31993L0015
L 121/20
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 93/15/ЕИО НА СЪВЕТА
от 5 април 1993 година
за хармонизиране на разпоредбите, свързани с пускането на пазара и надзора на взривни вещества с гражданско предназначение
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност, и по-специално член 100 а от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
в сътрудничество с Европейския парламент (2),
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет (3),
като има предвид, че член 8а от Договора предвижда, че вътрешният пазар трябва да се изгради не по-късно от 31 декември 1992 г.; като има предвид, че вътрешният пазар включва пространство без вътрешни граници, в което свободното движение на стоки, хора, услуги и капитали е гарантирано в съответствие с разпоредбите на Договора;
като има предвид, че член 100, параграф 3 от Договора предвижда, че Комисията в своите предложения относно безопасността ще вземе като основа едно високо ниво на защита;
като има предвид, че свободното движение на стоки предполага, че са изпълнени определени основни условия; като има предвид по-специално, че свободното движение на взривни вещества изисква хармонизиране на законодателствата в областта на пускането на взривните вещества на пазара;
като има предвид, че взривните вещества с гражданско предназначение са регламентирани от подробни национални разпоредби, главно в областта на изискванията за безопасност и сигурност; като има предвид, че тези национални разпоредби предвиждат, че разрешителните за пускане на пазара се предоставят, само когато взривните вещества са преминали задоволителна серия от изпитвания;
като има предвид, че хармонизирането на разпоредбите, уреждащи пускането на такива взривни вещества на пазара, предполага хармонизирането на различните национални разпоредби, за да се гарантира свободното движение на тези продукти, без да се занижават оптималните нива на безопасност и сигурност;
като има предвид, че настоящата директива определя само съществените изисквания, които трябва да се бъдат спазени при изпитванията за съответствие на взривните вещества; като има предвид, че за да се улесни процесът на демонстриране на съответствието със съществените изисквания, ще бъде много полезно да се правят следващи стъпки по отношение на хармонизираните на европейско ниво стандарти, свързани, inter alia, с методите за изпитване на взривните вещества; като има предвид, че такива стандарти не съществуват в настоящия момент;
като има предвид, че хармонизираните на европейско ниво стандарти са изготвени от частно-правни органи и трябва да запазят своя статут на текстове с незадължителен характер; като има предвид, че в тази връзка Европейският комитет по стандартизация (CEN) e признат като един от двата органа, компетентни да приемат хармонизирани стандарти в съответствие с общите насоки за сътрудничество между Комисията, CEN и Европейския комитет по стандартизация в електротехниката (Cenelec), ратифицирани на 13 ноември 1984 г.; като има предвид, че по смисъла на настоящата директива „хармонизиран стандарт“ означава текст, съдържащ технически спецификации, приет от CEN по пълномощие, възложено от Комисията, в съответствие с Директива 83/189/ЕИО на Съвета от 28 март 1983 г. относно установяване на процедура за предоставянето на информация в областта на техническите спецификации и разпоредби (4), както и при спазване на гореспоменатите общи насоки;
като има предвид, че Съветът със своето Решение 90/683/ЕИО от 13 декември 1990 г. относно модулите за различните фази на процедурите за оценка на съответствието, предназначени за използване в хармонизираните от техническа гледна точка директиви (5), въведе хармонизирани средства за прилагане на процедури за оценка на съответствието; като има предвид, че прилагането на тези модули за взривни вещества ще направи възможно определянето на отговорността на производителите и на органите, натоварени с прилагането на процедурите за оценка на съответствието, като се отчита естеството на въпросните взривни вещества;
като има предвид, че по отношение на безопасността правилата в областта на транспорта на взривни вещества са уредени от международните конвенции и споразумения; като има предвид, че на международно равнище съществуват препоръки на Организацията на Обединените нации относно транспорта на опасни стоки (включително на взривни вещества), чийто обхват на приложение излиза извън рамките на Общността; като има предвид, че като последица от това настоящата директива не се отнася до транспортните правила;
като има предвид, че пиротехническите изделия изискват приемането на подходящи мерки за гарантиране на защитата на потребителите и за безопасността на населението; като има предвид, че в тази област се планира приемането на допълнителна директива;
като има предвид, че определянето на продуктите, обхванати от настоящата директива, трябва да се основава на определянето на тези продукти, както са посочени в горепосочените препоръки;
като има предвид, че приложното поле на настоящата директива обхваща боеприпаси, но само по отношение на правилата, уреждащи контрола върху трансфера и свързаните с тях разпоредби; като има предвид, че тъй като боеприпасите се прехвърлят при условия, сходни с тези, които се прилагат за оръжията, трансферите на боеприпаси трябва да се уреждат от разпоредбите, сходни с тези, които се прилагат за оръжията, както е посочено в Директива 91/477/ ЕИО от 18 юни 1991 г. относно контрола на придобиването и притежаването на оръжия (6);
като има предвид, че трябва да се гарантират също така здравето и безопасността на работниците, които произвеждат или използват взривни вещества; като има предвид, че в процес на изготвяне е директива, която урежда, inter alia, защитата на здравето и безопасността на работниците, участващи в дейности, свързани с производството, съхранението и използването на взривни вещества;
като има предвид, че е подходящо в случай на сериозна заплаха или посегателство върху обществената сигурност поради незаконно притежаване или използване на взривни вещества и боеприпаси, попадащи в обхвата на настоящата директива, да се позволи на държавите-членки да дерогират при определени условия от разпоредбите на настоящата директива по отношение на трансфера;
като има предвид най-накрая, че е важно да бъдат създадени механизми за административно сътрудничество; като има предвид, че е уместно в тази връзка компетентните органи да основават своя подход на Регламент (ЕИО) № 1468/81 на Съвета от 19 май 1981 г. относно взаимната помощ между административните органи на държавите-членки и сътрудничеството между тях и Комисията, за да се осигури правилното прилагане на законодателството в областта на митниците или селското стопанство (7);
като има предвид, че настоящата директива не засяга правомощието на държавите-членки да вземат мерки с оглед предотвратяване на незаконната търговия с взривни вещества и боеприпаси,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ГЛАВА I
Общи разпоредби
Член 1
1. Предмет на настоящата директива са взривните вещества, описани в параграф 2.
2. „Взривни вещества“ означава материали и предмети, които спадат към клас 1 от препоръките на ООН за транспорт на опасни стоки.
3. Настоящата директива не се прилага за:
-
взривни вещества, включително боеприпасите, предназначени за въоръжените сили или полицията в съответствие с националното законодателство,
-
пиротехнически средства,
-
боеприпаси, освен предвиденото в членове 10, 11, 12, 13, 17, 18 и 19.
4. По смисъла на настоящата директива:
-
„препоръки на ООН“ означава препоръките на Експертната комисия на ООН за транспорт на опасни стоки, публикувани в „Оранжевата книга“ на ООН така, както са изменени към датата на приемане на настоящата директива,
-
„безопасност“ означава превенция на проишествията, а там където тази превенция е неуспешна - ограничаване на последствията,
-
„сигурност“ означава предотвратяване на употреба, която противоречи на закона и обществения ред,
-
„производител и търговец на оръжие“ означава всяко физическо или юридическо лице, което се занимава изцяло или частично с производство, търговия, обмен, наемане, ремонт или конверсия на огнестрелни оръжия или боеприпаси,
-
„одобрение за трансфер“ означава взето решение, което позволява предвиден трансфер на взривни вещества в рамките на Общността,
-
„предприятие от сектора взривни вещества“ означава всяко физическо или юридическо лице, което притежава лиценз или разрешение, което му дава право да се занимава с производство, съхранение, употреба, трансфер или търговия с взривни вещества,
-
„пускане на пазара“ означава всяко първо пласиране, възмездно или безвъзмездно, на взривни вещества, предмет на настоящата директива, с оглед на дистрибуцията и/или използване им на пазара на Обшността,
-
„трансфер“ означава всяко физическо движение на взривни вещества на територията на Общността, независимо от движенията в рамките на една и съща местност,
5. Настоящата директива няма да бъде пречка за държавите-членки да определят някои субстанции, които не са предмет на настоящата директива, като взривни вещества съгласно действащите национални законови и подзаконови разпоредби.
ГЛАВА II
Хармонизиране на законодателствата в областта на взривните вещества
Член 2
1. Държавите-членки не могат да забраняват, ограничават или възпрепятстват пускането на пазара на взривни вещества, които са предмет на настоящата директива и които отговарят на изискванията на настоящата директива.
2. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че взривните вещества, предмет на настоящата директива, могат да се пускат на пазара, само ако те отговарят на всички условия на директивата, ако имат маркировката ЕО съгласно описанието в член 7 и съответствието им е оценено съгласно процедурите, посочени в приложение II.
3. В случаите, когато взривните вещества, предмет на настоящата директива, са предмет и на други директиви, които обхващат други аспекти и предвиждат маркировка ЕО, в маркировката трябва да е посочено, че за гореупоменатите продукти също се предполага, че отговарят на разпоредбите на другите директиви, които се отнасят за тях.
Член 3
Взривните вещества, предмет на настоящата директива, трябва да отговарят на съществените изисквания за безопасност, изложени в приложение I, които се отнасят за тях.
Член 4
1. Държавите-членки считат, че взривните вещества, които попадат в обхвата на настоящата директива, които са в съответствие със съответните национални стандарти, позоваванията на които бяха публикувани в Официален вестник на Европейските общности, да бъдат в съответствие с основните изисквания за сигурност, посочени в член 3. Държавите-членки публикуват позоваванията на националните стандарти, които транспонират тези хармонизирани стандарти.
2. Комисията предоставя някои специфични подробни данни за извършената работа в областта на хармонизираните стандарти в рамките на представения на Европейския парламент и Съвета доклад за прилагането на Директива 83/189/ЕИО, предвиден в член 11, параграф 2 от тази директива.
Член 5
Когато дадена държава-членка или Комисията счита, че хармонизираните стандарти, посочени в член 4, не отговарят напълно на съществените условия, предвидени в член 3, Комисията или съответната държава-членка следва да повдигне въпроса в Постоянния комитет, създаден съгласно Директива 83/189/ЕИО, като изложи причините за това. Комитетът незабавно дава становището си.
В светлината на становището на Комитета Комисията информира държавите-членки за мерките, които трябва да бъдат взети относно стандартите и публикациите, посочени в член 4.
Член 6
1. Процедурите за удостоверяване на съответствието на взривните вещества следва да бъдат:
а)
или изпитване на тип ЕО (модул Б), посочено в приложение II, част 1, и по избор на производителя:
-
или съответствие на типа (модул В), посочено в приложение II, част 2,
-
или процедура на качествен контрол на производството (модул Г), посочена в приложение II, част 3,
-
или процедура на качествен контрол на продукта (модул Д), посочена в приложение II, част 4,
-
или проверка на продукта (модул Е), посочена в приложение II, част 5,
б)
или проверка в производствената единица, (модул Ж), посочена в приложение II, част 6.
2. Държавите-членки нотифицират Комисията и другите държави-членки за органите, определени от тях да извършват процедурите по оценка на съответствието, посочени по-горе, както и за специфичните задачи, възложени на тези органи и идентификационните номера, които са им определени от Комисията.
Комисията публикува в Официален вестник на Европейските общности списък на нотифицираните органи и техните идентификационни номера, както и задачите, които са им възложени. Комисията следва да гарантира, че списъкът се актуализира редовно.
Държавите-членки следва да прилагат минималните критерии, посочени в приложение III, за оценка на органите, за които Комисията следва да бъде нотифицирана. Органите, които удовлетворяват критериите за оценка, залегнали в съответните хармонизирани стандарти, се счита, че отговарят на съответните минимални критерии.
Ако някоя държава-членка, която е нотифицирала Комисията за даден орган, установи, че той не отговаря повече на критериите, посочени във втората алинея, трябва да оттегли нотификацията. Тя незабавно уведомява другите държави-членки и Комисията за това.
Член 7
1. Маркировката ЕО трябва да се поставя на самите взривни вещества на видно място, да бъде четлива и незаличима, а ако това е невъзможно - на закрепена идентификационна табелка или ако и това е невъзможно - на опаковката. Идентификационната табелка трябва да бъде направена така, че да не може да се използва повторно.
Използваният модел за маркировка ЕО следва да бъде копие на този в приложение IV.
2. Забранява се всякаква маркировка или надпис върху взривните вещества, които биха объркали трети лица относно значението и начина на изписване на маркировката ЕО. Всеки друг знак може да се поставя на взривно вещество, ако не бъде нарушена видимостта и четливостта на маркировката ЕО.
3. Без да се накърняват разпоредбите на член 8:
а)
ако дадена държава-членка установи, че маркировката ЕО е поставена неправомерно, производителят, негов представител, или отговорното за пускането на въпросния продукт на пазара на общността лице, трябва да бъде задължен да възстанови съответствието на продукта по отношение на изискванията за маркировката и да прекрати нарушението съобразно изискванията на тази държава-членка.
б)
в случай че неизпълнението продължи, държавата-членка следва да вземе всички необходими мерки за ограничаване или забрана на продажбата на въпросния продукт или да гарантира изтеглянето му от пазара съгласно процедурите, предвидени в член 8.
Член 8
1. Ако дадена държава-членка установи, че взривно вещество, притежаващо маркировка ЕО и използвано според предназначението си, може да застраши безопасността, тя незабавно взима всички необходими мерки за изтегляне на това взривно вещество от пазара или за забраняване пускането му на пазара или свободното му движение.
Държавата-членка незабавно информира Комисията за тези мерки, като посочва причините за тях, и по-специално дали несъответствието се дължи на:
-
неспазване на съществени изисквания,
-
неправилно прилагане на стандартите,
-
недостатък на стандарта.
2. Комисията се консултира със заинтересованите страни в най-кратък срок. Ако след консултацията Комисията установи, че мерките са оправдани, трябва незабавно да уведоми държавата-членка, която е поела инициативата, както и другите държави-членки. Ако след консултацията Комисията установи, че мерките са неоправдани, тя незабавно уведомява държавата-членка, която ги е взела.
В случай че мерките, посочени в параграф 1, се основават на недостатъци на стандартите, Комисията трябва първо да се консултира със заинтересованите страни и в рамките на 2 месеца да повдигне въпроса пред Постоянния комитет, създаден с Директива 83/189/ЕИО, ако държавата-членка, която е взела мерките възнамерява да ги продължи и да инициира процедурите, посочени в член 5.
3. Ако маркировката ЕО за съответствие е поставена на взривно вещество, което не отговаря на изискванията, компетентната държава-членка взима необходимите мерки по отношение на лицето, което е поставило маркировката, и уведомява Комисията и другите държави-членки за това.
ГЛАВА III
Разпоредби за надзор на трансферите в рамките на Общността
Член 9
1. Трансферът на взривните вещества, предмет на настоящата директива, може да се осъществи само съгласно следните разпоредби.
2. Упражняваният контрол съгласно законодателството на Общността или националните законодателства при трансфер на взривни вещества, уреден с настоящия член, не следва повече да се упражнява като вътрешен граничен контрол, а само като част от обикновената процедура по контрол, която се прилага в рамките на Общността, без всякаква дискриминация.
3. Получателят трябва да получи одобрение за трансфера на взривните вещества от компетентния орган на получаващата страна. Компетентният орган проверява дали получателят е юридически упълномощен да придобива взривни вещества и дали притежава необходимите лицензии или разрешителни. Лицето, отговарящо за трансфера трябва да нотифицира компетентните органи на държавите-членки на транзита или държавите-членки, през които преминават взривните вещества или тези държави, чието одобрение се изисква.
4. Ако дадена държава-членка счита, че има проблем с установяване на правото за придобиване на взривните вещества, посочено в параграф 3, тя предава наличната информация по въпроса на Комисията, която незабавно повдига въпроса пред Комитета съгласно член 12.
5. Ако компетентният орган по местоназначение одобри трансфера, той издава документ на получателя с цялата информация, посочена в параграф 7. Този документ трябва да придружава взривните вещества до пристигането им на местоназначението. Той трябва да бъде представян при поискване от съответните компетентни органи. Получателят трябва да си запази копие от документа и да го представи за проверка на компетентния орган по местоназначение при поискване от този компетентен орган.
6. Ако компетентният орган на държавата-членка счита, че не са необходими специални изисквания за сигурност като посочените в параграф 5, взривните вещества могат да се транспортират на цялата или част от територията, без предварително да бъде предоставена информация по смисъла на параграф 7. В такъв случай компетентният орган на приемащата страна издава одобрение за определен период, действието на което обаче може да бъде прекратено или то да бъде оттеглено по всяко време на базата на обосновано решение. Посоченият в параграф 5 документ, който трябва да придружава взривните вещества до пристигането им на местоназначението, отразява само за горепосоченото одобрение.
7. Ако трансферът на взривните вещества изисква специален контрол, за да бъдат спазени специалните изисквания за сигурност на цялата или част от територията на някоя държава-членка, получателят трябва предварително да предостави следната информация на компетентния орган по местоназначение:
-
имената и адресите на съответните оператори; тази информация трябва да бъде достатъчно подробна, за да се осъществи връзка с тези оператори и да се установи, че въпросните лица са официално оправомощени да получат пратката,
-
броя и количеството взривни вещества, които ще бъдат транспортирани,
-
пълно описание на взривните вещества и средствата за идентификация, включително и идентификационния номер по ООН,
-
ако взривните вещества трябва да бъдат пуснати на пазара, информация дали отговарят на условията за това,
-
средствата за транспортиране и маршрут,
-
предвидените дати на заминаване и пристигане,
-
при необходимост, точни входни и изходни пунктове в държавите-членки.
Компетентните органи на приемащата страна следва да проучат условията за трансфера, и по-специално изискванията за сигурност. Ако са изпълнени специалните изисквания за сигурност, се предоставя одобрение за трансфера. При транзитно преминаване през териториите на други държави-членки тези държави следва да проучат и одобрят трансфера при същите условия.
8. Без да се нарушават обичайните проверки, които държавите-членки извършват на своя територия при изпращане на стоките, по искане на съответните компетентни органи получателите и операторите от сектор взривни вещества изпращат на властите на държавата-членка изпращач и на държавата-членка по транзита цялата необходима информация за транспорта на стоките, с която разполагат.
9. Доставчикът не може да доставя взривни вещества, ако получателят не е получил необходимите разрешителни за трансфера съгласно разпоредбите на параграфи 3, 5, 6 и 7.
Член 10
1. Боеприпасите могат да се транспортират от една държава-членка в друга само съгласно установената в следващите параграфи процедура. Тези разпоредби се прилагат също така при трансфер на боеприпаси произтичащ от каталожна търговия.
2. Ако боеприпасите трябва да се транспортират в друга държава-членка, преди експедицията заинтересованото лице следва да съобщи на държавата-членка, където се намират боеприпасите следното:
-
имената и адресите на лицето, което продава или транспортира боеприпасите, на лицето, което ги закупува или придобива и при необходимост - на собственика,
-
адреса, на който боеприпасите трябва да бъдат получени или транспортирани,
-
количеството на боеприпасите, които трябва да бъдат получени или транспортирани,
-
данните, които дават възможност за идентифициране на боеприпасите, както и указание, че боеприпасите са преминали през проверка съгласно Конвенцията от 1 юли 1969 г. за взаимното признаване на защитната маркировка на леко стрелково оръжие,
-
средствата за транспорт,
-
датата на експедиция и очаквана дата на пристигане.
Посочената информация в последните две тирета може да не бъде предоставяна в случай на трансфер от един производител и търговец на оръжие на друг. Държавата-членка проучва условията на транспорта, и по-специално по отношение на безопасността. Ако такъв транспорт е разрешен от дадена държава-членка, в издадения от нея лиценз трябва да се включат всички данни, посочени в първата алинея. До пристигане на крайния пункт боеприпасите трябва да бъдат придружавани от лиценза, който трябва да се предоставя при всяко поискване от компетентните органи на държавите-членки.
3. Всяка държава-членка може да даде право на производителите и търговците на оръжие да транспортират боеприпаси от нейна територия до производител и търговец на оръжие, установен в друга държава-членка, без предврителното разрешение по смисъла на параграф 2. За целта трябва да издаде разрешение с 3-годишна валидност, което може да бъде отнето или анулирано с обосновано решение. До пристигане на крайния пункт боеприпасите трябва да бъдат придружавани от документ, съдържащ позоваване на това разрешение, който трябва да се предоставя при всяко поискване от компетентните органи на държавите-членки.
Преди да бъде извършен трансферът, производителят и търговецът на оръжие уведомява компетентните органи на държавата-членка, от която ще бъде извършен трансферът за всички данни, посочени в първата алинея на параграф 2.
4. Всяка държава-членка трябва да предостави на останалите списък на боеприпасите, които могат да бъдат транспортирани на територията ѝ, без нейното предварително съгласие.
Такива списъци с боеприпаси следва да бъдат предоставени на производителите и търговците на оръжие, които са получили одобрение за транспорт на боеприпаси без предварително разрешение съгласно процедурата, посочена в параграф 3.
5. Всяка държава-членка следва да предостави цялата полезна информация, с която разполага относно окончателните трансфери на боеприпаси, на онази държава-членка, на територията на която е извършен трансферът.
Цялата информация, получавана от държавите-членки по посочената в настоящия член процедура, се предоставя не по-късно от съответните трансфери на държавите-членки по местоназначение и ако е целесъобразно - на държавата-членка по транзита не по-късно от срока на доставката.
Член 11
Чрез дерогация от член 9, параграфи 3, 5, 6 и 7 и от член 10 дадена държава-членка в случай на сериозни заплахи или посегателства върху обществената сигурност в резултат на незаконно притежаване или използване на взривни вещества или боеприпаси, предмет на настоящата директива, може да вземе всички необходими мерки относно трансфера на взривни вещества или боеприпаси, за да предотврати незаконното им притежаване или употреба.
Тези мерки трябва да зачитат принципа на пропорционалност. Те не трябва да представляват нито средство за произволна дискриминация, нито скрито ограничаване на търговските взаимоотношения между държавите-членки.
Всяка държава-членка, която предприема такива мерки, следва незабавно да уведоми за това Комисията, а Комисията уведомява за това останалите държави-членки.
ГЛАВА IV
Други разпоредби
Член 12
1. Държавите-членки създават мрежа за обмен на информация за изпълнението на членове 9 и 10. Те уведомяват останалите държави-членки и Комисията за националните органи, отговарящи за изпращане или получаване на информацията и за прилагане на процедурите, посочени в членове 9 и 10.
2. За целите на изпълнението на настоящата директива разпоредбите на Регламент (ЕИО) № 1468/81, и по-специално онези, които се отнасят до конфиденциалността се прилагат mutatis mutandis.
Член 13
1. Комисията се подпомага от комитет, който се състои от представители на държавите-членки, и който е председателстван от представител на Комисията.
Комитетът проучва всеки въпрос, свързан с прилагането на настоящата директива, повдигнат от председателя или по собствена инициатива, или по искане на представител на дадена държава-членка.
2. Представителят на Комисията следва да предостави на комитета проект за мерките, които трябва да бъдат взети. Комитетът дава становището си по проекта срок, определен от председателя в зависимост от спешността на въпроса. Становището се приема с мнозинство съгласно член 148, параграф 2 от Договора в случай на решения, които Съветът следва да вземе по предложение на Комисията. Гласовете на представителите на държавите-членки в комитета следва да бъдат претеглени по начина, изложен в горецитирания член. Председателят не гласува.
Комисията приема мерки, които прилага незабавно. Обаче ако тези мерки не отговарят на мнението на комитета, те трябва да бъдат съобщени незабавно от Комисията на Съвета. В този случай Комисията отлага прилагането на взетите мерки за срок от три месеца от датата на съобщението.
Съветът може с квалифицирано мнозинство да вземе различно решение в рамките на срока, посочен във втората алинея.
3. Посочената в параграф 2 процедура се спазва, като се отчитат и измененията на препоръките на ООН в бъдеще.
Член 14
Държавите-членки държат на разположение на другите държави-членки и на Комисията актуализираната информация относно предприятията от сектора взривни вещества, разполагащи с лицензи или разрешителни съгласно член 1, параграф 4.
Държавите-членки се уверяват дали тези предприятия разполагат със система за проследяване на притежанието на взривните вещества, с която притежателите на взривните вещества могат да бъдат идентифицирани по всяко време. Условията за прилагане на тази алинея са приети в съответствие с процедурата на комитета, посочена в член 13.
Предприятията от сектор взривни вещества трябва да поддържат регистри на сделките си, който е условие за изпълнение на задълженията им по настоящия член.
Посочените в настоящия член документи трябва да се съхраняват най-малко 3 години след края на календарната година, когато е сключена вписаната сделката, дори и ако предприятието е прекратило търговската си дейност. Те трябва да бъдат на разположение за инспекция незабавно по искане на компетентните органи.
Член 15
Държавите-членки гарантират, че взривните вещества имат необходимата маркировка.
Член 16
Когато дадена държава-членка издава лиценз или разрешение за производство на взривни вещества, тя по-специално проверява дали отговорните лица могат да изпълнят поетите от тях технически задължения.
ГЛАВА V
Заключителни разпоредби
Член 17
Всяка държава-членка определя какви санкции ще прилага при нарушаване на разпоредбите, приети за изпълнение на настоящата директива. Тези санкции трябва да бъдат достатъчни за насърчаване на изпълнението на тези разпоредби.
Член 18
Всяка държава-членка приема в рамките на националното законодателство необходимите мерки, за да даде възможност на компетентните власти да изземат всеки продукт, предмет на настоящата директива, ако има достатъчно доказателства, че този продукт е незаконно придобит, използван или търгуван.
Член 19
1. Държавите-членки въвеждат в сила разпоредбите, необходими за да се съобразят с членове 9, 10, 11, 12, 13 и 14, преди 30 септември 1993 г.
2. Държавите-членки приемат и публикуват до 30 юни 1994 г. законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за да се съобразят с разпоредбите, различни от посочените в параграф 1. Те информират незабавно Комисията за това.
Те прилагат тези разпоредби, считано от 1 януари 1995 г.
3. Когато държавите-членки приемат разпоредбите, посочени в параграфи 1 и 2, тези разпоредби съдържат позоваване на настоящата директива или те се придружават от такова позоваване при официалното им публикуване. Условията и редът на това позоваване се определят от държавите-членки.
4. До 31 декември 2002 г. обаче държавите-членки позволяват пускането на взривни вещества на пазара в съответствие с действащите преди 31 декември 1994 г. на тяхна територия разпоредби от националното законодателство.
5. Държавите-членки съобщават на Комисията текстовете на разпоредбите от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 20
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Люксембург на 5 април 1993 година.
DIRECTIVE 93/15/CEE DU CONSEIL du 5 avril 1993 relative à l'harmonisation des dispositions concernant la mise sur le marché et le contrôle des explosifs à usage civil
LE CONSEIL DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES,
vu le traité instituant la Communauté économique européenne, et notamment son article 100 A,
vu la proposition de la Commission(1) ,
en coopération avec le Parlement européen(2) ,
vu l'avis du Comité économique et social(3) ,
considérant que l'article 8 A prévoit que le marché intérieur doit être établi au plus tard le 31 décembre 1992; que le marché intérieur comporte un espace sans frontières intérieures dans lequel la libre circulation des marchandises, des personnes, des services et des capitaux est assurée selon les dispositions du traité;
considérant que l'article 100 A du traité, en son paragraphe 3, prévoit que, en matière de sécurité, la Commission, dans ses propositions, prend pour base un niveau de protection élevé;
considérant que la libre circulation des produits suppose que certaines conditions de fond soient remplies; en particulier que la libre circulation des explosifs suppose une harmonisation des législations relatives à la mise sur le marché des explosifs;
considérant que les explosifs à usage civil font l'objet de réglementations nationales détaillées, principalement au regard des exigences de sécurité et de sûreté; que ces réglementations nationales prescrivent en particulier que les autorisations de mise sur le marché ne sont octroyées que si les explosifs satisfont à des séries d'essais;
considérant qu'une harmonisation des conditions de mise sur le marché suppose que les dispositions nationales divergentes soient harmonisées pour garantir la libre circulation de ces produits, sans que les niveaux de sécurité et de sûreté optimaux ne soient abaissés;
considérant que la présente directive ne définit que les exigences essentielles auxquelles doivent satisfaire les essais de conformité des explosifs; que, pour faciliter la preuve de la conformité aux exigences essentielles, il est très utile de disposer de normes harmonisées sur le plan européen concernant notamment les méthodes d'essai des explosifs; que de telles normes n'existent pas à l'heure actuelle;
considérant que ces normes harmonisées sur le plan européen sont élaborées par des organismes privés et doivent conserver leur statut de texte non obligatoire; que, à cette fin, le comité européen de normalisation (CEN) a été reconnu comme un des deux organismes compétents pour adopter les normes harmonisées conformément aux orientations générales pour la coopération entre la Commission, le CEN et le comité européen de normalisation électronique (Cenélec), ratifiées le 13 novembre 1984; que, aux fins de la présente directive, on entend par norme harmonisée un texte de spécifications techniques adopté par le CEN, sur mandat de la Commission, conformément à la directive 83/189/CEE du Conseil, du 28 mars 1983, prévoyant une procédure d'information dans le domaine des normes et réglementations techniques(4) , ainsi qu'en vertu des orientations générales susmentionnées;
considérant que le Conseil, par sa décision 90/683/CEE, du 13 décembre 1990, concernant les modules relatifs aux différentes phases des procédures d'évaluation de la conformité et destinés à être utilisés dans des directives d'harmonisation technique(5) , a mis en place les moyens harmonisés en matière de procédures d'évaluation de la conformité; que l'application de ces modules aux explosifs permet de déterminer la responsabilité des fabricants et des organismes chargés d'effectuer des procédures d'évaluation de la conformité en tenant compte de la nature des explosifs concernés;
considérant que, en matière de sécurité, les règles relatives au transport des explosifs font l'objet de conventions et d'accords internationaux; qu'il existe au niveau international des recommandations de l'Organisation des Nations unies en matière de transport des marchandises dangereuses, y compris les explosifs, dont la portée dépasse le cadre communautaire; que, par conséquent, la présente directive ne vise pas les règles relatives au transport;
considérant que les articles pyrotechniques nécessitent des mesures appropriées en vue des besoins de protection des consommateurs et de sécurité du public; qu'il est prévu de préparer une directive complémentaire à ce sujet;
considérant que, pour ce qui est de la définition des produits visés par la présente directive, il convient de se rattacher à la définition de ces produits telle que prévue par les recommandations précitées;
considérant que la présente directive comprend dans son champ d'application les munitions, mais uniquement en ce qui concerne les règles relatives au contrôle des transferts ainsi qu'aux dispositions qui y sont liées; que, les munitions faisant l'objet de transferts dans des conditions analogues aux armes, il convient de soumettre les transferts de munitions à des dispositions analogues à celles applicables aux armes, telles que prévues par la directive 91/477/CEE, du 18 juin 1991, relative au contrôle de l'acquisition et de la détention d'armes(6) ;
considérant que la protection de la santé et de la sécurité des travailleurs produisant ou utilisant des explosifs doit également être assurée; qu'une directive complémentaire visant notamment la protection de la santé et de la sécurité des travailleurs dans le cadre des travaux de fabrication, de stockage et d'utilisation des explosifs est en préparation;
considérant qu'il convient, dans le cas de menaces ou d'atteintes graves à la sûreté en raison de la détention ou de l'emploi illicites d'explosifs ou de munitions relevant de la présente directive, de permettre aux États membres de déroger, dans certaines conditions, aux dispositions de la présente directive en matière de transfert;
considérant enfin qu'il importe d'établir des mécanismes de coopération administrative et qu'il convient à cet égard que les autorités compétentes s'inspirent du règlement (CEE) no 1468/81 du Conseil, du 19 mai 1981, relatif à l'assistance mutuelle entre les autorités administratives des États membres et à la collaboration entre celles-ci et la Commission en vue d'assurer la bonne application des réglementations douanière ou agricole(7) ;
considérant que la présente directive n'affecte pas le pouvoir des États membres de prendre les mesures nécessaires en vue de prévenir le trafic illégal des explosifs et des munitions,
A ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DIRECTIVE:
CHAPITRE PREMIER Dispositions générales
Article premier
1. La présente directive s'applique aux explosifs tels que définis au paragraphe 2.
2. Par explosifs, on entend les matières et objets considérés comme tels par les «Recommandations des Nations unies relatives au transport des marchandises dangereuses» et figurant dans la classe 1 de ces recommandations.
3. La présente directive ne s'applique pas:
- aux explosifs, y compris les munitions, destinés à être utilisés, conformément à la législation nationale, par les forces armées ou la police,
- aux articles pyrotechniques,
- aux munitions, sauf en ce qui concerne les dispositions des articles 10, 11, 12, 13, 17, 18 et 19.
4. Aux fins de la présente directive, on entend par:
- «recommandations des Nations unies»: les recommandations établies par le comité d'experts en matière de transport de marchandises dangereuses de l'organisation des Nations unies, telles que publiées par ladite organisation (Livre orange), et telles que modifiées à la date d'adoption de la présente directive,
- «sécurité»: la prévention des accidents et, à défaut, la limitation de leurs effets,
- «sûreté»: prévention d'une utilisation à des fins contraires à l'ordre public,
- «armurier»: toute personne physique ou morale dont l'acitivité professionnelle consiste en tout ou en partie dans la fabrication, le commerce, l'échange, la location, la réparation ou la transformation d'armes à feu et de munitions,
- «autorisation de transfert»: la décision prise au regard des transferts envisagés d'explosifs à l'intérieur de la Communauté,
- «entreprise du secteur des explosifs»: toute personne morale ou physique possédant une licence ou autorisation de fabrication, de stockage, d'utilisation, de transferts ou de commerce des explosifs,
- «mise sur le marché»: toute première mise à disposition, à titre gratuit ou onéreux, d'explosifs visés par la présente directive en vue de leur distribution et/ou utilisation sur le marché communautaire,
- «transfert»: tout déplacement physique d'explosifs à l'intérieur du territoire communautaire à l'exclusion des déplacements réalisés dans un même site.
5. La présente directive n'empêche pas les États membres de désigner certaines substances non couvertes par la présente directive comme étant des explosifs, en vertu d'une loi ou d'une réglementation nationale.
CHAPITRE II Harmonisation des législations relatives aux explosifs
Article 2
1. Les États membres ne peuvent pas interdire, restreindre ou entraver la mise sur le marché des explosifs entrant dans le champ d'application de la présente directive et qui satisfont aux exigences de la présente directive.
2. Les États membres prennent les mesures nécessaires afin d'assurer que les explosifs entrant dans le champ d'application de la présente directive ne puissent être mis sur le marché communautaire que s'ils respectent toutes les dispositions de la présente directive, s'ils sont munis du marquage CE tel que décrit à l'article 7 et s'ils ont fait l'objet d'une évaluation de leur conformité selon les procédures mentionnées à l'annexe II.
3. Lorsque les explosifs entrant dans le champ d'application de la présente directive font l'objet d'autres directives qui portent sur d'autres aspects et qui prévoient l'apposition du marquage CE, ce dernier indique que les produits précités sont présumés conformes aussi aux dispositions de ces autres directives qui leur sont applicables.
Article 3
Les explosifs entrant dans le champ d'application de la présente directive doivent satisfaire aux exigences essentielles de sécurité figurant à l'annexe I qui leur sont applicables.
Article 4
1. Les États membres considèrent comme conformes aux exigences essentielles de sécurité, visées à l'article 3, les explosifs entrant dans le champ d'application de la présente directive, lorsque ces derniers sont conformes aux normes nationales les concernant qui transposent les normes harmonisées dont les références ont fait l'objet d'une publication au Journal officiel des Communautés européennes. Les États membres publient les références des normes nationales transposant les normes harmonisées.
2. La Commission précisera les travaux réalisés dans le domaine des normes harmonisées dans le cadre du rapport présenté au Parlement européen et au Conseil sur l'application de la directive 83/189/CEE et prévu par l'article 11 paragraphe 2 de ladite directive.
Article 5
Lorsqu'un État membre ou la Commission estiment que les normes harmonisées visées à l'article 4 ne satisfont pas entièrement aux exigences essentielles visées à l'article 3, la Commission ou l'État membre concerné portent la question devant le comité permanent institué par la directive 83/189/CEE, en donnant les raisons. Ce comité formule un avis sans délai.
Au vu de l'avis dudit comité, la Commission notifie aux États membres les mesures à prendre en ce qui concerne les normes et la publication visées à l'article 4.
Article 6
1. Les procédures d'attestation de conformité des explosifs sont:
a) soit l'examen CE de type (module B) visé à l'annexe II partie 1 et au choix du fabricant:
- soit la conformité au type (module C) visée à l'annexe II partie 2,
- soit la procédure relative à l'assurance de qualité de production (module D) visée à l'annexe II partie 3,
- soit la procédure relative à l'assurance de qualité du produit (module E) visée à l'annexe II partie 4,
- soit la vérification sur produit (module F) visée à l'annexe II partie 5;
b) soit la vérification à l'unité (module G) visée à l'annexe II partie 6.
2. Les États membres notifient à la Commission et aux autres États membres les organismes qu'ils ont désignés pour effectuer les procédures d'évaluation de la conformité visées ci-dessus ainsi que les tâches spécifiques pour lesquelles ces organismes ont été désignés et les numéros d'identification qui leur ont été attribués préalablement par la Commission.
La Commission publie, au Journal officiel des Communautés européennes, la liste des organismes notifiés comprenant leurs numéros d'identification ainsi que les tâches pour lesquelles ils ont été notifiés. Elle assure la mise à jour de cette liste.
Les États membres appliquent les critères minimaux énoncés à l'annexe III pour l'évaluation des organismes à notifier. Les organismes qui satisfont aux critères d'évaluation fixés par les normes harmonisées correspondantes sont présumés satisfaire aux critères minimaux pertinents.
Un État membre qui a notifié un organisme doit retirer cette notification s'il constate que cet organisme ne satisfait plus aux critères visés au deuxième alinéa. Il en informe immédiatement les autres États membres et la Commission.
Article 7
1. Le marquage CE de conformité est apposé de manière visible, facilement lisible et indélébile soit sur les explosifs soit, si cela n'est pas possible, sur une étiquette fixée sur ceux-ci, soit enfin, si les deux premières méthodes ne sont pas réalisables, sur l'emballage. L'étiquette doit être conçue de manière à ne pas pouvoir être réutilisée.
L'annexe IV donne le modèle à utiliser pour le marquage CE.
2. Il est interdit d'apposer sur les explosifs des marques ou inscriptions propres à tromper les tiers sur la signification et le graphisme du marquage CE. Toute autre marque peut être apposée sur les explosifs à condition de ne pas réduire la visibilité et la lisibilité du marquage CE.
3. Sans préjudice des dispositions de l'article 8:
a) tout constat, par un État membre, de l'apposition indue du marquage CE entraîne pour le fabricant, son mandataire ou, à défaut, le responsable de la mise sur le marché communautaire du produit en question l'obligation de remettre le produit en conformité en ce qui concerne les dispositions sur le marquage et de faire cesser l'infraction dans les conditions fixées par cet État membre;
b) dans le cas où la non-conformité persiste, l'État membre doit prendre toutes les mesures appropriées pour restreindre ou interdire la mise sur le marché du produit concerné ou assurer son retrait du marché selon les procédures prévues à l'article 8.
Article 8
1. Lorsqu'un État membre constate qu'un explosif muni du marquage CE de conformité et utilisé conformément à sa destination risque de compromettre la sécurité, il prend toutes les mesures provisoires utiles pour retirer cet explosif du marché, interdire sa mise sur le marché ou sa libre circulation.
L'État membre informe immédiatement la Commission de ces mesures, en indique les raisons et, en particulier, si la non-conformité résulte:
- du non-respect des exigences essentielles,
- d'une mauvaise application des normes
ou
- d'une lacune de ces normes.
2. La Commission consulte les parties concernées dans les plus brefs délais. Lorsque la Commission constate, après cette consultation, que les mesures sont justifiées, elle en informe immédiatement l'État membre qui a pris l'initiative ainsi que les autres États membres. Lorsque la Commission constate, après cette consultation, que les mesures sont injustifiées, elle en informe immédiatement l'État membre qui a pris cette décision.
Dans le cas particulier où les mesures visées au paragraphe 1 sont motivées par une lacune des normes, la Commission, après consultation des parties concernées, saisit le comité permanent institué par la directive 83/189/CEE dans un délai de deux mois si l'État membre ayant pris les mesures entend les maintenir et entame les procédures visées à l'article 5.
3. Lorsqu'un explosif non conforme est muni du marquage CE de conformité, l'État membre compétent prend à l'encontre de celui qui a apposé le marquage les mesures appropriées et en informe la Commission et les autres États membres.
CHAPITRE III Dispositions relatives au contrôle des transferts dans la Communauté
Article 9
1. Les explosifs couverts par la présente directive ne peuvent être transférés que selon la procédure prévue aux paragraphes suivants.
2. Les contrôles effectués en application du droit communautaire ou de la législation nationale en cas de transferts d'explosifs qui sont régis par le présent article ne le sont plus en tant que contrôles aux frontières intérieures mais uniquement dans le cadre des contrôles normaux effectués, de manière non discriminatoire, sur l'ensemble du territoire de la Communauté.
3. Pour pouvoir réaliser le transfert des explosifs, le destinataire doit obtenir une autorisation de transfert de l'autorité compétente du lieu de destination. L'autorité compétente vérifie que le destinataire est légalement habilité à acquérir des explosifs et qu'il détient les licences ou autorisations nécessaires. Le transit d'explosifs via le territoire d'un ou de plusieurs États membres doit être notifié par le responsable du transfert aux autorités compétentes de cet (ces) État(s) membre(s), dont l'approbation est requise.
4. Au cas où un État membre considère qu'il existe un problème concernant la vérification de l'habilitation à l'acquisition qui est visée au paragraphe 3, cet État membre transmet les informations disponibles à ce sujet à la Commission qui, sans délai, saisit le comité prévu à l'article 13.
5. Si l'autorité compétente du lieu de destination autorise le transfert, elle délivre au destinataire un document matérialisant l'autorisation de transfert comportant toutes les informations énoncées au paragraphe 7. Ce document doit accompagner les explosifs jusqu'au point prévu de destination des explosifs. Il doit être présenté à toute réquisition des autorités compétentes. Une copie de ce document est conservée par le destinataire qui le présente à l'autorité compétente du lieu de destination à la demande de celle-ci.
6. Lorsque l'autorité compétente d'un État membre considère que des exigences particulières de sûreté, telles que celles mentionnées au paragraphe 7, ne sont pas requises, le transfert d'explosifs sur le territoire ou une partie du territoire de cet État membre peut être effectué sans la fourniture préalable des informations indiquées au paragraphe 7. L'autorité compétente du lieu de destination délivre alors une autorisation de transfert valable pour une durée déterminée mais susceptible d'être à tout moment suspendue ou retirée sur décision motivée. Le document visé au paragraphe 5, qui accompagne les explosifs jusqu'au lieu de destination, fait alors mention uniquement de l'autorisation de transfert précitée.
7. Lorsque les transferts d'explosifs nécessitent des contrôles spécifiques permettant de déterminer si ces transferts répondent à des exigences particulières de sûreté sur le territoire ou une partie du territoire d'un État membre, les informations mentionnées ci-après sont fournies préalablement au transfert, par le destinataire à l'autorité compétente du lieu de destination:
- le nom et l'adresse des opérateurs concernés. Ces données doivent être suffisamment détaillées pour permettre, d'une part, de contacter ces opérateurs et, d'autre part, d'établir que les personnes en cause sont officiellement habilitées à réceptionner l'envoi,
- le nombre et la quantité d'explosifs transférés,
- une description complète de l'explosif en question, ainsi que les moyens d'identification, y compris le numéro d'identification des Nations unies,
- les informations relatives au respect des conditions de mise sur le marché, lorsqu'il y a mise sur le marché,
- le mode de transfert et l'itinéraire,
- les dates prévues de départ et d'arrivée,
- au besoin, les points de passage précis à l'entrée et à la sortie des États membres.
Les autorités compétentes du lieu de destination examinent les conditions dans lesquelles le transfert doit avoir lieu, notamment au regard des exigences particulières de sûreté. Dans le cas où les exigences particulières de sûreté sont satisfaites, le transfert est autorisé. En cas de transit via le territoire d'autres États membres, ceux-ci examinent et approuvent dans les mêmes conditions les informations relatives au transfert.
8. Sans préjudice des contrôles normaux que l'État membre de départ exerce sur son territoire conformément à la présente directive, les destinataires ou les opérateurs du secteur des explosifs transmettent aux autorités compétentes de l'État membre de départ ainsi qu'à celles de l'État membre de transit, sur leur demande, toute information utile dont ils disposent au sujet des transferts d'explosifs.
9. Aucun fournisseur ne pourra réaliser le transfert des explosifs si le destinataire n'a pas obtenu les autorisations nécessaires à cet effet selon les dispositions des paragraphes 3, 5, 6 et 7.
Article 10
1. Les munitions ne peuvent être transférées d'un État membre à un autre que selon la procédure prévue aux paragraphes suivants. Ces dispositions s'appliquent également dans le cas de transfert de munitions résultant d'une vente par correspondance.
2. En ce qui concerne les transferts de munitions vers un autre État membre, l'intéressé communique avant toute expédition à l'État membre dans lequel se trouvent ces munitions:
- le nom et l'adresse du vendeur ou cédant et de l'acheteur ou acquéreur et, le cas échéant, du propriétaire,
- l'adresse de l'endroit vers lequel ces munitions seront envoyées ou transportées,
- le nombre de munitions faisant partie de l'envoi ou du transport,
- les données permettant l'identification de ces munitions et, en outre, l'indication du fait qu'elles ont fait l'objet d'un contrôle selon les dispositions de la convention du 1er juillet 1969 relative à la reconnaissance réciproque des poinçons d'épreuve des armes à feu portatives,
- le moyen de transfert,
- la date de départ et la date estimée d'arrivée.
Les informations visées aux deux derniers tirets n'ont pas à être communiquées en cas de transfert entre armuriers. L'État membre examine les conditions dans lesquelles le transfert aura lieu, notamment au regard de la sûreté. Si l'État membre autorise ce transfert, il délivre un permis qui reprend toutes les mentions visées au premier alinéa. Ce permis doit accompagner les munitions jusqu'à leur destination; il doit être présenté à toute réquisition des autorités compétentes des États membres.
3. Chaque État membre peut octroyer à des armuriers le droit d'effectuer des transferts de munitions à partir de son territoire vers un armurier établi dans un autre État membre sans autorisation préalable au sens du paragraphe 2. Il délivre à cet effet un agrément valable pour une période de trois ans et pouvant être à tout moment suspendu ou annulé par décision motivée. Un document faisant référence à cet agrément doit accompagner les munitions jusqu'à leur destination. Ce document doit être présenté à toute réquisition des autorités compétentes des États membres.
Avant la réalisation du transfert les armuriers communiquent aux autorités de l'État membre à partir duquel le transfert sera effectué tous les renseignements mentionnés au paragraphe 2 premier alinéa.
4. Chaque État membre communique aux autres États membres une liste des munitions pour lesquelles l'autorisation de transfert vers son territoire peut être donnée sans accord préalable.
Ces listes de munitions seront communiquées aux armuriers qui ont obtenu un agrément pour transférer des munitions sans autorisation préalable dans le cadre de la procédure prévue au paragraphe 3.
5. Chaque État membre transmet toute information utile dont il dispose au sujet des transferts définitifs de munitions à l'État membre vers le territoire duquel ces transferts sont effectués.
Les informations que les États membres reçoivent en application des procédures prévues par le présent article seront communiquées, au plus tard lors du transfert, à l'État membre de destination et, le cas échéant, au plus tard lors du transfert, aux États membres de transit.
Article 11
Par dérogation à l'article 9 paragraphes 3, 5, 6 et 7 et à l'article 10, un État membre, dans le cas de menaces graves ou d'atteintes à la sûreté en raison de la détention ou de l'emploi illicites d'explosifs ou de munitions relevant de la présente directive, peut prendre toute mesure nécessaire en matière de transfert d'explosifs ou de munitions afin de prévenir cette détention ou cet emploi illicites.
Ces mesures respectent le principe de proportionnalité. Elles ne doivent constituer ni un moyen de discrimination arbitraire ni une restriction déguisée dans le commerce entre États membres.
Tout État membre qui adopte de telles mesures les notifie sans délai à la Commission, qui en informe les autres États membres.
CHAPITRE IV Autres dispositions
Article 12
1. Les États membres établissent des réseaux d'échange d'informations pour l'application des articles 9 et 10. Ils indiquent aux autres États membres et à la Commission les autorités nationales qui sont chargées de transmettre ou de recevoir des informations et d'appliquer les formalités prévues auxdits articles 9 et 10.
2. Aux fins de l'application de la présente directive, les dispositions du règlement (CEE) no 1468/81, notamment celles relatives à la confidentialité, sont applicables mutatis mutandis.
Article 13
1. La Commission est assistée par un comité composé des représentants des États membres et présidé par le représentant de la Commission.
Le comité examine toute question relative à l'application de la présente directive que son président peut soulever, soit de sa propre initiative, soit à la demande du représentant d'un État membre.
2. Le représentant de la Commission soumet au comité un projet de mesures à prendre. Le comité émet un avis sur ce projet dans un délai que le président peut fixer en fonction de l'urgence de la question en cause. L'avis est émis à la majorité prévue à l'article 148 paragraphe 2 du traité pour l'adoption des décisions que le Conseil est appelé à prendre sur proposition de la Commission. Lors des votes au sein du comité, les voix des représentants des États membres sont affectées de la pondération définie à l'article précité. Le président ne prend pas part au vote.
La Commission arrête des mesures qui sont immédiatement applicables. Toutefois, si elles ne sont pas conformes à l'avis émis par le comité, ces mesures sont aussitôt communiquées par la Commission au Conseil. Dans ce cas, la Commission diffère l'application des mesures décidées par elle d'un délai de trois mois à compter de la date de la communication.
Le Conseil, statuant à la majorité qualifiée, peut prendre une décision différente dans le délai prévu au deuxième alinéa.
3. La procédure définie au paragraphe 2 s'applique notamment pour tenir compte des modifications futures des recommandations des Nations unies.
Article 14
Les États membres tiennent à la disposition des autres États membres et de la Commission les informations mises à jour relatives aux entreprises du secteur des explosifs possédant une licence ou une autorisation, telles que visées à l'article 1er paragraphe 4.
Les États membres vérifient que ces entreprises du secteur des explosifs disposent d'un système de pistage de la détention des explosifs permettant d'identifier, à tout moment, leur détenteur. Les conditions d'application du présent alinéa sont arrêtées selon la procédure du comité visée à l'article 13.
Les entreprises en question du secteur des explosifs tiennent des registres de leurs opérations leur permettant de satisfaire aux obligations prévues au présent article.
Les documents visés par le présent article doivent être conservés pendant une période de trois ans au minimum à partir de la fin de l'année civile au cours de laquelle a eu lieu l'opération enregistrée, et même lorsque l'entreprise n'exerce plus ses activités. Ils doivent être immédiatement disponibles pour un contrôle éventuel à la demande des autorités compétentes.
Article 15
Les États membres veillent à ce que les explosifs soient munis d'un marquage approprié.
Article 16
Lorsqu'un État membre délivre une licence ou une autorisation afin de permettre d'exercer une activité de fabrication d'explosifs, il contrôle en particulier la capacité des responsables à assurer le respect des engagements techniques qu'ils prennent.
CHAPITRE V Dispositions finales
Article 17
Chaque État membre établit les sanctions à appliquer en cas d'infraction aux dispositions adoptées en exécution de la présente directive. Ces sanctions doivent être suffisantes pour inciter au respect de ces dispositions.
Article 18
Chaque État membre adopte, dans le cadre de son droit interne, les mesures nécessaires pour permettre aux autorités compétentes de saisir tout produit entrant dans le champ d'application de la présente directive, s'il existe des preuves suffisantes que ce produit fera l'objet d'une acquisition, d'un usage ou d'un trafic illicites.
Article 19
1. Les États membres mettent en vigueur les dispositions nécessaires pour se conformer aux articles 9, 10, 11, 12, 13 et 14, avant le 30 septembre 1993.
2. Les États membres adoptent et publient avant le 30 juin 1994 les dispositions législatives, réglementaires et administratives nécessaires pour se conformer aux autres dispositions que celles mentionnées au paragraphe 1. Ils en informent immédiatement la Commission.
Ils appliquent ces dispositions à partir du 1er janvier 1995.
3. Lorsque les États membres adoptent les dispositions visées aux paragraphes 1 et 2, celles-ci contiennent une référence à la présente directive ou sont accompagnées d'une telle référence lors de leur publication officielle. Les modalités de cette référence sont arrêtées par les États membres.
4. Toutefois, les États membres admettent, pour la période allant jusqu'au 31 décembre 2002, la mise sur leur marché des explosifs conformes aux réglementations nationales en vigueur sur leur territoire avant la date du 31 décembre 1994.
5. Les États membres communiquent à la Commission le texte des dispositions de droit interne qu'ils adoptent dans le domaine régi par la présente directive.
Article 20
Les États membres sont destinataires de la présente directive.
Fait à Luxembourg, le 5 avril 1993.