32003L0030
L 123/42
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 2003/30/ЕО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 8 май 2003 година
относно насърчаването на използването на биогорива и други възобновяеми горива за транспорт
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 175, параграф 1 от него,
като взеха предвид предложението на Комисията (1),
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
като взеха предвид становището на Комитета за регионите (3),
в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (4)
като имат предвид, че:
(1)
Срещата на Европейския съюз в Гьотенбург на 15 и 16 юни 2001 г. постигна съгласие за стратегия на Общността за устойчиво развитие, която се състои в серия от мерки, които включват разработването на биогорива.
(2)
Естествените ресурси и тяхното благоразумно и рационално използване, както е посочено в член 174, параграф 1 на Договора, включват нефт, природен газ и твърди горива, които са основни източници на енергия, но също така и основни източници на емисии на въглероден диоксид.
(3)
Въпреки това съществува широк спектър от биомаси, които биха могли да бъдат използвани за производството на биогорива, получени от земеделски и горски продукти, както и от остатъци и отпадъци от гори и от горска индустрия и производство на храни от селскостопанска продукция.
(4)
Транспортният сектор представлява повече от 30 % от крайното потребление на енергия в Общността и нараства, тенденция, която е свързана с паралелно нарастване на емисиите на въглероден диоксид, и това нарастване ще е още по-голямо в процентно изражение в страните кандидатки след тяхното членство в Европейския съюз.
(5)
Бялата книга на Комисията „Европейска транспортна политика за 2010 г.: време за решения“, прогнозира, че емисиите на СО2 от транспорта ще се увеличат с 50 % между 1990 г. и 2010 г. до около 1 113 милиона тона, като основната отговорност за това е на автомобилния транспорт, който произвежда 84 % от емисиите на СО2, свързани с транспорта. От екологична гледна точка, Бялата книга следователно апелира зависимостта от нефта (в настоящия момент 98 %) в транспортния сектор да се намали, като се използват алтернативни горива като биогоривата.
(6)
По-широкото използване на биогоривата за транспорта е част от пакет мерки, необходими, за прилагане на Протокола от Киото, както и на всеки пакет мерки, които имат за цел изпълнението на допълнителни ангажименти в тази насока.
(7)
Нарасналата употреба на биогорива в транспорта, без да се отхвърлят други възможни алтернативни горива, включително автомобилни ТНГ и ЦНГ, е един от инструментите, чрез които Общността може да намали използването на внасяните енергия и влияние от пазара на горивата за транспорта и оттук сигурност на енергийните доставки в средносрочен и дългосрочен план.
(8)
В резултат на технологичния напредък, повечето транспортни средства в движение в Европейския съюз могат да използват ниско биогоривна смес без проблеми. Последните технологични достижения направиха възможно използването на по-висок процент биогориво в смес. Някои страни вече използват биогоривни смеси, които съдържат 10 % биогориво и повече.
(9)
Затворените транспортни паркове предлагат потенциал за използване на високи концентрации от биогорива. В някои градове затворените транспортни паркове вече работят с чисто биогориво и в някои случаи това е спомогнало да се подобри качеството на въздуха в градските райони. Поради това държавите-членки биха могли да насърчават използването на биогорива в градския транспорт.
(10)
Насърчаването на употребата на биогорива в транспорта, представлява стъпка напред към по-широкото приложение на биомасите, което ще даде възможност биогоривото да се развива по-мащабно в бъдеще, като не се изключват други възможности и по-специално възможността да се използва водород.
(11)
Изследователската политика, провеждана от държавите-членки, е свързана с увеличаване на употребата на биогорива трябва да включи водородния сектор в значителна степен и да насърчава тази възможност, като се вземе под внимание съответната рамкова програма на Общността.
(12)
Чистото растително масло от маслодайни растения, което е получено чрез пресоване, извличане или подобни процедури, нерафинирано или рафинирано, но химически непроменено, също може да се използва за биогориво в специални случаи, когато неговата употреба е съвместима с типа на съответния двигател и съответстващите изисквания за емисиите.
(13)
Нови видове горива трябва да са в съответствие с признатите технически стандарти, ако трябва да бъдат възприети в по-голяма степен от потребителите и производителите на превозни средства и по този начин да проникнат на пазара. Техническите стандарти също формират основата за изискванията, които касаят емисиите и мониторинга на емисиите. Могат да се срещнат трудности при гарантирането на съответствието на новите типове горива с настоящите технически стандарти, които до голяма степен са били развити за конвенционалните изкопаеми горива. Комисията и органите за стандартизиране трябва да наблюдават и контролират развитието, приспособяването и активното разработване на стандарти, по-специално по отношение на летливостта, така че новите типове гориво да бъдат въведени, като същевременно отговарят на същите изисквания за околната среда.
(14)
Биоетанолът и биодизелът, когато се използват за превозни средства в чиста форма или като смеси трябва да отговарят на стандартите за качество, които са определени с цел да гарантират оптималното действие на двигателя. Отбелязано е, че в случаи на биодизел за дизелови двигатели, където преработвателният процес е естерификация, могат да се приложат стандарт prEN 14214 на Европейския комитет по стандартизация (ЕКС) за метилови естери на мастни киселини и (МЕМК). Съответно ЕКС трябва да утвърди подходящи стандарти за други транспортни биогоривни продукти в Европейския съюз.
(15)
Насърчаването на използването на биогорива, като се следват устойчивите практики в земеделието и лесовъдството, посочени в правилата, които регламентират общата селскостопанска политика, може да създаде нови възможности за устойчиво селско развитие в рамките на една обща селскостопанска политика, която е ориентирана в по-голяма степен към пазара, по-конкретно към Европейския пазар, и към уважаване на процъфтяващия живот в селото и мултифункционалното земеделие и може да създаде нов пазар за иновационни земеделски продукти на настоящите и бъдещите държави-членки.
(16)
В резолюцията си от 8 юни 1998 (5) Съветът одобри Стратегия и план за действие на Комисията и за възобновяеми енергийни ресурси и изискваните специални мерки за биогоривата.
(17)
Зелената книга на Комисията „Към европейска стратегия за сигурност на енергийните доставки“ определя целта за 20 % заместване на конвенционалните горива с алтернативни горива за пътно транспортния сектор до 2020 г.
(18)
Алтернативните горива ще могат да пробият на пазара, само ако се предлагат широко и са конкурентни.
(19)
В Резолюцията от 18 юни 1998 г. (6) Европейският парламент апелира за увеличаване на пазарния дял на биогоривата до 2 % за пет години чрез пакет мерки, които включват освобождаване от данъци, финансова помощ за преработвателната промишленост и утвърждаването на задължителен процент на биогорива за петролните компании.
(20)
Оптималният метод за увеличаване на дяла на биогоривата на националните пазари и пазарите на Общността зависи от наличността на ресурсите и суровините, от националната политика и политиката на Общността за насърчаване на биогоривата и на данъчните разпоредби и на целесъобразното включване на всички заинтересовани лица/страните.
(21)
Националните политики за насърчаване на употребата на биогоривата не трябва да водят до забрани за свободното движение на горива, което отговаря на хармонизираните спецификации за околната среда, които са определени в законодателството на Общността.
(22)
Насърчаването на производството и употребата на биогорива може да допринесе за намаляването на зависимостта от вноса на енергия и емисиите на парникови газове. Освен това, биогоривата в чиста форма или като смеси могат по принцип да бъдат използвани в съществуващи превозни средства и да използват настоящата разпределителна система за гориво на моторните превозни средства. Смесването на биогориво със изкопаеми горива може да улесни намаляването на потенциалните разходи в дистрибутивната система в Общността.
(23)
Тъй като целта на предложеното действие, а именно въвеждането на общи принципи, които предвиждат минимален процент биогорива да се търгуват и разпространяват, не може да се постигне в достатъчна степен в държавите-членки поради мащаба на действието и поради това може да се постигне в по-голяма степен на равнище на Общността, Общността може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, както е определен в член 5 на Договора. В съответствие с принципа за пропорционалност, както е посочено в настоящия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на целта.
(24)
Следва да се насърчават проучванията и технологичното развитие в областта на устойчивостта на биогоривата.
(25)
Увеличаване на използването на биогоривата трябва да бъде съпроводено от подробен анализ на въздействието върху околната среда, икономиката и обществото, за да се реши дали е препоръчително да се увеличи дела на биогоривата спрямо конвенционалните горива.
(26)
Трябва да се предвиди възможността за бързо привеждане в съответствие на списъка с биогорива, процента на възобновяеми компоненти и графика за въвеждане на биогорива на пазара на горива за транспорта към техническия прогрес и към резултатите от оценката на въздействието върху околната среда на първата фаза от въвеждането.
(27)
Трябва да бъдат въведени мерки за бързо разработване на стандартите за биогоривата, за да се използват в автомобилния сектор, както като чисти биогорива, така и като компоненти от смеси в конвенционални горива. Въпреки че биологично разграждаща се част от отпадъците е потенциално полезен източник за производство на биогориво, в стандарта за качество трябва да се вземе под внимание възможното наличие на замърсители в отпадъците, с цел да се избегне специфичните компоненти да увредят превозното средство или да предизвикат влошаване на емисиите.
(28)
Мерките, които имат за цел да се насърчи използването на биогорива, трябва да бъдат съвместими с целите, свързани със сигурността на доставките и опазването на околната среда, както и с целите и мерките на различните държави-членки в свързани области. За тази цел държавите-членки могат да разгледат финансово ефективни начини за популяризиране на възможностите за използване на биогоривата.
(29)
Необходимите мерки за прилагането на настоящата директива следва да бъдат приети съгласно Решение 1999/468/ ЕО на Съвета от 28.6.1999 г. относно установяването на процедурите за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (7),
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Настоящата директива цели насърчаването на употребата на биогорива или други възобновяеми горива, които да заменят дизела или бензина за транспортни цели във всяка държава-членка, с оглед допринасяне за постигането на цели като изпълняване на задълженията в областта на промяната на климата, екологичната безопасност на доставките и насърчаването на възобновяемите енергийни източници.
Член 2
1. За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
а)
„биогорива“ означава течно или газообразно гориво за транспорт, което е произведено от биомаса;
б)
„биомаса“ означава биоразградима част от продукти, отпадъци или остатъци от земеделието (включително растителни и животински вещества), лесовъдство и свързани промишлености, както и биоразграждаща се част от промишлени и градски отпадъци;
в)
„други възобновяеми горива“ означава възобновяеми горива, различни от биогоривата, които произхождат от възобновяеми енергийни източници, както са определени в Директива 2001/77/ЕО (8) и използвани за транспортни цели;
г)
„енергийно съдържание“ означава ниска калоричност на гориво.
2. Най-малко продуктите изброени по-долу трябва да се разглеждат като биогорива:
а)
„биоетанол“: етанол, произведен от биомаса и/ или биологично разграждаща се част от отпадък, която се използва като биогориво;
б)
„биодизел“: метил-естер, произведен от растително или животинско масло с качество на дизел, което се използва като биогориво;
в)
„биогаз“: горивен газ, произведен от биомаса и/или от биологично разграждаща се част от отпадък, която може да бъде пречистена до продукт с качества на природен газ, който се използва като биогориво или дървесен газ;
г)
„биометанол“: метанол, произведен от биомаса, който се използва като биогориво;
д)
„биодиметилетер“: диметилетер, произведен от биомаса, който се използва като биогориво;
е)
„био-ЕТБЕ (етил-тeртио-бутил-етер)“: ЕТБЕ, които е произведен на базата на биоетанол. Процентът от обема на био-ЕТБЕ, изчислен като биологично гориво е 47 %;
ж)
„био-метил-тетрио-бутил-етер“: гориво, което е произведено на базата на биометанол. Процентът от обема на био-МТБЕ, изчислен като биологично гориво, е 36 %;
з)
„синтетични биогорива“: синтетични въглеводороди или смеси от синтетични въглеводороди, които са произведени от биомаса;
и)
„биоводород“: водород, който е произведен от биомаса и/или биологична разграждаща се част от отпадък, който се използва като биогориво;
й)
„чисто растително масло“: масло, което е произведено от маслодайни култури чрез пресоване, извличане или сходни процедури, нерафинирано или рафинирано, но химически непроменено, когато е съвместимо с типа двигател и съответните изисквания за емисии.
Член 3
1.
а)
държавите-членки трябва да гарантират, че минимална част от биогорива и други възобновяеми горива са пуснати на техните пазари и че вследствие на това ще се определят национални примерни цели;
б)
i)
референтната стойност за тези цели трябва да бъде 2 %, изчислена на базата на енергийното съдържание на всички видове бензин и дизел за транспортни цели, пуснати на пазара до 31.12.2005 г;
ii)
референтната стойност за тези цели трябва да бъде 5,75 % изчислена на базата на енергийното съдържание на всички видове бензин и дизел за транспортни цели, които са пуснати на пазара до 31.12.2010 г.
2. Биогоривата могат да бъдат направени достъпни във всяка една от следните форми:
а)
като чисти биогорива или с висока концентрация в разновидности на минералното масло в съответствие със специфичните стандарти за качество за транспортни цели;
б)
като биогорива, смесени в разновидностите на минералните масла в съответствие с подходящите европейски норми, описани в техническата спецификация за транспортни горива (ЕN 228 и ЕN 590);
в)
като течности, получени от биогорива като ЕТБЕ (етил-тeртио-бутил-етер), като процента на биогориво е, както е определено в член 2, параграф 2.
3. Държавите-членки трябва да контролират действието при използването на биогорива в смеси с дизел над 5 % от неадаптираните превозни средства и трябва, където е подходящо, да се предприемат мерки за осигуряване на съгласието със съответното законодателство на Общността за стандарти за емисии.
4. В измерванията, които правят, държавите-членки трябва да вземат под внимание цялостния климат и равновесието в околната среда на различни видове биогорива и други възобновяеми горива и могат да определят като приоритет насърчаването на тези горива, които показват много добър финансово ефективен баланс за околната среда, като също така се вземат под внимание конкурентноспособността и безопасността на доставките.
5. Държавите-членки трябва да гарантират, че е предоставена информация на обществеността за наличността на биогоривата и други възобновяеми горива. За процентите от биогоривата, смесени в деривати на минералното масло, които превишават граничната стойност от 5 % за метил-естери на мастни киселини (МЕМК) или 5 % за биоетанола, трябва да бъде наложено специално етикетиране в търговските обекти.
Член 4
1. Държавите-членки докладват на Комисията преди 1 юли всяка година за:
-
предприетите мерки за насърчаване употребата на биогорива и други възобновяеми горива, които да заменят дизела или бензина за транспортни цели,
-
националните ресурси, които са отделени за производството от биомаса за енергийни цели, различни от транспорта, и
-
общите продажби на гориво за транспорт и дяловете на биогоривата, чисти или смесени, и други възобновяеми горива, които са пуснати на пазара през изминалата година. Когато е необходимо, държавите-членки трябва да докладват за всички изключителни условия при доставката на нерафинирани масла или нефтопродукти, които са оказали влияние на търговията с биогорива и други възобновяеми горива.
В първия си доклад, след влизането в сила на настоящата директива, държавите-членки трябва да посочат нивото на техните национални примерни цели за първата фаза. В доклада за 2006 година държавите-членки трябва да отбележат техните национални примерни цели за втората фаза.
В тези доклади, диференциацията на националните цели, сравнени с референтни стойности по член 3, параграф 1, буква б), трябва да бъде обоснована и може да се основава на следните елементи:
а)
обективни фактори като ограничен национален потенциал за производство на биогорива от биомаса;
б)
количеството ресурси, които са отделени за производството на биомаса за енергийни нужди, различни от транспорт и специфичните технически или климатични характеристики на националния пазар за транспортни горива;
в)
национална политики за отделяне на сходни ресурси за производството на други транспортни горива, които се основават на възобновяеми енергийни източници и в съответствие с целите на настоящата директива.
2. До 31 декември 2006 г. най-късно и на всеки две години след това Комисията изготвя доклад за оценка до Европейския парламент и Съвета за извършения напредък в употребата на биогорива и други възобновяеми горива в държавите-членки.
Този доклад трябва да обхваща най-малко следното:
а)
финансовата ефективност на предприетите от държавите-членки мерки с цел да насърчават употребата на биогорива и други възобновяеми горива;
б)
икономическите аспекти и въздействието върху околната среда на увеличаващия се дял на биогоривата и други възобновяеми горива;
в)
перспектива за жизнения цикъл на биогоривата и други възобновяеми горива с оглед на определяне на възможните мерки за бъдещо насърчаване на тези горива, които са безвредни за климата и околната среда и които имат потенциал да се превърнат в конкурентни и икономически ефективни;
г)
устойчивост на културите, които се използват за производство на биогорива, по-специално използване на земята, степента на интензивност на култивиране, редуване на културите и използване на пестициди;
д)
оценка на използването на биогорива и други възобновяеми горива по отношение на техните различни ефекти върху промяната на климата и тяхното въздействие върху намаляването на емисиите на CO2;
е)
преглед на други дългосрочни възможности по отношение на мерките за ефективност на енергията в транспорта.
Въз основа на този доклад, когато е целесъобразно, Комисията представя предложения за привеждане в съответствие на системата от цели на Европейския парламент и на Съвета, както е посочено в член 3, параграф 1. Ако този доклад заключи, че няма вероятност примерните цели да бъдат постигнати поради причини, които са неоправдани и/или нямат връзка с нови научни доказателства, тези предложения ще бъдат насочени към националните цели, включително възможните задължителни цели, в подходяща форма.
Член 5
Списъкът в член 2, параграф 2 може да бъде приведен в съответствие с техническия прогрес в съответствие с процедурата, посочена в член 6, параграф 2. При привеждането в съответствие на този списък въздействието върху околната среда на биогоривата трябва да бъде взето под внимание.
Член 6
1. Комисията се подпомага от комитет.
2. Когато се прави справка с настоящия параграф, членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО ще се прилага, като се имат предвид разпоредбите от член 8 от него.
Срокът по член 5, параграф 6 на Решение 1999/468/ЕО се определя на 3 месеца.
3. Комитетът приема процедурен правилник.
Член 7
1. Държавите-членки въвеждат в сила необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива най-късно до 31.12.2004 г. Те незабавно уведомяват Комисията за това.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията разпоредбите от националното законодателство, които приемат в областта, която е обхваната от настоящата директива.
Член 8
Директивата влиза в сила в деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 9
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 8 май 2003 година.
Directive 2003/30/CE du Parlement européen et du Conseil
du 8 mai 2003
visant à promouvoir l'utilisation de biocarburants ou autres carburants renouvelables dans les transports
LE PARLEMENT EUROPÉEN ET LE CONSEIL DE L'UNION EUROPÉENNE,
vu le traité instituant la Communauté européenne, et notamment son article 175, paragraphe 1,
vu la proposition de la Commission(1),
vu l'avis du Comité économique et social européen(2),
vu l'avis du Comité des régions(3),
statuant conformément à la procédure visée à l'article 251 du traité(4),
considérant ce qui suit:
(1) Le Conseil européen réuni à Göteborg les 15 et 16 juin 2001 est convenu d'une stratégie communautaire pour le développement durable, qui consiste en une série de mesures comprenant le développement des biocarburants.
(2) Les ressources naturelles, dont l'article 174, paragraphe 1, du traité prévoit l'utilisation prudente et rationnelle, comprennent le pétrole, le gaz naturel et les combustibles solides, qui sont des sources d'énergie essentielles mais constituent aussi les principales sources d'émissions de dioxyde de carbone.
(3) Il existe néanmoins tout un éventail de biomasse apte à produire des biocarburants à partir de produits d'origine agricole et sylvicole, ainsi qu'à partir de résidus et de déchets de la sylviculture et de l'industrie sylvicole et agroalimentaire.
(4) Le secteur des transports, qui représente plus de 30 % de la consommation finale d'énergie dans la Communauté, est en expansion et cette tendance est appelée à se maintenir, conduisant à une augmentation des émissions de dioxyde de carbone, et cette expansion sera plus forte, en pourcentage, dans les pays candidats après leur adhésion à l'Union européenne.
(5) Le Livre blanc de la Commission sur "la politique européenne des transports à l'horizon 2010: l'heure des choix" part de l'hypothèse qu'entre 1990 et 2010, les émissions de CO2 dues aux transports devraient augmenter de 50 % pour atteindre 1113 millions de tonnes, le transport routier étant le principal responsable de cette situation dans la mesure où il contribue à raison de 84 % aux émissions de CO2 imputables aux transports. Dans une perspective écologique, le Livre blanc demande dès lors de réduire la dépendance vis-à-vis du pétrole (actuellement 98 %) dans le secteur des transports grâce à l'utilisation de carburants de substitution, comme les biocarburants.
(6) L'utilisation accrue des biocarburants dans les transports fait partie des mesures requises pour respecter le protocole de Kyoto et de tout un ensemble de mesures destiné à répondre à des engagements ultérieurs à cet égard.
(7) L'utilisation accrue des biocarburants dans les transports, sans exclure les autres possibilités de carburants de substitution éventuels, notamment le GPL et le GNC à usage automobile, est l'un des moyens par lequel la Communauté peut réduire sa dépendance par rapport à l'énergie importée et avoir une influence sur le marché des combustibles pour les transports et, par conséquent, sur la sécurité de l'approvisionnement en énergie à moyen et à long termes. Néanmoins, cette considération ne devrait nullement aller à l'encontre du respect de la législation communautaire sur la qualité des carburants, les émissions des véhicules et la qualité de l'air.
(8) Grâce aux progrès de la technologie, la plupart des véhicules actuellement en circulation dans l'Union européenne peuvent utiliser sans problème un mélange faible de biocarburant. Les dernières percées technologiques autorisent des pourcentages plus élevés de biocarburant dans le mélange. Dans certains pays, on utilise déjà des mélanges contenant 10 % de biocarburant et davantage.
(9) Les flottes captives offrent la perspective d'une utilisation de biocarburant en concentration plus élevée. Dans certaines villes, il existe déjà des flottes captives fonctionnant aux seuls biocarburants, ce qui a, dans certains cas, contribué à améliorer la qualité de l'air dans les zones urbaines. Les États membres pourraient donc promouvoir davantage l'utilisation des biocarburants dans les moyens de transport publics.
(10) La promotion de l'utilisation des biocarburants dans les transports est une étape vers une utilisation plus large de la biomasse, permettant à terme de développer davantage les biocarburants, sans exclure d'autres formules possibles et en particulier la filière hydrogène.
(11) La politique des États membres en matière de recherche sur l'utilisation accrue des biocarburants devrait intégrer de façon significative la filière hydrogène et promouvoir cette option, eu égard aux programmes-cadres communautaires pertinents.
(12) L'huile végétale pure provenant des plantes oléagineuses obtenue par pression, extraction ou procédés comparables, brute ou raffinée, mais sans modification chimique, peut également être utilisée comme biocarburant dans certains cas particuliers où son utilisation est compatible avec le type de moteur et les exigences correspondantes en matière d'émissions.
(13) Les nouveaux types de carburant devraient être conformes aux normes techniques reconnues si l'on veut qu'ils soient plus largement acceptés par les consommateurs et les constructeurs automobiles et donc soient en mesure de se positionner sur le marché. Les normes techniques constituent également le point de départ pour les exigences relatives aux émissions et à la surveillance de celles-ci. Il se peut que les nouveaux types de carburant aient des difficultés à satisfaire aux normes techniques actuelles, qui, dans une large mesure, ont été définies pour les carburants conventionnels d'origine fossile. La Commission et les organismes de normalisation devraient suivre l'évolution en la matière et adapter ou mettre au point activement des normes, en particulier les paramètres de volatilité, permettant l'introduction de nouveaux types de carburant répondant aux mêmes exigences environnementales.
(14) Le bioéthanol et le biodiesel, lorsqu'ils sont utilisés pour les véhicules à l'état pur ou sous forme de mélange, devraient satisfaire aux normes de qualité établies pour assurer un rendement optimal des moteurs. Il faut noter que, dans le cas du biodiesel pour les moteurs diesel, pour lequel la filière de transformation est l'estérification, la norme prEN 14214 du comité européen de normalisation (CEN) pour les esters méthyliques d'acides gras (FAME) pourrait être appliquée. Il conviendrait en conséquence que le CEN établisse des normes appropriées pour d'autres biocarburants destinés au secteur des transports dans l'Union européenne.
(15) La promotion de l'utilisation des biocarburants respectant les pratiques de l'agriculture et de la sylviculture durables, définies dans la réglementation de la politique agricole commune, pourrait créer de nouvelles occasions pour le développement rural durable dans le cadre d'une politique agricole commune davantage axée sur le marché, notamment le marché européen et sur le respect d'une ruralité vivante et d'une agriculture multifonctionnelle, et pourrait ouvrir un nouveau marché aux produits agricoles novateurs des États membres actuels et à venir.
(16) Dans sa résolution du 8 juin 1998(5), le Conseil a approuvé la stratégie et le plan d'action de la Commission en faveur des sources d'énergies renouvelables et a demandé que des mesures spécifiques soient prises dans le domaine des biocarburants.
(17) Dans son Livre vert intitulé "Vers une stratégie européenne de sécurité d'approvisionnement énergétique", la Commission a fixé pour objectif le remplacement de 20 % des carburants classiques par des carburants de substitution pour les transports routiers d'ici à 2020.
(18) Les carburants de substitution ne pourront se positionner sur le marché que s'ils sont disponibles à grande échelle et sont concurrentiels.
(19) Dans sa résolution du 18 juin 1998(6), le Parlement européen a préconisé de faire passer, sur une période de 5 ans, la part des biocarburants à 2 % du marché par la mise en oeuvre d'une série de mesures, entre autres par l'exonération fiscale, par une aide financière à l'industrie de transformation et par la fixation d'un pourcentage obligatoire de biocarburants pour les compagnies pétrolières.
(20) La méthode optimale pour accroître la part des biocarburants sur les marchés nationaux et communautaire dépend de la disponibilité en ressources et en matières premières, des politiques nationales et communautaires visant à promouvoir les biocarburants et des dispositions fiscales, ainsi que de la participation appropriée de toutes les parties prenantes/parties concernées.
(21) Les politiques nationales destinées à promouvoir l'utilisation des biocarburants ne devraient pas conduire à l'interdiction de la libre circulation des carburants qui répondent aux normes harmonisées définies par la législation communautaire en matière d'environnement.
(22) La promotion de la production et de l'utilisation des biocarburants pourrait contribuer à une réduction de la dépendance à l'égard des importations d'énergie ainsi qu'à une diminution des émissions des gaz à effet de serre. En outre, les biocarburants, sous forme pure ou en mélange, peuvent en principe être utilisés dans les véhicules à moteur existants et être fournis par le réseau actuel de distribution de carburant. Le mélange de biocarburants avec des carburants d'origine fossile pourrait favoriser une réduction potentielle des coûts du système de distribution dans la Communauté.
(23) Étant donné que l'objectif de l'action envisagée, à savoir l'établissement de principes généraux prévoyant la commercialisation et la distribution d'un pourcentage minimal de biocarburants, ne peut être réalisé de manière suffisante par les États membres en raison de la dimension de cette action et peut donc être mieux réalisé au niveau communautaire, la Communauté peut prendre des mesures, conformément au principe de subsidiarité consacré à l'article 5 du traité. Conformément au principe de proportionnalité tel qu'énoncé audit article, la présente directive n'excède pas ce qui est nécessaire pour atteindre cet objectif.
(24) La recherche et le développement technologiques dans le domaine de la durabilité des biocarburants devraient être encouragés.
(25) L'utilisation accrue des biocarburants devrait s'accompagner d'une analyse détaillée des incidences environnementales, économiques et sociales pour que l'on puisse décider s'il est opportun d'accroître la part des biocarburants par rapport aux carburants classiques.
(26) Il convient de prévoir la possibilité d'adapter rapidement la liste des biocarburants et le pourcentage d'énergies renouvelables ainsi que le calendrier de l'introduction des biocarburants sur le marché des carburants pour les transports pour tenir compte du progrès technique et des résultats d'une évaluation des incidences environnementales de la première phase de ladite introduction.
(27) Il convient d'introduire des mesures permettant de mettre rapidement au point des normes de qualité pour les biocarburants destinés au secteur de l'automobile, qu'ils soient employés à l'état pur ou sous forme de mélange avec les carburants classiques. Bien que la fraction biodégradable des déchets soit une source potentiellement utile de production de biocarburant, il faut que les normes de qualité prennent en compte l'éventualité de la présence de facteurs contaminants dans les déchets afin d'éviter que des composants particuliers n'endommagent le véhicule ou ne causent la détérioration des émissions.
(28) Les mesures visant à favoriser l'utilisation de biocarburants devraient être compatibles avec les objectifs en matière de sécurité d'approvisionnement et de protection de l'environnement ainsi qu'avec les objectifs et mesures des différents États membres dans les domaines connexes. À cet effet, les États membres pourraient envisager des moyens rentables de populariser la possibilité d'utiliser les biocarburants.
(29) Il y a lieu d'arrêter les mesures nécessaires pour la mise en oeuvre de la présente directive. Des mesures de portée générale au sens de l'article 2 de la décision 1999/468/CE du Conseil du 28 juin 1999 fixant les modalités de l'exercice des compétences d'exécution conférées à la Commission(7),
ONT ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DIRECTIVE:
Article premier
La présente directive vise à promouvoir l'utilisation de biocarburants ou d'autres carburants renouvelables pour remplacer le gazole ou l'essence à des fins de transport dans chaque État membre, en vue de contribuer à la réalisation d'objectifs consistant notamment à respecter les engagements en matière de changement climatique, à assurer une sécurité d'approvisionnement respectueuse de l'environnement et à promouvoir les sources d'énergie renouvelables.
Article 2
1. Aux fins de la présente directive, on entend par:
a) "biocarburant", un combustible liquide ou gazeux utilisé pour le transport et produit à partir de la biomasse;
b) "biomasse", la fraction biodégradable des produits, déchets et résidus provenant de l'agriculture (y compris les substances végétales et animales), de la sylviculture et de ses industries connexes, ainsi que la fraction biodégradable des déchets industriels et municipaux;
c) "autres carburants renouvelables", des carburants renouvelables autres que les biocarburants, provenant de sources d'énergie renouvelables au sens de la directive 2001/77/CE(8) et utilisés à des fins de transport;
d) "teneur énergétique", le pouvoir calorifique inférieur d'un combustible.
2. La liste des produits considérés comme biocarburants comprend au minimum les produits énumérés ci-après:
a) "bioéthanol": éthanol produit à partir de la biomasse et/ou de la fraction biodégradable des déchets et utilisé comme biocarburant;
b) "biodiesel": ester méthylique de qualité diesel produit à partir d'une huile végétale ou animale à utiliser comme biocarburant;
c) "biogaz": gaz combustible produit à partir de la biomasse et/ou de la fraction biodégradable des déchets, purifié jusqu'à obtention d'une qualité équivalente à celle du gaz naturel et utilisé comme biocarburant, ou gaz produit à partir du bois;
d) "biométhanol": méthanol produit à partir de la biomasse, à utiliser comme biocarburant;
e) "biodiméthyléther": diméthyléther produit à partir de la biomasse, utilisé comme biocarburant;
f) "bio-ETBE (éthyl-tertio-butyl-éther)": ETBE produit à partir de bioéthanol. Le pourcentage en volume de biocarburant dans le bio-ETBE est de 47 %;
g) "bio-MTBE (méthyl-tertio-butyl-éther)": un carburant produit à partir de biométhanol. Le pourcentage en volume de biocarburant dans le bio-MTBE est de 36 %;
h) "biocarburants synthétiques": hydrocarbures synthétiques ou mélanges d'hydrocarbures synthétiques produits à partir de la biomasse;
i) "biohydrogène": hydrogène produit à partir de la biomasse et/ou de la fraction biodégradable des déchets et utilisé comme biocarburant.
j) "huile végétale pure": huile produite à partir de plantes oléagineuses par pression, extraction ou procédés comparables, brute ou raffinée, mais sans modification chimique, dans les cas où son utilisation est compatible avec le type de moteur concerné et les exigences correspondantes en matière d'émissions.
Article 3
1. a) Les États membres devraient veiller à ce qu'un pourcentage minimal des biocarburants et autres carburants renouvelables soit mise en vente sur leur marché et ils fixent, à cet effet, des objectifs nationaux indicatifs.
b) i) Une valeur de référence pour ces objectifs est fixée à 2 %, calculée sur la base de la teneur énergétique, de la quantité totale d'essence et de gazole mise en vente sur leur marché à des fins de transport, pour le 31 décembre 2005 au plus tard.
ii) Une valeur de référence pour ces objectifs est fixée à 5,75 %, calculée en fonction de la teneur énergétique, de la quantité totale d'essence et de gazole mise en vente sur leur marché à des fins de transport, pour le 31 décembre 2010 au plus tard.
2. Les biocarburants peuvent se présenter sous les formes suivantes:
a) biocarburants à l'état pur ou dilués par des dérivés d'huiles minérales dans des mélanges à forte teneur conformes à des normes spécifiques de qualité pour une utilisation dans les transports;
b) biocarburants mélangés à des dérivés d'huiles minérales conformément aux normes européennes appropriées énonçant les spécifications techniques pour les carburants destinés au transport (EN 228 et EN 590);
c) liquides dérivés de biocarburants, tels que l'ETBE (éthyl-tertio-butyl-éther), dont la teneur en biocarburant est précisée à l'article 2, paragraphe 2.
3. Les États membres surveillent les effets des biocarburants utilisés en substitution partielle à plus de 5 % dans le gazole dans les véhicules n'ayant pas fait l'objet d'une adaptation à cet effet et, le cas échéant, prennent les mesures visant à garantir la conformité avec la législation communautaire sur les normes en matière d'émissions.
4. Dans les mesures qu'ils prennent, les États membres devraient tenir compte du bilan climatique et environnemental global des différents types de biocarburants et des autres carburants renouvelables et pourraient encourager en priorité les carburants dont le bilan environnemental global et la rentabilité sont excellents, tout en prenant en compte la compétitivité et la sécurité des approvisionnements.
5. Les États membres veillent à ce que des informations soient fournies au public sur la disponibilité des biocarburants et des autres carburants renouvelables. En ce qui concerne les pourcentages des biocarburants, mélangés à des dérivés d'huiles minérales, dépassant la valeur limite de 5 % d'esters méthyliques d'acides gras (FAME) ou de 5 % de bioéthanol, un étiquetage spécifique est imposé aux points de vente.
Article 4
1. Avant le 1er juillet de chaque année, les États membres adressent à la Commission un rapport sur:
- les mesures prises pour promouvoir l'utilisation des biocarburants et d'autres carburants renouvelables en remplacement du gazole ou de l'essence pour le transport,
- les ressources nationales affectées à la production de biomasse à des fins énergétiques autres que le transport, et
- les quantités totales de carburants pour les transports vendus au cours de l'année précédente et la part, dans ces chiffres, des biocarburants, purs ou mélangés, et autres carburants renouvelables mis sur le marché. Le cas échéant, les États membres signalent les conditions exceptionnelles dans l'offre de pétrole brut ou de produits pétroliers qui ont affecté la commercialisation des biocarburants et des autres carburants renouvelables.
Lorsqu'ils présentent leur premier rapport à la suite de l'entrée en vigueur de la présente directive, les États membres indiquent le niveau de leurs objectifs indicatifs nationaux pour la première phase. Dans leur rapport pour l'année 2006, les États membres indiquent leurs objectifs indicatifs nationaux pour la seconde phase.
Dans ces rapports, la divergence des objectifs nationaux par rapport aux valeurs de référence visées à l'article 3, paragraphe 1, point b), est motivée et peut se fonder sur les éléments suivants:
a) des facteurs objectifs tels que les possibilités nationales limitées de production de biocarburants à partir de la biomasse;
b) le volume des ressources affectées à la production de la biomasse à des fins énergétiques autres que le transport et les caractéristiques techniques ou climatiques spécifiques du marché national des carburants utilisés pour le transport;
c) des politiques nationales affectant des ressources comparables à la production d'autres carburants utilisés pour le transport et provenant de sources d'énergie renouvelables, et compatibles avec les objectifs de la présente directive.
2. Pour le 31 décembre 2006 au plus tard, puis tous les deux ans pour la même date, la Commission établit à l'intention du Parlement européen et du Conseil un rapport d'évaluation sur les progrès accomplis dans l'utilisation des biocarburants et d'autres carburants renouvelables dans les États membres.
Ce rapport portera au moins sur les aspects suivants:
a) la rentabilité des mesures prises par les États membres pour promouvoir l'utilisation des biocarburants et autres carburants renouvelables;
b) les aspects économiques et les incidences sur l'environnement de l'augmentation de la part de marché des biocarburants et autres carburants renouvelables;
c) le cycle de vie des biocarburants et autres carburants renouvelables, en vue d'indiquer les mesures qui pourraient être prises pour promouvoir à l'avenir ces biocarburants qui sont respectueux du climat et de l'environnement et susceptibles de devenir concurrentiels et rentables;
d) la durabilité des cultures exploitées pour produire des biocarburants, et notamment les facteurs suivants: occupation des sols, degré d'exploitation intensive, alternance des cultures et recours aux pesticides;
e) l'évaluation de l'utilisation des biocarburants et autres carburants renouvelables pour ce qui est de leurs effets divergents sur le changement climatique et de leur incidence sur la réduction des émissions de CO2;
f) un aperçu d'autres options à plus long terme concernant des mesures d'efficacité énergétique dans le secteur des transports.
Sur la base de ce rapport, la Commission présente, le cas échéant, au Parlement européen et au Conseil des propositions concernant l'adaptation du système des objectifs figurant à l'article 3, paragraphe 1. Si le rapport conclut que les objectifs indicatifs risquent de ne pas être atteints pour des raisons qui ne sont pas justifiées et/ou ne se fondent pas sur de nouvelles preuves scientifiques, ces propositions porteront sur des objectifs nationaux, y compris d'éventuelles valeurs obligatoires, sous une forme appropriée.
Article 5
La liste figurant à l'article 2, paragraphe 2, peut être adaptée au progrès technique conformément à la procédure visée à l'article 6, paragraphe 2. L'adaptation de la liste tient compte de l'incidence environnementale des biocarburants.
Article 6
1. La Commission est assistée par un comité.
2. Dans le cas où il est fait référence au présent paragraphe, les articles 5 et 7 de la décision 1999/468/CE s'appliquent, dans le respect des dispositions de l'article 8 de celle-ci.
La période prévue à l'article 5, paragraphe 6, de la décision 1999/468/CE est fixée à trois mois.
3. Le comité adopte son règlement intérieur.
Article 7
1. Les États membres mettent en vigueur les dispositions législatives, réglementaires et administratives nécessaires pour se conformer à la présente directive au plus tard le 31 décembre 2004. Ils en informent immédiatement la Commission.
Lorsque les États membres adoptent ces dispositions, celles-ci contiennent une référence à la présente directive ou sont accompagnées d'une telle référence lors de leur publication officielle. Les modalités de cette référence sont arrêtées par les États membres.
2. Les États membres communiquent à la Commission le texte des dispositions de droit interne qu'ils adoptent dans le domaine régi par la présente directive.
Article 8
La présente directive entre en vigueur le jour de sa publication au Journal officiel de l'Union européenne.
Article 9
Les États membres sont destinataires de la présente directive.
Fait à Bruxelles, le 8 mai 2003.