19961015
Директива 96/67/ЕО на Съвета
от 15 октомври 1996 година
относно достъп до пазара на наземни услуги в летищата на Общността
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 84, параграф 2 от него,
като взе предвид предложението на Комисията [1],
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет [2],
в съответствие с процедурата по член 189в на Договора [3],
(1) като има предвид, че Общността постепенно въведе обща политика за въздушен транспорт с цел завършване на общия пазар в съответствие с член 7а от Договора като продължителен принос за насърчаване на икономическия и социален напредък;
(2) като има предвид, че целта на член 59 от Договора е да се елиминират ограниченията върху свободата на предоставяне на услуги в Общността; като има предвид, че в съответствие с член 61 от Договора тази цел може да бъде постигната в рамките на Общата транспортна политика;
(3) като има предвид, че чрез Регламенти (ЕИО) № 2407/92 [4], (ЕИО) № 2408/92 [5] и (ЕИО) № 2409/92 на Съвета [6] тази цел е постигната по отношение на услугата въздушен транспорт като такава;
(4) като има предвид, че наземните услуги са важни за правилното функциониране на въздушния транспорт; като има предвид, че дават значителен принос за ефикасното използване на инфраструктурата за въздушен транспорт;
(5) като има предвид,че отварянето на достъпа до пазара на наземни услуги ще помогне за намаляване на оперативните разходи на въздухоплавателните компании и подобряване на качеството на услугите, предоставяни на ползвателите на летищата;
(6) като има предвид, че в светлината на принципа на субсидиарността е важно този достъп до пазара на наземно обслужване да става в рамките на Общността, като се позволява на държавите-членки възможността за вземане предвид на специфичното естество на този сектор;
(7) като има предвид, че в съобщение от юни 1994 г., озаглавено "Пътят напред за гражданската авиация в Европа", Комисията показа своето намерение да поеме инициативата преди края на 1994 г. с цел постигане на достъп до пазара на наземно обслужване на летищата на Общността; като има предвид, че Съветът в своя резолюция от 24 октомври 1994 г. за ситуацията на Европейската гражданска авиация [7], потвърди нуждата за отчитане на императивите, свързани със ситуацията на летищата, когато се отвори пазарът;
(8) като има предвид, че в своя резолюция от 14 февруари 1995 г. за Европейската гражданска авиация [8] Европейският парламент повтори своята загриженост, че би следвало да се взема предвид влиянието на достъпа до пазара на наземно обслужване върху наемането на работа и условията за сигурност на летищата на Общността;
(9) като има предвид, че свободният достъп до пазара на наземно обслужване е в съответствие с ефикасните операции на летищата на Общността;
(10) като има предвид, че свободният достъп до пазара на наземно обслужване трябва да бъде въведен постепенно и да бъде адаптиран към изискванията на този сектор;
(11) като има предвид, че за някои категории наземни услуги достъпа до пазара и самообслужването може се натъкне на трудности, свързани с безопасността, сигурността, капацитета и ограничения за пространството на разположение; като има предвид, че за това е необходимо да може да се ограничи броят на доставчиците на такива категории наземни услуги; като има предвид, че също трябва да е възможно да се ограничи самообслужването; като има предвид, че в този случай критериите за ограничаване трябва да са съответни, обективни, прозрачни и недискриминационни;
(12) като има предвид, че ако броят на доставчиците на наземно обслужване е ограничен, ефективната конкуренция би изисквала поне един от доставчиците да е напълно независим от управляващата летището организация и доминиращия превозвач;
(13) като има предвид, че за да функционират летищата правилно, те следва да могат да запазват за себе си управлението на някои инфраструктури, които поради технически причини, както и по съображения, свързани с доходността и въздействието върху околната среда, са трудни за разделяне или дублиране; като има предвид, че централизираното управление на такива структури може обаче да не представлява пречка за тяхното използване от доставчиците на наземно обслужване или за самообслужване на ползвателите на летищата;
(14) като има предвид, че в някои случаи препятствията може да са такива, че те могат да оправдават ограничения върху достъпа до пазара или върху самообслужването до степен, до която тези ограничения са съответстващи, обективни, прозрачни и недискриминационни;
(15) като има предвид, че целта на такива освобождавания следва да е даване на възможност на управлението на летището да преодолее или поне намали тези препятствия; като има предвид, че такива освобождавания следва да са одобрени от Комисията, подпомагана от съвещателен комитет, и те трябва да се дадат за определен период;
(16) като има предвид, че ако трябва да се поддържа ефективна и лоялна конкуренция там, където броят на доставчиците на наземно обслужване е ограничен, последните трябва да са избрани в съответствие с ясна и безпристрастна процедура; като има предвид, че ползвателите на летищата би следвало бъдат консултирани, когато става въпрос за избор на доставчици на наземно обслужване, тъй като те имат най-голям интерес за качеството и цената на наземното обслужване, което изискват;
(17) като има предвид, че затова е необходимо да се организира представителството на ползватели на летища и тяхното консултиране, преди да се изберат доставчици на наземно обслужване, чрез съставянето на комитет, съставен от техни представители;
(18) като има предвид, че е възможно в някои обстоятелства и при специфични условия, в контекста на избиране на доставчици на наземно обслужване на летище, да се разпростре действието на задължението за обществена услуга спрямо други летища в същият географски регион на заинтересуваната държава-членка;
(19) като има предвид, че управляващата летището организация може също да предоставя наземно обслужване и чрез своите решения да упражнява изключително влияние върху конкуренцията между доставчици на наземно обслужване; като има предвид, че за това е изключително важно, с цел поддържането на лоялната конкуренция, от тези летища да се изисква да поддържат отделни отчети за управлението на тяхната инфраструктура и регулаторни дейности, от една страна, и за доставянето на наземно обслужване, от друга;
(20) като има предвид, че дадено летище може да не субсидира своето наземно обслужване от своите приходи, които извлича от ролята си на летищна администрация;
(21) като има предвид, че същите изисквания за прозрачност следва да се прилагат и за всички доставчици, желаещи да предоставят наземно обслужване на трети страни;
(22) като има предвид, че с цел даване възможност на летищата да изпълняват своята функция по управление на инфраструктурата и за да гарантират безопасността и сигурността в помещенията на летището, както и за опазване на околната среда и социалните разпоредби в сила, държавите-членки трябва да могат да направят предоставянето на наземно обслужване субект на одобрение; като има предвид, че критериите за даване на такова одобрение трябва да се обективни, прозрачни и недискриминационни;
(23) като има предвид, че поради същата причина държавите-членки следва да си запазят правомощието да определят и прилагат необходимите правила за правилното функциониране на инфраструктурата на летищата; като има предвид, че тези правила трябва да се отнасят до възнамеряваната цел и не трябва на практика да намаляват достъпа до пазара или свободата на самообслужване до степен под тази, предвидена в настоящата директива; като има предвид, че правилата трябва да съответстват на принципите за обективност, прозрачност и недискриминация;
(24) като има предвид, че държавите-членки следва да си запазят правото да гарантират на подходящо равнище на социалната защита на персонала за предприятията, предоставящи наземно обслужване;
(25) като има предвид, че достъпът до инсталациите на летището следва да е гарантиран на предоставящите наземно обслужване и на ползвателите летищата, на които е разрешено да се самообслужват, до степента, необходима им, за да извършват своето право и за да се позволява лоялна и естествена конкуренция; като има предвид, че трябва да е възможно, обаче, такъв достъп да дава основание за събиране на такса;
(26) като има предвид, че е оправдано правата, признати чрез настоящата директива, да се прилагат спрямо доставчици от трети страни на наземно обслужване и ползватели на летища от трети страни при условия на строга реципрочност; като има предвид, че когато няма такава реципрочност, държавите-членки би следвало да имат възможност да отменят тези права по отношение на такива доставчици и ползватели;
(27) като има предвид, че има договореност за по-добра координация при използване на летището в Гибралтар, постигната в Лондон на 2 декември 1987 година между Кралство Испания и Обединеното кралство в съвместна декларация на министрите на външните работи на двете страни и че тази договореност все още не е влязла в действие;
(28) като има предвид, че настоящата директива не засяга прилагането на правилата на Договора; като има предвид, че по-специално Комисията ще продължи да гарантира съобразяването с тези правила чрез прилагане, когато е необходимо, на всички правомощия, дадени ѝ чрез член 90 от Договора,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА;
Член 1
Обхват
1. Настоящата директива се прилага за всички летища, намиращи се на територията на държава-членка, предмет на разпоредбите на Договора и отворено за търговски трафик при следните обстоятелства:
а) разпоредбите на член 7, параграф 1, отнасящи се до категориите наземно обслужване, различни от тези, посочени в член 7, параграф 2 се прилагат за всички летища, независимо от обема на трафика им, към 1 януари 1998 г.;
б) разпоредбите, отнасящи се за категориите наземно обслужване, посочени в член 7, параграф 2, се прилагат от 1 януари 1998 г. за летища, чийто годишен трафик е не по-малък от 1 милион превозени пътници или 25000 тона товари;
в) разпоредбите, отнасящи се до категориите наземно обслужване, посочени в член 6, се прилагат от 1 януари 1999 г. за летища:
- чийто годишен трафик е не по-малък от 3 милиона превозени пътници или 75000 тона товари; или
- чийто трафик е не по-малък от 2 милиона превозени пътници или 50000 тона товари през периода от шест месеца преди 1 април или 1 октомври за предходната година.
2. Без да се засяга параграф 1, разпоредбите на настоящата директива се прилагат, считано от 1 януари 2001 г., за всяко летище, намиращо се на територията на държава-членка, предмет на разпоредбите на Договора и отворено за търговски трафик, чийто ежегоден трафик е не по-малък от 2 милиона превозени пътници или 50000 тона товари.
3. Когато дадено летище достигне един от праговете за превоз на товари, посочени в настоящия член, без да е достигнало съответният праг за превозени пътници, разпоредбите на настоящата директива не да се прилагат за категориите наземно обслужване, запазени изключително за пътници.
4. Комисията публикува за информация в Официален вестник на Европейските общности списък на летищата по настоящия член. Списъкът първо се публикува в рамките на три месеца след влизането в сила на настоящата директива и след това ежегодно.
Държавите-членки, преди 1 януари всяка година, предават на Комисията данните, нужни за съставяне на списъка.
5. Прилагането на настоящата директива за летището в Гибралтар се подразбира да не засяга правните позиции на Кралство Испания и Обединеното кралство по отношение на спора за суверенитета над територията, на която е разположено летището.
6. Разпоредбите на настоящата директива не се прилагат за летището в Гибралтар до влизането в сила на договореността в съвместната декларация, направена от министрите на външните работи на Кралство Испания и Обединеното кралство на 2 декември 1987 г. Правителствата на Испания и Обединеното кралство ще информират Съвета за тази дата.
Член 2
Определения
За целите на настоящата директива:
а) "летище" означава всяка земна площ, специално пригодена за излитане, кацане и маневри на въздухоплавателни средства, включително и допълнителните инсталации, които тези операции могат да включват с цел улесняване на въздушния трафик и обслужването, включително инсталации, нужни за подпомагане на търговските въздушни услуги;
б) "летищна система" означава две или повече летища, групирани заедно, за да обслужват един и същи град или конурбация, както е дефинирано в приложение 2 към Директива (ЕИО) на Съвета № 2408/92 от 23 юли 1992 г. за достъпа на въздушни превозвачи от Общността до вътрешни за Общността въздушни маршрути;
в) "управляваща организация на летище" означава всеки орган, който, във връзка с другите дейности или не, има за цел по силата на националното законодателство или регламентация администрацията и управлението на инфраструктурите на летището, както и съгласуването и контрола на дейностите на различните оператори, представени в засегнатото летище или летищна система;
г) "ползвател на летището" означава всяко физическо или юридическо лице, отговарящо за превозването на пътници, поща и/или товари по въздух от или до въпросното летище;
д) "наземно обслужване" означава услугите, предоставяни от ползвателите на летището, както са описани в приложението;
е) "самообслужване" означава ситуация, при която ползвател на летището пряко предоставя на себе си една или повече категории наземно обслужване и не сключва договор под какъвто и да е вид с трета държава за предоставянето на такива услуги; за целите на тази дефиниция, между себе си ползвателите летището не трябва да се считат за трети страни, когато:
- един притежава мажоритарно всички,
- една самостоятелна структура има мажоритарно притежание във всеки от тях;
ж) "доставчик на наземно обслужване" означава което и да е физическо или юридически лице, доставящо на трета държава една или повече категории наземно обслужване.
Член 3
Управляваща организация на летището
1. Когато едно летище или летищна система се управлява или оперира не от една организация, а от няколко отделни организации, всяка от тези организации се счита за част от управляващия орган на летището за целите на настоящата директива.
2. Подобно, когато една управляваща организация е създадена за няколко летища или летищни системи, всяко от тези летища или летищни системи се счита за отделно за целите на настоящата директива.
3. Ако управляващите организации на летищата са обект на надзор или контрол от страна на някакъв национален публичен орган, този орган е длъжен, в кръга на неговите правни задължения, да гарантира прилагането на настоящата директива.
Член 4
Разделяне на сметките
1. Когато управляващата летището организация, ползвателят на летището или доставчикът на наземно обслужване предоставят наземно обслужване, те следва строго да отделят сметките за техните дейности по наземно обслужване от сметките за другите дейности, в съответствие с актуалната търговска практика.
2. Независим одитор, определен от държавата-членка, следва да проверява дали това разделяне на сметките се извършва.
Одиторът следва също да проверява отсъствието на финансови потоци между дейността на управляващата организация като летищна администрация и неговата дейност за наземни услуги.
Член 5
Комитет на ползвателите летището
1. Най-късно дванадесет месеца след влизането в сила на настоящата директива, държавите-членки следва да гарантират, че за всяко засегнато летище е създаден комитет на представителите на ползвателите налетището или на организациите, представляващи ползвателите налетището.
2. Всички ползватели на летището имат правото да са в този комитет, или, ако желаят, да са представени от организация, определена за тази цел.
Член 6
Наземно обслужване за трети страни
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки в съответствие с условията, посочени в член 1, за да гарантират свободен достъп на доставчиците на наземно обслужване до пазара за предоставянето на наземно обслужване на трети страни.
Държавите-членки имат правото да изискат доставчиците на наземно обслужване да са се установили в рамките на Общността.
2. Държавите-членки могат да ограничават броя на доставчиците, на които е разрешено да предоставят следните категории наземно обслужване:
- обработка на багаж,
- работа с подвижна стълба,
- работа с гориво и масло,
- работа с поща и товари по отношение на физическото обработване на пощата и товарите, независимо дали пристигащи, отпътуващи или премествани между въздушния терминал и въздухоплавателното средство.
Те обаче не могат да ограничат този брой под двама за всяка категория наземно обслужване.
3. Нещо повече, считано от 1 януари 2001 г., поне един от доставчиците не може да е пряко или косвено контролиран от:
- управляващия орган на летището,
- който и да е ползвател на летището, който е превозил повече от 25 % от пътниците или товарите, отчетени от летището през предходната на тази година, в която са избрани доставчиците,
- орган, който е контролиращ или контролиран пряко или косвено от този управляващ орган или какъвто и да е ползвател.
На 1 юли 2000 г. обаче, която и да е държава-членка може да поиска това задължение в настоящия параграф да бъде отменено до 31 декември 2002 г.
Комисията, подпомагана от Комитета по член 10, разглежда такова искане и може, като има предвид еволюцията на сектора и, по-специално, ситуацията на летищата, сравнима с обема и със структурата на трафика, да реши да удовлетвори такова искане.
4. Когато, по силата на параграф 2 ограничават броя на доставчиците, държавите-членки не могат да попречат на ползвател на летище, независимо каква част от летище му е разпределена, да има, по отношение на всяка категория наземно обслужване субект на ограничение, ефективен избор между поне двама доставчици на наземно обслужване при условията, посочени в параграфи 2 и 3.
Член 7
Самообслужване
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки в съответствие с условията по член 1, за да гарантират свободата на самообслужване.
2. Обаче, за следните категории на наземни услуги:
- обработка на багаж,
- работа с подвижна стълба,
- работа с гориво и масло,
- работа с поща и товари по отношение на физическото обработване на пощата и товарите, независимо дали пристигащи, отпътуващи или премествани между въздушния терминал и въздухоплавателното средство,
държавите-членки могат да запазят правото за самообслужване на не по-малко от двама ползватели на летището, при условие че те са избрани въз основа на адекватни, обективни, прозрачни и недискриминационни критерии.
Член 8
Централизирани инфраструктури
1. Независимо от прилагането на членове 6 и 7, държавите-членки могат да запазят за управляващия орган на летището или за друг орган управлението на централизираните инфраструктури, използвани за предоставянето на наземно обслужване, чиято комплексност, цена или влияние върху околната среда не позволява разделянето им или дублирането им, като сортирането на багаж, разледяване, пречистване на водата или системи за разпределение на гориво. Те могат да направят задължително за предоставящите наземно обслужване или самообслужващите се ползватели на летището използването на тези инфраструктури.
2. Държавите-членки гарантират, че управлението на тези инфраструктури е прозрачно, обективно и недискриминационно, че то не възпрепятства достъпа на доставчиците на наземно обслужване или самообслужването на ползователите летището в рамките на предвиденото в настоящата директива.
Член 9
Освобождавания
1. Когато на дадено летище специфични ограничения по отношение на налично пространство или капацитет, възникващи по-специално от претоварване или степен на използване на площта, правят невъзможно отварянето на пазара и/или прилагането на самообслужването до степента, предвидена в настоящата директива, въпросната държава-членка може да реши:
а) да ограничи броя на доставчиците за една или повече категории наземно обслужване, различни от тези, посочени в член 6, параграф 2 във всичките или част от летищата; в този случай се прилагат разпоредбите на член 6, параграфи 2 и 3;
б) да запази за един-единствен доставчик една или повече категории наземно обслужване, посочени в член 6, параграф 2;
в) да запази самообслужването за ограничен брой ползвател на летището за категориите наземно обслужване, различни от тези, посочени в член 7, параграф 2, при условие че тези ползватели са избрани на базата на адекватни, прозрачни, обективни и недискриминационни критерии;
г) да забрани самообслужването или да го ограничи до един-единствен ползвател на летището за категориите наземно обслужване, посочени в член 7, параграф 2.
2. Всички освобождавания, решени според параграф 1, следва:
а) да определят категорията или категориите наземно обслужване, за които се предоставя освобождаването, и специфичните ограничения на наличното пространство или капацитета, които го оправдават;
б) да са придружени с план за подходящите мерки за преодоляване на ограниченията.
Нещо повече, освобожденията не следва:
i) неоснователно да засягат целите на настоящата Директива;
ii) да предизвикат изкривявания на конкуренцията между доставчиците на наземно обслужване и/или самообслужващите се ползватели на летището;
iii) да се простират повече, отколкото е необходимо.
3. Държавите-членки трябва уведомят Комисията поне три месеца, преди да влязат в сила, за каквито и да е освобождавания, които те предоставят въз основа на параграф 1, и за основанията, които ги мотивират.
Комисията публикува обобщение на решенията, за които тя е уведомена, в Официален вестник на Европейските общности, и поканва заинтересуваните страни да ги коментират.
4. Комисията разглежда задълбочено решенията за освобождаване. За тази цел, подробен анализ на ситуацията и проучването на подходящи мерки, представени от държаната-членка, ще ѝ позволят да провери наличието на изтъкнатите ограничения и невъзможността за отваряне на пазара и/или извършване на самообслужване в предвидените от настоящата директива предели.
5. В допълнение това проучване и след консултиране със засегнатите държави-членки, Комисията може да одобри решение на държавата-членка или да се противопостави, ако счита, че твърдените ограничения не е доказано, че съществуват или не са толкова остри, че да оправдават освобождаване. След консултиране със заинтересуваната държава-членка Комисията може да изиска държавата-членка да промени степента на освобождаване или да го ограничи до тези части на летището или летищна система, когато твърдените ограничения е доказано, че съществуват.
Решението на Комисията се взема не по-късно от три месеца след съобщаване от държавата-членка и се публикува в Официален вестник на Европейските общности.
6. Продължителността на освобождавания, предоставени от държавите-членки по параграф 1, не може да надвишава три години, с изключение на освобождавания, дадени по параграф 1, буква б). Не по-късно от три месеца преди края на този период, държавата-членка следва да приеме ново решение за освобождаване, което също е субект на процедурата, посочена в този член.
Продължителността на освобождавания по параграф 1, буква б), не може да надвишава две години. Все пак, дадена държава-членка може, въз основа на разпоредбите на параграф 1, да поиска този период да бъде удължен еднократно с две години. Комисията, подпомагана от Комитета по член 10, взима решение по такова искане.
Член 10
Консултативен комитет
1. Комисията се подпомага от консултативен комитет, съставен от представители на държавите-членки и председателстван от представител на Комисията.
2. Комитетът съветва Комисията за прилагането на член 9.
3. Комитетът може да бъде консултиран от Комисията по всеки друг въпрос, засягащ приложението на настоящата Директива.
4. Комитетът изготвя свой процедурен правилник.
Член 11
Избор на доставчици
1. Държавите-членки взимат необходимите мерки за организиране на процедура за подбор на доставчици, които имат разрешение да предоставят наземно обслужване на летища, когато техният брой е ограничен в случаите, предвидени в член 6, параграф 2, или в член 9. Тази процедура трябва да съответства на следните принципи:
а) в случаи, в които държавите-членки изискват установяването на стандартни условия или технически спецификации, на които да отговарят доставчиците на наземно обслужване, тези условия или спецификации се установяват след консултация с Комитета на ползвателите на летища. Критериите за избор, посочени в стандартните условия или технически спецификации, следва да са адекватни, обективни, прозрачни и недискриминационни.
След като е уведомила Комисията, засегнатата държава-членка може да включи в стандартните условия или техническите спецификации, с които доставчиците на наземно обслужване трябва да се съобразяват, задължение за обществена услуга по отношение на летищата, обслужващи периферни или развиващи се региони, които са част от тяхната територия, не представляват търговски интерес, но са от важно значение за засегнатата държава-членка;
б) покана за търг, на която може да отговори всеки заинтересуван доставчик на наземно обслужване, се обявява и се публикува в Официален вестник на Европейските общности;
в) доставчиците на наземно обслужване се избират:
i) след консултация с Комитета на ползвателите летището и управляващата организация на летището, при условие че последният:
- не предоставя подобно наземно обслужване, и
- няма пряк или косвен контрол над предприятие, което предоставя подобно обслужване,
- не участва по никакъв начин в подобно предприятие;
ii) във всички други случаи, от компетентните органи на държавите-членки, които са независими от управляващата организация на участващото летище и които трябва първо да се консултират с Комитета на ползвателите на летището и с управителният съвет;
г) предоставящите наземно обслужване се избират за максимален период от седем години;
д) когато предоставящият наземно обслужване прекрати своята дейност преди края на периода, за който той е избран, той се замества чрез същата процедура.
2. Когато броят на доставчиците на наземно обслужване е ограничен в съответствие с член 6, параграф 2, или член 9, управляващата организация на летището може самият той да предостави наземното обслужване, без да е участвал в процедурата за избор по параграф 1. Подобно, той може, без да го подлага на същата процедура, да разреши на предприятие да предостави наземното обслужване на въпросното летище:
- ако той контролира пряко или косвено този предприемач, или
- ако предприятието го контролира пряко или косвено.
3. Управляващата организация на летището уведомява Комитета на ползователите летището за приетото по този член решение.
Член 12
Островни летища
В контекста на избора на доставчик на наземно обслужване на летище, както е предвидено в член 11, дадена държава-членка може да разпростре действието на задължението на обществена услуга върху други летища в тази държава-членка, при условие:
- че тези летища са разположени на острови в същият географски регион, и
- такива летища имат обем на трафика, не по-малък от 100000 превозени пътници за година, и
- такова разпростиране на действието е одобрено от Комисията с подкрепата на Комитета по член 10.
Член 13
Консултации
Държавите-членки полагат грижи, за да се организира задължителна консултационна процедура, отнасяща се до прилагането на настоящата директива, между управляващата организация на летището, Комитета на ползвателите летището и предприятията, предоставящи наземно обслужване. Тази консултация трябва да обхваща, inter alia, цената на това наземно обслужване, за която е дадено освобождаване по силата на член 9, параграф 1, буква б), и организацията за предоставянето на това обслужване. Такива консултации се организират поне веднъж годишно.
Член 14
Одобрение
1. Държавите-членки могат да обусловят дейността на доставчик на наземно обслужване или самообслужващ се използващ летището от получаването на одобрение от публичен орган, независим от управляващата летището организация.
Критериите за такова одобрение следва да са свързани с добрата финансова ситуация и достатъчно покритие на застраховката, със сигурността и безопасността на инсталациите, на въздухоплавателните средства, на оборудването и лицата, както и със защитата на околната среда и със съобразяване със съответното социално законодателство.
Критериите следва да съответстват на следните принципи:
а) те следва да се прилагат по недискриминационен начин спрямо различните доставчици на наземно обслужване и ползвателите на летището;
б) те следва да се отнасят към посочената цел;
в) те не следва на практика да намаляват достъпа до пазара или свободата на самообслужване до равнище под предвиденото в настоящата директива.
Тези критерии се оповестяват публично и доставчиците на наземно обслужване или самообслужващите се ползватели на летища биват предварително информирани за процедурата за получаване на одобрение.
2. Одобрението може да бъде отказаноили отменено само ако доставчик на наземно обслужване или самообслужващ се ползвател на летището не отговаря, поради собствени действия, на критериите, посочени в параграф 1.
Мотивите за съответния отказ или отмяна следва да се съобщят на засегнатите доставчик на наземно обслужване или ползвател, както и на управляващата организация.
Член 15
Правила за поведение
Държава-членка може, когато е подходящо, по предложение от управляващата организация на летището:
- да забрани на доставчик на наземно обслужване или на използващ летището предоставянето на наземно обслужване, ако този доставчик или ползвател не спазва наложените му правила за гарантиране на правилното функциониране на летището.
Тези правила следва да се съобразяват със следните принципи:
а) те следва да се прилагат по недискриминационен начин спрямо различните доставчици на наземно обслужване и ползвателите на летището;
б) те следва да се отнасят към посочената цел;
в) те не следва, на практика, да намаляват достъпа до пазара или свободата на самообслужване до равнище под предвиденото в настоящата директива,
- по-специално да изискат от доставчици на наземно обслужване на летище да участват по лоялен и недискриминационен начин при изпълнение на задълженията за обществена услуга съгласно националното законодателство и регламентация, включително задължението за предоставяне на непрекъснато обслужване.
Член 16
Достъп до инсталациите
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки за гарантиране, че доставчиците на наземно обслужване и ползвателите на летището, желаещи да се самообслужват, имат достъп до инсталациите на летището в степента, необходима им да изпълняват своята дейност. Ако управляващата организация на летището или, когато е подходящо, публичният орган или който и да е друг контролен орган постави условия за такъв достъп, тези условия трябва да са адекватни, прозрачни, обективни и недискриминационни.
2. Наличното пространството за наземно обслужване на дадено летище се разпределя между различните доставчици на наземно обслужване и самообслужващи се ползватели на летището, включително новите участници в тази област, до степента, необходима за изпълнение на техните права и за осигуряване на ефективна и лоялна конкуренция въз основа на адекватни, обективни, прозрачни и недискриминационни правила и критерии.
3. Когато достъпът до инсталациите на летището е свързан със събиране на такса, последната трябва да бъде определена въз основа на адекватни, обективни, прозрачни и недискриминационни критерии.
Член 17
Сигурност и безопасност
Разпоредбите на настоящата директива по никакъв начин не засягат правата и задълженията на държавите-членки по отношение на реда, сигурността и безопасността на летищата.
Член 18
Защита на околната среда и социална защита
Без да се засяга прилагането на настоящата директива и съгласно другите разпоредби на правото на Общността, държавите-членки могат да предприемат необходимите мерки за гарантиране на защитата на правата на работниците и по отношение на околната среда.
Член 19
Съобразяване с националното законодателство
От доставчика на наземно обслужване на летище на държава-членка се изисква да се съобразява с разпоредбите на националното право, съвместимо с правото на Общността.
Член 20
Реципрочност
1. Без да се засягат международните ангажименти на Общността, винаги, когато стане видно, че трета страна по отношение на достъпа на пазара на наземно обслужване или на пазара на самообслужване:
а) не осигурява, де юре и де факто, на доставчиците на наземно обслужване или на самообслужващите се ползватели на летището от дадена държава-членка третиране, сравнимо с това, предоставяно от държавата-членка спрямо доставчиците на наземно обслужване и самообслужващите се ползватели от тази държава; или
б) не осигурява, де юре и де факто, на доставчиците на наземно обслужване или на самообслужващите се ползватели на летището от държавата-членка национално третиране; или
в) осигурява на доставчиците на наземно обслужване или на самообслужващите се ползватели на летището от други трети държави по-добро третиране, отколкото на доставчиците на наземно обслужване или на самообслужващите се ползватели на летището от държава-членка,
дадена държава-членка може изцяло или отчасти да спре задълженията, произтичащи от настоящата директива по отношение на доставчиците на наземно обслужване или на ползватели на летището от тази трета страна, в съответствие с правото на Общността.
2. Засегнатата държава-членка информира Комисията за всяко анулиране или спиране на или прекратяване на права или задължения.
Член 21
Право на обжалване
Държава-членка или, където е подходящо, управляващата организация на летищата, гарантира, че всяка страна с легитимен интерес има право на обжалване на решения или индивидуални мерки, приети по силата на член 7, параграф 2, и членове 11 до 16.
Следва да се даде възможност да се отнесе обжалването до национален съд или публичен орган, различен от управляващата организация на летището и, където е подходящо, независим от контролиращия го публичен орган.
Член 22
Информационен доклад и преразглеждане
Държавите-членки съобщават на Комисията информацията, изисквана от нея за съставяне на доклад за прилагането на настоящата Директива.
Докладът, съпроводен от каквито и да са предложения за преразглеждане на Директивата, се изготвя не по-късно от 31 декември 2001 г.
Член 23
Изпълнение
1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, в срок от една година от датата на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейските общности. Те незабавно информират Комисията за това.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на това позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текстовете на основните разпоредби на националното си законодателство в областта, уредена с настоящата директива.
Член 24
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден от датата на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейските общности.
Член 25
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Люксембург на 15 октомври 1996 година.
DIRECTIVE 96/67/CE DU CONSEIL du 15 octobre 1996 relative à l'accès au marché de l'assistance en escale dans les aéroports de la Communauté
LE CONSEIL DE L'UNION EUROPÉENNE,
vu le traité instituant la Communauté européenne, et notamment son article 84 paragraphe 2,
vu la proposition de la Commission (1),
vu l'avis du Comité économique et social (2),
statuant conformément à la procédure visée à l'article 189 C du traité (3),
(1) considérant que la Communauté a progressivement mis en place une politique commune des transports aériens dans le but de réaliser le marché intérieur, conformément à l'article 7 A du traité, et ce aux fins de promouvoir durablement le progrès économique et social;
(2) considérant que l'objectif fixé par l'article 59 du traité consiste à supprimer les restrictions à la libre prestation de services dans la Communauté; que, conformément à l'article 61 du traité, cet objectif doit être atteint dans le cadre de la politique commune des transports;
(3) considérant que, par ses règlements (CEE) n° 2407/92 (4), (CEE) n° 2408/92 (5) et (CEE) n° 2409/92 (6), le Conseil a réalisé cet objectif pour ce qui concerne les services de transport aérien proprement dits;
(4) considérant que les services d'assistance en escale sont indispensables à la bonne exécution du mode de transport aérien et qu'ils fournissent une contribution essentielle à l'utilisation efficace des infrastructures du transport aérien;
(5) considérant que l'ouverture de l'accès au marché de l'assistance en escale est une mesure devant contribuer à réduire les coûts d'exploitation des compagnies aériennes et à améliorer la qualité offerte aux usagers;
(6) considérant que, à la lumière du principe de subsidiarité, il est indispensable que la réalisation de l'accès au marché de l'assistance en escale s'effectue dans un cadre communautaire, tout en laissant aux États membres la possibilité de prendre en considération la spécificité du secteur;
(7) considérant que, dans sa communication de juin 1994 «L'aviation civile européenne vers des horizons meilleurs», la Commission a fait part de sa volonté de prendre, avant la fin de 1994, une initiative visant à réaliser l'accès au marché de l'assistance en escale dans les aéroports de la Communauté; que le Conseil, dans sa résolution, du 24 octobre 1994, relative à la situation de l'aviation civile européenne (7), a confirmé la nécessité de tenir compte des impératifs liés à la situation dans les aéroports dans la réalisation de cette ouverture;
(8) considérant que, dans sa résolution du 14 février 1995 sur l'aviation civile en Europe (8), le Parlement européen a rappelé son souci de tenir compte de l'impact de l'accès au marché de l'assistance sur les conditions d'emploi et de sécurité dans les aéroports de la Communauté;
(9) considérant que le libre accès au marché de l'assistance en escale est compatible avec le bon fonctionnement des aéroports communautaires;
(10) considérant que le libre accès au marché de l'assistance en escale doit être réalisé de manière progressive et adaptée aux exigences du secteur;
(11) considérant que, pour certaines catégories de services, l'accès au marché tout comme l'exercice de l'auto-assistance peuvent se heurter à des contraintes de sûreté, de sécurité, de capacité et d'espace disponible; qu'il est donc nécessaire de pouvoir limiter le nombre de prestataires autorisés à fournir ces catégories de services; que, de même, l'exercice de l'auto-assistance doit pouvoir être limité et que, dans ce cas, les critères de limitation doivent être pertinents, objectifs, transparents et non discriminatoires;
(12) considérant qu'une concurrence effective requiert, si le nombre des prestataires est limité, qu'au moins l'un de ceux-ci soit à terme indépendant à la fois de l'entité gestionnaire et du transporteur dominant;
(13) considérant que le bon fonctionnement des aéroports nécessite que ceux-ci puissent se réserver la gestion de certaines infrastructures difficiles à diviser ou à multiplier pour des raisons techniques, de rentabilité ou d'impact sur l'environnement; que leur gestion centralisée ne peut toutefois faire obstacle à l'utilisation de ces infrastructures par les prestataires de services et par les usagers pratiquant l'auto-assistance;
(14) considérant que, dans certains cas, les contraintes évoquées peuvent être d'une intensité telle qu'elles peuvent justifier certaines limitations à l'accès au marché ou à l'exercice de l'auto-assistance dans la mesure où ces limitations revêtent un caractère pertinent, objectif, transparent et non discriminatoire;
(15) considérant que de telles dérogations doivent avoir pour objectif de permettre aux autorités aéroportuaires de remédier à ces contraintes ou du moins de les atténuer; que ces dérogations doivent être approuvées par la Commission, assistée d'un comité consultatif et qu'elles doivent être accordées pour une période déterminée;
(16) considérant que le maintien d'une concurrence effective et loyale exige que, en cas de limitation du nombre des prestataires, ceux-ci soient choisis au moyen d'une procédure transparente et impartiale; qu'il convient de consulter les usagers lors de cette sélection puisqu'ils sont les premiers intéressés par la qualité et le prix des services auxquels ils sont appelés à recourir;
(17) considérant qu'il importe en conséquence d'organiser la représentation des usagers et leur consultation lors de la sélection des prestataires autorisés, par la création d'un comité composé de leurs représentants;
(18) considérant qu'il est possible, dans certaines circonstances et conditions spécifiques, dans le contexte de la sélection de prestataires dans un aéroport, d'étendre l'obligation de service public à d'autres aéroports dans la même région géographique de l'État membre concerné;
(19) considérant que l'entité gestionnaire de l'aéroport peut également fournir des services d'assistance en escale et qu'elle peut, par ses décisions, exercer une influence considérable sur la concurrence entre les prestataires; qu'il est donc indispensable, afin d'assurer le maintien d'une concurrence loyale, d'imposer aux aéroports une séparation comptable entre leurs activités de gestion et de régulation des infrastructures d'une part, et de fourniture de services d'assistance de l'autre;
(20) considérant qu'un aéroport ne peut subventionner son activité d'assistance en escale avec des revenus provenant de sa mission d'autorité aéroportuaire;
(21) considérant que les mêmes exigences de transparence doivent s'appliquer à tous les prestataires souhaitant offrir à des tiers des services d'assistance en escale;
(22) considérant que, afin de permettre aux aéroports de remplir leur mission de gestion des infrastructures et de garantir la sûreté et la sécurité dans l'enceinte aéroportuaire, ainsi que dans le but d'assurer la protection de l'environnement et de la réglementation sociale en vigueur, les États membres doivent pouvoir subordonner l'activité d'un prestataire de services d'assistance en escale à l'obtention d'un agrément; que les critères d'octroi de cet agrément doivent être objectifs, transparents et non discriminatoires;
(23) considérant que, pour ces mêmes raisons, les États membres doivent conserver le pouvoir d'édicter et de faire appliquer les règles nécessaires au bon fonctionnement des infrastructures aéroportuaires; que ces règles doivent être en relation avec l'objectif poursuivi et ne pas aboutir à réduire de fait l'accès au marché ou l'exercice de l'auto-assistance à un niveau inférieur à celui prévu dans la présente directive; qu'elles doivent respecter les principes d'objectivité, de transparence et de non-discrimination;
(24) considérant que les États membres doivent conserver le pouvoir de garantir un niveau adéquat de protection sociale pour le personnel des entreprises qui fournissent des services d'assistance en escale;
(25) considérant que l'accès des installations aéroportuaires doit être garanti aux prestataires autorisés à fournir des services d'assistance en escale et aux usagers autorisés à pratiquer l'auto-assistance, dans la mesure nécessaire à l'exercice de leurs droits et permettre une concurrence effective et loyale; que toutefois cet accès doit pouvoir donner lieu à la perception d'une rémunération;
(26) considérant qu'il est légitime que les droits reconnus par la présente directive ne s'appliquent aux prestataires de services et aux usagers originaires de pays tiers qu'à la condition d'une stricte réciprocité; que, en cas d'absence de réciprocité, l'État membre doit pouvoir suspendre ces droits à l'égard de ces prestataires et usagers;
(27) considérant que le royaume d'Espagne et le Royaume-Uni sont convenus à Londres, le 2 décembre 1987, dans une déclaration conjointe des ministres des affaires étrangères des deux pays, d'un régime renforçant la coopération dans l'utilisation de l'aéroport de Gibraltar; que ce régime n'est pas encore entré en application;
(28) considérant que la présente directive ne saurait porter atteinte à l'application des dispositions du traité, et notamment que la Commission continuera à veiller au respect de ces règles en exerçant, en cas de nécessité, toutes les facultés que l'article 90 du traité lui reconnaît,
A ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DIRECTIVE:
Article premier
Champ d'application
1. La présente directive s'applique à tout aéroport situé sur le territoire d'un État membre, soumis aux dispositions du traité et ouvert au trafic commercial selon les modalités suivantes.
a) Les dispositions de l'article 7 paragraphe 1 relatives aux catégories de services autres que celles visées à l'article 7 paragraphe 2 s'appliquent à tout aéroport indépendamment de son volume de trafic dès le 1er janvier 1998.
b) Les dispositions relatives aux catégories de services visées à l'article 7 paragraphe 2 s'appliquent dès le 1er janvier 1998 aux aéroports dont le trafic annuel est supérieur ou égal à 1 million de mouvements de passagers ou 25 000 tonnes de fret.
c) Les dispositions relatives aux catégories de services visées à l'article 6 s'appliquent dès le 1er janvier 1999 aux aéroports:
- dont le trafic annuel est supérieur ou égal à 3 millions de mouvements de passagers ou 75 000 tonnes de fret ou - ayant enregistré un trafic supérieur ou égal à 2 millions de mouvements de passagers ou 50 000 tonnes de fret au cours de la période de six mois précédant le 1er avril ou le 1er octobre de l'année antérieure.
2. Sans préjudice du paragraphe 1, les dispositions de la présente directive s'appliquent, à dater du 1er janvier 2001, à tout aéroport situé sur le territoire d'un État membre, soumis aux dispositions du traité et ouvert au trafic commercial, et dont le trafic annuel est supérieur ou égal à 2 millions de mouvements de passagers ou 50 000 tonnes de fret.
3. Lorsqu'un aéroport atteint l'un des seuils de trafic de fret visés au présent article sans toutefois atteindre le seuil de trafic de passagers correspondant, les dispositions de la présente directive ne s'appliquent pas en ce qui concerne les catégories de services d'assistance réservées uniquement aux passagers.
4. La Commission publie à titre informatif au Journal officiel des Communautés européennes la liste des aéroports visés au présent article. Cette liste sera publiée pour la première fois dans les trois mois suivant l'entrée en vigueur de la présente directive et par la suite annuellement.
Les États membres communiquent à la Commission, avant le 1er juillet de chaque année, les données nécessaires à l'établissement de cette liste.
5. L'application de la présente directive à l'aéroport de Gibraltar s'entend sans préjudice des positions juridiques respectives du royaume d'Espagne et du Royaume-Uni au sujet de leur différend relatif à la souveraineté sur le territoire où cet aéroport est situé.
6. L'application des dispositions de la présente directive à l'aéroport de Gibraltar est suspendue jusqu'à ce que soit mis en application le régime prévu dans la déclaration conjointe faite, le 2 décembre 1987, par les ministres des affaires étrangères du royaume d'Espagne et du Royaume-Uni. Les gouvernements du royaume d'Espagne et du Royaume-Uni informeront le Conseil de la date de cette mise en application.
Article 2
Définitions
Aux fins de la présente directive, on entend par:
a) «aéroport»: tout terrain spécialement aménagé pour l'atterrissage, le décollage et les manoeuvres d'aéronefs, y compris les installations annexes qu'il peut comporter pour les besoins du trafic et le service des aéronefs ainsi que les installations nécessaires pour assister les services aériens commerciaux;
b) «système aéroportuaire»: deux aéroports ou plus regroupés pour desservir la même ville ou conurbation, comme indiqué à l'annexe II du règlement (CEE) n° 2408/92 du Conseil, du 23 juillet 1992, concernant l'accès des transporteurs aériens communautaires aux liaisons aériennes intra-communautaires;
c) «entité gestionnaire»: l'entité qui, conjointement ou non avec d'autres activités, tient de la législation ou de la réglementation nationale, la mission d'administration et de gestion des infrastructures aéroportuaires, de coordination et de contrôle des activités des différents opérateurs présents sur l'aéroport ou le système aéroportuaire considéré;
d) «usager d'un aéroport»: toute personne physique ou morale transportant par voie aérienne des passagers, du courrier et/ou du fret, au départ ou à destination de l'aéroport considéré;
e) «assistance en escale»: les services rendus sur un aéroport à un usager tels que décrits en annexe;
f) «auto-assistance en escale»: situation dans laquelle un usager se fournit directement à lui-même une ou plusieurs catégories de services d'assistance et ne passe avec un tiers aucun contrat, sous quelque dénomination que ce soit, ayant pour objet la prestation de tels services. Au sens de la présente définition, ne sont pas considérés comme tiers entre eux des usagers:
- dont l'un détient dans l'autre une participation majoritaire ou - dont la participation dans chacun d'eux est majoritairement détenue par une même entité.
g) «prestataire de services d'assistance en escale»: toute personne physique ou morale fournissant à des tiers une ou plusieurs catégories de services d'assistance en escale.
Article 3
L'entité gestionnaire d'un aéroport
1. Lorsque la gestion et l'exploitation d'un aéroport ou d'un système aéroportuaire ne sont pas assurées par une seule entité mais par plusieurs entités distinctes, chacune de celles-ci est considérée comme faisant partie de l'entité gestionnaire pour ce qui concerne l'application de la présente directive.
2. De même, lorsqu'il n'est établi qu'une seule entité gestionnaire pour plusieurs aéroports ou systèmes aéroportuaires, chacun de ces aéroports ou systèmes aéroportuaires est considéré isolément pour tout ce qui concerne l'application de la présente directive.
3. Si les entités gestionnaires des aéroports sont soumises à la tutelle ou au contrôle d'une autorité publique nationale, celle-ci est tenue, dans le cadre des obligations légales qui sont les siennes, de veiller à l'application de la présente directive.
Article 4
Séparation des activités
1. L'entité gestionnaire d'un aéroport, l'usager ou le prestataire de services qui fournissent des services d'assistance en escale doivent opérer une stricte séparation comptable selon les pratiques commerciales en vigueur, entre les activités liées à la fourniture de ces services et leurs autres activités.
2. La réalité de cette séparation comptable doit être contrôlée par un vérificateur indépendant désigné par l'État membre.
Celui-ci vérifie également l'absence du flux financiers entre l'activité de l'entité gestionnaire en tant qu'autorité aéroportuaire et son activité d'assistance en escale.
Article 5
Le comité des usagers
1. Douze mois, au plus tard, après l'entrée en vigueur de la présente directive, les États membres s'assurent que, pour chacun des aéroports visés, un comité composé des représentants des usagers ou des organisations représentatives de ces usagers est créé.
2. Tout usager a le droit de faire partie de ce comité ou, à son choix, d'y être représenté par une organisation qu'il charge de cette mission.
Article 6
Assistance aux tiers
1. Les États membres prennent les mesures nécessaires, selon les modalités prévues à l'article 1er, pour assurer aux prestataires des services d'assistance en escale le libre accès au marché de la prestation de services d'assistance en escale à des tiers.
Les États membres ont la faculté d'imposer que les prestataires des services d'assistance en escale soient établis dans la Communauté.
2. Les États membres peuvent limiter le nombre de prestataires autorisés à fournir les catégories de services d'assistance en escale suivantes:
- assistance «bagages»,
- assistance «opérations en piste»,
- assistance «carburant et huile»,
- assistance «fret et poste» en ce qui concerne, tant à l'arrivée qu'au départ ou en transit, le traitement physique du fret et du courrier entre l'aérogare et l'avion.
Ils ne peuvent toutefois limiter ce nombre à moins de deux, pour chaque catégorie de service.
3. De surcroît, à compter du 1er janvier 2001, l'un au moins de ces prestataires autorisés ne peut être contrôlé directement ou indirectement:
- ni par l'entité gestionnaire de l'aéroport,
- ni par un usager ayant transporté plus de 25 % des passagers ou du fret enregistrés dans l'aéroport au cours de l'année précédant celle où s'opère la sélection de ces prestataires,
- ni par une entité contrôlant ou étant contrôlée directement ou indirectement par cette entité gestionnaire ou par un tel usager.
Toutefois, au plus tard le 1er juillet 2000, tout État membre peut demander que l'obligation énoncée au présent paragraphe soit reportée au 31 décembre 2002.
La Commission, assistée par le comité visé à l'article 10, examine cette demande et peut, compte tenu de l'évolution du secteur et notamment de la situation dans des aéroports comparables en termes de volume et de structure du trafic, décider d'accéder à ladite demande.
4. Lorsque, en application du paragraphe 2, ils limitent le nombre de prestataires autorisés, les États membres ne peuvent pas empêcher un usager d'un aéroport, quelle que soit la partie de cet aéroport qui lui est affectée, de bénéficier, pour chaque catégorie de service d'assistance en escale sujette à limitation, d'un choix effectif entre au moins deux prestataires de services d'assistance en escale, dans les conditions prévues aux paragraphes 2 et 3.
Article 7
Auto-assistance
1. Les États membres prennent les mesures nécessaires selon les modalités prévues à l'article 1er pour assurer le libre exercice de l'auto-assistance en escale.
2. Toutefois, pour les catégories de services d'assistance suivantes:
- assistance «bagages»,
- assistance «opérations en piste»,
- assistance «carburant et huile»,
- assistance «fret et poste» en ce qui concerne, tant à l'arrivée qu'au départ ou en transit, le traitement physique du fret et du courrier entre l'aérogare et l'avion,
les États membres peuvent réserver l'exercice de l'auto-assistance au moins à deux usagers, à la condition que ceux-ci soient choisis sur la base de critères pertinents, objectifs, transparents et non discriminatoires.
Article 8
Infrastructures centralisées
1. Nonobstant l'application des articles 6 et 7, les États membres peuvent réserver, soit à l'entité gestionnaire de l'aéroport, soit à une autre entité, la gestion des infrastructures centralisées servant à la fourniture des services d'assistance en escale et dont la complexité, le coût ou l'impact sur l'environnement ne permettent pas la division ou la duplication, telles que les systèmes de tri de bagages, de dégivrage, d'épuration des eaux ou de distribution de carburant. Ils peuvent rendre obligatoire l'usage de ces infrastructures par les prestataires de services et par les usagers pratiquant l'auto-assistance.
2. Les États membres veillent à ce que la gestion de ces infrastructures soit assurée d'une façon transparente, objective et non discriminatoire et, en particulier, à ce qu'elle ne fasse pas obstacle à leur accès par les prestataires de services et par les usagers pratiquant l'auto-assistance, dans les limites prévues par la présente directive.
Article 9
Dérogations
1. Lorsque, sur un aéroport, des contraintes spécifiques d'espace ou de capacité disponibles, notamment en fonction de l'encombrement et du taux d'utilisation des surfaces, entraînent une impossibilité d'ouverture du marché et/ou d'exercice de l'auto-assistance au degré prévu par la présente directive, l'État membre concerné peut décider:
a) de limiter le nombre de prestataires pour une ou plusieurs catégories de services d'assistance en escale autre que celles visées à l'article 6 paragraphe 2 dans l'ensemble ou une partie de l'aéroport; dans ce cas, les dispositions de l'article 6 paragraphes 2 et 3 s'appliquent;
b) de réserver à un seul prestataire une ou plusieurs catégories de services d'assistance visées à l'article 6 paragraphe 2;
c) de réserver l'exercice de l'auto-assistance à un nombre limité d'usagers pour les catégories autres que celles visées à l'article 7 paragraphe 2, à la condition que ces usagers soient choisis sur la base de critères pertinents, objectifs, transparents et non discriminatoires;
d) d'interdire ou de limiter à un seul usager l'exercice de l'auto-assistance pour les catégories de services d'assistance en escale visées à l'article 7 paragraphe 2.
2. Toute décision de dérogation prise en application du paragraphe 1 doit:
a) préciser la ou les catégories de services pour lesquelles une dérogation est accordée ainsi que les contraintes spécifiques d'espace ou de capacité disponibles qui la justifient;
b) être accompagnée d'un plan de mesures appropriées visant à surmonter ces contraintes.
En outre, la dérogation ne doit pas:
i) porter indûment préjudice aux objectifs de la présente directive;
ii) donner lieu à des distorsions de concurrence entre prestataires de services et/ou usagers pratiquant l'auto-assistance;
iii) être plus étendue que nécessaire.
3. Les États membres notifient à la Commission, au moins trois mois avant son entrée en vigueur, toute dérogation qu'ils octroient sur la base du paragraphe 1 ainsi que les motifs qui la justifient.
La Commission publie au Journal officiel des Communautés européennes un résumé des décisions qui lui sont notifiées et invite les parties intéressées à se manifester.
4. La Commission procède à un examen approfondi de la décision de dérogation présentée par l'État membre. À cet effet, une analyse détaillée de la situation et l'étude des mesures appropriées présentées par l'État membre lui permettent de vérifier l'existence des contraintes invoquées et l'impossibilité d'ouverture du marché et/ou d'exercice de l'auto-assistance au degré prévu par la présente directive.
5. La Commission peut, à la suite de cet examen et après consultation de l'État membre concerné, approuver la décision de l'État membre ou s'y opposer si elle estime que les contraintes invoquées ne sont pas vérifiées ou ne sont pas d'une intensité telle qu'elles justifient une dérogation. Après consultation de l'État membre concerné, la Commission peut également exiger de l'État membre de modifier la portée de la dérogation ou de la limiter aux seules parties d'un aéroport ou d'un système aéroportuaire où les contraintes invoquées sont seulement avérées.
La décision de la Commission intervient au plus tard trois mois après la notification par l'État membre et est publiée au Journal officiel des Communautés européennes.
6. La durée des dérogations consenties par les États membres en application du paragraphe 1 ne peut excéder trois années, sauf en ce qui concerne les dérogations accordées au titre du paragraphe 1 point b). Au plus tard trois mois avant l'expiration de cette période, toute demande de dérogation doit faire l'objet d'une nouvelle décision de l'État membre, laquelle sera également soumise à la procédure prévue par le présent article.
La durée des dérogations accordées en application du paragraphe 1 point b) ne peut excéder deux années. Cependant, tout État membre peut, sur la base des dispositions du paragraphe 1, demander que cette période soit prolongée une seule fois de deux ans. La Commission, assistée par le comité visé à l'article 10, se prononce sur une telle demande.
Article 10
Comité consultatif
1. La Commission est assistée par un comité consultatif composé des représentants des États membres et présidé par le représentant de la Commission.
2. Le comité conseille la Commission sur l'application de l'article 9.
3. En outre, le comité peut être consulté par la Commission sur toute autre question concernant l'application de la présente directive.
4. Le comité établit son règlement intérieur.
Article 11
Sélection des prestataires
1. Les États membres prennent les mesures nécessaires pour que soit organisée une procédure de sélection des prestataires autorisés à fournir des services d'assistance en escale sur un aéroport lorsque leur nombre est limité dans les cas prévus à l'article 6 paragraphe 2 ou à l'article 9. Cette procédure doit respecter les principes suivants:
a) dans le cas où les États membres prévoient l'établissement d'un cahier des charges ou de spécifications techniques auxquels ces prestataires doivent répondre, ce cahier ou ces spécifications sont établis après consultation préalable du comité des usagers. Les critères de sélection prévus par ce cahier des charges ou ces spécifications techniques doivent être pertinents, objectifs, transparents et non discriminatoires;
Après avoir informé la Commission, l'État membre concerné peut prévoir, parmi les conditions standard ou les spécifications techniques auxquelles les prestataires doivent se conformer, l'obligation de service public pour les aéroports desservant les régions périphériques ou des régions en développement faisant partie de son territoire, qui ne présentent pas d'intérêt commercial mais qui revêtent une importance capitale pour l'État membre concerné.
b) il doit être lancé un appel d'offres, publié au Journal officiel des Communautés européennes, auquel tout prestataire intéressé peut répondre;
c) les prestataires sont choisis:
i) après consultation du comité des usagers, par l'entité gestionnaire, si celle-ci:
- ne fournit pas de services similaires d'assistance en escale et - ne contrôle, directement ou indirectement, aucune entreprise fournissant de tels services et - ne détient aucune participation dans une telle entreprise;
ii) par les autorités compétentes des États membres indépendantes des entités gestionnaires, après consultation du comité des usagers et des entités gestionnaires, dans les autres cas;
d) les prestataires sont sélectionnés pour une durée maximale de sept années;
e) lorsqu'un prestataire cesse son activité avant l'expiration de la période pour laquelle il a été sélectionné, il est procédé à son remplacement suivant la même procédure.
2. Lorsque le nombre de prestataires est limité en application de l'article 6 paragraphe 2 ou de l'article 9, l'entité gestionnaire peut fournir elle-même des services d'assistance en escale sans être soumise à la procédure de sélection prévue au paragraphe 1. De même, elle peut, sans la soumettre à cette même procédure, autoriser une entreprise prestataire à fournir des services d'assistance en escale sur l'aéroport considéré:
- si elle contrôle cette entreprise directement ou indirectement ou - si cette entreprise la contrôle directement ou indirectement.
3. L'entité gestionnaire informe le comité des usagers des décisions prises en application du présent article.
Article 12
Aéroports insulaires
Dans le cadre de la sélection des prestataires sur un aéroport prévue à l'article 11, un État membre peut étendre l'obligation de service public à d'autres aéroports de cet État membre pour autant:
- que ces aéroports soient situés sur des îles de la même région géographique,
- que ces aéroports aient chacun un niveau de trafic d'au moins 100 000 mouvements de passagers par an et - que cette extension soit approuvée par la Commission avec l'assistance du comité visé à l'article 10.
Article 13
Consultations
Les États membres s'assurent qu'une procédure de consultation obligatoire est organisée relative à l'application des dispositions de la présente directive entre l'entité gestionnaire, le comité des usagers et les entreprises prestataires de services. Cette consultation porte notamment sur les prix des services qui ont fait l'objet d'une dérogation octroyée en application de l'article 9 paragraphe 1 point b), ainsi que sur l'organisation de leur fourniture. Elle doit être organisée au moins une fois l'an.
Article 14
Agrément
1. Les États membres peuvent subordonner l'activité d'un prestataire de services ou d'un usager se livrant à l'auto-assistance sur un aéroport à l'obtention d'un agrément délivré par une autorité publique indépendante de l'entité gestionnaire de cet aéroport.
Les critères d'octroi de cet agrément doivent se référer à une situation financière saine et à une couverture d'assurance suffisante, à la sûreté ou à la sécurité des installations, des aéronefs, des équipements ou des personnes, ainsi qu'à la protection de l'environnement et au respect de la législation sociale pertinente.
Les critères doivent respecter les principes suivants:
a) être appliqués de façon non discriminatoire aux différents prestataires et usagers;
b) être en relation avec l'objectif poursuivi;
c) ne pas aboutir à réduire de fait l'accès au marché ou l'exercice de l'auto-assistance à un niveau inférieur à celui prévu par la présente directive.
Ces critères doivent être rendus publics et le prestataire ou l'usager pratiquant l'auto-assistance doit être informé au préalable de la procédure d'octroi.
2. L'agrément ne peut être refusé ou retiré que si le prestataire ou l'usager pratiquant l'auto-assistance ne satisfait pas, pour des motifs qui lui sont imputables, aux critères énoncés au paragraphe 1.
Les motifs de ce refus ou retrait doivent être communiqués au prestataire ou à l'usager concerné et à l'entité gestionnaire.
Article 15
Règles de conduite
L'État membre peut, le cas échéant sur proposition de l'entité gestionnaire:
- interdire à un prestataire de services ou à un usager de se livrer à sa prestation ou à l'auto-assistance si ce prestataire ou cet usager ne respecte pas les règles qu'il lui a imposées dans le but de garantir le bon fonctionnement de l'aéroport.
Ces règles doivent respecter les principes suivants:
a) elles doivent être appliquées de façon non discriminatoire aux différents prestataires et usagers;
b) elles doivent être en relation avec l'objectif poursuivi;
c) elles ne peuvent aboutir à réduire de fait l'accès au marché ou l'exercice de l'auto-assistance à un niveau inférieur à celui prévu par la présente directive,
- imposer en particulier aux prestataires qui fournissent des services d'assistance sur l'aéroport de participer d'une manière équitable et non discriminatoire à l'exécution des obligations de service public prévues par la législation ou la réglementation nationales, notamment celle d'assurer la permanence des services.
Article 16
Accès aux installations
1. Les États membres prennent les mesures nécessaires pour garantir l'accès des installations aéroportuaires aux prestataires de services et aux usagers désirant pratiquer l'auto-assistance, dans la mesure où cet accès leur est nécessaire pour exercer leurs activités. Si l'entité gestionnaire de l'aéroport ou, le cas échéant, l'autorité publique ou une autre entité qui la contrôle impose des conditions à cet accès, celle-ci doivent être pertinentes, objectives, transparentes et non discriminatoires.
2. Les espaces disponibles pour l'assistance en escale dans l'aéroport doivent être répartis entre les différents prestataires de services et entre les différents usagers pratiquant l'auto-assistance, y compris les nouveaux arrivants, dans la mesure nécessaire à l'exercice de leurs droits et pour permettre une concurrence effective et loyale sur la base de règles et de critères pertinents, objectifs, transparents et non discriminatoires.
3. Lorsque l'accès aux installations aéroportuaires entraîne la perception d'une rémunération, celle-ci sera déterminée en fonction de critères pertinents, objectifs, transparents et non discriminatoires.
Article 17
Sûreté et sécurité
Les dispositions de la présente directive n'affectent en rien les droits et obligations des États membres en matière d'ordre public, de sûreté et de sécurité sur les aéroports.
Article 18
Protection sociale et de l'environnement
Sans préjudice de l'application des dispositions de la présente directive et dans le respect des autres dispositions du droit communautaire, les États membres peuvent prendre les mesures nécessaires pour assurer la protection des droits des travailleurs et le respect de l'environnement.
Article 19
Respect des dispositions nationales
Le prestataire se livrant à une activité d'assistance en escale sur un aéroport d'un État membre est tenu de se conformer aux prescriptions de la législation nationale compatibles avec la législation communautaire.
Article 20
Réciprocité
1. Sans préjudice des engagements internationaux de la Communauté, lorsqu'il apparaît que, en matière d'accès au marché de l'assistance en escale ou de l'auto-assistance, un pays tiers:
a) n'accorde pas de jure ou de facto aux prestataires et aux usagers communautaires pratiquant l'auto-assistance un traitement comparable à celui qui est réservé par les États membres aux prestataires et usagers de ce pays pratiquant l'auto-assistance ou b) n'accorde pas de facto ou de jure aux prestataires et aux usagers d'un État membre pratiquant l'auto-assistance le traitement national ou c) accorde aux prestataires et aux usagers d'autres pays tiers pratiquant l'auto-assistance un traitement plus favorable que celui qu'il réserve aux prestataires et aux usagers d'un État membre pratiquant l'auto-assistance,
un État membre peut suspendre totalement ou partiellement des obligations qui découlent de la présente directive à l'égard des prestataires et des usagers de ce pays tiers, et ce conformément au droit communautaire.
2. L'État membre concerné informe la Commission de toute suspension ou de tout retrait des droits ou obligations.
Article 21
Droit de recours
Les États membres ou, le cas échéant, les entités gestionnaires veillent à ce que toute partie justifiant d'un intérêt légitime dispose d'un droit de recours contre les décisions ou mesures individuelles prises en application de l'article 7 paragraphe 2 et des articles 11 à 16.
Ce recours doit pouvoir être exercé devant une juridiction nationale ou devant une autorité publique autre que l'entité gestionnaire de l'aéroport visé et, le cas échéant, indépendante de l'autorité publique qui contrôle celle-ci.
Article 22
Rapport d'information et révision
Les États membres communiquent à la Commissioon les informations nécessaires pour lui permettre d'établir un rapport sur l'application de la présente directive.
Ce rapport, accompagné d'éventuelles propositions de révision de la directive, sera établi le 31 décembre 2001 au plus tard.
Article 23
Mise en oeuvre
1. Les États membres mettent en vigueur les dispositions législatives, réglementaires et administratives nécessaires pour se conformer à la présente directive au plus tard un an après sa publication au Journal officiel des Communautés européennes. Ils en informent immédiatement la Commission.
Lorsque les États membres adoptent ces dispositions, celles-ci contiennent une référence à la présente directive ou sont accompagnées d'une telle référence lors de leur publication officielle. Les modalités de cette référence sont arrêtées par les États membres.
2. Les États membres communiquent à la Commission le texte des dispositions essentielles de droit interne qu'ils adoptent dans le domaine régi par la présente directive.
Article 24
Entrée en vigueur
La présente directive entre en vigueur le vingtième jour suivant celui de sa publication au Journal officiel des Communautés européennes.
Article 25
Destinataires
Les États membres sont destinataires de la présente directive.
Fait à Luxembourg, le 15 octobre 1996.