice du régime de l'article 39 CA du CGI qu'en vertu d'un acte juridiquement contraignant postérieur à la publication susmentionnée, l'aide incompatible sera récupérée auprès des bénéficiaires. Il sera, dans ce contexte, tenu compte du montant de l'avantage finalement conservé par les membres du GIE et du montant rétrocédé à l'utilisateur (99). En cas de compatibilité partielle de l'aide en ce qui concerne l'utilisateur du bien en cause, le montant à récupérer auprès des membres du GIE sera déterminé dans la même proportion que celle appliquée à la part de l'avantage rétrocédé à l'utilisateur du bien.
(196)
La Commission estime opportun de préciser, dans ce contexte, que le fait que les risques fiscaux et juridiques encourus par les membres des GIE aient pu être, dans certains cas, contractuellement répercutés sur les utilisateurs des biens ne saurait contrevenir au principe selon lequel l'objectif poursuivi par la Commission lorsqu'elle exige, le cas échéant, la récupération d'une aide illégale est de faire perdre aux différents bénéficiaires l'avantage dont ils ont bénéficié sur leur marché respectif par rapport à leurs concurrents et de rétablir la situation antérieure au versement de ladite aide. Pas plus que la réalisation de cet objectif ne saurait dépendre de la forme dans laquelle l'aide a été octroyée, cette réalisation ne saurait dépendre de stipulations contractuelles convenues par les bénéficiaires de l'aide (100).
VIII. CONCLUSION
(197)
La Commission constate que la France a illégalement mis à exécution le régime d'aides de l'article 39 CA du CGI, en violation de l'article 88, paragraphe 3, du traité.
(198)
En conséquence, la France doit prendre toutes les mesures nécessaires pour récupérer ces aides, à l'exclusion de celles que les autorités nationales compétentes se sont engagées à accorder en vertu d'un acte juridiquement contraignant antérieur à la publication au Journal officiel de l'Union européenne, le 13 avril 2005, de la décision d'ouvrir la procédure formelle d'examen, à l'exclusion de celles concernant des biens du secteur ferroviaire, et, pour les autres opérations, après déduction des montants maximaux d'aide admissibles en vertu des règles sectorielles applicables en matière d'aides d'État et en tenant compte des aides déjà octroyées à d'autres titres. Ces règles sectorielles sont les orientations communautaires sur les aides d'État au transport maritime de 1997 et de 2004, les lignes directrices concernant les aides d'État à finalité régionale de 1998, modifiées en 2000, et les lignes directrices communautaires sur le financement des aéroports et les aides d'État au démarrage pour les compagnies aériennes au départ d'aéroports régionaux de 2005 et, enfin, pour le financement de biens relevant du secteur industriel, les lignes directrices concernant les aides d'État à finalité régionale.
(199)
Il doit être procédé à la récupération auprès de leurs bénéficiaires des aides incompatibles précitées que les autorités nationales compétentes ne se sont engagées à accorder qu'en vertu d'un acte juridiquement contraignant postérieur à la publication susmentionnée, conformément aux considérants (151), (152) et (194) à (196).
(200)
En cas d'octroi de telles aides la Commission demande à la France de lui transmettre le formulaire joint en annexe concernant l'état d'avancement de la procédure de récupération et de dresser une liste des bénéficiaires concernés par la récupération,
A ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DÉCISION
Article premier
Le régime de l'article 39 CA du code général des impôts, mis à exécution par la France en violation de l'article 88, paragraphe 3, du traité est incompatible avec le marché commun, à l'exclusion des mesures visées à l'article 2.
Article 2
Les mesures d'aide octroyées au titre du régime visé à l'article 1er sont compatibles avec le marché commun:
1)
dans le secteur du transport maritime et dans le secteur du transport aérien, à concurrence du maximum d'aide que permettent, selon le cas, les orientations communautaires sur les aides d'État au transport maritime ou celles applicables dans le secteur du transport aérien, en tenant compte par ailleurs des aides déjà octroyées sur la période concernée,
2)
dans le secteur ferroviaire, et
3)
dans le secteur industriel, à concurrence du maximum d'aide que permettent les lignes directrices concernant les aides d'État à finalité régionale.
Compte tenu du caractère global de l'opération de financement en application dudit régime, les mesures d'aide aux secteurs des transports maritime, aérien et ferroviaire ainsi qu'au secteur industriel pouvant être déclarées compatibles avec le marché commun, le sont non seulement en ce qui concerne les utilisateurs des biens considérés, mais également en ce qui concerne les opérateurs du secteur financier membres des GIE concernés.
Article 3
La France met un terme au régime d'aide visé à l'article 1er dans les limites de son incompatibilité et, partant, n'octroie plus de nouvel agrément dans cette mesure.
Article 4
1. La France prend toutes les mesures nécessaires afin de récupérer auprès de leurs bénéficiaires les aides octroyées illégalement sur la base du régime visé à l'article 1er, à l'exclusion de celles octroyées dans le cadre d'opérations de financement concernant lesquelles les autorités nationales compétentes se sont engagées à accorder le bénéfice dudit régime en vertu d'un acte juridiquement contraignant adopté antérieurement au 13 avril 2005, et de celles visées à l'article 2.
2. La récupération a lieu sans délai, conformément aux procédures du droit national pour autant qu'elles permettent l'exécution immédiate et effective de la présente décision. Les mesures d'aides à récupérer comprennent les intérêts, qui courent à compter de la date à laquelle elles ont été mises à la disposition des bénéficiaires jusqu'à la date de leur récupération effective. Les intérêts sont calculés conformément aux dispositions du chapitre V du règlement (CE) no 794/2004 de la Commission (101).
Article 5
La France informe la Commission, dans un délai de deux mois à compter de la date de la notification de la présente décision, des mesures prises et envisagées pour s'y conformer.
La France fournit ces informations à la Commission sur la base du formulaire figurant à l'annexe II et dresse une liste exhaustive des entreprises ayant bénéficié des mesures d'aide au titre du régime visé à l'article 1er et octroyées dans les conditions de l'article 4, paragraphe 1, des actifs mobiles de transport concernés et des montants versés dans chaque cas.
La France dresse également une liste des entreprises ayant bénéficié des mesures d'aides visées à l'article 4, paragraphe 1, et précise les montants d'aide dont chacune de ces entreprises a bénéficié. Pour ce faire, la France utilise les formulaires figurant à l'annexe III.
Article 6
La République française est destinataire de la présente décision.
Fait à Bruxelles, le 20 décembre 2006.