19790402
Директива на Съвета
от 2 април 1979 година
относно опазването на дивите птици
(79/409/ЕИО)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност, и по-специално член 235 от него;
като взе предвид предложението на Комисията [1];
като взе предвид становището на Европейския парламент [2];
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет [3];
като има предвид, че декларацията на Съвета от 22 ноември 1973 г. по Програмата за действие на Европейските общности за опазване на околната среда [4] призовава за специфични действия за защита на птиците, допълнена от резолюцията на Съвета на Европейските общности и на представителите на правителствата на държавите-членки в рамките на срещата на Съвета от 17 май 1977 г. относно продължаване и приложение на политиката на Европейската общност и Програмата за действие за околната среда [5];
като има предвид, че големият брой видове диви птици, естествено срещащи се на европейската територия на държавите-членки, намалява, в някои случаи много бързо; като има предвид, че този спад представлява сериозна заплаха за съхраняването на природната среда, особено поради застрашеното биологично равновесие;
като има предвид, че видовете диви птици, естествено срещащи се на европейската територия на държавите-членки, са главно мигриращи птици; като има предвид, че тези птици представляват общо наследство и че ефективната защита на птиците е типичен трансграничен екологичен проблем, изискващ обща отговорност,
като има предвид, че условията за живот в Гренландия са коренно различни от тези в останалите региони на европейската територия на държавите-членки от гледна точка на общите условия, и по-специално на климата, ниската гъстота на популациите и изключителния размер и географското положение на острова;
като има предвид, че поради това настоящата директива не следва да се прилага за Гренландия;
като има предвид, че е необходимо запазването на видовете диви птици, срещащи се естествено на европейска територия на държавите-членки, да постигне в условията на общия пазар целите на Общността, свързани с подобряване условията на живот, хармонично развитие на икономическите дейности в цялата Общност и непрекъснатото и балансирано разширение, но необходимите специфични правомощия за действие не са предвидени в Договора;
като има предвид, че необходимите мерки трябва да се прилагат според разнообразните фактори, които могат да повлияят на броя на птиците, по-точно отражението на човешките дейности, и по-специално разрушаването и замърсяването на техните местообитания, улавянето и убиването от хората и търговията, следваща от тези практики;
като има предвид, че основна цел на съхраняването е дългосрочна защита и управление на природните ресурси като неразделна част от наследството на народите на Европа; като има предвид, че това създава възможности за контролирането на природните ресурси и управлението на тяхното използване на базата на мерките, необходими за поддържането и адаптирането на естественото равновесие между видовете в границите на разумното;
като има предвид, че опазването, поддържането и възстановяването на достатъчното разнообразие и площ на местообитанията е от съществено значение за запазването на всички видове птици; като има предвид, че определени видове птици следва да бъдат предмет на специални мерки по запазването, отнасящи се до техните местообитания, за да се осигури тяхното оцеляване и размножаване в района на разпространение; като има предвид, че подобни мерки трябва също така да вземат под внимание мигриращите видове и да бъдат координирани от гледна точка на създаването на едно цяло;
като има предвид, че за да се ограничи упражняването на възможно вредно влияние върху нивата на използване от страна на комерсиалните интереси, е необходимо да се приложи пълна забрана за търговията и дерогациите да се ограничат до онези видове, чийто биологичен статус позволява това, като се имат предвид специфичните условия в различните региони;
като има предвид, че поради тяхното високо популационно състояние, географско разпространение и репродуктивен потенциал в Общността като цяло определени видове могат да бъдат ловувани, което представлява приемливо използване; когато са установени и се спазват определени граници, подобно ловуване трябва да бъде в съответствие с поддържането на популациите на тези видове на задоволително ниво;
като има предвид, че различните средства, съоръжения и методи за широкомащабно или неизбирателно ловене или убиване и ловуване с определени форми на транспорт трябва да бъдат забранени поради силния натиск, който те упражняват или биха могли да упражняват върху голям брой от съответните видове;
като има предвид, че поради изключителното значение, което може да бъде предадено на определени специфични ситуации, следва да бъдат предвидени разпоредби за дерогации при определени условия, които да бъдат предмет на наблюдение от страна на Комисията;
като има предвид, че опазването на птиците, и по-специално на мигриращите видове все още представлява проблем, който изисква научни изследвания; като има предвид, че подобни изследвания ще дадат възможност да се направи оценка на ефективността на предприетите мерки;
като има предвид, че в консултация с Комисията следва да се вземат мерки, с които да се осигури въвеждането на видове диви птици, които не се срещат естествено на европейската територия на държавите-членки, да не причинява вреда на местната флора и фауна;
като има предвид, че на всеки три години Комисията ще подготвя и представя пред държавите-членки отчет, изработен на базата на информация, представена от държавите-членки, за приложението на националните разпоредби, въведени в изпълнение на настоящата директива;
като има предвид, че е необходимо да се приемат бързо някои приложения в светлината на техническия и научния прогрес; като има предвид, че за да се улесни приложението на необходимите за постигане на тази цел мерки следва да се приемат разпоредби за процедура за установяване на тясно взаимодействие между държавите-членки и Комисията в Комитет за адаптиране към техническия и научния прогрес,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
1. Настоящата директива се отнася до опазването на всички видове естествено срещащи се в диво състояние птици на европейската територия на държавите-членки, за които е в сила Договорът. Тя включва защитата, управлението и контрола на тези видове и определя правилата за тяхното използване.
2. Директивата се прилага за птиците, техните яйца, гнезда и местообитания.
3. Настоящата директива не се прилага за Гренландия.
Член 2
Държавите-членки предприемат необходимите мерки за поддържане на популациите на видовете, посочени в член 1, на ниво, което отговаря на екологичните, научните и културните изисквания, като се отчитат икономическите и рекреационните изисквания, или за адаптиране на популациите на тези видове към това ниво.
Член 3
1. В светлината на изискванията, посочени в член 2, държавите-членки вземат необходимите мерки за опазване, поддържане и възстановяване на достатъчни по разнообразие и площ местообитания за всички видове птици, посочени в член 1.
2. Опазването, поддържането и възстановяването на биотопите и местообитанията включват основно следните мерки:
а) създаване на защитени територии;
б) издръжка и управление в съответствие с екологичните нужди на местообитанията във и извън защитените зони;
в) възстановяване на разрушените биотопи;
г) създаване на биотопи.
Член 4
1. Видовете, посочени в приложение I, са предмет на специални мерки по съхраняването на техните местообитания, за да се осигури тяхното оцеляване и размножаване в района на разпространението им.
Във връзка с това се взема предвид следното:
а) видове, застрашени от изчезване;
б) видове, чувствителни към специфичните промени в техните местообитания;
в) видове, считани за редки поради своите малочислени популации или ограничен район на разпространение;
г) други видове, изискващи особено внимание поради специфичния характер на техните местообитания.
Тенденциите и измененията в популационните нива се използват като база за оценки.
Държавите-членки подробно класифицират по-специално най-подходящите по брой и размери територии като специални защитени зони за запазването на тези видове, като взимат предвид изискванията за тяхната защита в географските територии и акватории, за които се прилага настоящата директива.
2. Държавите-членки предприемат подобни мерки за редовно срещащите се мигриращи видове, които не са посочени в приложение I, като се съобразяват с потребността от защитата им в териториите и акваториите, за които е в сила настоящата директива, по отношение на техните райони на размножаване, линеене, зимуване и почивка по време на техните миграционни маршрути. За тази цел държавите-членки обръщат особено внимание на защитата на влажните зони и особено на влажните зони от международно значение.
3. Държавите-членки изпращат на Комисията цялата необходима информация, така че тя да има възможност да поеме необходимите инициативи от гледна точка на координацията, необходима, за да се осигури териториите, предвидени в параграфи 1 и 2 по-горе, да образуват едно цяло, отговарящо на изискванията за защита на тези видове в географските акватории и територии, за които е в сила настоящата директива.
4. По отношение на защитените територии, посочени в параграфи 1 и 2 по-горе, държавите-членки вземат подходящи мерки за избягване на замърсяването или влошаване на условията в местообитанията, или всякакво обезпокояване на птиците, доколкото те ще имат значение предвид целите на настоящия член. Извън тези защитени зони държавите-членки също така се стремят да избягват замърсяването и влошаване условията в местообитанията.
Член 5
Без да се засягат членове 7 и 9, държавите-членки предприемат необходимите мерки за създаване на обща система за защита на всички видове птици, посочени в член 1, като по-специално забраняват:
а) умишленото убиване или ловене по какъвто и да е метод;
б) умишленото разрушаване или увреждане на техните гнезда или яйца, или преместването на техните гнезда;
в) събиране на техните яйца от дивата природа и тяхното запазване дори в случаите, когато те са празни;
г) умишленото обезпокояване на тези птици, по-специално през периода на размножаване и отглеждане на малките, доколкото обезпокояването има значение от гледна точка на целите на настоящата директива;
д) държането на птици от видовете, чиито ловуване и плен са забранени.
Член 6
1. Без да се засягат разпоредбите на параграфи 2 и 3, държавите-членки забраняват за всички видове, посочени в член 1, продажбата, транспорта с цел търговия, съхраняването с цел търговия и предлагането за продажба на живи или мъртви птици или каквито и да е ясно различими части или продукти от такива птици.
2. Дейностите, посочени в параграф 1, не се забраняват по отношение на видовете, посочени в приложение III/1, при условие че птиците са били законно убити, уловени или придобити по друг законен начин.
3. Държавите-членки могат да разрешат в границите на своята територия дейностите, посочени в параграф 1, за видовете, включени в списъка на приложение III/2, като предвиждат разпоредби за определени ограничения, при условие че птиците са били законно убити, уловени или придобити по друг законен начин.
Държавите-членки, желаещи да дадат подобно разрешително, първо се консултират и с Комисията с оглед проучване дали търговията с екземпляри от такива видове би повлияла, или може разумно да се предполага, че ще повлияе върху състоянието на популацията, географското разпространение или репродуктивния потенциал на видовете, застрашени в цялата Общност. Ако това проучване докаже, че даването на разрешителни ще доведе, от гледна точка на Комисията, до застрашаването на някой от по-горе споменатите видове или до възможност за тяхното застрашаване, Комисията представя обоснована препоръка до съответните държави-членки, като посочва своите възражения срещу търговията с въпросните видове. Ако Комисията сметне, че не съществува подобен риск, тя ще информира съответните заинтересовани държави-членки.
Препоръките на Комисията се публикуват в Официален вестник на Европейските общности.
Държавите-членки, предоставящи разрешително съгласно настоящия параграф, проверяват редовно на определени интервали от време, дали условията за предоставянето на такива разрешителни продължават да се изпълняват.
4. Комисията прави проучване на биологичния статус на видовете, изброени в приложение III/3, и на ефекта от продажбите върху този статус.
Тя представя най-късно до четири месеца преди времето, посочено в член 18, параграф 1 от настоящата директива, отчет и своето предложение на комитета, посочен в член 16, с оглед на решението за включването на тези видове в приложение III/2.
До приемането на това решение държавите-членки могат да прилагат съществуващите национални правила за подобни видове, без да нарушават параграф 3 от настоящата директива.
Член 7
1. Поради своето популационно състояние, географско разпространение и репродуктивен потенциал в границите на Общността видовете, изброени в приложение II, могат да бъдат ловувани в съответствие с националното законодателство. Държавите-членки гарантират, че ловуването на тези видове не излага на опасност действията по опазването в техния район на разпространение.
2. Видовете, посочени в приложение II/1, могат да бъдат ловувани в географските акватории и територии, в които е в сила настоящата директива.
3. Видовете, посочени в приложение II/2, могат да бъдат ловувани само в държавите-членки, за които те са посочени.
4. Държавите-членки гарантират, че практиката на ловуване, включително ловуване със соколи, ако такова се практикува, се извършва в съответствие с действащите национални мерки, отговаря на принципите на разумно използване и екологично балансиран контрол на съответните видове птици и че относно популациите на тези видове, по-специално мигриращите видове, тази практика е в съответствие с мерките, произтичащи от член 2. Те вземат необходимите мерки по-специално видовете, за които е приложимо правото за лова, да не се ловуват в сезона на отглеждане на малките, нито по време на различните етапи на размножаване. По-специално те вземат необходимите мерки видовете мигриращи птици, за които са в сила разпоредбите за лова, да не се ловуват по време на размножителния им период или при завръщането им в местата за отглеждане на малките. Държавите-членки изпращат на Комисията цялата необходима информация по практическото приложение на техните ловни разпоредби.
Член 8
1. По отношение на лова, плена и убиването на птици по силата на настоящата директива, държавите-членки забраняват използването на всички средства, мерки и методи, и по-специално изброените в приложение IV, буква а), които се използват за широкомащабно или неизбирателно ловене или убиване на птици, или такова, което би предизвикало изчезване на даден вид.
2. Освен това държавите-членки забраняват всякакъв лов чрез използването на транспортни средства и при условията, посочени в приложение IV, буква б).
Член 9
1. Държавите-членки могат да приемат дерогация от разпоредбите на членове 5, 6, 7 и 8 в случаите, когато няма друго задоволително разрешение, поради следните причини:
а) - в интерес на общественото здраве и безопасност,
- в интерес на безопасността на въздушния транспорт,
- за да се предотвратят сериозните увреждания върху селскостопанските култури и животни, горите, рибните стопанства и водите,
- за защита на флората и фауната;
б) за целите на научните изследвания и обучението, за повторното заселване, за повторното въвеждане и за размножаването, необходимо за тези цели;
в) да разрешат, при строго контролирани условия и избирателно, плена, държането или други видове благоразумно използване на малък брой от определени видове птици.
2. Дерогациите трябва да определят:
- видовете, които са предмет на дерогацията,
- разрешените средства, мерки и методи за плен или убиване,
- условията на риск, времето и територията, за които могат да бъдат предоставени подобни дерогации,
- органа, оправомощен да обяви, че необходимите условия са осигурени и да реши кои средства, мерки и методи могат да бъдат използвани, в какви граници и от кого,
- контрола, който ще бъде осъществен.
3. Всяка година държавите-членки изпращат до Комисията отчет за приложението на настоящия член.
4. На базата на наличната информация, и по-специално информацията, изпратена до Комисията в изпълнение на параграф 3, Комисията осигурява непрекъснато последствията от тези дерогации да не са несъвместими с настоящата директива. Тя предприема подходящите мерки за тази цел.
Член 10
1. Държавите-членки поощряват провеждането на изследвания и всички дейности, които се изискват като основа за защитата, управлението и използването на популациите на всички видове птици, посочени в член 1.
2. Специално внимание се обръща на изследванията и дейностите по обектите, изброени в приложение V. Държавите-членки ще изпращат на Комисията цялата информация, която се изисква за вземането на съответните мерки за координацията на изследванията и дейностите, посочени в настоящия член.
Член 11
Държавите-членки следят въвеждането на видове птици, които не се срещат естествено в диво състояние на европейската територия на държавите-членки, да не нанася вреда на местната флора и фауна. В тази връзка те се консултират с Комисията.
Член 12
1. Държавите-членки предават на Комисията на всеки три години, започвайки от датата на изтичане на срока, посочен в член 18, параграф 1, отчет за приложението на съответните национални разпоредби, приети в съответствие с директивата.
2. Комисията подготвя на всеки три години обобщен доклад, разработен на базата на информацията, посочена в параграф 1. Тази част от предварителния отчет, която обхваща информацията, предоставена от държавите-членки, се препраща на властите на съответните държави-членки за потвърждение. Окончателната версия на отчета се предава на държавите-членки.
Член 13
Прилагането на мерките, предприети в изпълнение на настоящата директива, не може да води до влошаване на настоящата ситуация по отношение на съхраняването на видовете птици, посочени в член 1.
Член 14
Държавите-членки могат да въведат по-строги мерки за защита от предвидените съгласно настоящата директива.
Член 15
Изменения, които са необходими за адаптирането към техническия и научния прогрес на приложения I и V към настоящата директива, и измененията, посочени в член 6, параграф 4, втора алинея, се приемат в съответствие с процедурата, установена в член 17.
Член 16
1. За целите на измененията, посочени в член 15 от настоящата директива, се създава Комитет за адаптиране към техническия и научния прогрес (наричан по-нататък "комитетът"), състоящ се от представители на държавите-членки и председателстван от представител на Комисията.
2. Комитетът приема свой процедуре правилник.
Член 17
1. В случаите, когато трябва да бъде следвана процедурата, определена в настоящия член, въпросите се отнасят към Комитета от неговия председател или по негова собствена инициатива, или по искане на представител на държава-членка.
2. Представителят на Комисията представя на комитета проектоплан за мерките, които следва да бъдат предприети. Комитетът представя своето становище относно проектоплана в срок, определен от председателя, като се има предвид спешността на проблема. Той приема решения с мнозинство от 41 гласа, като гласовете на държавите-членки се претеглят, както е предвидено в член 148, параграф 2 от Договора. Председателят не гласува.
3. а) Комисията приема визираните мерки, когато те са в съответствие със становището на комитета.
б) Когато визираните мерки не са в съответствие със становището на комитета или ако не бъде представено становище, Комисията незабавно представя предложение пред Съвета относно мерките, които да бъдат приети. Съветът приема решения с квалифицирано мнозинство.
в) Ако в рамките на три месеца от представяне на предложението Съветът не е предприел действие, предложените мерки се приемат от Комисията.
Член 18
1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива в рамките на две години от нейното нотифициране. Те незабавно информират Комисията за това.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното си законодателство в областта, регулирана от настоящата директива.
Член 19
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Люксембург на 2 април 1979 година.
Directive du Conseil
du 2 avril 1979
concernant la conservation des oiseaux sauvages
(79/409/CEE)
LE CONSEIL DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES,
vu le traité instituant la Communauté économique européenne, et notamment son article 235,
vu la proposition de la Commission [1],
vu l'avis de l'Assemblée [2],
vu l'avis du Comité économique et social [3],
considérant que la déclaration du Conseil, du 22 novembre 1973, concernant un programme d'action des Communautés européennes en matière d'environnement [4], prévoit des actions spécifiques pour la protection des oiseaux, complétées par la résolution du Conseil des Communautés européennes et des représentants des gouvernements des États membres, réunis au sein du Conseil, du 17 mai 1977, concernant la poursuite et la réalisation d'une politique et d'un programme d'action des Communautés européennes en matière d'environnement [5];
considérant que, sur le territoire européen des États membres, un grand nombre d'espèces d'oiseaux vivant naturellement à l'état sauvage subissent une régression de leur population, très rapide dans certains cas, et que cette régression constitue un danger sérieux pour la conservation du milieu naturel, notamment à cause des menaces qu'elle fait peser sur les équilibres biologiques;
considérant que les espèces d'oiseaux vivant naturellement à l'état sauvage sur le territoire européen des États membres sont en grande partie des espèces migratrices; que de telles espèces constituent un patrimoine commun et que la protection efficace des oiseaux est un problème d'environnement typiquement transfrontalier qui implique des responsabilités communes;
considérant que les conditions de vie des oiseaux au Groenland diffèrent fondamentalement de celles que connaissent les oiseaux dans les autres régions du territoire européen des États membres en raison des circonstances générales et notamment du climat, de la faible densité de la population ainsi que de l'étendue et de la situation géographique exceptionnelles de cette île;
considérant que, dès lors, il y a lieu de ne pas appliquer la présente directive au Groenland;
considérant que la conservation des espèces d'oiseaux vivant naturellement à l'état sauvage sur le territoire européen des États membres est nécessaire à la réalisation, dans le fonctionnement du marché commun, des objectifs de la Communauté dans les domaines de l'amélioration des conditions de vie, d'un développement harmonieux des activités économiques dans l'ensemble de la Communauté et d'une expansion continue et équilibrée, mais que les pouvoirs d'action spécifiques requis en la matière n'ont pas été prévus par le traité;
considérant que les mesures à prendre doivent s'appliquer aux différents facteurs qui peuvent agir sur le niveau de population des oiseaux, à savoir les répercussions des activités humaines et notamment la destruction et la pollution de leurs habitats, la capture et la destruction par l'homme ainsi que le commerce auquel ces pratiques donnent lieu et qu'il y a lieu d'adapter le degré de ces mesures à la situation des différentes espèces dans le cadre d'une politique de conservation;
considérant que la conservation a pour objet la protection à long terme et la gestion des ressources naturelles en tant que partie intégrante du patrimoine des peuples européens; qu'elle permet la régulation de ces ressources et réglemente leur exploitation sur la base de mesures nécessaires au maintien et à l'adaptation des équilibres naturels des espèces dans les limites de ce qui est raisonnablement possible;
considérant que la préservation, le maintien ou le rétablissement d'une diversité et d'une superficie suffisantes d'habitats sont indispensables à la conservation de toutes les espèces d'oiseaux; que certaines espèces d'oiseaux doivent faire l'objet de mesures de conservation spéciale concernant leur habitat afin d'assurer leur survie et leur reproduction dans leur aire de distribution; que ces mesures doivent également tenir compte des espèces migratrices et être coordonnées en vue de la constitution d'un réseau cohérent;
considérant que, pour éviter que les intérêts commerciaux n'exercent une pression nocive éventuelle sur les niveaux de prélèvement, il est nécessaire d'instaurer une interdiction générale de commercialisation et de limiter toute dérogation aux seules espèces dont le statut biologique le permet, compte tenu des conditions spécifiques qui prévalent dans les différentes régions;
considérant qu'en raison de leur niveau de population, de leur distribution géographique et de leur taux de reproduction dans l'ensemble de la Communauté certaines espèces peuvent être l'objet d'actes de chasse, ce qui constitue une exploitation admissible, pour autant que certaines limites soient établies et respectées, ces actes de chasse devant être compatibles avec le maintien de la population de ces espèces à un niveau satisfaisant;
considérant que les moyens, installations ou méthodes de capture ou de mise à mort massive ou non sélective ainsi que la poursuite à partir de certains moyens de transport doivent être interdits en raison de la pression excessive qu'ils exercent ou peuvent exercer sur le niveau de population des espèces concernées;
considérant que, en raison de l'importance que peuvent revêtir certaines situations spécifiques, il y a lieu de prévoir une possibilité de dérogation, sous certaines conditions, assortie d'une surveillance par la Commission;
considérant que la conservation des oiseaux, et en particulier la conservation des oiseaux migrateurs, pose encore des problèmes pour lesquels des travaux scientifiques doivent être entrepris et que ces travaux permettront en outre d'évaluer l'efficacité des mesures prises;
considérant qu'il s'agit de veiller en consultation avec la Commission à ce que l'introduction éventuelle d'espèces d'oiseaux ne vivant pas naturellement à l'état sauvage sur le territoire européen des États membres ne porte aucun préjudice à la flore et à la faune locales;
considérant que la Commission préparera et communiquera aux États membres tous les trois ans un rapport de synthèse basé sur les informations que les États membres lui adresseront sur l'application des dispositions nationales prises en vertu de la présente directive;
considérant que le progrès technique et scientifique nécessite une adaptation rapide de certaines annexes; qu'il convient, pour faciliter la mise en œuvre des mesures nécessaires à cet effet, de prévoir une procédure instaurant une coopération étroite entre les États membres et la Commission au sein d'un comité pour l'adaptation au progrès technique et scientifique,
A ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DIRECTIVE:
Article premier
1. La présente directive concerne la conservation de toutes les espèces d'oiseaux vivant naturellement à l'état sauvage sur le territoire européen des États membres auquel le traité est d'application. Elle a pour objet la protection, la gestion et la régulation de ces espèces et en réglemente l'exploitation.
2. La présente directive s'applique aux oiseaux ainsi qu'à leurs œufs, à leurs nids et à leurs habitats.
3. La présente directive ne s'applique pas au Groenland.
Article 2
Les États membres prennent toutes les mesures nécessaires pour maintenir ou adapter la population de toutes les espèces d'oiseaux visées à l'article 1er à un niveau qui corresponde notamment aux exigences écologiques, scientifiques et culturelles, compte tenu des exigences économiques et récréationnelles.
Article 3
1. Compte tenu des exigences mentionnées à l'article 2, les États membres prennent toutes les mesures nécessaires pour préserver, maintenir ou rétablir une diversité et une superficie suffisantes d'habitats pour toutes les espèces d'oiseaux visées à l'article 1er.
2. La préservation, le maintien et le rétablissement des biotopes et des habitats comportent en premier lieu les mesures suivantes:
a) création de zones de protection;
b) entretien et aménagement conformes aux impératifs écologiques des habitats se trouvant à l'intérieur et à l'extérieur des zones de protection;
c) rétablissement des biotopes détruits;
d) création de biotopes.
Article 4
1. Les espèces mentionnées à l'annexe I font l'objet de mesures de conservation spéciale concernant leur habitat, afin d'assurer leur survie et leur reproduction dans leur aire de distribution.
À cet égard, il est tenu compte:
a) des espèces menacées de disparition;
b) des espèces vulnérables à certaines modifications de leurs habitats;
c) des espèces considérées comme rares parce que leurs populations sont faibles ou que leur répartition locale est restreinte;
d) d'autres espèces nécessitant une attention particulière en raison de la spécificité de leur habitat.
Il sera tenu compte, pour procéder aux évaluations, des tendances et des variations des niveaux de population.
Les États membres classent notamment en zones de protection spéciale les territoires les plus appropriés en nombre et en superficie à la conservation de ces dernières dans la zone géographique maritime et terrestre d'application de la présente directive.
2. Les États membres prennent des mesures similaires à l'égard des espèces migratrices non visées à l'annexe I dont la venue est régulière, compte tenu des besoins de protection dans la zone géographique maritime et terrestre d'application de la présente directive en ce qui concerne leurs aires de reproduction, de mue et d'hivernage et les zones de relais dans leur aire de migration. À cette fin, les États membres attachent une importance particulière à la protection des zones humides et tout particulièrement de celles d'importance internationale.
3. Les États membres adressent à la Commission toutes les informations utiles de manière à ce qu'elle puisse prendre les initiatives appropriées en vue de la coordination nécessaire pour que les zones visées au paragraphe 1 d'une part, et au paragraphe 2, d'autre part, constituent un réseau cohérent répondant aux besoins de protection des espèces dans la zone géographique maritime et terrestre d'application de la présente directive.
4. Les États membres prennent les mesures appropriées pour éviter dans les zones de protection visées aux paragraphes 1 et 2 la pollution ou la détérioration des habitats ainsi que les perturbations touchant les oiseaux, pour autant qu'elles aient un effet significatif eu égard aux objectifs du présent article. En dehors de ces zones de protection, les États membres s'efforcent également d'éviter la pollution ou la détérioration des habitats.
Article 5
Sans préjudice des articles 7 et 9, les États membres prennent les mesures nécessaires pour instaurer un régime général de protection de toutes les espèces d'oiseaux visées à l'article 1er et comportant notamment l'interdiction:
a) de les tuer ou de les capturer intentionnellement, quelle que soit la méthode employée;
b) de détruire ou d'endommager intentionnellement leurs nids et leurs œufs et d'enlever leurs nids;
c) de ramasser leurs œufs dans la nature et de les détenir, même vides;
d) de les perturber intentionnellement, notamment durant la période de reproduction et de dépendance, pour autant que la perturbation ait un effet significatif eu égard aux objectifs de la présente directive;
e) de détenir les oiseaux des espèces dont la chasse et la capture ne sont pas permises.
Article 6
1. Sans préjudice des paragraphes 2 et 3, les États membres interdisent, pour toutes les espèces d'oiseaux visées à l'article 1er, la vente, le transport pour la vente, la détention pour la vente ainsi que la mise en vente des oiseaux vivants et des oiseaux morts ainsi que de toute partie ou de tout produit obtenu à partir de l'oiseau, facilement identifiables.
2. Pour les espèces visées à l'annexe III partie 1, les activités visées au paragraphe 1 ne sont pas interdites, pour autant que les oiseaux aient été licitement tués ou capturés ou autrement licitement acquis.
3. Les États membres peuvent autoriser sur leur territoire, pour les espèces mentionnées à l'annexe III partie 2, les activités visées au paragraphe 1 et à cet effet prévoir des limitations, pour autant que les oiseaux aient été licitement tués ou capturés ou autrement licitement acquis.
Les États membres qui souhaitent accorder une telle autorisation consultent au préalable la Commission, avec laquelle ils examinent si la commercialisation des spécimens de l'espèce en question ne conduit pas ou ne risque pas de conduire, selon toute prévision raisonnable, à mettre en danger le niveau de population, la distribution géographique ou le taux de reproductivité de celle-ci dans l'ensemble de la Communauté. S'il ressort de cet examen que, de l'avis de la Commission, l'autorisation envisagée conduit ou risque de conduire à l'un des dangers énumérés ci-dessus, la Commission adresse à l'État membre une recommandation dûment motivée désapprouvant la commercialisation de l'espèce en question. Si la Commission estime qu'un tel danger n'existe pas, elle en informe l'État membre.
La recommandation de la Commission est publiée au Journal officiel des Communautés européennes.
L'État membre qui accorde une autorisation en vertu du présent paragraphe vérifie à intervalles réguliers si les conditions requises pour l'octroi de cette autorisation sont encore remplies.
4. Pour les espèces inscrites à l'annexe III partie 3, la Commission procède à des études sur leur statut biologique et les répercussions de la commercialisation sur celui-ci.
Elle soumet, au plus tard quatre mois avant l'expiration du délai visé à l'article 18 paragraphe 1, un rapport et ses propositions au comité visé à l'article 16 en vue d'une décision sur l'inscription de ces espèces à l'annexe III partie 2.
Dans l'attente de cette décision, les États membres peuvent appliquer à ces espèces les réglementations nationales existantes sans préjudice du paragraphe 3.
Article 7
1. En raison de leur niveau de population, de leur distribution géographique et de leur taux de reproductivité dans l'ensemble de la Communauté, les espèces énumérées à l'annexe II peuvent être l'objet d'actes de chasse dans le cadre de la législation nationale. Les États membres veillent à ce que la chasse de ces espèces ne compromette pas les efforts de conservation entrepris dans leur aire de distribution.
2. Les espèces énumérées à l'annexe II partie 1 peuvent être chassées dans la zone géographique maritime et terrestre d'application de la présente directive.
3. Les espèces énumérées à l'annexe II partie 2 peuvent être chassées seulement dans les États membres pour lesquels elles sont mentionnées.
4. Les États membres s'assurent que la pratique de la chasse, y compris le cas échéant la fauconnerie, telle qu'elle découle de l'application des mesures nationales en vigueur, respecte les principes d'une utilisation raisonnée et d'une régulation équilibrée du point de vue écologique des espèces d'oiseaux concernées, et que cette pratique soit compatible, en ce qui concerne la population de ces espèces, notamment des espèces migratrices, avec les dispositions découlant de l'article 2. Ils veillent en particulier à ce que les espèces auxquelles s'applique la législation de la chasse ne soient pas chassées pendant la période nidicole ni pendant les différents stades de reproduction et de dépendance. Lorsqu'il s'agit d'espèces migratrices, ils veillent en particulier à ce que les espèces auxquelles s'applique la législation de la chasse ne soient pas chassées pendant leur période de reproduction et pendant leur trajet de retour vers leur lieu de nidification. Les États membres transmettent à la Commission toutes les informations utiles concernant l'application pratique de leur législation de la chasse.
Article 8
1. En ce qui concerne la chasse, la capture ou la mise à mort d'oiseaux dans le cadre de la présente directive, les États membres interdisent le recours à tous moyens, installations ou méthodes de capture ou de mise à mort massive ou non sélective ou pouvant entraîner localement la disparition d'une espèce, et en particulier à ceux énumérés à l'annexe IV sous a).
2. En outre, les États membres interdisent toute poursuite à partir des modes de transport et dans les conditions mentionnés à l'annexe IV sous b).
Article 9
1. Les États membres peuvent déroger aux articles 5, 6, 7 et 8 s'il n'existe pas d'autre solution satisfaisante, pour les motifs ci-après:
a) - dans l'intérêt de la santé et de la sécurité publiques,
- dans l'intérêt de la sécurité aérienne,
- pour prévenir les dommages importants aux cultures, au bétail, aux forêts, aux pêcheries et aux eaux,
- pour la protection de la flore et de la faune;
b) pour des fins de recherche et d'enseignement, de repeuplement, de réintroduction ainsi que pour l'élevage se rapportant à ces actions;
c) pour permettre, dans des conditions strictement contrôlées et de manière sélective, la capture, la détention ou toute autre exploitation judicieuse de certains oiseaux en petites quantités.
2. Les dérogations doivent mentionner:
- les espèces qui font l'objet des dérogations,
- les moyens, installations ou méthodes de capture ou de mise à mort autorisés,
- les conditions de risque et les circonstances de temps et de lieu dans lesquelles ces dérogations peuvent être prises,
- l'autorité habilitée à déclarer que les conditions exigées sont réunies, à décider quels moyens, installations ou méthodes peuvent être mis en œuvre, dans quelles limites et par quelles personnes,
- les contrôles qui seront opérés.
3. Les États membres adressent à la Commission chaque année un rapport sur l'application du présent article.
4. Au vu des informations dont elle dispose, et notamment de celles qui lui sont communiquées en vertu du paragraphe 3, la Commission veille constamment à ce que les conséquences de ces dérogations ne soient pas incompatibles avec la présente directive. Elle prend les initiatives appropriées à cet égard.
Article 10
1. Les États membres encouragent les recherches et les travaux nécessaires aux fins de la protection, de la gestion et de l'exploitation de la population de toutes les espèces d'oiseaux visées à l'article 1er.
2. Une attention particulière sera accordée aux recherches et aux travaux portant sur les sujets énumérés à l'annexe V. Les États membres adressent à la Commission toutes les informations nécessaires de manière à ce qu'elle puisse prendre les mesures appropriées en vue de la coordination des recherches et travaux visés au présent article.
Article 11
Les États membres veillent à ce que l'introduction éventuelle d'espèces d'oiseaux ne vivant pas naturellement à l'état sauvage sur le territoire européen des États membres ne porte aucun préjudice à la flore et à la faune locales. Ils consultent à ce sujet la Commission.
Article 12
1. Les États membres adressent à la Commission tous les trois ans à compter de l'expiration du délai visé à l'article 18 paragraphe 1 un rapport sur l'application des dispositions nationales prises en vertu de la présente directive.
2. La Commission prépare tous les trois ans un rapport de synthèse basé sur les informations visées au paragraphe 1. La partie du projet de ce rapport relative aux informations fournies par un État membre est transmise pour vérification aux autorités de cet État membre. La version définitive du rapport est communiquée aux États membres.
Article 13
L'application des mesures prises en vertu de la présente directive ne peut conduire à une dégradation de la situation actuelle en ce qui concerne la conservation de toutes les espèces d'oiseaux visées à l'article 1er.
Article 14
Les États membres peuvent prendre des mesures de protection plus strictes que celles prévues par la présente directive.
Article 15
Les modifications nécessaires pour adapter au progrès technique et scientifique les annexes I et V ainsi que les modifications visées à l'article 6 paragraphe 4 deuxième alinéa sont arrêtées conformément à la procédure de l'article 17.
Article 16
1. Aux fins des modifications visées à l'article 15, il est institué un comité pour l'adaptation au progrès technique et scientifique de la présente directive, ci-après dénommé "comité", qui est composé de représentants des États membres et présidé par un représentant de la Commission.
2. Le comité établit son règlement intérieur.
Article 17
1. Dans le cas où il est fait référence à la procédure définie au présent article, le comité est saisi par son président, soit à l'initiative de celui-ci, soit à la demande du représentant d'un État membre.
2. Le représentant de la Commission soumet au comité un projet de mesures à prendre. Le comité émet son avis sur ce projet dans un délai que le président peut fixer en fonction de l'urgence de la question en cause. Il se prononce à la majorité de quarante et une voix, les voix des États membres étant affectées de la pondération prévue à l'article 148 paragraphe 2 du traité. Le président ne prend pas part au vote.
3. a) La Commission arrête les mesures envisagées lorsqu'elles sont conformes à l'avis du comité;
b) Lorsque les mesures envisagées ne sont pas conformes à l'avis du comité, ou en l'absence d'avis, la Commission soumet sans tarder au Conseil une proposition relative aux mesures à prendre. Le Conseil statue à la majorité qualifiée;
c) Si, à l'expiration d'un délai de trois mois à compter de la saisine du Conseil, celui-ci n'a pas statué, les mesures proposées sont arrêtées par la Commission.
Article 18
1. Les États membres mettent en vigueur les dispositions législatives, réglementaires et administratives nécessaires pour se conformer à la présente directive dans un délai de deux ans à compter de sa notification. Ils en informent immédiatement la Commission.
2. Les États membres communiquent à la Commission le texte des dispositions essentielles de droit interne qu'ils adoptent dans le domaine régi par la présente directive.
Article 19
Les États membres sont destinataires de la présente directive.
Fait à Luxembourg, le 2 avril 1979.