31999L0093
L 013/12
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 1999/93/ЕО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 13 декември 1999 година
относно правната рамка на Общността за електронните подписи
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 47, параграф 2, и членове 55 и 95 от него,
като взеха предвид предложението на Комисията (1),
като взеха предвид становището на Икономическия и социален комитет (2),
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (3),
в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (4)
като имат предвид, че:
(1)
На 16 април 1997 г. Комисията представи на Европейския парламент, на Съвета, на Икономическия и социален комитет и на Комитета на регионите съобщение за европейската инициатива в областта на електронната търговия.
(2)
На 8 октомври 1997 г. Комисията представи пред Европейския парламент, Съвета, Икономическия и социален комитет и Комитета на регионите, съобщение за гарантиране на сигурността и доверието в електронните комуникации - към европейска рамка за електронни подписи и кодиране.
(3)
На 1 декември 1997 г. Съветът покани Комисията да представи, възможно най-бързо, предложение за Директива на Европейския парламент и на Съвета относно електронните подписи.
(4)
Електронните комуникации и търговия налагат „електронните подписи“ и свързаните с тях услуги относно удостоверяване на данни; различаващите се правила по отношение на правното признаване на електронните подписи и акредитацията на доставчици на удостоверителни услуги в държавите-членки могат да бъдат значителна пречка за използването на електронните комуникации и електронната търговия; от друга страна, ясна рамка на Общността относно условията, по отношение на електронните подписи, ще засили доверието в новите технологии и ще стимулира общото им приемане; законодателството в държавите-членки следва да не затруднява свободното движение на стоки и услуги на вътрешния пазар.
(5)
Следва да се насърчава вътрешната функционалност на продуктите за електронни подписи; в съответствие с член 14 от Договора, вътрешният пазар представлява обща зона без вътрешни граници, в рамките на която е гарантирано свободното движение на стоки; трябва се спазват основните изисквания, специфични за продуктите за електронен подпис, с цел да се гарантира свободното движение в рамките на вътрешния пазар и да се изгради доверие в електронните подписи, без да се накърнява Регламент (ЕО) № 3381/94 на Съвета от 19 декември 1994 г., с който се определя режимът в Общността за контрол на износа на стоки с двойна употреба (5) и Решение 94/942/ОВППС на Съвета от 19 декември 1994 г. относно съвместните действия, предприети от Съвета по отношение на контрола върху износа на стоки с двойна употреба (6).
(6)
Настоящата директива не хармонизира предоставянето на услуги по отношение поверителността на информацията, когато те са обект на национални разпоредби, отнасящи се до обществената политика или обществената сигурност.
(7)
Вътрешният пазар гарантира свободно движение на хора, в резултат на което на гражданите и на пребиваващите в Европейския съюз все повече се налага да имат взаимоотношения с властите в държавите-членки, освен тези, в които те пребивават; наличието на електронни комуникации може да бъде от значителна полза в това отношение.
(8)
Бързото технологично развитие и международния характер на Интернет налагат един подход, отворен към различни технологии и услуги, които дават възможност за удостоверяване на данни по електронен път.
(9)
Електронните подписи ще имат широко приложение при различни обстоятелства, което ще доведе до създаване на широк диапазон от нови услуги и продукти, свързани с или използващи електронните подписи; определянето на такива продукти и услуги следва да не бъде ограничено до издаването и управлението на удостоверения, но следва също да включва всякакви други услуги и продукти, използващи електронните подписи или сродни услуги, като например регистрационни услуги, услуги за отбелязване на времето, справочни услуги, изчислителни или консултантски услуги, свързани с електронните подписи.
(10)
Вътрешният пазар дава възможност на доставчиците на удостоверителни услуги да разработят своите презгранични дейности, с оглед нарастването на тяхната конкурентоспособност, като по този начин предоставят на потребителите и предприятията нови възможности за обмен на информация и извършване на електронна търговия по сигурен начин, независимо от границите; за да се стимулира предоставянето на услуги за издаване на удостоверения в рамките на цялата Общност посредством открити мрежи, доставчиците на удостоверителни услуги следва да бъдат свободни да предоставят своите услуги без предварително разрешение; предварително разрешение означава не само разрешение, на основата на което на въпросният доставчик на удостоверителна услуга следва да бъде издадено решение от националните органи, преди да му бъде позволено да предоставя своите удостоверителни услуги, но също така и други мерки, имащи същия ефект.
(11)
Организациите за доброволна акредитация, с цел постигане на по-високо ниво на предоставяните от тях удостоверителни услуги, могат да предложат на доставчиците на удостоверителни услуги, подходяща рамка за по-нататъшно развитие на техните услуги до степен на доверие, сигурност и качество, изисквани от развиващия се пазар; подобни организации следва да насърчават развитието на най-добрите постижения сред доставчиците на удостоверителни услуги; последните следва да имат свободата да спазват и да се възползват от подобна схема за акредитация.
(12)
Удостоверителни услуги могат да бъдат предложени от обществена институция, или от юридическо или физическо лице, когато то е установено в съответствие с националното законодателство; като има предвид, че държавите-членки следва да не забраняват на доставчиците на удостоверителни услуги да действат извън схема за доброволна акредитация; следва да бъде гарантирано, че подобен схема за акредитация не намалява конкуренцията за услуги за издаване на удостоверения.
(13)
Държавите-членки могат да решат как да гарантират контрола по отношение на спазването на разпоредбите, предвидени в настоящата директива; настоящата директива не изключва установяването на системи за контрол в частния сектор; настоящата директива не задължава доставчиците на удостоверителни услуги да поискат да бъдат контролирани в рамките на схема за акредитация.
(14)
Важно е да бъде постигнат баланс между нуждите на потребителите и нуждите на бизнеса.
(15)
Приложение III обхваща изискванията за устройства за създаване на защитени подписи, които да гарантират функционалността на усъвършенстваните електронни подписи; той не обхваща цялата системна среда, в която действат тези устройства; функционирането на вътрешния пазар изисква от Комисията и от държавите-членки да действат бързо, за да дадат възможност да се определят органите, на които е възложено да оценяват доколко устройствата за създаване на защитени подписи съответстват на приложение III; с цел да бъдат посрещнати нуждите на пазара, оценката на съответствието трябва да бъде своевременна и ефективна.
(16)
Настоящата директива допринася за използването и правното признаване на електронните подписи в рамките на Общността; не се изисква регулаторна рамка за електронните подписи, използвани изключително в рамките на системите, които са основани на доброволно договаряне по силата на частното право между определен брой участници; свободата на страните да се договарят помежду си относно условията, при които те ще приемат електронно подписани данни, следва да бъде уважавано, доколкото това е позволено от националното законодателство; правната сила на електронните подписи, използвани в такива системи и тяхната допустимост като доказателствени средства при съдебно производство, следва да бъдат признати.
(17)
Настоящата директива няма за цел да хармонизира националните правила относно договорното право, и по-специално сключването и изпълнението на договори, или други формалности от недоговорно естество, касаещи подписите; поради тази причина разпоредбите относно правната сила на електронните подписи, следва да не засягат изискванията на националното право относно формата за сключване на договори или правила, определящи кога е сключен договора.
(18)
Съхранението и копирането на данни за създаване на подпис може да представлява заплаха за правната валидност на електронните подписи.
(19)
Електронните подписи ще бъдат използвани в публичния сектор в държавните администрации и тези на Общността и при комуникации между такива администрации, както и с гражданите и стопански субекти, например при обществените поръчки, данъчното облагане, социалното осигуряване, здравеопазването и правосъдието.
(20)
Хармонизираните критерии, свързани с правната сила на електронните подписи ще запазят съгласувана правна рамка за цялата Общност, националният закон установява различните изисквания за правната валидност на саморъчния подпис; като имат предвид, че удостоверенията могат да бъдат използвани за потвърждаване на самоличността на лицето, подписващо по електронен път; усъвършенстваните електронни подписи, основани на квалифицирани удостоверения имат за цел по-висока степен на сигурност; усъвършенстваните електронни подписи, които са основани на квалифицирани удостоверения, създадени от устройства за създаване на защитени подписи, могат да бъдат считани за правно равностойни на ръчните подписи само ако са спазени изискванията за саморъчните подписи.
(21)
С цел да се допринесе за общото приемане на методите за електронно удостоверяване трябва да бъде гарантирано, че електронните подписи могат да бъдат използвани като доказателствено средство при съдебни производства във всички държави-членки; правното признаване на електронните подписи следва да се базира на обективни критерии, а не да се свързва с разрешаването на доставчиците на удостоверителни услуги; националното законодателство урежда правните области, в които могат да бъдат използвани електронните документи и електронните подписи; настоящата директива не накърнява правомощията на национален съд да издаде решение относно съответствието с изискванията на настоящата директива и не засяга националните правила относно липсата на ограничения при съдебно разглеждане на доказателствата.
(22)
Доставчиците, предоставящи удостоверителни услуги на обществото се подчиняват на национални правила по отношение на отговорността.
(23)
Развитието на международната електронна търговия изисква международни договорености, ангажиращи трети страни; с цел да гарантира вътрешното взаимодействие в международен аспект, споразуменията с трети страни могат да бъдат от полза за многостранни правила относно взаимното признаване на удостоверителните услуги.
(24)
За да се повиши доверието на потребителите в електронните комуникации и електронната търговия, доставчиците на удостоверителни услуги трябва да спазват законодателството в областта на защита на личните данни и правото на личен живот.
(25)
Разпоредбите относно използването на псевдоними в удостоверенията следва да не възпрепятстват държавите-членки да изискват идентификация на лицата в съответствие със законодателството на Общността или националното законодателство.
(26)
Мерките, необходими за прилагането на настоящата директива се приемат в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за определяне на процедурите за упражняване на измълнителните правомощия по прилага нето, предоставени на Комисията (7).
(27)
Две години след нейното прилагане, Комисията ще направи преглед на настоящата директива за да гарантира inter alia че напредването на технологиите или промените в правната обстановка не са създали пречки пред постигането на целите, постановени в настоящата директива; тя следва да проучи приложенията на свързаните с нея технически аспекти и да представи доклад по този въпрос пред Европейския парламент и Съвета.
(28)
В съответствие с принципите на субсидиарност и пропорционалност, определени в член 5 от Договора, целта за създаване на хармонизирана правна рамка за предоставяне на електронни подписи и свързаните с това услуги, не може да бъде ефективно постигната от държавите-членки и следователно може да бъде много по-добре осъществена от Общността; настоящата директива не надвишава необходимото за постигане на тази цел,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Обхват
Целта на настоящата директива е да улесни използването на електронни подписи и да спомогне за тяхното правно признаване. Тя установява правна рамка за електронните подписи и определени услуги за издаване на удостоверения, с цел да гарантира успешното функциониране на вътрешния пазар.
Тя не обхваща аспектите, свързани със сключването и валидността на договорите или други правни задължения, при които има изисквания относно формата, предвидени в националното законодателство или в законодателството на Общността, нито засяга правилата и ограниченията в националното законодателство или това на Общността, уреждащи използването на документи.
Член 2
Определения
За целите на настоящата директива:
1.
„електронен подпис“ означава данни в електронна форма, които се добавят към или са логически свързани с други електронни данни, и които се използват като метод за удостоверяване;
2.
„усъвършенстван електронен подпис“ означава електронен подпис, който отговаря на следните изисквания:
а)
той е свързан единствено с титуляра на подписа;
б)
той може да идентифицира титуляра на подписа;
в)
той е създаден чрез използването на средства, които титулярът на електронния подпис може да държи изцяло и единствено под свой контрол; и
г)
той е свързан с данните, за които се отнася по начин, позволяващ да бъде открита всяка последваща промяна в тях.
3.
„титуляр на електронния подпис“ означава лице, което притежава устройство за създаване на подписи и действа или от свое собствено име или от името на физическото или юридическо лице или организация, която представлява;
4.
„данни за създаването на подпис“ означава уникални данни като кодове или частни криптографски ключове, които се използват от титуляра на подписа за създаването на електронен подпис;
5.
„устройство за създаване на подпис“ означава конфигуриран софтуер или хардуер, използван за въвеждане на данните за създаване на подпис;
6.
„устройство за създаване на защитен подпис“ означава устройство за създаване на подпис, който отговаря на изискванията, установени в приложение III;
7.
„данни за проверка на подписа“ означава данни като кодове или публични криптографски ключове, които се използват за проверка на електронния подпис;
8.
„устройство за проверка на подписа“ означава конфигуриран софтуер или хардуер, използван за въвеждането на данните за проверка на подписа;
9.
„удостоверение“ означава електронна атестация, която свързва данните за проверка на подписа с дадено лице и потвърждава самоличността на това лице;
10.
„квалифицирано удостоверение“ означава удостоверение, което отговаря на изискванията, установени в приложение I и се издава от доставчика на удостоверителни услуги, който отговаря на изискванията, определени в приложение II;
11.
„доставчик на удостоверителни услуги“ означава организация, юридическо или физическо лице, което издава удостоверения или предоставя други услуги, свързани с електронните подписи;
12.
„продукт за електронен подпис“ означава хардуер или софтуер, или съответни компоненти от същия, които са предвидени за използване от доставчика на удостоверителни услуги за предоставянето на услуги, свързани с електронните подписи или са предвидени да бъдат използвани за създаването на или проверката на електронни подписи;
13.
„доброволна акредитация“ означава всяко разрешение, с което се определят права и задължения, специално отнасящи се за предоставянето на удостоверителни услуги, които се дават по искане на съответния доставчик на удостоверителни услуги, от обществен или частен орган, на който е възложено разработването и надзора за спазването на тези права и задължения, когато доставчика на удостоверителни услуги няма право да упражнява правата, произтичащи от разрешението докато не е получил решението на този орган.
Член 3
Пазарен достъп
1. Държавите-членки не включват предоставянето на удостоверителни услуги като обект на предварително разрешаване.
2. Без да се засяга разпоредбите на параграф 1, държавите-членки могат да въведат или да поддържат схеми за доброволно акредитиране, имащи за цел по-високи нива на предоставяне на удостоверителни услуги. Всички условия, свързани с подобни схеми, трябва да бъдат обективни, прозрачни, пропорционални и не дискриминационни. Държавите-членки не могат да ограничават броя на акредитираните доставчици на удостоверителни услуги по причини, които попадат в обхвата на настоящата директива.
3. Всяка държава-членка гарантира установяването на подходяща система, която да позволява надзор върху установените на нейната територия доставчици на удостоверителни услуги и издава квалифицирани удостоверения на обществеността.
4. Съответствието на механизмите за създаване на защитен подпис с изискванията, определени в приложение III, се определя от подходящите обществени и частни органи, определени от държавите-членки. В съответствие с процедурата, установена в член 9, Комисията установява критериите, на база на които държавите-членки решават дали даден орган следва да бъде определен.
Определянето на съответствието с изискванията, определени в приложение III направено от органите посочени в първа алинея, е признато от всички държави-членки.
5. Комисията може, в съответствие с процедурите, определени в член 9, да изготви и публикува в Официален вестник на Европейските общности, референтните номера на общоприетите стандарти за продукти за електронен подпис. Държавите-членки приемат, че когато продуктът за електронен подпис отговаря на тези стандарти, има съответствие с изискванията, установени в приложение II, буква е) и приложение III.
6. Държавите-членки и Комисията работят заедно за насърчаване на развитието и употребата на устройства за проверка на подписи с оглед на препоръките за проверка на защитени подписи, определени в приложение IV и в полза на потребителите.
7. Държавите-членки могат да поставят допълнителни изисквания към използването на електронните подписи в обществения сектор. Такива изисквания са обективни, прозрачни, пропорционални и недискриминационни и са свързани само с конкретните характеристики на въпросното приложение. Такива изисквания не могат да представляват пречка за презграничните услуги за граждани.
Член 4
Принципи на вътрешния пазар
1. Всяка държава-членка прилага националните разпоредби, които е приела съгласно настоящата директива по отношение на доставчиците на удостоверителни услуги, установени на нейната територия и относно услугите, които те предоставят. Държавите-членки не могат да ограничават предоставянето на удостоверителни услуги, с произход от друга държава-членка в областите, предмет на настоящата директива.
2. Държавите-членки гарантират, че продуктите за електронен подпис, които отговарят на изискванията на настоящата директива, са разрешени за свободно движение на вътрешния пазар.
Член 5
Правна сила на електронните подписи
1. Държавите-членки гарантират, че усъвършенстваните електронни подписи, които се основават на квалифицирано удостоверение и които са създадени от устройство за създаване на защитени електронни подписи:
а)
отговарят на правните изисквания за подпис по отношение на данните в електронна форма по същия начин както и ръчния подпис отговаря на тези изисквания по отношение на документите на хартиен носител; и
б)
са допустимо доказателство при съдебни производства.
2. Държавите-членки гарантират, че правната сила и допустимост на електронния подпис като доказателство при съдебни производства не може да бъде оспорена единствено на основанието, че той е:
-
в електронна форма, или
-
не се основава на квалифицирано удостоверение, или
-
не се основава на квалифицирано удостоверение, издадено от акредитиран доставчик на удостоверителни услуги, или
-
не е създаден от устройство за създаване на защитени подписи.
Член 6
Отговорност
1. Като минимум, държавите-членки гарантират, че с издаването на удостоверение, като квалифицирано удостоверение за обществеността, или като гарантира такова удостоверение за обществеността, доставчикът на удостоверителни услуги носи отговорност за вреди, причинени на организация, юридическо или физическо лице, което основателно разчита на това удостоверение:
а)
по отношение на точността по времето на издаването му, на цялата информация, съдържаща се в квалифицираното удостоверение и по отношение на факта, че удостоверението съдържа всички подробности, предвидени за квалифицирано удостоверение;
б)
като уверение, че по време на издаването на удостоверения, титулярът на подписа, идентифициран в квалифицираното удостоверение е притежавал данните за създаване на подпис, отговарящи на данните за проверка на подписа, дадени или идентифицирани в удостоверения;
в)
като уверение, че данните за създаване на подпис и данните за проверка на подписа могат да бъдат използвани по начин, който се допълва в случаите, когато и двете са създадени от доставчика на удостоверителни услуги;
освен ако доставчикът на удостоверителни услуги докаже, че той не е действал небрежно.
2. Като минимум, държавите-членки гарантират, че доставчикът на удостоверителни услуги, който е издал удостоверение като квалифицирано удостоверение за обществеността и не е регистрирал отмяната му, носи отговорност за вреди, причинени на организация, юридическо или физическо лице, което основателно разчита на удостоверението, освен ако докаже, че не е действал небрежно.
3. Държавите-членки гарантират, че доставчикът на удостоверителни услуги може да посочи в квалифицирано удостоверение ограниченията по отношение на използването на това удостоверение, при условие че ограниченията се признават по отношение на трети страни. Доставчикът на удостоверителни услуги не носи отговорност за вреди, произтичащи от използването на квалифицирано удостоверение, които превишават ограниченията, посочени в него.
4. Държавите-членки гарантират, че доставчикът на удостоверителни услуги може да укаже, в квалифицирано удостоверение, ограничение за стойността на сделките, за които може да бъде използвано удостоверение, при условие че ограничението се признава по отношение на трети страни.
Доставчикът на удостоверителни услуги не носи отговорност за вреди, произтичащи от превишаването на това ограничение.
5. Разпоредбите на параграфи 1-4 не накърняват Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 г. относно неравноправни клаузи в потребителските договори (8).
Член 7
Международни аспекти
1. Държавите-членки гарантират, че удостоверенията, които са издадени като квалифицирани удостоверения за обществеността от доставчици на удостоверителни услуги, установени в трети страни, се признават като юридически равностойни на удостоверения, издадени от доставчици на удостоверителни услуги, установени на територията на Общността ако:
а)
доставчикът на удостоверителни услуги изпълнява изискванията, установени в настоящата директива и е акредитиран по схема за доброволна акредитация, установена в държава-членка; или
б)
доставчикът на удостоверителни услуги, установен в рамките на Общността, който изпълнява изискванията, определени в настоящата директива, дава гаранция за удостоверения; или
в)
удостоверението или доставчикът на удостоверителни услуги е признат в съответствие с двустранно или многостранно споразумение между Общността и трети страни или международни организации.
2. За да улесни презграничните удостоверителни услуги с трети страни и правното признаване на усъвършенстваните електронни подписи с произход от трети страни, Комисията прави предложения, когато е необходимо, за постигане на ефективно прилагане на стандартите и международните споразумения, приложими към удостоверителни услуги. И по-специално, когато е необходимо, тя ще представи предложения пред Съвета за подходящи мандати за преговаряне по двустранни и многостранни споразумения с трети страни и международни организации. Съветът взема решение с квалифицирано мнозинство.
3. Когато Комисията бъде информирана за трудности, с които предприятия в Общността са се сблъскали по отношение на достъпа до пазари в трети страни, тя може, ако е необходимо, да направи предложение пред Съвета за подходящ мандат за преговори по сходни права за предприятия от Общността в тези трети страни. Съветът взема решение с квалифицирано мнозинство.
Мерките, предприети съгласно настоящия параграф, не засягат задълженията на Общността и на държавите-членки по съответните международни споразумения.
Член 8
Защита на личните данни
1. Държавите-членки гарантират, че доставчиците на удостоверителни услуги и националните органи, отговарящи за акредитация или надзор, спазват изискванията, установени в Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 г. относно защитата на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (9).
2. Държавите-членки гарантират, че доставчикът на удостоверителни услуги, който издава удостоверения на обществеността, може да събира лични данни само директно от субекта на данните или след изричното разрешение на субекта на данни и само доколкото това е необходимо за издаването и поддържането на удостоверения. Данните не могат да се събират и обработват с друга цел без изричното съгласие на субекта на данните.
3. Без да се засяга правната сила, дадена на псевдонимите по силата на националния закон, държавите-членки не възпрепятстват доставчиците на удостоверителни услуги да посочват в удостоверението псевдоним, вместо името на титуляра на подписа.
Член 9
Комитет
1. Комисията се подпомага от „Комитет по електронните подписи“, наричан по-долу „Комитетът“.
2. Когато се прави позоваване на този параграф, се прилагат членове 4 и 7 от Решение 1999/468/ЕO, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.
Периодът, определен в член 4, параграф 3 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на три месеца.
3. Комитетът приема свой процедурен правилник.
Член 10
Задачи на комитета
Комитетът изяснява изискванията, определените в приложенията към настоящата директива, критерии, посочени в член 3, параграф 4 и общопризнатите стандарти за продукти за електронен подпис, установени и публикувани в съответствие с член 3, параграф 5, в съответствие с процедурата, установена в член 9, параграф 2.
Член 11
Нотифициране
1. Държавите-членки нотифицират Комисията и другите държави-членки относно следното:
а)
информация за националните схеми за доброволна акредитация, включително и всякакви допълнителни изисквания съгласно член 3, параграф 7;
б)
имената и адресите на националните органи, отговарящи за акредитация и надзор, както и на органите, посочени в член 3, параграф 4;
в)
имената и адресите на всички акредитирани национални доставчици на удостоверителни услуги.
2. Всяка информация, предоставена съгласно параграф 1 и промените по отношение на тази информация се съобщава от държавите-членки в най-кратък срок.
Член 12
Преглед
1. Комисията ще прегледа действието на настоящата директива и ще докладва за нея на Европейския парламент и на Съвета най-късно до 19 юли 2003 г.
2. Прегледът inter alia оценява дали следва да бъде променен обхватът на настоящата директива, отчитайки развитието на технологиите, пазара и правото. Докладът включва, по-специално, оценка на аспектите на хармонизирането, изготвена на базата на придобития опит. Когато е необходимо, докладът се придружава от законодателни предложения.
Член 13
Прилагане
1. Държавите-членки въвеждат в сила необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива преди 19 юли 2001 г. Те незабавно информират Комисията за това.
Когато държавите-членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 14
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила в деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейските общности.
Член 15
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 13 декември 1999 година.
DIRECTIVE 1999/93/CE DU PARLEMENT EUROPÉEN ET DU CONSEIL
du 13 décembre 1999
sur un cadre communautaire pour les signatures électroniques
LE PARLEMENT EUROPÉEN ET LE CONSEIL DE L'UNION EUROPÉENNE,
vu le traité instituant la Communauté européenne, et notamment son article 47, paragraphe 2, et ses articles 55 et 95,
vu la proposition de la Commission(1),
vu l'avis du Comité économique et social(2),
vu l'avis du Comité des régions(3),
statuant conformément à la procédure visée à l'article 251 du traité(4),
considérant ce qui suit:
(1) le 16 avril 1997, la Commission a présenté au Parlement européen, au Conseil, au Comité économique et social et au Comité des régions une communication sur une initiative européenne dans le domaine du commerce électronique;
(2) le 8 octobre 1997, la Commission a présenté au Parlement européen, au Conseil, au Comité économique et social et au Comité des régions une communication intitulée "Assurer la sécurité et la confiance dans la communication électronique - Vers un cadre européen pour les signatures numériques et le chiffrement";
(3) le 1er décembre 1997, le Conseil a invité la Commission à présenter dès que possible une proposition de directive du Parlement européen et du Conseil sur les signatures numériques;
(4) les communications et le commerce électroniques nécessitent des "signatures électroniques" et des services connexes permettant d'authentifier les données; toute divergence dans les règles relatives à la reconnaissance juridique des signatures électroniques et à l'accréditation des "prestataires de service de certification" dans les États membres risque de constituer un sérieux obstacle à l'utilisation des communications électroniques et au commerce électronique; par ailleurs, l'établissement d'un cadre communautaire clair concernant les conditions applicables aux signatures électroniques contribuera à renforcer la confiance dans les nouvelles technologies et à en favoriser l'acceptation générale; la diversité des législations des États membres ne saurait entraver la libre circulation des marchandises et des services dans le marché intérieur;
(5) il convient de promouvoir l'interopérabilité des produits de signature électronique; conformément à l'article 14 du traité, le marché intérieur comporte un espace dans lequel la libre circulation des marchandises est assurée; des exigences essentielles spécifiques aux produits de signature électronique doivent être respectées afin d'assurer la libre circulation dans le marché intérieur et de susciter la confiance dans les signatures électroniques, sans préjudice du règlement (CE) n° 3381/94 du Conseil du 19 décembre 1994 instituant un régime communautaire de contrôle des exportations de biens à double usage(5) et de la décision 94/942/PESC du Conseil du 19 décembre 1994 relative à l'action commune adoptée par le Conseil, concernant le contrôle des exportations de biens à double usage(6);
(6) la présente directive n'harmonise pas la fourniture de services en ce qui concerne la confidentialité de l'information quand ils sont couverts par des dispositions nationales relatives à l'ordre public ou à la sécurité publique;
(7) le marché intérieur garantit la libre circulation des personnes et, dès lors, les citoyens et résidents de l'Union européenne ont de plus en plus souvent affaire aux autorités d'États membres autres que celui où ils résident; la disponibilité de communications électroniques pourrait être d'une grande utilité dans ce contexte;
(8) eu égard a la rapidité des progrès techniques et à la dimension mondiale d'Internet, il convient d'adopter une approche qui prenne en compte les diverses technologies et services permettant d'authentifier des données par la voie électronique;
(9) les signatures électroniques seront utilisées dans des circonstances et des applications très variées, ce qui entraînera l'apparition de toute une série de nouveaux services et produits liés à celles-ci ou les utilisant; il convient que la définition de ces produits et services ne soit pas limitée à la délivrance et à la gestion de certificats, mais couvre également tout autre service et produit utilisant des signatures électroniques ou connexe à celles-ci, tels les services d'enregistrement, les services horodateurs, les services d'annuaires, les services informatiques ou les services de consultation liée aux signatures électroniques;
(10) le marché intérieur permet aux prestataires de service de certification de développer leurs activités internationales en vue d'accroître leur compétitivité et d'offrir ainsi aux consommateurs et aux entreprises de nouvelles possibilités d'échanger des informations et de commercer en toute sécurité par voie électronique indépendamment des frontières; afin de favoriser la fourniture à l'échelle communautaire de services de certification sur des réseaux ouverts, il y a lieu que les prestataires de service de certification soient libres d'offrir leurs services sans autorisation préalable; on entend par "autorisation préalable" non seulement toute autorisation à obtenir par le prestataire de service de certification au moyen d'une décision des autorités nationales avant d'être autorisé à fournir ses services de certification, mais aussi toute autre mesure ayant le même effet;
(11) les régimes volontaires d'accréditation visant à assurer un meilleur service fourni peuvent constituer pour les prestataires de service de certification le cadre propice à l'amélioration de leurs services afin d'atteindre le degré de confiance, de sécurité et de qualité exigés par l'évolution du marché; il est nécessaire que de tels régimes incitent à mettre au point des règles de bonne pratique entre prestataires de service de certification; il y a lieu que ces derniers restent libres de souscrire à ces régimes d'accréditation et d'en bénéficier;
(12) il convient de prévoir la possibilité que les services de certification soient fournis soit par une entité publique, soit par une personne morale ou physique, à condition qu'elle ait été établie conformément au droit national; il convient que les États membres n'interdisent pas aux prestataires de service de certification d'opérer en dehors des régimes d'accréditation volontaires; il y a lieu de veiller à ce que les régimes d'accréditation ne limitent pas la concurrence dans le secteur des services de certification;
(13) les États membres peuvent décider de la façon dont ils assurent le contrôle du respect des dispositions prévues par la présente directive; celle-ci n'exclut pas la mise en place de systèmes de contrôle faisant intervenir le secteur privé; la présente directive n'oblige pas les prestataires de services de certification à demander à être contrôlés dans le cadre de tout régime d'accréditation applicable;
(14) il est important de trouver un équilibre entre les besoins des particuliers et ceux des entreprises;
(15) l'annexe III couvre les exigences relatives aux dispositifs sécurisés de création de signature pour garantir les fonctionnalités des signatures électroniques avancées; elle ne couvre pas l'intégralité du cadre d'utilisation de ces dispositifs; pour le bon fonctionnement du marché intérieur, il est nécessaire que la Commission et les États membres agissent rapidement pour permettre la désignation des organismes chargés d'évaluer la conformité des dispositifs sécurisés de création de signature avec l'annexe III; les besoins du marché exigent que l'évaluation de conformité soit effectuée en temps opportun et de manière efficace;
(16) la présente directive favorise l'utilisation et la reconnaissance juridique des signatures électroniques dans la Communauté; un cadre réglementaire n'est pas nécessaire pour les signatures électroniques utilisées exclusivement à l'intérieur de systèmes résultant d'accords volontaires de droit privé entre un nombre défini de participants; il est nécessaire que la liberté des parties de convenir entre elles des modalités et conditions dans lesquelles elles acceptent les données signées électroniquement soit respectée dans les limites autorisées par le droit national; il convient de reconnaître l'efficacité juridique des signatures électroniques utilisées dans de tels systèmes et leur recevabilité comme preuves en justice;
(17) la présente directive ne vise pas à harmoniser les règles nationales concernant le droit des contrats, en particulier la formation et l'exécution des contrats, ou d'autres formalités de nature non contractuelle concernant les signatures; pour cette raison, il est nécessaire que les dispositions concernant les effets juridiques des signatures électroniques ne portent pas atteinte aux obligations d'ordre formel instituées par le droit national pour la conclusion de contrats ni aux règles déterminant le lieu où un contrat est conclu;
(18) le stockage et la copie de données afférentes à la création d'une signature risquent de compromettre la validité juridique des signatures électroniques;
(19) les signatures électroniques seront utilisées dans le secteur public au sein des administrations nationales et communautaires et dans les communications entre lesdites administrations ainsi qu'avec les citoyens et les opérateurs économiques, par exemple dans le cadre des marchés publics, de la fiscalité, de la sécurité sociale, de la santé et du système judiciaire;
(20) des critères harmonisés relatifs aux effets juridiques des signatures électroniques seront la garantie d'un cadre juridique cohérent dans la Communauté; les droits nationaux fixent des exigences différentes concernant la validité juridique des signatures manuscrites; les certificats peuvent être utilisés pour confirmer l'identité d'une personne qui signe électroniquement; les signatures électroniques avancées basées sur des certificats qualifiés visent à procurer un plus haut degré de sécurité; les signatures électroniques avancées qui sont basées sur des certificats qualifiés et qui sont créées par un dispositif sécurisé de création de signature ne peuvent être considérées comme étant équivalentes, sur un plan juridique, à des signatures manuscrites que si les exigences applicables aux signatures manuscrites ont été respectées;
(21) afin de contribuer à l'acceptation générale des méthodes d'authentification électronique, il est nécessaire de veiller à ce que les signatures électroniques puissent avoir force probante en justice dans tous les États membres; il convient que la reconnaissance juridique des signatures électroniques repose sur des critères objectifs et ne soit pas subordonnée à l'autorisation du prestataire de service de certification concerné; le droit national régit la délimitation des domaines juridiques dans lesquels des documents électroniques et des signatures électroniques peuvent être utilisés; la présente directive n'affecte en rien la capacité d'une juridiction nationale de statuer sur la conformité aux exigences de la présente directive ni les règles nationales relatives à la libre appréciation judiciaire des preuves;
(22) les prestataires de service de certification fournissant des services de certification au public sont soumis à la législation nationale en matière de responsabilité;
(23) le développement du commerce électronique international rend nécessaires des accords internationaux impliquant des pays tiers; afin de garantir l'interopérabilité globale, il pourrait être bénéfique de conclure avec des pays tiers des accords relatifs à des règles multilatérales en matière de reconnaissance mutuelle des services de certification;
(24) pour accroître la confiance des utilisateurs dans les communications et le commerce électroniques, il est nécessaire que les prestataires de service de certification respectent la législation sur la protection des données et qu'ils respectent la vie privée;
(25) il convient que les dispositions relatives à l'utilisation de pseudonymes dans des certificats n'empêchent pas les États membres de réclamer l'identification des personnes conformément au droit communautaire ou national;
(26) les mesures nécessaires pour la mise en oeuvre de la présente directive sont arrêtées en conformité avec la décision 1999/468/CE du Conseil du 28 juin 1999 fixant les modalités de l'exercice des compétences d'exécution conférées à la Commission(7);
(27) il y a lieu que la Commission procède, deux ans après sa mise en oeuvre, à un réexamen de la présente directive, entre autres pour s'assurer que l'évolution des technologies ou des modifications du contexte juridique n'ont pas engendré d'obstacles à la réalisation des objectifs qui y sont énoncés; il convient qu'elle examine les incidences des domaines techniques connexes et présente un rapport au Parlement européen et au Conseil à ce sujet;
(28) conformément aux principes de subsidiarité et de proportionnalité visés à l'article 5 du traité, l'objectif consistant à instituer un cadre juridique harmonisé pour la fourniture de signatures électroniques et de services connexes ne peut pas être réalisé de manière suffisante par les États membres et peut donc être mieux réalisé par la Communauté; la présente directive n'excède pas ce qui est nécessaire pour atteindre cet objectif,
ONT ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DIRECTIVE:
Article premier
Champ d'application
L'objectif de la présente directive est de faciliter l'utilisation des signatures électroniques et de contribuer à leur reconnaissance juridique. Elle institue un cadre juridique pour les signatures électroniques et certains services de certification afin de garantir le bon fonctionnement du marché intérieur.
Elle ne couvre pas les aspects liés à la conclusion et à la validité des contrats ou d'autres obligations légales lorsque des exigences d'ordre formel sont prescrites par la législation nationale ou communautaire; elle ne porte pas non plus atteinte aux règles et limites régissant l'utilisation de documents qui figurent dans la législation nationale ou communautaire.
Article 2
Définitions
Aux fins de la présente directive, on entend par:
1) "signature électronique", une donnée sous forme électronique, qui est jointe ou liée logiquement à d'autres données électroniques et qui sert de méthode d'authentification;
2) "signature électronique avancée" une signature électronique qui satisfait aux exigences suivantes:
a) être liée uniquement au signataire;
b) permettre d'identifier le signataire;
c) être créée par des moyens que le signataire puisse garder sous son contrôle exclusif
et
d) être liée aux données auxquelles elle se rapporte de telle sorte que toute modification ultérieure des données soit détectable;
3) "signataire", toute personne qui détient un dispositif de création de signature et qui agit soit pour son propre compte, soit pour celui d'une entité ou personne physique ou morale qu'elle représente;
4) "données afférentes à la création de signature", des données uniques, telles que des codes ou des clés cryptographiques privées, que le signataire utilise pour créer une signature électronique;
5) "dispositif de création de signature", un dispositif logiciel ou matériel configuré pour mettre en application les données afférentes à la création de signature;
6) "dispositif sécurisé de création de signature", un dispositif de création de signature qui satisfait aux exigences prévues à l'annexe III;
7) "données afférentes à la vérification de signature", des données, telles que des codes ou des clés cryptographiques publiques, qui sont utilisées pour vérifier la signature électronique;
8) "dispositif de vérification de signature", un dispositif logiciel ou matériel configuré pour mettre en application les données afférentes à la vérification de signature;
9) "certificat", une attestation électronique qui lie des données afférentes à la vérification de signature à une personne et confirme l'identité de cette personne;
10) "certificat qualifié", un certificat qui satisfait aux exigences visées à l'annexe I et qui est fourni par un prestataire de service de certification satisfaisant aux exigences visées à l'annexe II;
11) "prestataire de service de certification", toute entité ou personne physique ou morale qui délivre des certificats ou fournit d'autres services liés aux signatures électroniques;
12) "produit de signature électronique", tout produit matériel ou logiciel, ou élément spécifique de ce produit destiné à être utilisé par un prestataire de service de certification pour la fourniture de services de signature électronique ou destiné à être utilisé pour la création ou la vérification de signatures électroniques;
13) "accréditation volontaire", toute autorisation indiquant les droits et obligations spécifiques à la fourniture de services de certification, accordée, sur demande du prestataire de service de certification concerné, par l'organisme public ou privé chargé d'élaborer ces droits et obligations et d'en contrôler le respect, lorsque le prestataire de service de certification n'est pas habilité à exercer les droits découlant de l'autorisation aussi longtemps qu'il n'a pas obtenu la décision de cet organisme.
Article 3
Accès au marché
1. Les États membres ne soumettent la fourniture des services de certification à aucune autorisation préalable.
2. Sans préjudice des dispositions du paragraphe 1, les États membres peuvent instaurer ou maintenir des régimes volontaires d'accréditation visant à améliorer le niveau du service de certification fourni. Tous les critères relatifs à ces régimes doivent être objectifs, transparents, proportionnés et non discriminatoires. Les États membres ne peuvent limiter le nombre de prestataires accrédités de service de certification pour des motifs relevant du champ d'application de la présente directive.
3. Chaque État membre veille à instaurer un système adéquat permettant de contrôler les prestataires de service de certification établis sur son territoire et délivrant des certificats qualifiés au public.
4. La conformité des dispositifs sécurisés de création de signature aux conditions posées à l'annexe III est déterminée par les organismes compétents, publics ou privés, désignés par les États membres. La Commission, suivant la procédure visée à l'article 9, énonce les critères auxquels les États membres doivent se référer pour déterminer si un organisme peut être désigné.
La conformité aux exigences de l'annexe III qui a été établie par les organismes visés au premier alinéa est reconnue par l'ensemble des États membres.
5. Conformément à la procédure visée à l'article 9, la Commission peut attribuer, et publier au Journal officiel des Communautés européennes des numéros de référence de normes généralement admises pour des produits de signature électronique. Lorsqu'un produit de signature électronique est conforme à ces normes, les États membres présument qu'il satisfait aux exigences visées à l'annexe II, point f), et à l'annexe III.
6. Les États membres et la Commission oeuvrent ensemble pour promouvoir la mise au point et l'utilisation de dispositifs de vérification de signature, à la lumière des recommandations formulées, pour les vérifications sécurisées de signature, à l'annexe IV et dans l'intérêt du consommateur.
7. Les États membres peuvent soumettre l'usage des signatures électroniques dans le secteur public à des exigences supplémentaires éventuelles. Ces exigences doivent être objectives, transparentes, proportionnées et non discriminatoires et ne s'appliquer qu'aux caractéristiques spécifiques de l'application concernée. Ces exigences ne doivent pas constituer un obstacle aux services transfrontaliers pour les citoyens.
Article 4
Principes du marché intérieur
1. Chaque État membre applique les dispositions nationales qu'il adopte conformément à la présente directive aux prestataires de service de certification établis sur son territoire et aux services qu'ils fournissent. Les États membres ne peuvent imposer de restriction à la fourniture de services de certification provenant d'un autre État membre dans les domaines couverts par la présente directive.
2. Les États membres veillent à ce que les produits de signature électronique qui sont conformes à la présente directive puissent circuler librement dans le marché intérieur.
Article 5
Effets juridiques des signatures électroniques
1. Les États membres veillent à ce que les signatures électroniques avancées basées sur un certificat qualifié et créées par un dispositif sécurisé de création de signature:
a) répondent aux exigences légales d'une signature à l'égard de données électroniques de la même manière qu'une signature manuscrite répond à ces exigences à l'égard de données manuscrites ou imprimées sur papier
et
b) soient recevables comme preuves en justice.
2. Les États membres veillent à ce que l'efficacité juridique et la recevabilité comme preuve en justice ne soient pas refusées à une signature électronique au seul motif que:
- la signature se présente sous forme électronique
ou
- qu'elle ne repose pas sur un certificat qualifié
ou
- qu'elle ne repose pas sur un certificat qualifié délivré par un prestataire accrédité de service de certification
ou
- qu'elle n'est pas créée par un dispositif sécurisé de création de signature.
Article 6
Responsabilité
1. Les États membres veillent au moins à ce qu'un prestataire de service de certification qui délivre à l'intention du public un certificat présenté comme qualifié ou qui garantit au public un tel certificat soit responsable du préjudice causé à toute entité ou personne physique ou morale qui se fie raisonnablement à ce certificat pour ce qui est de:
a) l'exactitude de toutes les informations contenues dans le certificat qualifié à la date où il a été délivré et la présence, dans ce certificat, de toutes les données prescrites pour un certificat qualifié;
b) l'assurance que, au moment de la délivrance du certificat, le signataire identifié dans le certificat qualifié détenait les données afférentes à la création de signature correspondant aux données afférentes à la vérification de signature fournies ou identifiées dans le certificat;
c) l'assurance que les données afférentes à la création de signature et celles afférentes à la vérification de signature puissent être utilisées de façon complémentaire, dans le cas où le prestataire de service de certification génère ces deux types de données,
sauf si le prestataire de service de certification prouve qu'il n'a commis aucune négligence.
2. Les États membres veillent au moins à ce qu'un prestataire de service de certification qui a délivré à l'intention du public un certificat présenté comme qualifié soit responsable du préjudice causé à une entité ou personne physique ou morale qui se prévaut raisonnablement du certificat, pour avoir omis de faire enregistrer la révocation du certificat, sauf si le prestataire de service de certification prouve qu'il n'a commis aucune négligence.
3. Les États membres veillent à ce qu'un prestataire de service de certification puisse indiquer, dans un certificat qualifié, les limites fixées à son utilisation, à condition que ces limites soient discernables par des tiers. Le prestataire de service de certification ne doit pas être tenu responsable du préjudice résultant de l'usage abusif d'un certificat qualifié qui dépasse les limites fixées à son utilisation.
4. Les États membres veillent à ce qu'un prestataire de service de certification puisse indiquer, dans un certificat qualifié, la valeur limite des transactions pour lesquelles le certificat peut être utilisé, à condition que cette limite soit discernable par des tiers.
Le prestataire de service de certification n'est pas responsable des dommages qui résultent du dépassement de cette limite maximale.
5. Les dispositions des paragraphes 1 à 4 s'appliquent sans préjudice de la directive 93/13/CEE du Conseil du 5 avril 1993 concernant les clauses abusives dans les contrats conclus avec les consommateurs(8).
Article 7
Aspects internationaux
1. Les États membres veillent à ce que les certificats délivrés à titre de certificats qualifiés à l'intention du public par un prestataire de service de certification établi dans un pays tiers soient reconnus équivalents, sur le plan juridique, aux certificats délivrés par un prestataire de service de certification établi dans la Communauté:
a) si le prestataire de service de certification remplit les conditions visées dans la présente directive et a été accrédité dans le cadre d'un régime volontaire d'accréditation établi dans un État membre
ou
b) si un prestataire de service de certification établi dans la Communauté, qui satisfait aux exigences visées dans la présente directive, garantit le certificat
ou
c) si le certificat ou le prestataire de service de certification est reconnu en application d'un accord bilatéral ou multilatéral entre la Communauté et des pays tiers ou des organisations internationales.
2. Afin de faciliter les services de certification internationaux avec des pays tiers et la reconnaissance juridique des signatures électroniques avancées émanant de pays tiers, la Commission fait, le cas échéant, des propositions visant à la mise en oeuvre effective de normes et d'accords internationaux applicables aux services de certification. En particulier et si besoin est, elle soumet des propositions au Conseil concernant des mandats appropriés de négociation d'accords bilatéraux et multilatéraux avec des pays tiers et des organisations internationales. Le Conseil statue à la majorité qualifiée.
3. Lorsque la Commission est informée de l'existence de difficultés rencontrées par des entreprises communautaires pour obtenir l'accès au marché de pays tiers, elle peut, au besoin, soumettre au Conseil des propositions en vue d'obtenir le mandat nécessaire pour négocier des droits comparables pour les entreprises communautaires dans ces pays tiers. Le Conseil statue à la majorité qualifiée.
Les mesures prises au titre du présent paragraphe ne portent pas atteinte aux obligations de la Communauté et des États membres qui découlent d'accords internationaux pertinents.
Article 8
Protection des données
1. Les États membres veillent à ce que les prestataires de service de certification et les organismes nationaux responsables de l'accréditation ou du contrôle satisfassent aux exigences prévues par la directive 95/46/CE du Parlement européen et du Conseil du 24 octobre 1995 relative à la protection des personnes physiques à l'égard du traitement des données à caractère personnel et à la libre circulation de ces données(9).
2. Les États membres veillent à ce qu'un prestataire de service de certification qui délivre des certificats à l'intention du public ne puisse recueillir des données personnelles que directement auprès de la personne concernée ou avec le consentement explicite de celle-ci et uniquement dans la mesure où cela est nécessaire à la délivrance et à la conservation du certificat. Les données ne peuvent être recueillies ni traitées à d'autres fins sans le consentement explicite de la personne intéressée.
3. Sans préjudice des effets juridiques donnés aux pseudonymes par la législation nationale, les États membres ne peuvent empêcher le prestataire de service de certification d'indiquer dans le certificat un pseudonyme au lieu du nom du signataire.
Article 9
Comité
1. La Commission est assistée par le "comité sur les signatures électroniques", ci-après dénommé "comité".
2. Dans le cas où il est fait référence au présent paragraphe, les articles 4 et 7 de la décision 1999/468/CE s'appliquent, dans le respect des dispositions de l'article 8 de celle-ci.
La période prévue à l'article 4, paragraphe 3, de la décision 1999/468/CE est fixée à trois mois.
3. Le comité adopte son règlement de procédure.
Article 10
Tâches du comité
Le comité clarifie les exigences visées dans les annexes de la présente directive, les critères visés à l'article 3, paragraphe 4, et les normes généralement reconnues pour les produits de signature électronique établies et publiées en application de l'article 3, paragraphe 5, conformément à la procédure visée à l'article 9, paragraphe 2.
Article 11
Notification
1. Les États membres communiquent à la Commission et aux autres États membres:
a) les informations sur les régimes volontaires d'accréditation au niveau national ainsi que toute exigence supplémentaire au titre de l'article 3, paragraphe 7;
b) les nom et adresse des organismes nationaux responsables de l'accréditation et du contrôle, ainsi que des organismes visés à l'article 3, paragraphe 4
et
c) les nom et adresse de tous les prestataires de service de certification nationaux accrédités.
2. Toute information fournie en vertu du paragraphe 1 et les changements concernant celle-ci sont communiqués par les États membres dans les meilleurs délais.
Article 12
Examen
1. La Commission procède à l'examen de la mise en oeuvre de la présente directive et en rend compte au Parlement européen et au Conseil pour le 19 juillet 2003 au plus tard.
2. Cet examen doit permettre, entre autres, de déterminer s'il convient de modifier le champ d'application de la présente directive pour tenir compte de l'évolution des technologies, du marché et du contexte juridique. Le compte rendu d'examen doit notamment comporter une évaluation, fondée sur l'expérience acquise, des aspects relatifs à l'harmonisation. Le compte rendu est accompagné, le cas échéant, de propositions législatives.
Article 13
Mise en oeuvre
1. Les États membres mettent en vigueur les dispositions législatives, réglementaires et administratives nécessaires pour se conformer à la présente directive avant le 19 juillet 2001. Ils en informent immédiatement la Commission.
Lorsque les États membres adoptent ces dispositions, celles-ci contiennent une référence à la présente directive ou sont accompagnées d'une telle référence lors de leur publication officielle. Les modalités de cette référence sont adoptées par les États membres.
2. Les États membres communiquent à la Commission le texte des dispositions essentielles de droit interne qu'ils adoptent dans le domaine régi par la présente directive.
Article 14
Entrée en vigueur
La présente directive entre en vigueur le jour de sa publication au Journal officiel des Communautés européennes.
Article 15
Destinataires
Les États membres sont destinataires de la présente directive.
Fait à Bruxelles, le 13 décembre 1999.