32005R1870
L 300/19
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 1870/2005 НА КОМИСИЯТА
от 16 ноември 2005 година
за откриване и управление на тарифни квоти и за установяване на режим за лицензии за внос и лицензии за произход на чесън, внесен от трети страни
КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност,
като взе предвид Договора за присъединяване на Чешката република, Естония, Кипър, Латвия, Литва, Унгария, Малта, Полша, Словения и Словакия,
като взе предвид Акта за присъединяване на Чешката република, Естония, Кипър, Латвия, Литва, Унгария, Малта, Полша, Словения и Словакия, и по-специално член 41, първи параграф от него,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 2200/96 на Съвета от 28 октомври 1996 г. относно общата организация на пазара на плодове и зеленчуци (1), и по-специално член 31, параграф 2 и член 34, параграф 1 от него,
като има предвид, че:
(1)
След преговорите, проведени съгласно член ХХVIII от ГАТТ 1994 г., Общността измени условията за внос на чесън. От 1 юни 2001 г. обикновеното мито за внос на чесън с код по КН 0703 20 00 е съставено от 9,6 % „ad valorem“ и специфично мито 1 200 EUR на тон нето тегло. Все пак беше отворена специфична квота от 38 370 тона освободени от специфично мито, по силата на споразумение чрез размяна на писма между Европейската общност и Република Аржентина в рамките на член ХХVIII от Общото споразумение за митата и търговията (ГАТТ) от 1994 г. предвид изменението на отстъпките за чесъна, предвидени в списък СХL към ГАТТ, одобрен с Решение 2001/404/ЕО на Съвета (2) (наричана по-долу „квота ГАТТ“). Споразумението предвижда квотата да бъде разпределена на 19 147 тона за внос с произход от Аржентина (поредни номера 09.4104 и 09.4099), 13 200 тона за внос с произход от Китай, (поредни номера 09.4105 и 09.4100) и 6 023 тона за внос с произход от други страни (поредни номера 09.4106 и 09.4102).
(2)
Извън тази квота ГАТТ, чесън може да се внася с обикновено мито или при преференциални условия, в рамките на споразумения, сключени между Общността и трети страни.
(3)
Чесънът е важен продукт от сектора на плодовете и зеленчуците на Европейския съюз с годишно производство на Общността от около 250 000 тона. Годишният внос от трети страни също е значителен, варира от 60 000 тона до 80 000 тона. Двете основни страни вносителки са Китай (30 000-40 000 тона годишно) и Аржентина (около 15 000 тона годишно).
(4)
Условията за управлението на тези тарифни квоти са определени с Регламент (ЕО) № 565/2002 на Комисията от 2 април 2002 г. за управление на тарифни квоти и въвеждащ режим на лицензии за внос на чесън от трети страни (3). В светлината на опита от изпълнението на гореспоменатия регламент, някои условия трябва да бъдат изменени с цел повече яснота и опростяване на системата.
(5)
Предвид съществуването на специфично мито за непреференциалния внос извън квотата ГАТТ, управлението на квотата ГАТТ налага въвеждането на режим на лицензии за внос. Този режим трябва да позволява детайлно проследяване на целия внос на чесън. Правилата на този режим трябва да допълват правилата, установени с Регламент (ЕО) № 1291/2000 на Комисията от 9 юни 2000 г. относно общи правила за приложение на режима на лицензиите за внос, износ и префиксация за селскостопанските продукти и може да предвиди изключения от него (4).
(6)
За да се контролира внимателно всеки внос, особено след установените напоследък случаи на измама, трябва да се въведат два вида лицензии за внос на чесън. Опитът показва, че измамата с този продукт обикновено се състои в това, че китайски чесън се изнася в трети страни, които имат споразумения за преференциална търговия с Европейската общност. Чесънът влиза в Европейския съюз с фалшиви документи.
(7)
Преминаването от единия режим в другия трябва да бъде възможно най-хармонично. За тази цел, някои от правилата за приложение на Регламент (ЕО) № 565/2002 трябва да бъдат запазени, както и да се запазят някои традиционни важни дати.
(8)
Вносът на чесън трябва да бъде контролиран съгласно член 308г от Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията от 2 юли 1993 г. съдържащ някои разпоредби за прилагане на Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета за определяне на Митническия кодекс на Общността (5).
(9)
Важно е да се осигурят стабилни цени на пазара с чесън в Общността, като се избегне ненужно изкривяване на пазара чрез големи колебания в цените и неблагоприятни последствия за производителите от Общността. За тази цел е необходимо да се подкрепи конкуренцията между вносителите и да се намалят техните административни задължения.
(10)
В интерес на настоящите вносители, които внасят значителни количества чесън, и в интерес на новите вносители, които се появяват на пазара и следва да могат да се възползват от възможността да поискат лицензии за внос на количества от тарифните квоти, е необходимо да се направи разлика между традиционните вносители и новите вносители. Трябва да се предвиди ясно определяне на тези две категории вносители и да се определи известен брой критерии за статута на молителите и за използването на издадените лицензии за внос.
(11)
Количествата, предоставени на тези категории вносители, трябва да бъдат определени въз основа на действително внесените количества, а не въз основа на издадените лицензии.
(12)
За да се позволи на вносителите от Чешката република, Естония, Кипър, Латвия, Литва, Унгария, Малта, Полша, Словения и Словакия (наричани по-долу „новите държави-членки“) да се възползват от настоящия регламент, е необходимо да се предвидят разпоредби, позволяващи за вносните кампании 2005-2006 и 2006-2007, да се направи разделение между традиционните и новите вносители в Общността към 30 април 2004 г., от една страна, и от друга страна, традиционните и новите вносители в новите държави-членки.
(13)
За да се държи сметка на различията в структурите на търговията в различните нови държави-членки, трябва да се оставят компетентните органи в новите държави-членки да избират между двата метода за определяне на референтните количества на техните традиционни вносители.
(14)
Трябва да се предвидят известни ограничения за молбите за лицензии за внос на чесън с произход от трети страни, представени от вносителите, принадлежащи към двете категории. Тези ограничения са необходими не само за да се запази конкуренцията между вносителите, но също и за да се позволи на вносителите, които имат значителна търговска дейност на пазара на плодове и зеленчуци, да могат да се възползват от възможността да защитят законното си търговско положение спрямо други вносители, и нито един вносител да не е в състояние да контролира пазара.
(15)
За да се запази конкуренцията между действителните вносители и да се избегне спекулацията в предоставянето на лицензии за внос и злоупотреби, които вредят на законното търговско положение на новите вносители и на традиционните вносители, е необходимо да се установи по-строг контрол на правилната употреба на лицензиите за внос. За целта трябва да се забрани прехвърлянето на тези лицензии.
(16)
За да се намали административната тежест на вносителите и възможностите за измама, е целесъобразно молбите за лицензии за внос да се подават само в държавата-членка, където е регистриран вносителят.
(17)
Също така са необходими мерки за ограничаване на спекулативните молби за лицензии за внос, които биха могли да доведат до непълно оползотворяване на тарифните квоти. Според естеството и стойността на продукта, трябва да се предвиди учредяването на гаранция, посочена в член 15, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1291/2000 за всеки тон чесън, за който е подадена молба за внос. Тази гаранция трябва да бъде определена на достатъчно високо ниво, че да откаже спекулативните молби, но не толкова, че да откаже вносителите, които развиват действителна търговия с чесън. Най-подходящото ниво на гаранция е 5 % от средното допълнително мито, приложимо за вноса на чесън с код по КН 0703 20 00.
(18)
За да се гарантира добро управление на квотата ГАТТ е необходимо да се определят мерките, които предприема Комисията когато количествата чесън с даден произход или за дадено тримесечие, за които са издадени лицензии за внос, надхвърлят количествата, определени с Решение 2001/404/ЕС на Съвета, увеличени с неизползваните количества от предишни лицензии. Когато тези мерки включват прилагане на коефициент на разпределяне при издаването на лицензии, трябва да се предвиди възможността да се оттегля молбата за удостоверение, като гаранцията бъде незабавно освободена.
(19)
За да се осигури правилно използване на квотите, държавите-членки трябва да съобщават на Комисията количества, за които техните компетентни органи са издали лицензии за внос, и които не са били уползотворени от вносителите. При изчисление на количествата, за които са издадени лицензии за внос, трябва да се вземат предвид оттеглените от вносителите лицензии за внос.
(20)
За целите на управлението на тарифните квоти за чесъна, вносителите, подали молба за лицензии за внос, трябва да прилагат към молбата до компетентните органи на държавата-членка, декларация, че се задължават да спазват ограниченията, определени с настоящия регламент. За да се избегнат злоупотребите, трябва да се предвидят санкции и да се предостави на държавите-членки известна власт да налагат допълнителни санкции на вносителите, които подадат до техните компетентни органи неверни, фалшиви или неточни молби или декларации, освен санкциите, предвидени в настоящия регламент.
(21)
За усилване на контрола и предотвратяване на отклонения от трафика поради неточни документи, трябва да се запази съществуващият режим на лицензии за произход за вноса на чесън от трети страни и задължението чесънът да бъде директно транспортиран от третата страна на произход до Общността и да се разшири списъкът на страните във връзка с допълнителна информация. Тези лицензии за произход се издават от компетентните национални органи съгласно членове 56-62 от Регламент (ЕИО) № 2454/93.
(22)
Трябва да се уточнят всички необходими съобщения между държавите-членки и Комисията съгласно настоящия регламент, особено за управлението на тарифните квоти, като се приемат мерки за борба с измамата.
(23)
Трябва да се отменят Регламент (ЕО) № 565/2002, Регламент (ЕО) № 228/2004 на Комисията от 3 февруари 2004 г. за определяне на преходни мерки, приложими към Регламент (ЕО) № 565/2002 във връзка с присъединяването на Чешката република, Естония, Кипър, Латвия, Литва, Унгария, Малта, Полша, Словения и Словакия (6), както и Регламент (ЕО) № 229/2004 на Комисията от 10 февруари 2004 г. относно дерогация от Регламент (ЕО) № 565/2002 по отношение на датите за подаване на заявления за лицензии за внос на чесън за първото тримесечие на периода 2004-2005 г. (7) Настоящият регламент трябва да се приложи за първи път спрямо молбите за лицензии за първото тримесечие на кампанията за внос 2006-2007. Тъй като дейностите по вноса, регулирани от разпоредбите на настоящия регламент по отношение на лицензии „Б“ понастоящем не са подчинени на никакъв разрешителен режим и за да се осигури ефективен контрол, разпоредбите за лицензии „Б“ трябва да влязат в сила възможно най-скоро.
(24)
По отношение на вноса на чесън, осъществен след влизането в сила на настоящия регламент в рамките на лицензии за внос, издадени в съответствие с Регламент (ЕО) № 565/2002 и с регламентите за въвеждане и управление на автономни тарифни квоти за чесън, трябва да се прилагат разпоредбите, които са били в сила към момента на издаване на тези лицензии.
(25)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, съответстват на становището на Комитета по управление на пресни плодове и зеленчуци,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Отваряне на тарифни квоти и приложими мита
1. Съгласно Решение 2001/404/ЕО, се отварят тарифни квоти за внос в Общността на чесън с код по КН 0703 20 00 (наричан по-долу „чесън“), съгласно условията, изложени в настоящия регламент.
2. Адвалорното мито за чесъна, внесен в рамките на квотите, посочени в параграф 1, е 9,6 %.
Член 2
Определения
За целите на настоящия регламент:
1.
„вносна кампания“ означава: периодът от 1 юни до 31 май на следващата година;
2.
„нови държави-членки“ означава: Чешката република, Естония, Кипър, Латвия, Литва, Унгария, Малта, Полша, Словения и Словакия;
3.
„други страни“ означава: трети страни с изключение на Аржентина и Китай;
4.
„компетентни органи“ означава: орган или органи, посочени от държавата-членка за изпълнение на настоящия регламент;
5.
„референтно количество“ означава: количеството чесън, внесено от един традиционен вносител, по смисъла на член 3, по следния начин:
а)
за традиционните вносители, внасяли чесън от 1998 г. до 2000 г. в Общността в състава си от 30 април 2004 г., максималното количество чесън, внесено през годините 1998, 1999 и 2000;
б)
за традиционните вносители, внасяли чесън от 2001 г. до 2003 г. в новите държави-членки, максималното количество внесено:
i)
било през годините 2001, 2002 или 2003;
ii)
било през кампания за внос 2001-2002, 2002-2003 или 2003-2004;
в)
за традиционните вносители, които не влизат в букви а) или б), максималното количество, внесено през една от трите първи вносни кампании, за които са получили лицензия за внос съгласно Регламент (ЕО) № 565/2002 или съгласно настоящия регламент.
Чесънът, произхождащ от новите държави-членки или от Общността, в състава си към 30 април 2004 г., не се взема предвид в изчислението на референтните количества.
Новите държави-членки избират и прилагат един от двата метода, посочени в буква б) по отношение на традиционните вносители на чесън, съгласно обективни критерии и като гарантират еднаквото третиране на операторите.
Член 3
Категории вносители
1. Под „традиционни вносители“ се разбира вносители, физически или юридически лица, индивиди или групировки от оператори, регистрирани съгласно националното законодателство, които могат да докажат:
а)
че са получили лицензии за внос в приложение на Регламент (ЕО) № 565/2002 или на настоящия регламент по време на всяка една от трите последни кампании за внос;
б)
че са внесли чесън в Общността по време на поне две от трите последни вносни кампании;
в)
че са внесли в Общността поне петдесет тона плодове и зеленчуци, посочени в член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2200/96 по време на кампанията за внос, предхождаща внасянето на тяхната молба.
2. Под „нови вносители“ се разбира вносители, различни от тези, посочени в параграф 1, физически или юридически лица, индивиди или групировки от оператори, регистрирани съгласно националното законодателство, които са внесли в Общността плодове и зеленчуци, посочени в член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2200/96, поне петдесет тона през всяка от последните две години. Спазването на това условие се доказва чрез вписване в търговския регистър на държавата-членка или с друго доказателство, признато от държавата-членка, от една страна и с документ за внос, от друга страна.
3. Като изключение от параграфи 1 и 2, по отношение на кампанията за внос от 1 юни 2006 г. до 31 май 2007 г. и само в новите държави-членки:
а)
под „традиционни вносители“ се разбира вносители, физически или юридически лица, индивиди или групировки от оператори, регистрирани съгласно националното законодателство, които могат да докажат:
i)
че са внесли чесън, произхождащ от други страни, различни от новите държави-членки или от Общността, по време на поне две от трите последни вносни кампании;
ii)
че са внесли поне петдесет тона плодове и зеленчуци, посочени в член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2200/96 през последната година;
iii)
че вносът, посочен в i) и ii) е осъществен в новата държава-членка, където се намира седалището на въпросния вносител;
б)
под „нови вносители“ се разбира вносители, различни от тези, посочени в буква а), физически или юридически лица, индивиди или групировки от оператори, регистрирани съгласно националното законодателство, които могат да докажат:
i)
че са внесли поне 50 тона плодове и зеленчуци, посочени в член 1, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2200/96 през последните две години, произхождащи от страни, различни от новите-държави-членки или от Общността в състава ѝ към 30 април 2004 г.;
ii)
че вносът, посочен в i) е осъществен в новата държава-членка, където се намира седалището на въпросния вносител.
Член 4
Представяне на лицензии за внос
1. Всяко пускане в свободна циркулация в Общността става след представяне на лицензия за внос, издадено съгласно настоящия регламент.
2. Чесънът може да бъде пуснат в свободна циркулация само в рамките на квотите, посочени в член 1, параграф 1, когато в клетка 24 на лицензията за внос е вписана една от забележките, посочени в приложение II.
Тези лицензии за внос се наричат по-долу „лицензии А“. Другите лицензии за внос се наричат по-долу „лицензии Б“.
Член 5
Общи разпоредби относно молбите за лицензии за внос и лицензиите за внос
1. Регламент (ЕО) № 1291/2000 се прилага по отношение на лицензиита „А“ и „Б“, с изключение на разпоредбите, които противоречат на настоящия регламент.
2. Лицензиите „А“ са валидни само за тримесечието, за което са издадени. Те съдържат, в клетка 24, една от бележките, посочени в приложение III.
Лицензиите „Б“ са валидни три месеца, считано от датата на издаването им.
3. Гаранцията, посочена в член 15, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1291/2000 е 50 EUR на тон.
4. В клетка 8 на молбите за лицензии „А“ и „Б“ и на лицензиите, се посочва страната на произход и забележката „да“ се отбелязва с кръст. Удостоверението е валидно само за внос с произход от отбелязаната страна.
5. Чрез дерогация от член 9, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1291/2000, правата, които дават лицензии „А“ и „Б“ не могат да се прехвърлят.
Член 6
Разпределяне на цялото количество между традиционните вносители и новите вносители
1. Цялото количество, което се полага на Аржентина, Китай и други страни съгласно приложение I се разпределя както следва:
а)
70 % за традиционните вносители;
б)
30 % за новите вносители.
2. Що се отнася до вноса с произход от Аржентина, Китай други страни, в случай че през едно тримесечие отпуснатото количество не се използва напълно от една категория вносители, остатъкът се прехвърля към другата категория.
3. За всеки от трите произхода, посочени в параграф 2 и за всяко тримесечие, посочено в приложение I, се издават лицензии „А“ до максималното количество, равно на сумата от:
а)
количеството, указано в приложение I за това тримесечие и за всеки произход;
б)
количествата, непоискани през предишното тримесечие за този произход;
в)
неизползваните количества, за които Комисията е била информирана, от издадени преди това лицензии „А“ за този произход.
Все пак непоисканите или неизползваните количества за една кампания за внос не могат да се прехвърлят към следващата кампания.
Член 7
Ограничения за молбите за лицензии „А“
1. Цялото количество молби за лицензии „А“, които един традиционен вносител подава в рамките на една вносна кампания, не може да надхвърли референтното количество на вносителя. Молбите, които не отговарят на това правило, се отхвърлят от компетентните органи.
2. Цялото количество молби за лицензии „А“, които един нов вносител подава в рамките на едно тримесечие, не може да надхвърли 10 % от количеството, посочено в приложение I за това тримесечие и за този произход. Молбите, които не отговарят на това правило, се отхвърлят от компетентните органи.
Член 8
Подаване на молбите за лицензии за внос
1. Молбите за лицензии „А“ и „Б“ могат да се подават само до компетентния орган на една държава-членка, където молителят е регистриран по ДДС.
2. Молби за за лицензии „А“ могат да подават само вносители по смисъла на член 3.
Към молбите за лицензии „А“ вносителите представят информация, позволяваща на компетентните органи на държавите-членки да проверят дали са спазени условията, посочени в член 3.
Когато в хода на предходната кампания за внос нови вносители са получили лицензии за внос по силата на настоящия регламент или на Регламент (ЕО) № 565/2002, те представят доказателство, че поне 90 % от предоставеното им количество е било пуснато в свободна циркулация.
Ако доказателството, посочено в трета алинея не е представено или ако представеното доказателство сочи, че през някое тримесечие на кампанията за внос посочена в същата алинея, вносителят е пуснал в свободна циркулация по-малко от 90 % от предоставеното му количество, лицензия за внос не се издава на молителя, като изключение се прави само при форсмажорни обстоятелства.
3. Вносителите подават молбите си за лицензии „А“ през първите пет работни дни на месеците април, юли, октомври и януари преди съответното тримесечие.
4. Към молбите си вносителите прилагат декларация, че са се запознали с разпоредбите на член 7 и се ангажират да ги спазват.
Тези декларации са подписани и легализирани от вносителите.
5. В клетка 20 на молбите за лицензии „А“ се вписва една от двете забележки „традиционен вносител“ или „нов вносител“, според случая.
6. Не се подават молби за лицензии „А“ за дадено тримесечие, нито за даден произход, ако в приложение I не фигурира количество за това тримесечие или за този произход.
7. Ако е подадена молба за лицензия „А“, не може да бъде издадена лицензия „Б“.
Член 9
Нотификации за молби за лицензии „А“
До петнадесетия ден на месеците, посочени в член 8, параграф 3, държавите-членки съобщават на Комисията количествата, за които са подадени молби за лицензии „А“ за съответното тримесечие.
Нотификациите са групирани по произход. В тях се уточнява също количествата чесън, за които са подадени молби от традиционни вносители и от нови вносители.
Нотификациите, включително съобщенията „nil“ се изпращат по електронен път, по образец, изпратен за целта от Комисията до държавите-членки.
Член 10
Издаване на лицензии за внос
1. Лицензиите „А“ се издават от компетентния орган на седмия работен ден, следващ нотификацията, предвидена в член 9.
2. Ако в хода на дадено тримесечие, количествата в подадените молби за лицензии за квотите, посочени в член 1, параграф 1, надхвърлят количествата на разположение, Комисията, с регламент, определя коефициент на разпределение, който се прилага спрямо въпросните молби за лицензии „А“, и ако е необходимо, преустановява по-нататъшно издаване на лицензии „А“ за постъпилите след това молби.
Когато се прилага първият параграф, лицензиите „А“ се издават от компетентния орган на третия работен ден следващ влизането в сила на регламента, посочен в тази алинея.
3. Не се издава лицензия „А“ за внос на продукти, произхождащи от страните, фигуриращи в приложение IV, които не са предали на Комисията информацията, необходима за изпълнение на процедура за административно сътрудничество съгласно членове 63, 64 и 65 от Регламент (ЕИО) № 2454/93. Това предаване се счита за извършено на датата на публикацията, предвидена в член 15 от настоящия регламент.
4. В деня, посочен в член 9, първи параграф държавите-членки нотифицират на Комисията списъка на традиционните вносители и на новите вносители, които през съответното тримесечие са подали молби за лицензии „А“. Ако има групировки на оператори, създадени съгласно националното законодателство, се представя също списък на индивидуалните членове.
Нотификациите се изпращат по електронен път, по образец, изпратен за целта от Комисията до държавите-членки.
5. Няма количествени ограничения за лицензиите „Б“ и те се издават незабавно.
Член 11
Оттегляне на молби за лицензии „А“
Когато съгласно член 10, параграф 2, количеството, за което е издадена лицензия „А“, е по-малко от поисканото количество в молбата за лицензия „А“, въпросният вносител може да оттегли молбата за лицензия „А“ в срок от три работни дни, считано от влизането в сила на регламента, приет съгласно член 10, параграф 2. Ако молбата бъде оттеглена, гаранцията се освобождава незабавно в пълен размер.
Член 12
Съобщения от държавите-членки до Комисията
1. Държавите-членки нотифицират Комисията относно:
а)
количествата, за които са поискани лицензии „Б“;
б)
количествата, отнасящи се до лицензии „А“, неизползвани или частично използвани, съответстващи на разликата между количествата, отнети от лицензиите и количествата, за които те са били издадени, относно последното изтекло тримесечие;
в)
количествата, отнасящи се до оттеглените лицензии „А“, съгласно член 11.
2. Сведенията, посочени в параграф 1 се съобщават:
а)
за параграф 1, буква а), най-късно на втория работен ден на всяка седмица за молбите, получени предходната седмица;
б)
за параграф 1, буква б), най-късно в деня, посочен в член 9, първи параграф.
в)
за параграф 1, буква в), най-късно в последния ден на всеки месец, посочен в член 8, параграф 3.
Ако няма подадени молби за лицензии „Б“, или ако няма неизползвани количества или оттеглени по смисъла на паргараф 1, букви б) и в), въпросната държава-членка информира за това Комисията в деня, указан в настоящия параграф.
3. Данните, посочени в параграф 1 се изпращат по електронен път, по образец, изпратен за целта от Комисията до държавите-членки.
Количествата се обобщават според деня на подаване на молбите за внос, по трети страни на произход, по вид лицензии („А“ или „Б“) и, за лицензиите „А“, по вид вносител по смисъла на член 3.
Член 13
Лицензии за произход
Чесънът, произхождащ от трета страна, фигурираща в приложение IV може да бъде пуснат в свободна циркулация, само ако са изпълнени следните условия:
а)
ако е представена лицензия за произход, издадена от компетентните национални органи на тази страна, съгласно разпоредбите на членове 56-62 от Регламент (ЕИО) № 2454/93;
б)
продуктът е превозен директно, по смисъла на член 14, от тази страна до Общността.
Член 14
Директен превоз
1. Приема се, че са превозени директно от трета страна, фигурираща в приложение IV до Общността:
а)
продукти, чийто превоз е извършен без да се използва територия на друга трета държава;
б)
продукти, чийто превоз се извършва през територията на една или повече други държави, различни от страната на произход, със или без претоварване или временен престой на склад в тази държава, ако преминаването е обусловено по географски причини или е необходимо за превоза, и при условие че продуктите:
i)
са останали под контрола на митническите власти на страната или страните на транзит или претоварване;
ii)
не са пуснати на пазара или за консумация;
iii)
не са претърпели други операции, освен разтоварване и претоварване, или друга операция за запазване на състоянието.
2. Доказателствата, че са изпълнени условията, посочени в параграф 1, буква б), се предоставят на компетентните органи на държавите-членки чрез:
а)
било документ за превоз, издаден от страната на произход и покриващ преминаването транзит през страната или страните;
б)
било удостоверение, издадено от митническите власти на страната или страните по транзит, което съдържа:
i)
точно описание на стоките;
ii)
датата на тяхното разтоварване и на тяхното претоварване с указание за използваните транспортни средства;
iii)
лицензия за условията на съхранение;
в)
било с друг доказателствен документ, когато доказателствата, посочени в букви а) или б) не могат да бъдат представени.
Член 15
Административно сътрудничество с някои трети страни
Веднага след като някоя от страните, фигуриращи в приложение IV на настоящия регламент, предостави необходимата и достатъчна информация за осъществяване на процедура за административно сътрудничество съгласно членове 63, 64 и 65 от Регламент (ЕИО) № 2454/93, в серия С на Официален вестник на Европейския съюз се публикува съобщение за това предоставяне.
Член 16
Санкции за вносителите
1. Ако се окаже, че молбите или декларациите за лицензия „А“, подадени от даден вносител до компетентните органи на някоя държава-членка, съдържат неверни, заблуждаващи или неточни данни, освен ако тези грешки не се дължат на очевидна грешка, въпросните компетентни власти на държавите-членки изключват този вносител от системата на молбите за лицензия „А“ в продължение на най-много четири тримесечия след установяването, според тежестта на нередовността, без това да противоречи на мерките, предвидени в националното законодателство. В този случай гаранцията, посочена в член 5, параграф 3, се задържа в пълния ѝ размер.
2. Държавите-членки могат да приемат допълнителни национални разпоредби по отношение на подаването на молби за лицензии „А“ до техните компетентни органи и да предвидят санкции, съответстващи на тежестта на нередовността, и да ги наложат на вносителите, регистрирани по ДДС на тяхна територия. Държавите-членки съобщават незабавно на Комисията въвеждането на подобни национални разпоредби.
Член 17
Информация, предоставена от Комисията
Всеки седми работен ден следващ петнадесетия ден от всеки месец, посочен в член 8, параграф 3, Комисията предава на държавите-членки сведенията, получени по силата на член 10, параграф 4, с цел да открие или предотврати злоупотреби в декларациите на вносителите.
Всеки седми работен ден следващ край на месеците, посочени в член 8, параграф 3, Комисията предава на държавите-членки сведенията, получени по силата на член 12.
Комисията уведомява периодично държавите-членки за използването на квотите, по подходящ начин и в подходящ момент, както и сведения, получени по силата на член 16, параграф 2.
Комисията съобщава на държавите-членки всяка друга важна информация, по-специално информация, която би могла да спомогне за предотвратяване на измами.
Член 18
Административно сътрудничество между държавите-членки
Държавите-членки предприемат необходимите мерки за да установят административно сътрудничество помежду си, за да гарантират правилното прилагане на настоящия регламент.
Член 19
Отмяна
Регламент (ЕО) № 565/2002, Регламент (ЕО) № 228/2004 и Регламент (ЕО) № 229/2004 се отменят считано от 1 април 2006 г.
Все пак Регламент (ЕО) № 565/2002, Регламент (ЕО) № 228/2004 и Регламент (ЕО) № 229/2004 продължават да се прилагат по отношение на лицензиите, издадени съгласно тези регламенти, за кампанията за внос, която изтича на 31 май 2006 г.
Член 20
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на седмия ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Разпоредбите за лицензии „А“ за кампанията за внос, започваща на 1 юни 2006 г. се прилагат от 1 април 2006 г.
Разпоредбите за лицензии „Б“ се прилагат от 1 януари 2006 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 16 ноември 2005 година.
RÈGLEMENT (CE) No 1870/2005 DE LA COMMISSION
du 16 novembre 2005
portant ouverture et mode de gestion de contingents tarifaires et instaurant un régime de certificats d'importation et de certificats d'origine pour l'ail importé des pays tiers
LA COMMISSION DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES,
vu le traité instituant la Communauté européenne,
vu le traité d'adhésion de la République tchèque, de l'Estonie, de Chypre, de la Lettonie, de la Lituanie, de la Hongrie, de Malte, de la Pologne, de la Slovénie et de la Slovaquie,
vu l'acte d'adhésion de la République tchèque, de l'Estonie, de Chypre, de la Lettonie, de la Lituanie, de la Hongrie, de Malte, de la Pologne, de la Slovénie et de la Slovaquie, et notamment son article 41, paragraphe 1,
vu le règlement (CE) no 2200/96 du Conseil du 28 octobre 1996 portant organisation commune des marchés dans le secteur des fruits et légumes (1), et notamment son article 31, paragraphe 2, et son article 34, paragraphe 1,
considérant ce qui suit:
(1)
À la suite de négociations menées conformément à l'article XXVIII du GATT 1994, la Communauté a modifié les conditions d'importation de l'ail. Depuis le 1er juin 2001, le droit de douane normal à l'importation de l'ail relevant du code NC 0703 20 00 est composé d'un taux «ad valorem» de 9,6 % et d'un montant spécifique de 1 200 EUR par tonne net. Toutefois, un contingent de 38 370 tonnes libre de droit spécifique a été ouvert par un accord sous forme d'échange de lettres entre la Communauté européenne et la République d'Argentine dans le cadre de l'article XXVIII de l'accord général sur les tarifs douaniers et le commerce (GATT) de 1994, en vue de la modification des concessions, en ce qui concerne l'ail, prévues dans la liste CXL annexée au GATT, approuvée par la décision 2001/404/CE du Conseil (2) (ci-après dénommé «contingent GATT»). L'accord prévoit que ce contingent est réparti à raison de 19 147 tonnes pour les importations originaires d'Argentine (numéros d'ordre 09.4104 et 09.4099), de 13 200 tonnes pour les importations originaires de Chine (numéros d'ordre 09.4105 et 09.4100) et de 6 023 tonnes pour les importations originaires d'autres pays (numéros d'ordre 09.4106 et 09.4102).
(2)
De l’ail peut également être importé, en dehors du contingent GATT, au droit normal ou à des conditions préférentielles, dans le cadre des accords conclus entre la Communauté et certains pays tiers.
(3)
L'ail est un produit important du secteur des fruits et légumes frais de l'Union européenne, avec une production annuelle communautaire d'environ 250 000 tonnes. Les importations annuelles en provenance de pays tiers sont également importantes, variant de 60 000 tonnes à 80 000 tonnes. Les deux principaux pays tiers fournisseurs sont la Chine (30 000 à 40 000 tonnes par an) et l'Argentine (environ 15 000 tonnes par an).
(4)
Les conditions relatives à la gestion de ces contingents sont établies par le règlement (CE) no 565/2002 de la Commission du 2 avril 2002 fixant le mode de gestion des contingents tarifaires et instaurant un régime de certificats d'origine pour l'ail importé des pays tiers (3). À la lumière de l'expérience tirée de la mise en œuvre dudit règlement, certaines des conditions en vigueur doivent être modifiées dans un but de simplification et de clarification du système.
(5)
Compte tenu de l'existence d'un droit spécifique pour les importations non préférentielles hors contingent GATT, la gestion du contingent GATT exige la mise en place d'un régime de certificats d'importation. Un tel régime devrait permettre le suivi détaillé de l'ensemble des importations d'ail. Les modalités de ce régime doivent être complémentaires de celles arrêtées par le règlement (CE) no 1291/2000 de la Commission du 9 juin 2000 portant modalités communes d'application du régime des certificats d'importation, d'exportation et de préfixation pour les produits agricoles et pourraient devoir y déroger (4).
(6)
Afin de surveiller aussi attentivement que possible toutes les importations, en particulier à la suite de récents cas de fraude, deux catégories de certificats d'importation doivent être introduites pour toutes les importations d'ail. L'expérience montre que la fraude se produit généralement en transbordant l'ail chinois dans des pays tiers ayant des accords commerciaux préférentiels avec la Communauté européenne. L'ail entre dans l'Union européenne avec de faux documents.
(7)
La transition entre les deux régimes doit être la plus harmonieuse possible. À cette fin, certaines des modalités d'application du règlement (CE) no 565/2002 doivent être conservées, et les calendriers d'importation traditionnels doivent être maintenus.
(8)
Les importations d'ail doivent être surveillées conformément à l'article 308 quinquies du règlement (CEE) no 2454/93 de la Commission du 2 juillet 1993 fixant certaines dispositions d'application du règlement (CEE) no 2913/92 du Conseil établissant le code des douanes communautaire (5).
(9)
Il importe qu'un approvisionnement suffisant du marché communautaire en ail à des prix stables reste assuré, tout en évitant des distorsions inutiles dudit marché sous la forme d'importantes fluctuations de prix et des effets néfastes pour les producteurs communautaires. À cette fin, il y a lieu d'encourager une concurrence accrue entre importateurs et de réduire la charge administrative qui leur incombe.
(10)
Dans l'intérêt des importateurs actuels, qui importent normalement des quantités substantielles d'ail, et dans celui des nouveaux importateurs, qui arrivent sur le marché et doivent pouvoir bénéficier en toute équité de la possibilité de demander des certificats d’importation pour une quantité d'ail couverte par les contingents tarifaires, il convient de distinguer les importateurs traditionnels des nouveaux importateurs. Il est nécessaire de prévoir une définition claire de ces deux catégories d'importateurs et de fixer un certain nombre de critères relatifs au statut des demandeurs et à l'utilisation des certificats d’importation délivrés.
(11)
Les quantités à allouer à ces catégories d’importateurs doivent être déterminées sur la base des quantités effectivement importées plutôt qu'en fonction des certificats d'importation délivrés.
(12)
Afin de permettre aux importateurs de République tchèque, d’Estonie, de Chypre, de Lettonie, de Lituanie, de Hongrie, de Malte, de Pologne, de Slovénie et de Slovaquie (ci-après dénommés «les nouveaux États membres») de bénéficier de ce règlement, il convient de prévoir des dispositions qui permettront, pour les campagnes d'importation 2005/2006 et 2006/2007, de garantir qu'une distinction soit faite entre, d'une part, les importateurs traditionnels et nouveaux de la Communauté dans sa composition au 30 avril 2004, et, d'autre part, les importateurs traditionnels et nouveaux des nouveaux États membres.
(13)
Afin de tenir compte des différences dans la structure des échanges dans les différents nouveaux États membres, il convient de laisser les autorités compétentes des nouveaux États membres choisir entre les deux méthodes de fixation de la quantité de référence de leurs importateurs traditionnels.
(14)
Il y a lieu de prévoir certaines restrictions aux demandes de certificats d’importation pour l'importation d'ail en provenance de pays tiers présentées par les importateurs relevant des deux catégories. Ces restrictions sont nécessaires non seulement pour sauvegarder la concurrence entre les importateurs, mais également afin que les importateurs exerçant véritablement une activité commerciale sur le marché des fruits et légumes bénéficient de la possibilité de défendre leur situation commerciale légitime vis à vis d'autres importateurs, et qu'aucun importateur individuel ne soit capable de contrôler le marché.
(15)
Afin de sauvegarder la concurrence entre les véritables importateurs et d'éviter la spéculation dans l’attribution des certificats d’importation et tout abus du système allant à l'encontre de la situation commerciale légitime des nouveaux importateurs et des importateurs traditionnels, il convient de mettre en place des contrôles plus sévères de l'utilisation correcte des certificats d'importation. À cette fin, il y a lieu d'interdire le transfert desdits certificats.
(16)
Afin de réduire la charge administrative des importateurs et les possibilités de fraude, il convient que les demandes de certificats d’importation soient présentées uniquement dans l'État membre où l'importateur est enregistré.
(17)
Des mesures sont également nécessaires pour limiter au maximum les demandes spéculatives de certificats d'importation, qui pourraient aboutir à ce que les contingents tarifaires ne soient pas entièrement utilisés. En raison de la nature et de la valeur du produit, il y a lieu de prévoir la constitution d'une garantie visée à l’article 15, paragraphe 2, du règlement (CE) no 1291/2000 pour chaque tonne d'ail pour laquelle une demande de certificat d'importation est présentée. Il convient que cette garantie soit fixée à un niveau suffisamment élevé pour décourager les demandes spéculatives, mais pas au point de décourager les opérateurs qui exercent véritablement une activité commerciale en rapport avec l'ail. Le niveau objectif le plus adéquat pour la garantie est de 5 % du droit additionnel moyen applicable aux importations d'ail relevant du code NC 0703 20 00.
(18)
Pour assurer la gestion adéquate du contingent GATT, il convient de déterminer les mesures à prendre par la Commission lorsque les quantités d’ail d’une origine déterminée ou pour un trimestre déterminé, couvertes par les demandes de certificats d’importation dépassent les quantités fixées par la décision 2001/404/CE du Conseil, augmentées des quantités non utilisées des certificats d’importations délivrés antérieurement. Lorsque ces mesures comportent l'application d'un coefficient d’attribution lors de la délivrance des certificats, il convient de prévoir la possibilité d'un retrait d'une demande de ces certificats, avec libération immédiate de la garantie.
(19)
Pour garantir l'utilisation correcte des contingents, il importe que les États membres communiquent régulièrement à la Commission les quantités couvertes par les certificats d’importation délivrés par leurs autorités compétentes et qui n'ont pas été utilisées par les importateurs. Il est nécessaire que les quantités couvertes par les certificats d’importation tiennent compte des demandes de certificats d’importations retirées par les importateurs.
(20)
Aux fins de la gestion des contingents tarifaires pour l'ail, il y a lieu que les importateurs présentant des demandes de certificats d’importation joignent aux demandes qu'ils adressent aux autorités compétentes de l'État membre une déclaration indiquant qu'ils s’engagent à respecter les restrictions fixées par le présent règlement. Afin d'éviter tout abus du système, il convient de prévoir des sanctions dissuasives et d'accorder aux États membres un certain pouvoir discrétionnaire pour imposer aux importateurs qui présentent à leurs autorités compétentes des demandes ou des déclarations fausses, trompeuses ou inexactes des sanctions supplémentaires, allant au-delà de celles qui sont prévues par le présent règlement.
(21)
Afin de renforcer les contrôles et d'éviter tout risque de détournement de trafic fondé sur des documents inexacts, il convient de maintenir le régime existant de certificats d'origine pour l'ail importé de certains pays tiers et l'obligation d'un transport direct de cet ail du pays tiers d'origine vers la Communauté et d'étendre la liste des pays en fonction des informations supplémentaires. Ces certificats d'origine sont délivrés par les autorités nationales compétentes conformément aux articles 56 à 62 du règlement (CEE) no 2454/93.
(22)
Il convient de préciser toutes les communications nécessaires entre les États membres et la Commission conformément au présent règlement, en particulier aux fins de la gestion des contingents tarifaires, en adoptant des mesures de lutte contre la fraude.
(23)
Il convient d'abroger le règlement (CE) no 565/2002, le règlement (CE) no 228/2004 de la Commission du 3 février 2004 établissant des mesures transitoires applicables au règlement (CE) no 565/2002 liées à l'adhésion de la République tchèque, de l'Estonie, de Chypre, de la Lettonie, de la Lituanie, de la Hongrie, de Malte, de la Pologne, de la Slovénie et de la Slovaquie (6), de même que le règlement (CE) no 229/2004 de la Commission du 10 février 2004 portant dérogation au règlement (CE) no 565/2002 en ce qui concerne les délais d'introduction des demandes de certificats d'importation pour les importations d'ail pour le premier trimestre de la campagne 2004/2005 (7). Il convient que le présent règlement s'applique pour la première fois aux demandes de certificats pour le premier trimestre de la campagne d'importation 2006/2007. Toutefois, puisque les activités d’importation régies par les dispositions du présent règlement relatives aux certificats «B» ne sont pas, à l’heure actuelle, soumises à un régime quelconque d’autorisations et afin d’assurer des contrôles plus efficaces, les dispositions relatives aux certificats «B» doivent s’appliquer le plus tôt possible.
(24)
En ce qui concerne les importations d'ail réalisées après l'entrée en vigueur du présent règlement dans le cadre des certificats d’importation délivrés conformément au règlement (CE) no 565/2002 et aux règlements portant ouverture et mode de gestion de contingents tarifaires autonomes d'ail, les dispositions en vigueur au moment où ces certificats d’importation ont été délivrés doivent continuer à s'appliquer.
(25)
Les mesures prévues par le présent règlement sont conformes à l'avis du comité de gestion des fruits et légumes frais,
A ARRÊTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT:
Article premier
Ouverture de contingents tarifaires et droits applicables
1. Conformément à la décision 2001/404/CE, des contingents tarifaires sont ouverts pour les importations dans la Communauté d'ail relevant du code NC 0703 20 00 (ci-après dénommé «ail»), selon les modalités énoncées dans le présent règlement. Le volume de chaque contingent tarifaire, sa période d'application et les numéros d'ordre sont précisés à l'annexe I du présent règlement.
2. Le droit ad valorem applicable à l'ail importé dans le cadre des contingents visés au paragraphe 1 est de 9,6 %.
Article 2
Définitions
Aux fins du présent règlement, on entend par:
1)
«campagne d'importation»: la période d'un an allant du 1er juin au 31 mai de l'année suivante;
2)
«nouveaux États membres»: la République tchèque, l'Estonie, Chypre, la Lettonie, la Lituanie, la Hongrie, Malte, la Pologne, la Slovénie et la Slovaquie;
3)
«autres pays»: les pays tiers, à l'exception de l'Argentine et de la Chine;
4)
«autorités compétentes»: l'organisme ou les organismes désigné(s) par l'État membre pour la mise en œuvre du présent règlement;
5)
«quantité de référence»: la quantité d'ail, importée par un importateur traditionnel, au sens de l'article 3, de la manière suivante:
a)
pour les importateurs traditionnels qui ont importé de l'ail entre 1998 et 2000 dans la Communauté dans sa composition au 30 avril 2004, la quantité maximale d'ail importé au cours des années civiles 1998, 1999 et 2000;
b)
pour les importateurs traditionnels qui ont importé de l'ail entre 2001 et 2003 dans les nouveaux États membres, la quantité maximale d'ail importé:
i)
soit au cours des années civiles 2001, 2002 ou 2003;
ii)
soit au cours de la campagne d'importation 2001/2002, 2002/2003 ou 2003/2004;
c)
pour les importateurs traditionnels qui ne relèvent pas du point a) ou b), la quantité maximale d'ail importé au cours de l'une des trois premières campagnes d'importation durant lesquelles ils ont obtenu des certificats d'importation conformément au règlement (CE) no 565/2002 ou au présent règlement.
L'ail en provenance des nouveaux États membres ou de la Communauté dans sa composition au 30 avril 2004 n'est pas pris en compte dans le calcul de la quantité de référence.
Les nouveaux États membres choisissent et appliquent l'une des deux méthodes visées au point b) à tous les importateurs traditionnels, conformément aux critères objectifs et de manière à assurer l'égalité de traitement entre les opérateurs.
Article 3
Catégories d'importateurs
1. On entend par «importateurs traditionnels», les importateurs, qu'il s'agisse de personnes physiques ou morales, d'individus ou de groupements d'opérateurs mis en place conformément à la législation nationale, qui peuvent prouver:
a)
qu'ils ont obtenu des certificats d'importation en application du règlement (CE) no 565/2002 ou du présent règlement au cours de chacune des trois dernières campagnes d'importation;
b)
qu'ils ont importé de l'ail dans la Communauté au cours d'au moins deux des trois dernières campagnes d'importation;
c)
qu'ils ont importé dans la Communauté au moins cinquante tonnes de fruits et légumes visés à l'article 1er, paragraphe 2, du règlement (CE) no 2200/96 au cours de la campagne d'importation précédant le dépôt de leur demande.
2. On entend par «nouveaux importateurs», les importateurs autres que ceux visés au paragraphe 1, qu'il s'agisse de personnes physiques ou morales, d'individus ou de groupements d'opérateurs mis en place conformément à la législation nationale, qui ont importé dans la Communauté des fruits et légumes visés à l'article 1er, paragraphe 2, du règlement (CE) no 2200/96 pour une quantité minimale de cinquante tonnes au cours de chacune des deux dernières années civiles. Le respect de cette condition est certifié par l'inscription dans un registre de commerce de l'État membre ou par toute autre preuve à cet effet acceptée par l'État membre, d'une part, et par le justificatif d'importation, d'autre part.
3. Par dérogation aux paragraphes 1 et 2, en ce qui concerne la campagne d'importation allant du 1er juin 2006 au 31 mai 2007, et seulement dans les nouveaux États membres:
a)
on entend par «importateurs traditionnels», les importateurs, qu'il s'agisse de personnes physiques ou morales, d'individus ou de groupements d'opérateurs mis en place conformément à la législation nationale, qui peuvent prouver:
i)
qu'ils ont importé de l'ail en provenance d'autres pays que les nouveaux États membres ou de la Communauté dans sa composition au 30 avril 2004 au cours d'au moins deux des trois dernières campagnes d'importation;
ii)
qu'ils ont importé une quantité minimale de cinquante tonnes de fruits et légumes visés à l'article 1er, paragraphe 2, du règlement (CE) no 2200/96 au cours de la dernière année civile;
iii)
que les importations visées aux points i) et ii) ont eu lieu dans le nouvel État membre où se trouve le siège de l'importateur concerné.
b)
on entend par «nouveaux importateurs», les importateurs autres que les importateurs traditionnels au sens du point a), qu'il s'agisse d'opérateurs, de personnes physiques ou morales, d'individus ou de groupements mis en place conformément à la législation nationale, qui peuvent prouver:
i)
qu'ils ont importé une quantité minimale de cinquante tonnes de fruits et légumes visés à l'article 1er, paragraphe 2, du règlement (CE) no 2200/96 au cours des deux années civiles qui précèdent, en provenance de pays autres que les nouveaux États membres ou de la Communauté dans sa composition au 30 avril 2004;
ii)
que les importations visées au point i) ont eu lieu dans le nouvel État membre où se trouve le siège de l'importateur concerné.
Article 4
Présentation des certificats d'importation
1. Toute mise en libre pratique d'ail importé dans la Communauté est subordonnée à la présentation d'un certificat d'importation délivré conformément au présent règlement.
2. L'ail peut être mis en libre pratique uniquement dans le cadre des contingents visés à l'article 1er, paragraphe 1, lorsque la case 24 du certificat d'importation concerné comporte une des mentions figurant à l'annexe II.
Ces certificats d'importation sont ci-après dénommés «certificats A». Les autres certificats d'importation sont ci-après dénommés «certificats B».
Article 5
Dispositions générales concernant les demandes de certificats d'importation et les certificats d'importation
1. Le règlement (CE) no 1291/2000 s'applique aux certificats «A» et «B», sauf dispositions contraires du présent règlement.
2. Les certificats «A» sont valables pour le seul trimestre pour lequel ils ont été délivrés. Ils portent dans la case 24 l'une des mentions figurant à l'annexe III.
Les certificats «B» sont valables trois mois à compter de leur date de délivrance.
3. La garantie visée à l'article 15, paragraphe 2, du règlement (CE) no 1291/2000 sera de 50 EUR par tonne.
4. Dans la case 8 des demandes de certificats «A» et «B» et des certificats, le pays d'origine est indiqué, et la mention «oui» est marquée d'une croix. Le certificat n'est valable que pour les importations en provenance du pays mentionné.
5. Par dérogation à l'article 9, paragraphe 1, du règlement (CE) no 1291/2000, les droits provenant des certificats «A» et «B» ne sont pas transmissibles.
Article 6
Répartition des quantités totales entre importateurs traditionnels et nouveaux importateurs
1. La quantité totale attribuée à l'Argentine, à la Chine et aux autres pays conformément à l'annexe I est répartie à concurrence de:
a)
70 % pour les importateurs traditionnels; et
b)
30 % pour les nouveaux importateurs.
2. En ce qui concerne les importations en provenance d'Argentine, de Chine et des autres pays, dans le cas où, durant un trimestre, la quantité attribuée n'est pas entièrement utilisée par une catégorie d'importateurs, le solde est alloué à l'autre catégorie.
3. Pour chacune des trois origines visées au paragraphe 2 et chacun des trimestres indiqués à l'annexe I, les certificats «A» ne sont délivrés qu'à concurrence d'une quantité maximale égale à la somme:
a)
de la quantité mentionnée à l'annexe I pour ce trimestre et pour cette origine;
b)
des quantités non demandées pendant le trimestre précédent pour cette origine;
c)
des quantités non utilisées, dont la Commission a été informée, des certificats «A» délivrés antérieurement pour cette origine.
Toutefois, les quantités non demandées ou non utilisées pendant une campagne d'importation ne peuvent pas être transférées à la campagne d'importation suivante.
Article 7
Restrictions applicables aux demandes de certificats «A»
1. La quantité totale pour laquelle un importateur traditionnel présente des demandes de certificats «A» ne peut, au cours d'une campagne d'importation, être supérieure à la quantité de référence de l'importateur. Les demandes qui ne sont pas conformes à cette règle sont rejetées par les autorités compétentes.
2. La quantité totale pour laquelle un nouvel importateur présente des demandes de certificats «A» ne peut, au cours d'un trimestre, être supérieure à 10 % de la quantité visée à l'annexe I pour ce trimestre et pour cette origine. Les demandes qui ne sont pas conformes à cette règle sont rejetées par les autorités compétentes.
Article 8
Introduction des demandes de certificats d'importation
1. Les demandes de certificats «A» et «B» peuvent être introduites uniquement auprès des autorités compétentes d’un seul État membre où le demandeur est enregistré aux fins de la TVA.
2. Les demandes de certificats «A» ne peuvent être introduites que par des importateurs au sens de l'article 3.
Les importateurs apportent, à l'appui de leurs demandes de certificat «A», les informations permettant de vérifier, à la satisfaction des autorités compétentes des États membres concernés, le respect des conditions fixées à l'article 3.
Lorsque, au cours de la campagne d'importation précédente, de nouveaux importateurs ont obtenu des certificats d'importation au titre du présent règlement ou du règlement (CE) no 565/2002, ils apportent la preuve qu'au moins 90 % de la quantité qui leur a été allouée a réellement été mise en libre pratique.
Si la preuve visée au troisième alinéa est fournie ou si la preuve fournie indique qu'au cours d'un des trimestres de la campagne d'importation visée à cet alinéa, moins de 90 % de la quantité allouée à un importateur a réellement été mise en libre pratique, aucun certificat d'importation ne sera délivré au demandeur, sauf dans les cas jugés de force majeure.
3. Les importateurs présentent leurs demandes de certificats «A» au cours des cinq premiers jours ouvrables des mois d'avril, de juillet, d'octobre et de janvier avant le trimestre concerné.
4. Les importateurs joignent à leurs demandes de certificats «A» une déclaration dans laquelle ils attestent avoir pris connaissance des dispositions prévues à l'article 7 et s'engagent à s'y conformer.
Ces déclarations sont signées et certifiées exactes par l'importateur.
5. Les demandes de certificats «A» portent dans la case 20 l'une des deux mentions «importateur traditionnel» ou «nouvel importateur», selon le cas.
6. Aucune demande de certificat «A» ne peut être déposée pour un trimestre et pour une origine déterminée lorsque aucune quantité ne figure à l'annexe I pour ce trimestre et pour cette origine.
7. Une demande de certificat «A» ne peut donner lieu à la délivrance d'un certificat «B».
Article 9
Notification des demandes de certificats «A»
Les États membres notifient à la Commission, au plus tard le quinzième jour de chaque mois prévu à l'article 8, paragraphe 3, les quantités pour lesquelles des demandes de certificats «A» ont été introduites pour le trimestre correspondant.
Les notifications sont ventilées par origine. Elles précisent également les quantités d'ail pour lesquelles des demandes ont été déposées par des importateurs traditionnels et par de nouveaux importateurs.
Les notifications, y compris les communications «néant», sont communiquées par voie électronique à l'aide du formulaire transmis à cet effet par la Commission aux États membres.
Article 10
Délivrance des certificats d'importation
1. Les certificats «A» sont délivrés par les autorités compétentes le septième jour ouvrable suivant la notification prévue à l'article 9.
2. S'il apparaît, au cours d'un trimestre, que les quantités faisant l'objet de demandes de certificats au titre des contingents visés à l'article 1er, paragraphe 1, pour lesquelles des demandes ont été déposées dépassent la quantité disponible, la Commission fixe, par voie de règlement, un coefficient d'attribution à appliquer aux demandes de certificats «A» en question et, le cas échéant, suspend la délivrance de certificats «A» pour les demandes ultérieures.
Lorsque le paragraphe précédent s'applique, les certificats «A» sont délivrés par les autorités compétentes le troisième jour ouvrable suivant l'entrée en vigueur du règlement visé à cet alinéa.
3. Aucun certificat «A» ne peut être délivré pour l'importation de produits originaires des pays figurant à l'annexe IV qui n'ont pas transmis à la Commission les informations nécessaires à la mise en place d'une procédure de coopération administrative conformément aux articles 63, 64 et 65 du règlement (CEE) no 2454/93. Cette transmission est réputée effectuée à la date de la publication prévue à l'article 15 du présent règlement.
4. Les États membres communiquent à la Commission, le jour visé au premier alinéa de l'article 9, la liste des importateurs traditionnels et des nouveaux importateurs qui, au cours du trimestre correspondant, ont présenté des demandes de certificats «A». Dans le cas de groupements d'opérateurs mis en place conformément à la législation nationale, une liste des membres individuels est également fournie.
Les notifications visées au premier alinéa sont communiquées par voie électronique, à l'aide du formulaire transmis à cet effet par la Commission aux États membres.
5. Les certificats «B» ne sont pas soumis à des limitations quantitatives et sont délivrés immédiatement.
Article 11
Retrait des demandes de certificats «A»
Lorsque, conformément à l'article 10, paragraphe 2, la quantité pour laquelle un certificat «A» est délivré est inférieure à la quantité pour laquelle la demande de certificat «A» a été déposée, l'importateur concerné peut demander aux autorités compétentes de retirer la demande de certificat «A» dans un délai de trois jours ouvrables à compter de l'entrée en vigueur du règlement adopté en application de l'article 10, paragraphe 2. En cas de retrait de la demande, la garantie est immédiatement libérée dans sa totalité.
Article 12
Communications des États membres à la Commission
1. Les États membres notifient à la Commission:
a)
les quantités pour lesquelles des certificats «B» ont été demandés;
b)
les quantités relatives aux certificats «A» non utilisés ou utilisés partiellement, correspondant à la différence entre les quantités imputées au dos des certificats et les quantités pour lesquelles ces derniers ont été délivrés, et ce pour le dernier trimestre écoulé;
c)
les quantités relatives aux demandes de certificats «A» retirées en application de l'article 11.
2. Les renseignements visés au paragraphe 1 sont notifiés:
a)
en ce qui concerne le paragraphe 1, point a), au plus tard le deuxième jour ouvrable de chaque semaine pour les demandes reçues la semaine précédente;
b)
en ce qui concerne le paragraphe 1, point b), au plus tard le jour indiqué à l'article 9, premier paragraphe;
c)
en ce qui concerne le paragraphe 1, point c), au plus tard le dernier jour de chaque mois visé à l'article 8, paragraphe 3.
Si aucune demande de certificat «B» n'a été déposée ou s'il n'y a pas de quantités non utilisées ou retirées au sens du paragraphe 1, points b) et c), l'État membre en cause en informe la Commission au jour indiqué au présent paragraphe.
3. Les données visées au paragraphe 1 sont communiquées par voie électronique à l'aide du formulaire transmis à cet effet par la Commission aux États membres.
Les quantités concernées sont ventilées par jour de dépôt des demandes d'importation, par pays tiers d'origine, par type de certificats («A» ou «B») et pour les certificats «A», par catégorie d'importateurs au sens de l'article 3.
Article 13
Certificats d'origine
L'ail originaire d'un pays tiers figurant à l'annexe IV peut uniquement être mis en libre pratique dans la Communauté si les conditions suivantes sont remplies:
a)
un certificat d'origine émis par les autorités nationales compétentes de ce pays, conformément aux dispositions des articles 56 à 62 du règlement (CEE) no 2454/93 est présenté;
b)
le produit a été transporté directement, au sens de l'article 14, de ce pays vers la Communauté.
Article 14
Transport direct
1. Sont considérés comme ayant été transportés directement des pays tiers figurant à l'annexe IV vers la Communauté:
a)
les produits dont le transport s'effectue sans emprunt du territoire d'un autre pays tiers;
b)
les produits dont le transport s'effectue en passant par le territoire d'un ou de plusieurs pays autres que les pays d'origine, avec ou sans transbordement ou entreposage temporaire dans ces pays, pour autant que la traversée de ces derniers soit justifiée par des raisons géographiques ou des nécessités du transport, et à condition que les produits:
i)
soient restés sous la surveillance des autorités douanières du ou des pays de transit ou d'entreposage;
ii)
n'y aient pas été mis sur le marché ou à la consommation;
iii)
n'y aient pas subi d'autres opérations que le déchargement et le rechargement ou toute autre opération destinée à assurer leur conservation en l'état.
2. La preuve que les conditions visées au paragraphe 1, point b), sont satisfaites sera soumise aux autorités compétentes des États membres au moyen:
a)
soit d'un titre de transport unique délivré dans le pays d'origine et couvrant le passage par le pays ou les pays de transit;
b)
soit d'un certificat délivré par les autorités douanières du pays ou des pays de transit et contenant:
i)
une désignation précise des marchandises;
ii)
la date de leur déchargement et de leur rechargement avec indication des véhicules de transport utilisés;
iii)
une attestation certifiant les conditions de conservation;
c)
soit, lorsque les preuves visées aux points a) ou b) ne peuvent pas être fournies, de tous autres documents probants.
Article 15
Coopération administrative avec certains pays tiers
Dès la transmission par chaque pays tiers figurant à l'annexe IV du présent règlement, des informations nécessaires et suffisantes pour la mise en œuvre d'une procédure de coopération administrative conformément aux articles 63, 64 et 65 du règlement (CEE) no 2454/93, une communication relative à cette transmission est publiée au Journal officiel de l'Union européenne, série C.
Article 16
Sanctions applicables aux importateurs
1. S'il apparaît que les demandes ou déclarations relatives aux certificats «A» présentées par un importateur aux autorités compétentes d'un État membre contiennent des informations fausses, trompeuses ou inexactes, à moins que ces informations ne soient dues à une erreur manifeste, les autorités compétentes des États membres concernés excluent l'importateur en question du système de demandes de certificats «A» durant quatre trimestres au maximum après la constatation, en fonction de la gravité de l'irrégularité, sans préjudice de l'application des lois nationales pertinentes. En pareil cas, la garantie visée à l'article 5, paragraphe 3, reste acquise en totalité.
2. Les États membres peuvent adopter des dispositions nationales supplémentaires applicables à la présentation de demandes de certificats «A» à leurs autorités compétentes et prévoir des sanctions proportionnelles à la gravité des irrégularités, qu'ils peuvent imposer aux importateurs enregistrés aux fins de la TVA sur leur territoire national. Les États membres informent immédiatement la Commission de l'introduction de telles dispositions nationales.
Article 17
Informations fournies par la Commission
La Commission transmet aux États membres, chaque septième jour ouvrable suivant le quinzième jour de chaque mois prévu à l'article 8, paragraphe 3, les informations reçues en vertu de l'article 10, paragraphe 4, en vue de détecter ou de prévenir des déclarations abusives des opérateurs.
La Commission transmet aux États membres, chaque septième jour ouvrable suivant la fin des mois visés à l'article 8, paragraphe 3, les informations reçues en vertu de l'article 12.
La Commission informe périodiquement les États membres de l'état d'utilisation des contingents, au moment opportun et de la manière qui convient, ainsi que des informations reçues en vertu de l'article 16, paragraphe 2.
La Commission communique toute autre information pertinente aux États membres, en particulier les informations pouvant contribuer à prévenir les fraudes.
Article 18
Coopération administrative entre les États membres
Les États membres prennent les mesures nécessaires pour établir une coopération administrative entre eux, afin d'assurer l'application correcte des dispositions du présent règlement.
Article 19
Abrogation
Les règlements (CE) no 565/2002, (CE) no 228/2004 et (CE) no 229/2004 sont abrogés à compter du 1er avril 2006.
Toutefois, les règlements (CE) no 565/2002, (CE) no 228/2004 et (CE) no 229/2004 continuent de s'appliquer en ce qui concerne les certificats délivrés conformément à ces règlements pour la campagne d'importation expirant le 31 mai 2006.
Article 20
Entrée en vigueur
Le présent règlement entre en vigueur le septième jour suivant celui de sa publication au Journal officiel de l'Union européenne.
Les dispositions relatives aux certificats «A» pour la campagne d'importation débutant le 1er juin 2006 s'appliquent à compter du 1er avril 2006.
Les dispositions relatives aux certificats «B» s'appliquent à compter du 1er janvier 2006.
Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre.
Fait à Bruxelles, le 16 novembre 2005.