ДИРЕКТИВА 2008/7/ЕО НА СЪВЕТА
от 12 февруари 2008 година
относно косвените данъци върху набирането на капитал
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално членове 93 и 94 от него,
като взе предвид предложението на Комисията,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
като има предвид, че:
(1)
Директива 69/335/ЕИО на Съвета от 17 юли 1969 г. относно косвените данъци върху набирането на капитал (3) неколкократно е претърпяла съществени изменения (4). Тъй като предстои директивата да бъде изменена допълнително, тя следва да се преработи за постигане на по-голяма яснота.
(2)
Косвените данъци върху набирането на капитал, а именно данъкът върху вноските в капитала (данъкът, който се начислява върху вноските в капитала на дружества и компании), гербовият налог върху ценните книжа и данъкът върху операциите по преструктуриране, независимо дали тези операции са свързани с увеличаване на капитала, пораждат дискриминация, двойно данъчно облагане и несъответствия, които са в противоречие със свободното движение на капитали. Същото важи и за другите косвени данъци, които имат характеристики, идентични с тези на данъка върху вноските в капитала и гербовия налог върху ценните книжа.
(3)
Следователно е в интерес на вътрешния пазар да бъде хармонизирано законодателството в областта на косвените данъци върху набирането на капитал и да бъдат премахнати, доколкото е възможно, факторите, които могат да нарушат условията на конкуренцията или да възпрепятстват свободното движение на капитали.
(4)
Данъкът върху вноските в капитала има неблагоприятни икономически последици върху прегрупирането и развитието на предприятията. Тези последици са особено вредни в настоящата икономическа ситуация, която налага преди всичко да се отдаде приоритет на стимулирането на инвестициите.
(5)
Най-доброто решение за постигането на тези цели би било премахването на данъка върху вноските в капитала.
(6)
Незабавното прилагане на подобна мярка обаче би предизвикало загуби на приходи, неприемливи за държавите-членки, които понастоящем налагат данък върху вноските в капитала. Ето защо тези държави-членки следва да имат възможност да продължат облагането на съответните транзакции с данък върху вноските в капитала, при положение че в рамките на една държава-членка се прилага единна данъчна ставка. Веднъж щом държава-членка реши да не облага всички или част от транзакциите с данък върху вноските в капитала съгласно настоящата директива, не следва да е възможно тя да въведе отново този данък.
(7)
Присъщо на концепцията за вътрешния пазар е данъкът върху набирането на капитала в рамките на вътрешния пазар от дружество или компания да не бъде налаган повече от един път. В този смисъл ако държава-членка, получила правото да налага данък върху вноските в капитала, не облага с него всички или част от транзакциите, обхванати от настоящата директива, не следва да е възможно друга държава-членка да упражни такова право по отношение на същите транзакции.
(8)
Уместно е да се определят стриктни условия относно ситуациите, в които държавите-членки продължават да налагат данъка върху вноските в капитала, по-конкретно по отношение на освобождаването от него и намаляването му.
(9)
Освен данъка върху вноските в капитала не следва да бъдат налагани други косвени данъци върху набирането на капитал. По-специално не следва да бъде налаган гербов налог върху ценните книжа, независимо от произхода на тези ценни книжа и независимо дали те представляват собствен или заемен капитал на дружеството.
(10)
Списъкът на капиталовите дружества в Директива 69/335/ЕИО е непълен и следователно следва да бъде допълнен.
(11)
Тъй като целите на настоящата директива не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите-членки и следователно могат да бъдат по-добре постигнати на общностно равнище, Общността може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарността, уреден в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалността, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тези цели.
(12)
Задължението за транспониране на настоящата директива в националното законодателство следва да се ограничи до тези разпоредби, които представляват съществена промяна в сравнение с по-ранните директиви. Задължението за транспониране на непроменените разпоредби произтича от по-ранните директиви.
(13)
Настоящата директива не следва да засяга задълженията на държавите-членки относно сроковете за транспониране в националното законодателство на директивите, посочени в приложение II, част Б.
(14)
Предвид неблагоприятните последици от данъка върху вноските в капитала Комисията следва на всеки три години да докладва за изпълнението на настоящата директива с оглед на премахването на този данък,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ГЛАВА I
ПРЕДМЕТ И ОБХВАТ
Член 1
Предмет
Настоящата директива урежда облагането с косвени данъци на:
а)
вноските в капитала на капиталови дружества;
б)
операциите по преструктуриране, в които участват капиталови дружества;
в)
емитирането на определени ценни книжа и дългосрочни необезпечени облигации.
Член 2
Капиталово дружество
1. За целите на настоящата директива „капиталово дружество“ означава:
а)
всяко дружество от видовете, посочени в приложение I;
б)
всяко дружество, компания, сдружение или юридическо лице, чиито дялове от дружествения капитал или активи могат да се търгуват на фондова борса;
в)
всяко дружество, компания, сдружение или юридическо лице, осъществяващо дейност с цел печалба, чиито членове имат право без предварително разрешение да прехвърлят дружествените си дялове на трети лица и които отговарят за задълженията на дружеството, сдружението или юридическото лице само до размера на дяловото си участие.
2. За целите на настоящата директива всяко друго дружество, компания, сдружение или юридическо лице, осъществяващо дейност с цел печалба, се счита за капиталово дружество.
Член 3
Вноски в капитала
За целите на настоящата директива и при спазване на член 4 за „вноски в капитала“ се считат следните транзакции:
а)
учредяването на капиталово дружество;
б)
преобразуването в капиталово дружество на дружество, компания, сдружение или юридическо лице, което не е капиталово дружество;
в)
увеличаването на капитала на капиталово дружество чрез внасяне на активи от всякакъв вид;
г)
увеличаването на активите на капиталово дружество чрез внасяне на активи от всякакъв вид, като се вземат предвид не дяловете в дружествения капитал или активите на дружеството, а правата, идентични с тези на членовете, като право на глас, дял при разпределението на печалбата или ликвидационен дял;
д)
преместването от трета страна в държава-членка на мястото на действително управление на капиталово дружество, чието седалище се намира в трета страна;
е)
преместването от трета страна в държава-членка на седалището на капиталово дружество, чието място на действително управление се намира в трета страна;
ж)
увеличаването на капитала на капиталово дружество чрез капитализиране на печалбата или на постоянните или временните резерви;
з)
увеличаването на активите на капиталово дружество чрез предоставяне на услуги от негов член, което не води пряко до увеличаване на капитала на дружеството, но се изразява в изменение на правата в дружеството или може да повиши стойността на дружествените дялове;
и)
заем, взет от капиталово дружество, ако кредиторът има право на дял от печалбата на дружеството;
й)
заем, взет от капиталово дружество от негов член, съпруг/а или дете на негов член, или заем, взет от трето лице, ако е гарантиран от член, при условие че такива заеми имат същата функция като тази на увеличаването на капитала на дружеството.
Член 4
Операции по преструктуриране
1. За целите на настоящата директива следните „операции по преструктуриране“ не се считат за вноски в капитала:
а)
прехвърлянето от страна на едно или повече капиталови дружества на всички техни активи и пасиви, или на един или повече клонове на дейността им към едно или повече капиталови дружества, които са в процес на учредяване или вече съществуват, при условие че за прехвърлянето се заплаща поне частично с ценни книжа, представляващи капитала на придобиващото дружество;
б)
придобиването от капиталово дружество, което е в процес на учредяване или вече съществува, на дружествени дялове, представляващи мнозинство от правата на глас на друго капиталово дружество, при условие че за придобитите дружествени дялове се заплаща поне частично с ценни книжа, представляващи капитала на първото дружество. Когато мнозинството от правата на глас е постигнато вследствие на две или повече транзакции, за „операции по преструктуриране“ се приемат само транзакцията, с която е постигнато мнозинството от правата на глас, и последвалите я транзакции.
2. „Операциите по преструктуриране“ включват също така прехвърлянето към дадено капиталово дружество на всички активи и пасиви на друго капиталово дружество, което изцяло е собственост на първото дружество.
ГЛАВА II
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 5
Транзакции, които не подлежат на облагане с косвен данък
1. Държавите-членки не облагат капиталовите дружества с никакъв вид косвен данък по отношение на следното:
а)
вноски в капитала;
б)
заеми или предоставяне на услуги, които се явяват част от вноските в капитала;
в)
регистрация или всяка друга формалност, която може да се изисква преди започване на стопанска дейност и която капиталовото дружество може да е задължено да изпълни поради правната си форма;
г)
изменение на учредителния акт или на устава на капиталовото дружество, и по-специално следното:
i)
преобразуването на капиталово дружество в друг вид капиталово дружество;
ii)
преместването от една държава-членка в друга държава-членка на мястото на действително управление или седалището на капиталовото дружество;
iii)
промяна в предмета на дейност на капиталовото дружество;
iv)
удължаването на срока на съществуване на капиталово дружество;
д)
операциите по преструктуриране, посочени в член 4.
2. Държавите-членки не облагат с никакъв вид косвен данък:
а)
създаването, емитирането, допускането за котиране на фондова борса, пускането на пазара или търгуването с акции, дружествени дялове или други ценни книжа от същия вид или със сертификати, представляващи такива ценни книжа, независимо от кого са издадени;
б)
заемите, включително държавни облигации, възникнали с емитирането на дългосрочни необезпечени облигации или други прехвърляеми ценни книжа, независимо от кого са емитирани, както и всички свързани с горното формалности, или създаването, емитирането, допускането за котиране на фондова борса, пускането на пазара или търгуването с такива дългосрочни необезпечени облигации или други прехвърляеми ценни книжа.
Член 6
Данъци и данък добавена стойност
1. Независимо от член 5 държавите-членки могат да налагат следните данъци и такси:
а)
данъци върху прехвърлянето на ценни книжа, независимо дали се облагат с твърда ставка или не;
б)
данъци върху прехвърлянето, включително такси за регистрация на земя, при прехвърлянето на капиталово дружество на стопанска дейност или недвижимо имущество, намиращи се в рамките на тяхната територия;
в)
данъци върху прехвърлянето на активи от всякакъв вид, прехвърляни на капиталово дружество, доколкото тази собственост се прехвърля срещу заплащане, различно от дружествени дялове;
г)
данъци върху учредяването, регистрацията или освобождаването от ипотеки или други налози на земя или друго имущество;
д)
данъци под формата на такси или дължими вземания;
е)
данък добавена стойност.
2. Сумата на начислените данъци и такси, изброени в параграф 1, букви б)-д), не се изменя в зависимост от това, дали мястото на действително управление или седалището на капиталовото дружество се намира на територията на държавата-членка, която налага съответните данъци и такси. Тези суми не могат да надвишават сумите на данъците и таксите, приложими към подобни транзакции в държавата-членка, която ги налага.
ГЛАВА III
СПЕЦИАЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 7
Облагане с данък върху вноските в капитала в някои държави-членки
1. Независимо от член 5, параграф 1, буква а) държава-членка, която към 1 януари 2006 г. е облагала с данък вноските в капитала на капиталовите дружества, наричан по-долу „данък върху вноските в капитала“, може да продължи да прави това, при условие че спазва разпоредбите на членове 8-14.
2. Ако в който и да е момент след 1 януари 2006 г. държава-членка преустанови облагането с данък върху вноските в капитала, тя не може да го въведе отново.
3. Ако в който и да е момент след 1 януари 2006 г. държава-членка престане да облага вноските в капитала, посочени в член 3, букви ж)-й), с данък върху вноските в капитала, тя не може да въведе отново данъка върху тези вноски в капитала, независимо от разпоредбите на член 10, параграф 2.
4. Ако в който и да е момент след 1 януари 2006 г. държава-членка престане да облага с данък върху вноските в капитала предоставянето на основен или оборотен капитал на клон, тя не може да въведе отново данъка върху съответните вноски в капитала, независимо от разпоредбите на член 10, параграф 4.
5. Ако в който и да е момент след 1 януари 2006 г. държава-членка разреши освобождаване съгласно член 13, тя не може след това да облага съответните вноски в капитала с данък върху вноските в капитала.
Член 8
Ставка на данъка върху вноските в капитала
1. Прилага се единна ставка на данъка върху вноските в капитала.
2. Ставката на данъка върху вноските в капитала, прилагана от дадена държава-членка, не може да превишава ставката, прилагана от същата държава-членка към 1 януари 2006 г.
Когато след тази дата тази държава-членка намали прилаганата ставка, тя не може да въведе отново по-висока ставка.
3. Ставката на данъка върху вноските в капитала в никакъв случай не може да превишава 1 %.
Член 9
Изключване на някои правни образувания от приложното поле
Държавите-членки могат, по отношение на облагането с данък върху вноските в капитала, да решат да не разглеждат като капиталови дружества правните образувания, посочени в член 2, параграф 2.
Член 10
Транзакции, подлежащи на данък върху вноските в капитала и разпределяне на правата на данъчно облагане
1. Когато дадена държава-членка продължи да налага данък върху вноските в капитала по силата на член 7, параграф 1, тя облага с данък вноските в капитала, посочени в член 3, букви а)-г), ако мястото на действително управление на капиталовото дружество се намира в същата държава-членка към момента на извършване на вноската в капитала.
Тя облага с данък върху вноските в капитала също така вноските в капитала, посочени в член 3, букви д) и е).
2. Когато дадена държава-членка продължи да налага данък върху вноските в капитала, тя може да облага с него вноските в капитала, посочени в член 3, букви ж)-й), ако мястото на действително управление на капиталовото дружество се намира в същата държава-членка към момента на извършване на вноската в капитала.
3. Когато мястото на действително управление на капиталово дружество се намира в трета държава, а седалището му е разположено в държава-членка, която продължава да налага данък върху вноските в капитала, то вноските в капитала се облагат с данък върху вноските в капитала в тази държава-членка.
4. Когато седалището и мястото на действително управление на дадено капиталово дружество се намират в трета държава, предоставянето на основен или оборотен капитал на клон, разположен в държава-членка, която продължава да налага данък върху вноските в капитала, може да подлежи на облагане с данък върху вноските в капитала в тази държава-членка.
Член 11
Основа за определяне на данъка върху вноските в капитала
1. По отношение на вноските в капитала, посочени в член 3, букви а), в) и г), основата за определяне на данъка върху вноските в капитала е действителната стойност на активите от всякакъв вид, внесени или които предстои да бъдат внесени от членовете, след приспадане на задълженията и разходите, поети от дружеството в резултат на всяка вноска.
Облагането с данък върху вноските в капитала може да се отложи до извършване на вноските.
2. По отношение на вноските в капитала, посочени в член 3, букви б), д) и е), основата за определяне на данъка върху вноските в капитала е действителната стойност на активите на дружеството от всякакъв вид към момента на преобразуването или прехвърлянето, след приспадане на задълженията и разходите, поети от дружеството към този момент.
3. По отношение на вноските в капитала, посочени в член 3, буква ж), основата за определяне на данъка върху вноските в капитала е номиналната стойност на увеличението.
4. По отношение на вноските в капитала, посочени в член 3, буква з), основата за определяне на данъка върху вноските в капитала е действителната стойност на предоставените услуги, след приспадане на задълженията и разходите, поети от дружеството в резултат на предоставянето на такива услуги.
5. По отношение на вноските в капитала, посочени в член 3, букви и) и й), основата за определяне на данъка върху вноските в капитала е номиналният размер на взетия заем.
6. В случаите, посочени в параграфи 1 и 2, действителната стойност на дружествените дялове, разпределени или притежавани от всеки член, може да се използва като основа за определяне на данъка върху вноските в капитала, с изключение на случаите, когато вноските са направени само в брой.
Сумата, върху която се начислява данъкът, при никакви обстоятелства не е по-малка от номиналната стойност на дружествените дялове, разпределени или притежавани от всеки член.
Член 12
Изключване от основата за определяне на данъка върху вноските в капитала
1. При увеличаване на капитала основата за определяне на данъка върху вноските в капитала не включва следното:
а)
сумата на активите, принадлежащи на капиталовото дружество, които са заделени за увеличаване на капитала и които вече са били обложени с данък върху вноските в капитала;
б)
сумата на заемите, взети от капиталовото дружество, които са преобразувани в дружествени дялове и които вече са били обложени с данък върху вноските в капитала.
2. Държава-членка може да изключи от основата за определяне на данъка върху вноските в капитала сумата от капитала, предоставен от член с неограничена отговорност за задълженията на капиталовото дружество, както и дела от активите на дружеството на такъв член.
Когато държава-членка упражнява това правомощие, всяка транзакция, в резултат на която отговорността на член е ограничена до дела му в дружествения капитал, особено когато ограничението на отговорността е в резултат на преобразуването на капиталовото дружество в друг вид капиталово дружество, подлежи на облагане с данък върху вноските в капитала.
При всички такива случаи с данък върху вноските в капитала се облага стойността на дела от активите на дружеството, принадлежащ на членовете с неограничена отговорност по отношение на задълженията на дружеството.
3. При вноска в капитала, посочена в член 3, буква в), след намаляване на дружествения капитал в резултат на претърпени загуби частта от вноската в капитала, която съответства на намаляването на капитала, може да бъде изключена от данъчната основа, при условие че вноската в капитала се извърши в рамките на четири години след намаляването на капитала.
Член 13
Освобождаване на вноски в капитала в някои капиталови дружества
Държавите-членки могат да освободят от данък върху вноските в капитала направените вноски в капитала на:
а)
капиталови дружества, които предоставят обществени услуги, като например предприятия за обществен транспорт, пристанищни органи или предприятия за доставка на вода, газ и електричество, в случаите, когато държавата, регионалните или местните органи притежават поне половината от капитала на дружеството;
б)
капиталови дружества, които в съответствие със своя устав и на практика преследват изключително и директно културни, социални, спомагателни или образователни цели.
Държавите-членки, които освобождават тези вноски в капитала от данък върху вноските в капитала, прилагат това освобождаване и към предоставянето на основен или оборотен капитал на клон, намиращ се на тяхна територия, съгласно посоченото в член 10, параграф 4.
Член 14
Процедура на дерогация
Определени видове вноски в капитала или капиталови дружества могат да бъдат обект на освобождаване или намаляване на ставките, за да се постигне справедливост при облагането или социален ефект, или да се позволи на държавите-членки да се справят в специфични ситуации.
Държавата-членка, която предлага да се предприеме подобна мярка, отнася своевременно този въпрос до Комисията, с оглед прилагането на член 97 от Договора.
ГЛАВА IV
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 15
Транспониране
1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с членове 3, 4, 5, 7, 8, 12, 13 и 14, не по-късно от 31 декември 2008 г. Те незабавно съобщават на Комисията текстовете на тези разпоредби и таблицата на съответствието между тези разпоредби и настоящата директива.
Когато държавите-членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Те включват също така указание, че позоваванията в съществуващите законови, подзаконови и административни разпоредби на директивите, отменени с настоящата директива, се смятат за позовавания на настоящата директива. Условията и редът на позоваване и на формулиране на това указание се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 16
Отмяна
Директива 69/355/ЕИО, изменена с директивите, посочени в приложение II, част А, се отменя, считано от 1 януари 2009 г., без да се засягат задълженията на държавите-членки относно сроковете за транспониране в националното право на директивите, посочени в приложение II, част Б.
Позоваванията на отменената директива се смятат за позовавания на настоящата директива и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложение III.
Член 17
Преразглеждане
На всеки три години Комисията докладва на Съвета за изпълнението на настоящата директива, по-конкретно с оглед премахване на данъка върху вноските в капитала. С цел да подпомогнат Комисията при преразглеждането, държавите-членки ѝ предоставят информация за приходите от данъка върху вноските в капитала.
Член 18
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Членове 1, 2, 6, 9, 10 и 11 се прилагат от 1 януари 2009 г.
Член 19
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 12 февруари 2008 година.
DIRECTIVE 2008/7/CE DU CONSEIL
du 12 février 2008
concernant les impôts indirects frappant les rassemblements de capitaux
LE CONSEIL DE L’UNION EUROPÉENNE,
vu le traité instituant la Communauté européenne, et notamment ses articles 93 et 94,
vu la proposition de la Commission,
vu l’avis du Parlement européen (1),
vu l’avis du Comité économique et social européen (2),
considérant ce qui suit:
(1)
La directive 69/335/CEE du Conseil du 17 juillet 1969 concernant les impôts indirects frappant les rassemblements de capitaux (3) a été modifiée à plusieurs reprises et de façon substantielle (4). À l’occasion de nouvelles modifications, il convient, dans un souci de clarté, de procéder à la refonte de ladite directive.
(2)
Les impôts indirects qui frappent les rassemblements de capitaux, à savoir le droit d’apport (droit auquel sont soumis les apports en société), le droit de timbre sur les titres et le droit exigible sur les opérations de restructuration, que ces opérations s’accompagnent ou non d’une augmentation de capital, donnent naissance à des discriminations, à des doubles impositions et à des disparités qui entravent la libre circulation des capitaux. Il en va de même en ce qui concerne les autres impôts indirects présentant les mêmes caractéristiques que le droit d’apport ou le droit de timbre sur les titres.
(3)
Par conséquent, il y a lieu, pour garantir le bon fonctionnement du marché intérieur, d’harmoniser les législations relatives aux impôts indirects frappant les rassemblements de capitaux en vue d’éliminer, dans toute la mesure du possible, les facteurs qui sont susceptibles de fausser les conditions de concurrence ou d’entraver la libre circulation des capitaux.
(4)
Les effets économiques du droit d’apport sont défavorables au regroupement et au développement des entreprises. Ces effets sont particulièrement négatifs dans la conjoncture actuelle, qui commande impérativement que la priorité soit donnée à la relance des investissements.
(5)
La meilleure solution pour atteindre ces objectifs consisterait à supprimer le droit d’apport.
(6)
Les pertes de recettes qui résulteraient de l’application immédiate d’une telle mesure apparaissent toutefois inacceptables pour les États membres qui appliquent actuellement un droit d’apport. Il convient dès lors que ces États membres aient la possibilité de continuer de soumettre au droit d’apport tout ou partie des opérations concernées, étant entendu que le taux de taxation appliqué doit être unique à l’intérieur d’un même État membre. Il y a lieu qu’un État membre ayant choisi de ne pas percevoir de droit d’apport sur tout ou partie des opérations relevant de la présente directive n’ait pas la faculté de rétablir ce droit.
(7)
La conception d’un marché intérieur suppose que l’application aux capitaux, rassemblés dans le cadre d’une société, d’un droit sur les rassemblements de capitaux ne puisse pas intervenir plus d’une fois au sein du marché intérieur. En conséquence, si l’État membre qui dispose du pouvoir d’imposition ne perçoit pas de droit d’apport sur certaines ou sur l’ensemble des opérations couvertes par la présente directive, aucun autre État membre n’est en mesure d’exercer ce pouvoir pour les opérations concernées.
(8)
Il convient de maintenir des conditions strictes dans les cas où les États membres continuent de percevoir le droit d’apport, notamment en ce qui concerne les exonérations et les réductions.
(9)
Il y a lieu qu’aucun impôt indirect ne soit perçu sur les rassemblements de capitaux en dehors du droit d’apport. En particulier, aucun droit de timbre ne devrait être perçu sur les titres, que ceux-ci soient représentatifs des capitaux propres de sociétés ou de capitaux d’emprunt, et quelle que soit leur provenance.
(10)
La liste des sociétés de capitaux établie par la directive 69/335/CEE est incomplète; il convient donc de l’adapter.
(11)
Étant donné que les objectifs de la présente directive ne peuvent pas être réalisés de manière suffisante par les États membres et peuvent donc être mieux réalisés au niveau communautaire, la Communauté peut arrêter des mesures, conformément au principe de subsidiarité consacré à l’article 5 du traité. Conformément au principe de proportionnalité énoncé audit article, la présente directive n’excède pas ce qui est nécessaire pour atteindre ces objectifs.
(12)
L’obligation de transposer la présente directive en droit national doit être limitée aux dispositions qui constituent une modification de fond par rapport aux directives précédentes. L’obligation de transposer les dispositions inchangées résulte des directives précédentes.
(13)
La présente directive ne doit pas porter atteinte aux obligations des États membres concernant les délais de transposition en droit national des directives indiqués à l’annexe II, partie B.
(14)
Compte tenu des effets défavorables du droit d’apport, la Commission devrait faire rapport tous les trois ans sur l’application de la présente directive en vue de supprimer ce droit,
A ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DIRECTIVE:
CHAPITRE I
OBJET ET CHAMP D’APPLICATION
Article premier
Objet
La présente directive réglemente la perception d’impôts indirects:
a)
sur les apports aux sociétés de capitaux;
b)
sur les opérations de restructuration de sociétés de capitaux;
c)
sur l’émission de certains titres et obligations.
Article 2
Société de capitaux
1. Aux fins de la présente directive, on entend par «société de capitaux»:
a)
toute société revêtant une des formes énumérées à l’annexe I;
b)
toute société, association ou personne morale dont les parts représentatives du capital ou de l’avoir social sont susceptibles d’être négociées en Bourse;
c)
toute société, association ou personne morale poursuivant des buts lucratifs, dont les membres ont le droit de céder sans autorisation préalable leurs parts sociales à des tiers et ne sont responsables des dettes de la société, association ou personne morale qu’à concurrence de leur participation.
2. Est assimilée à une société de capitaux, aux fins de la présente directive, toute autre société, association ou personne morale poursuivant des buts lucratifs.
Article 3
Apports de capital
Aux fins de la présente directive, sous réserve des dispositions de l’article 4, sont considérées comme des apports de capital les opérations suivantes:
a)
la constitution d’une société de capitaux;
b)
la transformation en une société de capitaux d’une société, association ou personne morale qui n’est pas une société de capitaux;
c)
l’augmentation du capital social d’une société de capitaux au moyen de l’apport d’actifs de toute nature;
d)
l’augmentation de l’avoir social d’une société de capitaux au moyen de l’apport d’actifs de toute nature rémunéré, non par des parts représentatives du capital ou de l’avoir social, mais par des droits de même nature que ceux d’associés, tels que droit de vote, participation aux bénéfices ou au boni de liquidation;
e)
le transfert, d’un pays tiers dans un État membre, du siège de direction effective d’une société de capitaux dont le siège statutaire se trouve dans un pays tiers;
f)
le transfert, d’un pays tiers dans un État membre, du siège statutaire d’une société de capitaux dont le siège de direction effective se trouve dans un pays tiers;
g)
l’augmentation du capital social d’une société de capitaux par incorporation de bénéfices, de réserves ou de provisions;
h)
l’augmentation de l’avoir social d’une société de capitaux au moyen de prestations effectuées par un associé qui n’entraînent pas une augmentation du capital social, mais qui trouvent leur contrepartie dans une modification des droits sociaux ou bien qui sont susceptibles d’augmenter la valeur des parts sociales;
i)
l’emprunt que contracte une société de capitaux, si le créancier a droit à une quote-part des bénéfices de la société;
j)
l’emprunt que contracte une société de capitaux auprès d’un associé, du conjoint ou d’un enfant d’un associé, ainsi que celui contracté auprès d’un tiers, lorsqu’il est garanti par un associé, à la condition que ces emprunts aient la même fonction qu’une augmentation du capital social.
Article 4
Opérations de restructuration
1. Aux fins de la présente directive, ne sont pas considérées comme des apports de capital les opérations de restructuration suivantes:
a)
l’apport, par une ou plusieurs sociétés de capitaux, de la totalité de leur patrimoine ou bien d’une ou de plusieurs branches de leur activité à une ou à plusieurs sociétés de capitaux en voie de création ou préexistantes, pour autant que cet apport soit rémunéré au moins en partie par des titres représentatifs du capital de la société acquérante;
b)
l’acquisition, par une société de capitaux en voie de création ou préexistante, de parts représentant la majorité des droits de vote d’une autre société de capitaux, pour autant que les parts acquises soient rémunérées au moins en partie par des titres représentatifs du capital de la première société. Lorsque la majorité des droits de vote est obtenue à la suite de plusieurs opérations, ne sont considérées comme des opérations de restructuration que l’opération grâce à laquelle la majorité des droits de vote est obtenue ainsi que toute opération ultérieure.
2. Les opérations de restructuration concernent également l’apport à une société de capitaux de la totalité du patrimoine d’une autre société de capitaux entièrement détenue par la première société.
CHAPITRE II
DISPOSITIONS GÉNÉRALES
Article 5
Opérations non soumises à la fiscalité indirecte
1. Les États membres exonèrent les sociétés de capitaux de toute forme d’imposition indirecte:
a)
sur les apports de capital;
b)
sur les prêts ou prestations effectués dans le cadre d’apports de capital;
c)
sur l’immatriculation ou toute autre formalité préalable à l’exercice d’une activité, à laquelle une société de capitaux peut être soumise en raison de sa forme juridique;
d)
sur la modification de l’acte constitutif ou des statuts d’une société de capitaux et notamment:
i)
la transformation d’une société de capitaux en une société de capitaux d’un type différent;
ii)
le transfert, d’un État membre dans un autre État membre, du siège de direction effective ou du siège statutaire d’une société de capitaux;
iii)
le changement de l’objet social d’une société de capitaux;
iv)
la prorogation de la durée d’une société de capitaux;
e)
sur les opérations de restructuration visées à l’article 4.
2. Les États membres ne soumettent à aucune imposition indirecte, sous quelque forme que ce soit:
a)
la création, l’émission, l’admission en Bourse, la mise en circulation ou la négociation d’actions, de parts ou autres titres de même nature, ainsi que de certificats représentatifs de ces titres, quel qu’en soit l’émetteur;
b)
les emprunts, y compris les rentes, contractés sous forme d’émission d’obligations ou autres titres négociables, quel qu’en soit l’émetteur, et toutes les formalités y afférentes, ainsi que la création, l’émission, l’admission en Bourse, la mise en circulation ou la négociation de ces obligations ou autres titres négociables.
Article 6
Droits et taxe sur la valeur ajoutée
1. Nonobstant l’article 5, les États membres peuvent percevoir les droits et taxes suivants:
a)
taxes sur la transmission des valeurs mobilières, perçues forfaitairement ou non;
b)
droits de mutation, y compris taxes de publicité foncière, sur l’apport à une société de capitaux, de biens immeubles ou de fonds de commerce situés sur son territoire;
c)
droits de mutation sur les actifs de toute nature qui font l’objet d’un apport à une société de capitaux, dans la mesure où le transfert de ces biens est rémunéré autrement que par des parts sociales;
d)
droits frappant la constitution, l’inscription ou la mainlevée des privilèges et des hypothèques;
e)
droits ayant un caractère rémunératoire;
f)
taxe sur la valeur ajoutée.
2. Le montant des droits et des taxes énumérés au paragraphe 1, points b) à e), reste inchangé, que le siège de direction effective ou le siège statutaire de la société de capitaux se trouve ou non sur le territoire de l’État membre percevant l’imposition. Ce montant ne peut dépasser celui des droits et des taxes qui sont applicables aux opérations similaires dans l’État membre percevant l’imposition.
CHAPITRE III
DISPOSITIONS PARTICULIÈRES
Article 7
Perception du droit d’apport dans certains États membres
1. Nonobstant l’article 5, paragraphe 1, point a), les États membres qui percevaient un droit sur les apports à des sociétés de capitaux, ci-après dénommé «droit d’apport», au 1er janvier 2006, peuvent continuer à percevoir ce droit, pour autant qu’ils se conforment aux dispositions des articles 8 à 14.
2. Si un État membre cesse de percevoir le droit d’apport à tout moment ultérieur au 1er janvier 2006, il ne peut rétablir ce droit.
3. Si un État membre cesse de percevoir le droit d’apport sur les apports de capital visés à l’article 3, points g) à j), à tout moment ultérieur au 1er janvier 2006, il ne peut rétablir ce droit sur les apports de capital considérés, nonobstant l’article 10, paragraphe 2.
4. Si un État membre cesse de percevoir le droit d’apport sur la mise à disposition, en faveur d’une succursale, de capitaux investis ou de capitaux d’exploitation à tout moment ultérieur au 1er janvier 2006, il ne peut rétablir ce droit sur les apports de capital considérés, nonobstant l’article 10, paragraphe 4.
5. Si un État membre autorise des exonérations en vertu de l’article 13, à tout moment ultérieur au 1er janvier 2006, il ne peut percevoir à nouveau le droit d’apport sur les apports de capital considérés.
Article 8
Taux du droit d’apport
1. Le droit d’apport est perçu à un taux unique.
2. Le taux du droit d’apport appliqué par un État membre ne peut dépasser le taux appliqué par cet État membre au 1er janvier 2006.
Lorsque l’État membre réduit après cette date le taux appliqué, il ne peut rétablir un taux plus élevé.
3. Le taux du droit d’apport ne peut en aucun cas être supérieur à 1 %.
Article 9
Exclusion de certaines entités du champ d’application
Aux fins de la perception du droit d’apport, il est loisible aux États membres de ne pas considérer les entités visées à l’article 2, paragraphe 2, comme des sociétés de capitaux.
Article 10
Opérations soumises au droit d’apport et répartition des droits d’imposition
1. Lorsqu’un État membre continue de percevoir le droit d’apport en vertu de l’article 7, paragraphe 1, il soumet au droit d’apport les apports de capital visés à l’article 3, points a) à d), si le siège de direction effective de la société de capitaux est situé sur son territoire au moment où intervient l’apport de capital.
Il soumet également au droit d’apport les apports de capital visés à l’article 3, points e) et f).
2. Lorsqu’un État membre continue de percevoir le droit d’apport, il peut percevoir ce droit sur les apports de capital visés à l’article 3, points g) à j), si le siège de direction effective de la société de capitaux est situé sur son territoire au moment où intervient l’apport de capital.
3. Lorsque le siège de direction effective d’une société de capitaux se trouve dans un pays tiers et son siège statutaire dans un État membre qui continue de percevoir le droit d’apport, les apports de capital sont soumis au droit d’apport dans cet État membre.
4. Lorsque le siège statutaire et le siège de direction effective d’une société de capitaux se trouvent dans un pays tiers, la mise à disposition, en faveur d’une succursale située dans un État membre qui continue de percevoir le droit d’apport, de capitaux investis ou de capitaux d’exploitation peut être soumise au droit d’apport dans cet État membre.
Article 11
Base imposable du droit d’apport
1. Dans le cas des apports de capital visés à l’article 3, points a), c) et d), la base imposable du droit d’apport est la valeur réelle des actifs de toute nature apportés ou à apporter par les associés, après déduction des obligations assumées et des charges supportées par la société du fait de chaque apport.
Il est possible de ne percevoir le droit d’apport qu’au fur et à mesure des libérations effectives.
2. Dans le cas des apports de capital visés à l’article 3, points b), e) et f), la base imposable du droit d’apport est la valeur réelle des actifs de toute nature appartenant à la société au moment de la transformation ou du transfert, après déduction des obligations et des charges qui pèsent sur elle à ce moment.
3. Dans le cas des apports de capital visés à l’article 3, point g), la base imposable du droit d’apport est le montant nominal de l’augmentation.
4. Dans le cas des apports de capital visés à l’article 3, point h), la base imposable du droit d’apport est la valeur réelle des prestations effectuées, après déduction des obligations assumées et des charges supportées par la société du fait de ces prestations.
5. Dans le cas des apports de capital visés à l’article 3, points i) et j), la base imposable du droit d’apport est le montant nominal de l’emprunt contracté.
6. Dans les cas visés aux paragraphes 1 et 2, la valeur réelle des parts sociales attribuées ou appartenant à chaque associé peut être utilisée comme base imposable du droit d’apport, sauf lorsque seuls des apports en numéraire sont à effectuer.
Le montant sur lequel le droit est liquidé ne peut en aucun cas être inférieur au montant nominal des parts sociales attribuées ou appartenant à chaque associé.
Article 12
Exclusion de la base imposable du droit d’apport
1. Dans le cas d’une augmentation de capital, la base imposable du droit d’apport ne comprend pas:
a)
le montant des avoirs propres de la société de capitaux qui sont affectés à l’augmentation du capital social et qui ont déjà été soumis au droit d’apport;
b)
le montant des prêts contractés par la société de capitaux qui sont convertis en parts sociales et qui ont déjà été soumis au droit d’apport.
2. Un État membre peut exclure de la base imposable du droit d’apport le montant de l’apport qu’effectue un associé indéfiniment responsable des obligations d’une société de capitaux, ainsi que la quote-part d’un tel associé dans l’avoir social.
Si un État membre fait usage de cette faculté, toute opération par laquelle la responsabilité d’un associé est limitée à sa participation dans le capital social, notamment lorsque la limitation de la responsabilité résulte d’une transformation de la société de capitaux en une société de capitaux d’un type différent, est soumise au droit d’apport.
Le droit d’apport est liquidé dans tous ces cas sur la valeur de la quote-part qui, dans l’avoir social, appartient aux associés indéfiniment responsables des obligations de la société de capitaux.
3. Dans le cas des apports de capital visés à l’article 3, point c), faisant suite à une réduction du capital social effectuée en raison de pertes subies, la partie de l’apport de capital correspondant à la réduction du capital peut être exclue de la base imposable, à la condition que l’apport de capital intervienne dans les quatre ans suivant la réduction du capital.
Article 13
Exonération des apports de capital en faveur de certaines sociétés de capitaux
Les États membres peuvent exonérer du droit d’apport les apports de capital effectués en faveur:
a)
des sociétés de capitaux qui fournissent des services d’utilité publique, telles que les entreprises de transport public, les entreprises portuaires ou de fourniture d’eau, de gaz ou d’électricité, dans le cas où l’État ou d’autres collectivités territoriales possèdent au moins la moitié du capital social;
b)
des sociétés de capitaux qui, conformément à leurs statuts et en pratique, poursuivent uniquement et directement des objectifs culturels, sociaux, d’assistance ou d’éducation.
Les États membres qui exonèrent les apports de capital susvisés du droit d’apport exonèrent également la mise à disposition, en faveur d’une succursale située sur leur territoire, de capitaux investis ou de capitaux d’exploitation, visée à l’article 10, paragraphe 4.
Article 14
Procédure de dérogation
Certaines catégories d’apports de capital ou de sociétés de capitaux peuvent faire l’objet d’exonérations ou de réductions de taux pour des motifs d’équité fiscale ou d’ordre social, ou pour mettre un État membre en mesure de faire face à des situations particulières.
L’État membre qui envisage de prendre une telle mesure en saisit la Commission en temps utile et aux fins de l’application de l’article 97 du traité.
CHAPITRE IV
DISPOSITIONS FINALES
Article 15
Transposition
1. Les États membres mettent en vigueur les dispositions législatives, réglementaires et administratives nécessaires pour se conformer aux articles 3, 4, 5, 7, 8, 12, 13 et 14, au plus tard le 31 décembre 2008. Ils communiquent immédiatement à la Commission le texte de ces dispositions ainsi qu’un tableau de correspondance entre ces dispositions et la présente directive.
Lorsque les États membres adoptent ces dispositions, celles-ci contiennent une référence à la présente directive ou sont accompagnées d’une telle référence lors de leur publication officielle. Elles contiennent également une mention précisant que les références faites, dans les dispositions législatives, réglementaires et administratives en vigueur, aux directives abrogées par la présente directive s’entendent comme faites à la présente directive. Les modalités de cette référence et la formulation de cette mention sont arrêtées par les États membres.
2. Les États membres communiquent à la Commission le texte des dispositions essentielles de droit interne qu’ils adoptent dans le domaine régi par la présente directive.
Article 16
Abrogation
La directive 69/355/CE, telle que modifiée par les directives visées à l’annexe II, partie A, est abrogée avec effet au 1er janvier 2009, sans préjudice des obligations des États membres en ce qui concerne les délais de transposition en droit national des directives indiqués à l’annexe II, partie B.
Les références faites à la directive abrogée s’entendent comme faites à la présente directive et sont à lire selon le tableau de correspondance figurant à l’annexe III.
Article 17
Examen
Tous les trois ans, la Commission fait rapport au Conseil sur l’application de la présente directive, notamment en vue de supprimer le droit d’apport. Pour contribuer à l’examen effectué par la Commission, les États membres lui fournissent des informations concernant les recettes tirées du droit d’apport.
Article 18
Entrée en vigueur
La présente directive entre en vigueur le vingtième jour suivant celui de sa publication au Journal officiel de l’Union européenne.
Les articles 1er, 2, 6, 9, 10 et 11 s’appliquent à compter du 1er janvier 2009.
Article 19
Destinataires
Les États membres sont destinataires de la présente directive.
Fait à Bruxelles, le 12 février 2008.