31999L0031
L 182/1
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 1999/31/ЕО НА СЪВЕТА
от 26 април 1999 година
относно депонирането на отпадъци
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 130т, параграф 1 от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет (2),
в съответствие с процедурата, предвидена в член 189в от Договора (3),
(1)
като има предвид, че Резолюцията на Съвета от 7 май 1990 г. (4) за политиката относно отпадъците приветства и подкрепя документа за стратегия на Общността и поканва Комисията да предложи критерии и стандарти за депониране на отпадъците в депа;
(2)
като има предвид, че Резолюцията на Съвета от 9 декември 1996 г. за политиката относно отпадъците предвижда, че за в бъдеще в Общността ще трябва да се извършват само безопасни и контролирани дейности, свързани с депата;
(3)
като има предвид, че следва да се насърчават превенцията, рециклирането и възстановяването, както и употребата на възстановени материали и енергия, за да се запазят естествените ресурси и да се избегне нецелесъобразното използване на земя;
(4)
като има предвид, че следва да се продължи да се мисли по въпросите на изгарянето на общинските отпадъци и на безопасните отпадъци, на получаването на компост, на биометанизацията, на преработването на утайки от пречиствателни станции;
(5)
като има предвид, че въз основа на принципа „замърсителят плаща“ наред с другото е необходимо да се държи сметка за всяко причинено от депата увреждане на околната среда;
(6)
като има предвид, че като всяка друга форма на преработка на отпадъци, депата трябва да се контролират и управляват по такъв начин, че да се предотвратят или намалят потенциалните неблагоприятни въздействия върху околната среда и рисковете за здравето на човека;
(7)
като има предвид, че е необходимо да се приемат подходящи мерки, за да се избегне изоставянето, изхвърлянето или неконтролираното обезвреждане на отпадъци; като има предвид, че поради това трябва да съществува възможност за контрол на площадките за депа по отношение на веществата, които се съдържат в отпадъците, складирани в тях; като има предвид, че доколкото е възможно, тези вещества трябва да покажат предвидените реакции;
(8)
като има предвид, че колкото количеството, толкова и степента на опасност на предназначените за депониране в депа отпадъци следва да се намалят по целесъобразност; като има предвид, че ще трябва да се улесни боравенето с отпадъците и да се повиши тяхното оползотворяване; като има предвид, че трябва да се насърчава използването на процесите на преработка, за да се осигури съответствието на изградените депа с разпоредбите на настоящата директива; като има предвид, че сортирането е включено в определението за преработка на отпадъците;
(9)
като има предвид, че държавите-членки трябва да могат да прилагат принципите на близост и независимост при отстраняването на техните отпадъци на общностно и на национално ниво съгласно Директива 75/442/ЕИО на Съвета от 15 юли 1975 г. относно отпадъците (5); като има предвид, че е необходимо да се следват и уточнят целите на настоящата директива чрез установяване на интегрирана и адекватна мрежа от инсталации за обезвреждане на отпадъци, осигуряваща високо ниво на опазване на околната среда;
(10)
като има предвид, че несъответствията между техническите норми за обезвреждането на отпадъци чрез депа и съпътстващите ги ниски разходи може да доведат до увеличаване обезвреждането на отпадъци в места с по-ниски норми на екологична защита, което би могло сериозно да застраши околната среда вследствие на транспортирането на отпадъци на ненужно големи разстояния, както и до неадекватни практики за обезвреждане;
(11)
като има предвид, че поради това е необходимо да се определи общностното ниво на техническите стандарти за депата за отпадъци с цел опазване, защита и повишаване качеството на околната среда в Общността;
(12)
като има предвид, че е необходимо да се посочат ясно изискванията, на които трябва да отговарят площадките за депата по отношение на разположението, оборудването, управлението, контрола, промяната на предназначението, превантивните и защитните мерки, които трябва да се вземат срещу всяка една заплаха за околната среда, както в краткосрочна, така и в дългосрочна перспектива, и особено срещу замърсяването на подпочвените води от инфилтрат в почвата;
(13)
като има предвид, че с оглед на предходното е необходимо да се определят ясно съответните категории депа и приеманите във всяко от тях видове отпадъци;
(14)
като има предвид, че местата за временно складиране на отпадъци трябва да отговарят на съответните изисквания на Директива 75/442/ЕИО;
(15)
като има предвид, че съгласно Директива 75/442/ЕИО оползотворяването на инертните или безопасните отпадъци е допустимо чрез използването им за повторно преработване/възстановяване, при рехабилитация на мини или строителни цели, които може да не са свързани с дейността на депата;
(16)
като има предвид, че специално за борбата срещу глобалното затопляне следва да се приемат мерки, за да се ограничи отделянето на метан от депата чрез ограничаване броя на депата за биоразтворими отпадъци и посредством задължителното въвеждане на контрол върху газовете от депата;
(17)
като има предвид, че е уместно мерките, приети за намаляване броя на депата за биоразтворими отпадъци, също да целят насърчаването на разделното събиране на биоразтворимите отпадъци в депата, общото им сортиране, оползотворяване и рециклиране;
(18)
като има предвид, че с оглед особеностите на метода за депониране на отпадъците в депа е необходимо да се въведе специфична процедура за разрешение за всички категории депа в съответствие с общите изисквания за разрешение, вече определени с Директива 75/442/ЕИО, и общите изисквания на Директива 96/61/ЕО относно цялостната превенция и контрол на замърсяването (6); като има предвид, че е необходимо в рамките на инспекция от компетентния орган, преди началото на операциите по депонирането, да се провери съответствието на площадките за депа с това разрешение;
(19)
като има предвид, че следва да се правят проверки във всеки случай, дали отпадъците могат да се пласират в депата, за които са предназначени, по-специално опасните отпадъци;
(20)
като има предвид, че за да се предотврати всяка заплаха за околната среда, е необходимо да се въведе единна процедура за приемане на отпадъци на основата на процедура за класификация на отпадъците, приемани в различните категории депа, които включват стандартизирани пределно допустими стойности; като има предвид, че за целта трябва да се изгради последователна и стандартизирана система за определяне характеристиката на отпадъците, изпробването и анализирането трябва да става навреме, така че да се улесни прилагането на настоящата директива; като има предвид, че критериите за приемане трябва да бъдат изключително точни, що се отнася до инертните отпадъци;
(21)
като има предвид, че в изчакване установяването на такива методи за анализ или на пределно допустими стойности, необходими за идентификацията, държавите-членки ще могат за прилагането на настоящата директива да поддържат или да изготвят национални списъци на приетите или неприетите за депа отпадъци или да определят критерии, по-специално за пределно допустими стойности, подобни на тези, които са установени в настоящата директива за единна процедура за приемане;
(22)
като има предвид, че техническият комитет трябва да изготви критерии за приемането, за да се приемат някои опасни отпадъци в депа за безопасни отпадъци;
(23)
като има предвид, че е необходимо да се приемат общи процедури за наблюдение на отпадъците по време на тяхната фаза на експлоатация и на последващите грижи за депата, за да се установи всяко едно вредно въздействие на депото върху околната среда и да се вземат адекватните корективни мерки;
(24)
като има предвид, че е необходимо да се определят моментът, условията и редът на затваряне на депата, задълженията и отговорностите на оператора, които операторът на площадката си запазва след закриването;
(25)
като има предвид, че площадките за депа, които са били затворени преди датата на въвеждане на настоящата директива, не трябва да подлежат на разпоредбите, които последната съдържа в областта на процедурата по затваряне;
(26)
като има предвид, че следва да се регламентират условията на бъдеща експлоатация на съществуващите депа с оглед да се приемат в определен срок необходимите мерки за тяхното привеждане в съответствие с настоящата директива на базата на план за подобряване условията на площадката;
(27)
като има предвид, че операторите на съществуващите депа, които в съответствие с националните правила, които са еквивалентни на тези по член 14 от настоящата директива, вече са представили посочените в член 14, буква а) от настоящата директива документи преди нейното влизане в сила и които са били оправомощени от компетентния орган да продължат експлоатацията, не са длъжни наново да представят документите или да получат от компетентния орган ново разрешение;
(28)
като има предвид, че операторът трябва да приеме подходящите разпоредби под формата на финансова гаранция или всякакъв друг еквивалент, за да гарантира, че всички произтичащи от разрешението задължения, включително и тези по процедурата по закриването и последващото управление на площадката, ще бъдат изпълнени;
(29)
като има предвид, че трябва да се вземат мерки, за да се гарантира исканата цена за депонирането на отпадъците да се определи така, че да покрие всички разходи по изграждането и експлоатацията на депото, включително, доколкото е възможно, финансовата сигурност или нейния еквивалент, която операторът трябва да осигури, както и разходите за закриването на депа, включително и необходимото управление след закриването;
(30)
като има предвид, че когато компетентен орган счита, че съответното депо няма да причини замърсяване на околната среда за по-дълъг от определения период, предвидените разходи, които се включват в исканата от оператора цена, могат да се ограничат до този период;
(31)
като има предвид, че е необходимо да се следи правилното прилагане на разпоредбите за прилагането на настоящата директива в цялата Общност и да се гарантира образованието и знанията на операторите на депа и на техния персонал да им осигуряват необходимите способности;
(32)
като има предвид, че Комисията следва да изготви стандартизирана процедура за приемане на отпадъците в депа и стандартизирана класификация на приеманите в депа отпадъци в съответствие с процедурата по член 18 от Директива 75/442/ЕИО;
(33)
като има предвид, че привеждането в съответствие с техническия прогрес на приложенията на настоящата директива и стандартизацията на методите за контрол, вземането на проби и анализ ще трябва да бъдат осъществени със същата процедура на комисията;
(34)
като има предвид, че държавите-членки следва редовно да изпращат доклади до Комисията за прилагането на настоящата директива, като отделят особено внимание на националните стратегии, които трябва да бъдат определени в съответствие с член 5; като има предвид, че въз основа на тези доклади Комисията трябва да докладва на Европейския парламент и на Съвета,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Общи цели
1. С оглед изпълнението на изискванията на Директива 75/442/ЕИО, и по-специално членове 3 и 4 от нея, настоящата директива има за цел чрез строги експлоатационни и технически изисквания относно отпадъците и депата да предвиди мерки, процедури и насоки за предотвратяване или ограничаване, доколкото е възможно, на отрицателното въздействие върху околната среда, и по-специално замърсяването на повърхностните, на подземните води, почвата, въздуха, общо на околната среда, включително парниковия ефект, както и всеки произтичащ от това риск за здравето на човека, през целия жизнен цикъл на депото.
2. По отношение на техническите характеристики на депата настоящата директива включва необходимите технически изисквания за депата, за които се прилага Директива 96/61/ЕО, с цел да изработи в общи параметри изискванията на посочената директива. Съответните изисквания на Директива 96/61/ЕО ще се считат за изпълнени, ако са съгласувани с изискванията на настоящата директива.
Член 2
Определения
По смисъла на настоящата директива:
а)
„отпадъци“ са всяко вещество или предмет, които се разглеждат от Директива 75/442/ЕИО;
б)
„общински отпадъци“ са отпадъците от домакинствата, а също и отпадъците, които по своята същност или състав са подобни на домакинските;
в)
„опасни отпадъци“ са всички отпадъци, които са обхванати от член 1, параграф 4 от Директива 91/689/ЕИО на Съвета от 12 декември 1991 г. за опасните отпадъци (7);
г)
„безопасни отпадъци“ са отпадъците, които не се включват в буква в);
д)
„инертни отпадъци“ са отпадъците, които не претърпяват никакви важни физични, химични или биологични преобразувания; инертните отпадъци не се разграждат, не горят и не участват в други физични или химични реакции, не са биоразграждащи се или с неблагоприятно въздействие върху други вещества, с които са в контакт, по начин, който води до увеличаване замърсяването на околната среда или увреждане на човешкото здраве. Общото просмукване на замърсяващите съставки на отпадъците и екотоксичността на инфилтрата трябва да бъдат незначителни и да не застрашават особено качеството на повърхностните и/или на подземните води;
е)
„подземни складове“ са съоръжения за постоянно съхраняване на отпадъци в дълбоки кухини, като солни или калиеви мини;
ж)
„депа“ са места за депониране на отпадъци и за тяхното съхраняване на или във земята (т.е.под земята), включително:
-
вътрешни площадки за депониране на отпадъци (т.е. депа, където се складират отпадъци от техния производител на мястото на тяхното производство), и
-
постоянни площадки (т.е. за повече от една година), които се използват за временно складиране на отпадъци,
с изключение на:
-
съоръжения, където се разтоварват отпадъците, за да бъдат подготвени за по-нататъшно транспортиране с цел обезвреждане, преработване или депониране на друго място, и
-
складове, където се съхраняват отпадъци преди тяхното обезвреждане или преработване, по правило за период по-малко от три години, или
-
складове, където се съхраняват отпадъците преди тяхното депониране, за период по-малко от една година;
з)
„преработване“ са всички физични, термични, химични или биологични процеси, включващи разпределяне, което променя характеристиките на отпадъците, така че да се ограничат техният обем или степен на опасност, да се улесни преработването им или да се осигури успешното им обезвреждане;
и)
„продукт на излугване“ са всички течности, филтрирани чрез просмукване през складираните отпадъци или изпуснати от тях, или съдържащи се в депата;
й)
„газове от депа“ са всички газове, които се отделят от депата за отпадъци;
к)
„елюат“ е полученият разтвор при лабораторните тестове за симулиране на излугване;
л)
„оператор“ е всяко физическо или юридическо лице, което отговаря за депата съгласно вътрешното законодателство на държавата-членка, където се намират депата; те могат да бъдат различни от фазите на подготовката до полагането на последващи грижи;
м)
„биоразразградими отпадъци“ са всички отпадъци, годни да бъдат подложени на анаеробно или аеробно разлагане, като хранителни и градински отпадъци, хартия и картон;
н)
„притежател“ е производителят на отпадъци или физическото или юридическото лице, което е техен собственик;
о)
„заявител“ е всяко лице, което подава заявление за разрешително за изграждане на депа по смисъла на настоящата директива;
п)
„компетентен орган“ е органът, който е посочен от държавата-членка като отговарящ за задачите, които произтичат от настоящата директива;
р)
„течни отпадъци“ са всички отпадъци в течно състояние, включително отпадъчните води, но с изключение на утайките;
с)
„изолирано селище“ е:
-
селища с не повече от петстотин жители на община или селище с не повече от пет жители на квадратен километър, и
-
селище, при което разстоянието до най-близкото градско населено място с най-малко двеста и петдесет жители на квадратен километър е не по-малко от петдесет километра или със затруднен шосеен достъп до най-близкото населено място, дължащ се на сурови метеорологични условия през по-голямата част от годината.
Член 3
Приложно поле
1. Държавите-членки прилагат настоящата директива за всяко депо по смисъла на член 2, буква ж).
2. Без да се засяга съществуващото законодателство на Общността, от приложното поле на настоящата директива се изключват:
-
разливането на утайките върху почвата, включително тези от градски канализации и утайките, получени при дрениране и подобни дейности, в почвата с цел наторяване или подобряване качествата на почвата,
-
употребата в депата на инертни отпадъци, подходящи за преустрояване/възобновяване и запълване на стари мини, както и за строителни работи в депата,
-
депонирането на безопасни утайки от дренажи покрай малките водни басейни, от които са дренирани, както и на безопасните утайки от повърхностните води, включително дъното и неговата подпочва,
-
депонирането на незамърсена почва или безопасни инертни отпадъци, получени в резултат от изследване, добиване, преработване и складиране на минерални ресурси, както и в резултат от дейността на кариерите.
3. Без да се засягат разпоредбите на Директива 75/442/ЕИО, държавите-членки по свой избор могат да заявят, че депонирането на безопасни отпадъци, определени от учредения съгласно член 17 от настоящата директива комитет, различни от инертните отпадъци, резултат от изследвания и добиване, преработване и складиране на минерални ресурси, както и от експлоатирането на кариери и които са депонирани така, че не позволяват замърсяването на околната среда или застрашаването на здравето на човека, могат да бъдат освободени от условията, предвидени в приложение I, точки 2, 3.1, 3.2 и 3.3 от настоящата директива.
4. Без да се засягат разпоредбите на Директива 75/442/ЕИО, държавите-членки могат по свой избор да заявят, че член 6, буква г), член 7, буква и), член 8, буква a), iv),член 10, член 11, параграф 1, букви a), б) и в), член 12, букви a) и в), приложение I, точки 3 и 4, приложение II ( с изключение на точка 3, ниво 3 и точка 4) и приложение III, точки 3 - 5 от настоящата директива няма да се прилагат за:
а)
депа за безопасни или инертни отпадъци, които с пълен капацитет не превишават 15 000 тона или допускат максимум 1 000 тона годишно и които обслужват острови, когато площадката е единственото депо на острова и то е определено изключително за депониране на отпадъци, които са произведени на този остров. Когато веднъж се запълни максималният капацитет на дадено депо за отпадъци, всяка нова площадка трябва да отговаря на изискванията на настоящата директива;
б)
депата за безопасни или инертни отпадъци в изолирани селища, когато площадката е определена да приема предимно отпадъци, произвеждани само от това изолирано селище.
Най-късно две години след датата, предвидена в член 18, параграф 1, държавите-членки нотифицират Комисията за списъка на островите и на изолираните селища, които са изключени от разпоредбите. Комисията публикува списъка на площадките и на изолираните селища.
5. Без да се засягат разпоредбите на Директива 75/442/ЕИО, държавите-членки могат по свой избор да заявят, че подземното складиране по смисъла на член 2, буква е) от настоящата директива може да бъде освободено от разпоредбите на член 13, буква г) и на приложение I, точка 2 (освен първо тире), точки от 3 до 5 и приложение III, точки 2, 3 и 5 от настоящата директива.
Член 4
Категории депа
Всяко депо трябва да бъде класифицирано в една от следните категории депа:
-
депа за опасни отпадъци,
-
депа за безопасни отпадъци,
-
депа за инертни отпадъци.
Член 5
Отпадъци и неразрешени обработки в депата
1. Държавите-членки определят национална стратегия за въвеждане на ограничението на биоразградимите отпадъци, които постъпват в депата, не по късно от две години след определената в член 18, параграф 1 дата и нотифицират Комисията за тази стратегия. Тази стратегия ще трябва да включва мерки за осъществяване на целите определени в параграф 2, по-специално посредством рециклирането, компостирането, образуването на газове и възстановяването на материали/енергия. В срок от тридесет месеца от предвидената в член 18, параграф 1 дата Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно всички национални стратегии.
2. Тази стратегия предвижда:
а)
най-късно пет години след датата, определена в член 18, параграф 1, количеството биоразградими общински отпадъци да се намали до 75 % (като тегло) от общото им количество на биоразградими общински отпадъци, произведени през 1995 г. или по време на последната година преди 1995 г., за която се разполага със стандартизирани данни на Евростат;
б)
най-късно осем години след датата, определена в член 18, параграф 1, количеството биоразградими общински отпадъци да се намали до 50 % (като тегло) от общото им количество на биоразградими общински отпадъци, произведени през 1995 г. или по време на последната година преди 1995 г., за която се разполага със стандартизирани данни на Евростат;
в)
най-късно петнадесет години след датата, определена в член 18, параграф 1, количеството биоразградими общински отпадъци да се намали до 35 % (като тегло) от общото им количество на биоразградими общински отпадъци, произведени през 1995 г. или по време на последната година преди 1995 г., за която се разполага със стандартизирани данни на Евростат.
Две години след датата, предвидена в буква в), Съветът преразглежда горепосочената цел въз основа на доклада на Комисията за придобития от държавите-членки практически опит в преследването на целите, определени в букви а) и б), по целесъобразност придружен от предложение за утвърждаване или изменение и допълнение на посочената цел, за да се обезпечи високо ниво на опазване на околната среда.
Държавите-членки, които през 1995 г. или през последната година преди 1995 г., за която се разполага със стандартизирани данни на Евростат, дават повече от 80 % от събраните си общински отпадъци в депа, могат да да отложат доклада за период не повече от 4 години за изпълнението на поставените цели в букви а), б) или в). Държавите-членки, имащи намерение да приложат тази възможност, предварително уведомяват за това Комисията. Комисията уведомява за тези решения останалите държави-членки и Европейския парламент.
Прилагането на разпоредбите от предходната алинея по никакъв начин няма да доведе до отклоняване осъществяването на целта, посочена в буква в), за повече от 4 години спрямо посочената в буква в)дата.
3. Държавите-членки приемат мерки, за да се приемат в депа следните категории отпадъци:
а)
течните отпадъци;
б)
отпадъците, които в условията на депата са експлозивни, корозивни, окисляващи се, силно запалителни или запалителни, в съответствие с определенията в приложение III към Директива 91/689/ЕИО;
в)
болничните и други клинични отпадъци с медицински или ветеринарен произход, които са заразни (Н9 от приложение III) по смисъла на Директива 91/689/ЕИО и отпадъците от категория 14 (приложение I.A) от същата директива;
г)
целите използвани гуми (автомобилни), две години считано от определената в член 18, параграф 1 дата, с изключение на гумите, използвани като суровина, и парчета гуми, за 5 години считано от определената в член 18, параграф 1 дата (с изключение, в двата случая, на велосипедните гуми и гумите с външен диаметър над 1 400 мм);
д)
всеки друг вид отпадъци, който не отговаря на определените в приложение II критерии за приемане.
4. Разделянето на отпадъчните смески с цел единствено да се отговори на критериите за приемане в депа е забранено.
Член 6
Отпадъци, които се приемат в различните категории депа
Държавите- членки приемат мерки:
а)
да се депонират само отпадъци, които са вече преработени. Тази разпоредба може да не се прилага за инертните отпадъци, чиято преработка е технически неосъществима, или за всеки друг вид отпадъци, за които тази преработка не допринася за целите, определени в член 1 от настоящата директива, посредством намаляване на количествата отпадъци или на рисковете за здравето на човека или за околната среда;
б)
да се разпределят към депа за опасни отпадъци само опасни отпадъци, които отговарят на критериите, предвидени в съответствие с приложение II;
в)
депа за неопасни отпадъци могат да бъдат използвани за:
i)
общинските отпадъци;
ii)
безопасни отпадъци от всякакъв друг произход, които отговарят на критериите за приемане на отпадъци в депа за безопасни отпадъци, определени в съответствие с приложение II;
iii)
стабилни и нереактивни опасни отпадъци (в това число кристализирали, стъкловидни) с инфилтрация, еквивалентна на тази на опасните отпадъци, предвидени в ii), които отговарят на съответните критерии за приемане, установени в съответствие с приложение II. Тези опасни отпадъци не се депозират в клетки, предназначени за биоразградими безопасни отпадъци;
г)
депата за инертни отпадъци могат да се използват единствено за инертни отпадъци.
Член 7
Заявление за разрешително
Държавите-членки приемат мерки, така че заявлението за разрешително за депа да съдържа данни най-малко за следните елементи:
а)
самоличността на заявителя, а когато са различни лица - и на оператора;
б)
описанието на видовете и общото количество отпадъци, които ще се депонират;
в)
предложения капацитет на площадката за депониране на отпадъците;
г)
описанието на площадката, включително хидрогеоложките и геоложките ѝ характеристики;
д)
предложените методи за предотвратяване и борба със замърсяването;
е)
предложението за дейността, мониторинга и плана за контрол;
ж)
предложението за план за закриване и за процедури по полагане на последващи грижи;
з)
информацията, давана от инвеститора във връзка с член 5 от Директива 85/337/ЕИО на Съвета от 27 юни 1985 г. за оценката на въздействието върху околната среда на някои публични и частни проекти (8);
и)
финансовата обезпеченост на заявителя или друга еквивалентна гаранция, която се изисква съобразно член 8, буква а), iv) от настоящата директива.
След получаването на разрешение тази информация ще бъде представена на разположение на компетентните национални и на общностните статистически органи, когато се изисква за целите на статистиката.
Член 8
Условия на разрешителните
Държавите-членки приемат мерки:
а)
компетентният орган да не издава разрешително, докато не се увери, че:
i)
без да се накърнява член 3, параграфи 4 и 5, проектът за изграждане на депо отговаря на всички посочени изисквания на настоящата директива, включително на приложенията;
ii)
управлението на депото е възложено на подходящо, технически компетентно физическо лице, осигурени са професионално и техническо развитие и подготовка на операторите на депа и персонала;
iii)
експлоатацията на депото включва необходимите мерки, за да се избегнат аварии и да се огранича последиците от тях;
iv)
преди започване на операциите по депонирането заявителят е приел или ще приеме подходящите условия под формата на финансово обезпечаване или всякакви други еквиваленти начини съгласно условията и реда за приемане от държавите-членки, за да направят така, че задълженията (в това число и разпоредбите относно управлението след закриване), договорени съгласно разрешителното, издадено в съответствие с разпоредбите на настоящата директива, да се изпълнят и изискваните по член 13 процедури по закриване да се спазят. Тази гаранция или нейният еквивалент ще се поддържа толкова дълго, колкото се изисква за поддръжката и управлението на площадката, в съответствие с член 13, буква г). Държавите-членки могат по свой избор да декларират, че разпоредбата на тази буква няма да се прилага за депа за инертни отпадъци;
б)
проектът за изграждане на депа да отговаря на съответния план или планове за управление на отпадъците, посочени в член 7 от Директива 75/442/ЕИО;
в)
преди началото на операциите по унищожаването компетентният орган инспектира площадката, за да се увери, че тя отговаря на определени с разрешението условия в тази област, което по никакъв начин не намалява отговорността на оператора по разрешителното.
Член 9
Съдържание на разрешителното
С оглед изясняване и допълване на разпоредбите на член 9 от Директива 75/442/ЕИО и на член 9 от Директива 96/61/ЕО разрешителното за депо трябва да указва най-малко следното:
а)
категорията депо;
б)
списъка на определените видове и на общото качество отпадъци, които са предназначени за депониране в съответното депо;
в)
изискванията за подготовка на депото, дейностите, свързани с депонирането, процедурите за мониторинг и контрол, включително плановете за намеса (приложение III, точка 4.Б), както и съответните операции по закриване и на управлението след закриване;
г)
задължението на заявителя да изготвя доклад до компетентния орган най-малко веднъж годишно за видовете и количеството на депонираните отпадъци и за резултатите от мониторинговата програма, както е определено в членове 12 и 13 и приложение III.
Член 10
Разходи за депонирането на отпадъци
Държавите-членки приемат необходимите мерки, за да може общите разходи за инсталацията и експлоатацията на депо, включително, доколкото е възможно, разходите за финансовата гаранция или на нейния еквивалент, посочени в член 8, буква а), iv), както и предвидените разходи за закриването на площадката и на нейната поддръжка след закриването за период най-малко от тридесет години да бъдат покрити от изискваната от оператора цена за унищожаването на всеки вид отпадъци в това депо. С уговорката за изискванията на Директива 90/313 /ЕИО на Съвета от 7 юни 1990 г. за свободния достъп до информация в областта на околната среда (9), държавите-членки трябва да осигурят прозрачност на процеса на събиране и използване на всяка информация за необходимите разходи.
Член 11
Процедури по приемане на отпадъците
1. Държавите-членки приемат необходимите мерки, така че преди приемането на отпадъци в депото:
а)
притежателят или операторът преди доставката или по време на последната, или при първата от серията доставки от един вид отпадъци да може да докаже чрез съответната документация, че въпросните отпадъци могат да се приемат в депото в съответствие с предвидени в разрешителното условия и че отговарят на критериите за приемане, предвидени в приложение II;
б)
операторът на депото да спазва следните процедури:
-
проверката на документацията за отпадъците при приемане, по-специално документацията, изисквана по член 5, параграф 3 от Директива 91/689/ЕИО, и по целесъобразност, документацията, изисквана от Регламент (ЕИО) № 259/93 на Съвета от 1 февруари 1993 г. относно наблюдението и контрола на превозите на отпадъци в рамките на, за и от Европейската общност (10),
-
визуалното инспектиране на отпадъците на входа и в точката на депониране и, по целесъобразност, проверка на съответствието с описанието им в документите, представени от притежателя. Ако трябва да се вземат представителни проби по смисъла на приложение II, точка 3, ниво 3, резултатите от анализите се запазват и вземането на проби се извършва в съответствие с приложение II, точка 5. Тези проби се съхраняват най-малко един месец,
-
воденето на регистър за качествата и характеристиките на депонираните отпадъци, включващ данните за произхода, датата на доставката, самоличността на производителя или на събирача в случая на общински отпадъци, а в случая на опасни отпадъци, точното местоположение на последните на площадката. Тези данни се оставят на разположение на компетентните в областта на статистиката национални и общностни органи, когато те ги поискат за целите на статистиката;
в)
операторът на депото да изготвя писмена обратна разписка за всяка приета в депото доставка;
г)
без да се засягат разпоредбите на Регламент (ЕИО) № 259/93, ако отпадъците не са приети в съответното депо, операторът незабавно съобщава на компетентния орган за неприемането на отпадъците.
2. За депата, които са били изключени от разпоредбите на настоящата директива по силата на член 3, параграфи 4 и 5, държавите-членки трябва да вземат необходимите мерки за осигуряване на:
-
редовни визуални проверки на отпадъците в точката на депонирането им, за да се уверят, че са приети само безопасните отпадъци от острова или от изолираните селища, и
-
воденето на регистър за количеството на депонирани на площадката отпадъци.
Държавите-членки следят информацията относно количеството и по възможност вида на отпадъците, постъпващи в тези освободени от задължения площадки, да фигурират в редовните доклади до Комисията относно прилагането на директивата.
Член 12
Процедури по контрол и мониторинг през фазата на експлоатация
Държавите-членки следят през време на експлоатационната фаза процедурите по контрол и мониторинг да отговарят най-малкото на следните изисквания:
a)
през фазата на експлоатация на депото операторът прилага програми за контрол и мониторинг, както са определени в приложение III;
б)
операторът уведомява компетентния орган за всяко неблагоприятно въздействие върху околната среда, разкрито чрез контролните или мониторинговите процедури, и спазва решението на компетентния орган относно естеството и графика на подходящи корективни мерки. Прилагането на тези мерки е за сметка на оператора.
Съгласно определена от компетентния орган честота и при всички положения най-малко веднъж годишно операторът въз основа на одобрените данни съобщава на компетентните органи всички резултати от процедурите за мониторинг с цел доказване на съответствието с условията на разрешителното и увеличаване на познанията за поведението на отпадъците в депата;
в)
качественият контрол върху аналитичните операции на мониторинговите процедури и/или анализите съгласно член 11, параграф 1, буква б) се осъществява от компетентните лаборатории.
Член 13
Процедури по закриване и последващи грижи
Държавите-членки по целесъобразност приемат мерки в съответствие с разрешителното, за да може:
а)
процедурата по закриване на депо или на част от него да започне:
i)
когато са постигнати съответните условия на разрешителното; или
ii)
след разрешението на компетентния орган, в отговор на заявлението на оператора; или
iii)
с мотивирано решение на компетентния орган;
б)
депото или част от него да се считат за окончателно закрити само когато компетентният орган извърши окончателна проверка на площадката, оцени всички направени от оператора доклади и даде на оператора своето разрешение за закриване. Това по никакъв начин не намалява отговорността на оператора по разрешителното;
в)
след окончателното закриване на депото операторът да отговаря за неговата поддръжка, за мониторинга и контрола по време на последващите грижи за такъв срок, какъвто е определен от компетентния орган, като се вземе предвид времето, през което депото може да представлява опасност.
Операторът уведомява компетентния орган за всяко неблагоприятно въздействие върху околната среда, установено чрез процедурите по контрол, и се съобразява с решението на компетентния орган за естеството и графика на корективните мерки;
г)
толкова дълго време, колкото компетентният орган счита, че депото може да представлява опасност за околната среда, и без да се засяга каквото и да било общностно или национално законодателство по отношение на притежателя на отпадъците, операторът на депото да е отговорен за мониторинга и анализа на газовете, отделяни от депата, и инфилтратите от площадките, както и режима на подземните води в околностите на депата, в съответствие с приложение III.
Член 14
Съществуващи депа
Държавите-членки приемат мерки, за да могат разрешените депа или депата вече в експлоатация към момента на въвеждане на настоящата директива да продължат да действат само ако посочените по-долу мерки са приложени възможно най-рано и най-късно осем години, считано от датата, определена в член 18, параграф 1:
а)
В срок от една година, считано от определената в член 18, параграф 1 дата, операторът на депо подготвя и представя за одобрение от компетентните органи план за подобряване на условията в депото, който включва изброените в член 8 елементи и всякакви корективни мерки, които той смята за необходими, за да спази изискванията на настоящата директива, с изключение на изложените в приложение I, точка 1.
б)
След представянето на плана за подобрение компетентният орган взема окончателно решение относно продължаването на експлоатацията на базата на споменатия план за подобрение и на настоящата директива. Държавите-членки приемат необходимите мерки, за да може в най-кратки срокове, в съответствие с член 7, буква ж) и член 13, да се пристъпи към закриване на депата, които не са получили разрешително за продължаване на дейността в съответствие с член 8.
в)
На основата на представения план за подобрение компетентнят орган разрешава необходимата дейност и определя преходен период за изпълнението на плана. Всяко съществуващо депо трябва да отговаря на изискванията на настоящата директива, с изключение на тези от приложение I, точка 1, най-късно осем години, считано от датата, определена в член 18, параграф 1.
г)
i)
В срок от една година, считано от датата, определена в член 18, параграф 1, членове 4, 5 и 11 от приложение II да се прилагат за депа за опасни отпадъци;
ii)
в рамките на 3 години след датата, установена в член 18, параграф 1, член 6 да се прилага за депа за опасни отпадъци.
Член 15
Задължение за докладване
На всеки три години държавите-членки изпращат доклад на Комисията относно прилагането на настоящата директива, като обръщат особено внимание на националните стратегии, предвидени в изпълнение на член 5. Докладът се съставя на основата на въпросници или проекти на Комисията в съответствие с процедурата, предвидена в член 6 от Директива 91/692/ЕИО (11). Тези въпросници или проекти трябва да се изпращат на държавите-членки шест месеца преди започването на периода, предмет на доклада. Докладът трябва да се изпраща на Комисията най-късно девет месеца от края на тригодишния период, който обхваща.
Комисията трябва да публикува Доклад на Общността за прилагането на настоящата директива най-късно девет месеца от получаването на докладите на държавите-членки.
Член 16
Комитет
Всякакви изменения, които са необходими за привеждане в съответствие с научно-техническия прогрес на приложенията на настоящата директива, и всяко предложение за стандартизиране на методите на контрол, за вземане на проби и анализи относно депонирането на отпадъци се приемат от Комисията, подпомагана от комитета, учреден в член 18 от Директива 75/442/ЕИО, и съгласно процедурата, установена в член 17 от настоящата директива. Всяко изменение на приложенията на настоящата директива е в съответствие с установените в настоящата директива принципи, по силата на приложенията. За тази цел по отношение на приложение II Комитетът отчита факта, че предвид общите принципи и общите процедури за проверка, както и предвид критериите за приемане съгласно приложение II, трябва да се приемат специфични критерии и/или методи за изследване и съответните прагови стойности, включително, по целесъобразност, за специфични видове депа в рамките на една категория, включително подземните хранилища. Предложенията за стандартизиране на методите за вземане на проби и целия контрол във връзка с приложенията към настоящата директива се приемат от Комисията, подпомагана от комитета, по време на двете години след влизането в сила на настоящата директива.
Комисията, подпомагана от комитета, трябва да приеме разпоредби за хармонизиране и за редовно прехвърляне на статистически данни, предвидени в членове 5, 7 и 11 от настоящата директива, в рамките на две години след влизането в сила на настоящата директива, както и, по целесъобразност, измененията на тези разпоредби.
Член 17
Процедура на комитета
Комисията се подпомага от комитет, който е съставен от представители на държавите-членки и председателстван от представител на Комисията.
Представителят на Комисията представя на комитета проект на мерките, които трябва да се предприемат. Комитетът от своя страна излъчва становище по проекта в рамките на срок, който председателят може да определи в зависимост от неотложността на съответния въпрос. Становището трябва да отразява вота на мнозинството, както е предвидено в член 148, параграф 2 от Договора, в случаи на вземане на решения от Съвета относно приемане на предложения на Комисията. Гласовете на представителите на държавите-членки в рамките на комитета се претеглят съгласно горепосочения член. Председателят не гласува.
Комисията приема предвидените мерки, ако те съответстват на становището на комитета.
Ако тези мерки не са в съответствие със становището на комитета или при липса на становище, Комисията незабавно представя на Съвета предложение относно мерките, които трябва да се вземат. Съветът се произнася с квалифицирано мнозинство.
Ако след изтичането на тримесечния срок от датата на сезиране на Съвета последният не е взел решение, предложените мерки се приемат от Комисията.
Член 18
Транспониране
1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива не по-късно от две години след нейното влизане в сила. Те незабавно информират Комисията за това.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официално им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки предоставят на Комисията текста на основните разпоредби на националното право, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 19
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила в деня на нейното публикуване в Официален вестник на Европейските общности.
Член 20
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Люксембург на 26 април 1999 година.
DIRECTIVE 1999/31/CE DU CONSEIL
du 26 avril 1999
concernant la mise en décharge des déchets
LE CONSEIL DE L'UNION EUROPÉENNE,
vu le traité instituant la Communauté européenne, et notamment son article 130 S, paragraphe 1,
vu la proposition de la Commission(1),
vu l'avis du Comité économique et social(2),
statuant conformément à la procédure prévue à l'article 189 C du traité(3),
(1) considérant que la résolution du Conseil du 7 mai 1990 sur la politique en matière de déchets(4) accueille favorablement et soutient le document de stratégie communautaire et invite la Commission à proposer des critères et des normes pour l'élimination des déchets par la mise en décharge;
(2) considérant que, dans sa résolution du 9 décembre 1996 sur la politique des déchets, le Conseil considère qu'à l'avenir ne devront être menées dans la Communauté que des activités de mise en décharge sûres et contrôlées;
(3) considérant qu'il convient d'encourager la prévention, le recyclage et la valorisation des déchets ainsi que l'utilisation des matériaux et de l'énergie récupérés afin de ménager les ressources naturelles et d'éviter le gaspillage dans l'utilisation des sols;
(4) considérant qu'il y a lieu de poursuivre la réflexion en ce qui concerne les questions de l'incinération des déchets municipaux et des déchets non dangereux, du compostage, de la biométhanisation et du traitement des boues de dragage;
(5) considérant que, sur la base du principe du pollueur-payeur, il est nécessaire, entre autres, de tenir compte de tous les dommages causés à l'environnement par les décharges;
(6) considérant que la mise en décharge, comme toutes les autres formes de traitement des déchets, doit être contrôlée et gérée de façon adéquate afin de prévenir ou de réduire les conséquences néfastes qu'elle pourrait avoir sur l'environnement et les risques pour la santé humaine;
(7) considérant qu'il est nécessaire de prendre les mesures appropriées pour éviter l'abandon, le rejet ou l'élimination incontrôlée des déchets; que, à cet effet, il convient qu'il soit possible de contrôler les décharges en ce qui concerne les substances contenues dans les déchets qui y sont déposés; que ces substances ne devraient, autant que possible, présenter que des réactions prévisibles;
(8) considérant qu'il y a lieu que tant la quantité que le caractère dangereux des déchets destinés à être mis en décharge soient réduits, le cas échéant; que la manipulation des déchets devrait être facilitée et leur valorisation favorisée; que le recours aux processus de traitement devrait donc être encouragé pour assurer une mise en décharge compatible avec les objectifs de la présente directive; que le tri fait partie de la définition du traitement;
(9) considérant qu'il convient que les États membres soient en mesure de mettre en oeuvre les principes de proximité et d'autosuffisance pour l'élimination de leurs déchets aux niveaux communautaire et national, conformément à la directive 75/442/CEE du Conseil du 15 juillet 1975 relative aux déchets(5); qu'il est nécessaire de poursuivre et préciser les objectifs de ladite directive en établissant un réseau intégré et adéquat d'installations d'élimination sur la base d'un niveau élevé de protection de l'environnement;
(10) considérant que les disparités entre les normes techniques d'élimination des déchets par mise en décharge et les coûts inférieurs qui y sont associés peuvent donner lieu à une élimination accrue des déchets dans des installations où le niveau de protection de l'environnement est faible, ce qui pourrait menacer gravement l'environnement en raison de la longueur inutile du transport des déchets ainsi que de pratiques d'élimination inadéquates;
(11) considérant qu'il est, par conséquent, nécessaire de définir au niveau communautaire des normes techniques pour la mise en décharge des déchets en vue de protéger, de préserver et d'améliorer la qualité de l'environnement dans la Communauté;
(12) considérant qu'il est nécessaire d'indiquer clairement les exigences auxquelles les décharges doivent satisfaire en ce qui concerne leur emplacement, leur aménagement, leur gestion, leur contrôle, leur désaffectation et les mesures de prévention et de protection à prendre contre toute atteinte à l'environnement dans une perspective de court comme de long terme, et plus particulièrement contre la pollution des eaux souterraines par les infiltrations de lixiviats dans le sol;
(13) considérant que, eu égard à ce qui précède, il est nécessaire de définir clairement les catégories de décharges concernées et les types de déchets admissibles dans chacune d'elles;
(14) considérant que les sites de stockage temporaire des déchets doivent satisfaire aux exigences de la directive 75/442/CEE;
(15) considérant que la valorisation, conformément à la directive 75/442/CEE, des déchets inertes ou des déchets non dangereux appropriés, par leur utilisation pour des travaux d'aménagement ou de réhabilitation et de remblai ou à des fins de construction, peut ne pas constituer une mise en décharge;
(16) considérant que, notamment pour lutter contre le réchauffement de la planète, il convient de prendre des mesures afin de diminuer la production de méthane par les décharges, grâce à une réduction de la mise en décharge des déchets biodégradables et à l'obligation d'introduire un contrôle des gaz de décharge;
(17) considérant qu'il est opportun que les mesures prises pour réduire la mise en décharge des déchets biodégradables visent également à encourager la collecte séparée des déchets biodégradables, le tri en général, ainsi que la valorisation et le recyclage;
(18) considérant que, en raison des caractéristiques du mode d'élimination des déchets que constitue la mise en décharge, il est nécessaire de mettre en place une procédure d'autorisation spécifique pour toutes les catégories de décharges, conformément aux exigences générales d'autorisation déjà énoncées dans la directive 75/442/CEE et aux dispositions générales de la directive 96/61/CE du Conseil du 24 septembre 1996 relative à la prévention et à la réduction intégrées de la pollution(6); qu'il est nécessaire de vérifier, dans le cadre d'une inspection par l'autorité compétente avant le début des opérations d'élimination, la conformité de la décharge à cette autorisation;
(19) considérant qu'il convient de contrôler, dans chaque cas, si les déchets peuvent être déposés dans la décharge à laquelle ils sont destinés, notamment lorsqu'il s'agit de déchets dangereux;
(20) considérant que, pour prévenir les atteintes à l'environnement, il est nécessaire de mettre en place une procédure uniforme d'admission des déchets sur la base d'une procédure de classification des déchets admis dans les différentes catégories de décharges, comportant en particulier des valeurs limites normalisées; que, à cet effet, un système cohérent et normalisé d'identification, d'échantillonnage, et d'analyse des déchets doit être établi en temps voulu pour faciliter la mise en oeuvre de la présente directive; que les critères d'admission doivent être particulièrement précis en ce qui concerne les déchets inertes;
(21) considérant que, en attendant l'établissement de telles méthodes d'analyse ou des valeurs limites nécessaires à l'identification, les États membres pourront, en vue de l'application de la présente directive, maintenir ou établir des listes nationales de déchets admis ou non en décharge, ou définir des critères, et notamment des valeurs limites, analogues à ceux énoncés dans la présente directive pour la procédure d'admission uniforme;
(22) considérant que le comité technique doit élaborer des critères d'admission afin que certains déchets dangereux soient admis dans des décharges pour déchets non dangereux;
(23) considérant qu'il est nécessaire d'arrêter des procédures communes de surveillance des décharges pendant leur phase d'exploitation et après leur désaffectation, de manière à identifier toute incidence néfaste de la décharge sur l'environnement et à prendre les mesures correctives adéquates;
(24) considérant qu'il est nécessaire de déterminer le moment et les modalités de la désaffectation d'une décharge ainsi que les obligations et la responsabilité que garde l'exploitant sur le site après sa désaffectation;
(25) considérant que les décharges qui ont été désaffectées avant la date de transposition de la présente directive ne doivent pas être soumises aux dispositions que celle-ci contient en matière de procédure de désaffectation;
(26) considérant qu'il convient de réglementer les conditions d'exploitation future des décharges existantes en vue de prendre, dans un délai déterminé, les mesures nécessaires pour leur adaptation à la présente directive sur la base d'un plan d'aménagement du site;
(27) considérant que les exploitants de décharges existantes qui, conformément à des réglementations nationales contraignantes équivalentes à celles de l'article 14 de la présente directive, avaient déjà présenté les documents visés à l'article 14, point a), de la présente directive avant son entrée en vigueur et qui avaient été autorisés par l'autorité compétente à en poursuivre l'exploitation, ne sont pas tenus de présenter une nouvelle fois les documents ou d'obtenir de l'autorité compétente une nouvelle autorisation;
(28) considérant que l'exploitant doit prendre les dispositions appropriées sous la forme d'une garantie financière ou de tout autre équivalent pour assurer que toutes les obligations découlant de l'autorisation seront remplies, notamment celles relatives à la procédure de désaffectation et à la gestion postérieure du site;
(29) considérant que des mesures doivent être prises pour assurer que le prix demandé pour l'élimination des déchets par mise en décharge soit fixé de façon à couvrir l'ensemble des coûts liés à la création et à l'exploitation de la décharge, y compris, dans la mesure du possible, la garantie financière ou son équivalent que l'exploitant doit fournir et les coûts estimés de désaffectation de la décharge, y compris la gestion nécessaire après désaffectation;
(30) considérant que, lorsqu'une autorité compétente estime qu'une décharge n'est pas susceptible de présenter un risque pour l'environnement au-delà d'une certaine période, les coûts estimés à inclure dans le prix exigé par l'exploitant peuvent se limiter à la période en question;
(31) considérant qu'il est nécessaire de veiller à l'application correcte des dispositions de mise en oeuvre de la présente directive dans l'ensemble de la Communauté et de faire en sorte que la formation et les connaissances des exploitants de décharges et de leur personnel leur confèrent les compétences requises;
(32) considérant qu'il convient que la Commission élabore une procédure normalisée d'admission des déchets et établir une classification uniforme des déchets admis en décharge, conformément à la procédure de comité prévue à l'article 18 de la directive 75/442/CEE;
(33) considérant que l'adaptation des annexes de la présente directive au progrès scientifique et technique et la normalisation des méthodes de contrôle, d'échantillonnage et d'analyse devront être réalisées à l'aide de la même procédure de comité;
(34) considérant qu'il y a lieu que les États membres présentent régulièrement des rapports à la Commission sur l'application de la présente directive, en accordant une attention particulière aux stratégies nationales qui doivent être définies conformément à l'article 5; que, sur la base de ces rapports, la Commission doit faire rapport au Parlement européen et au Conseil,
A ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DÉCISION:
Article premier
Objectif général
1. En vue de répondre aux exigences de la directive 75/442/CEE, et notamment de ses articles 3 et 4, la présente directive a pour objet, par des exigences techniques et opérationnelles strictes applicables aux déchets et aux décharges, de prévoir des mesures, procédures et orientations visant à prévenir ou à réduire autant que possible les effets négatifs de la mise en décharge des déchets sur l'environnement, et notamment la pollution des eaux de surface, des eaux souterraines, du sol et de l'air, et sur l'environnement de la planète, y compris l'effet de serre, ainsi que les risques qui en résultent pour la santé humaine, pendant toute la durée de vie de la décharge.
2. Pour ce qui est des caractéristiques techniques des décharges, la présente directive comporte, pour les décharges auxquelles s'applique la directive 96/61/CE, les exigences techniques nécessaires pour traduire dans les faits les exigences générales de ladite directive. Les exigences pertinentes de ladite directive sont réputées satisfaites si les exigences de la présente directive le sont.
Article 2
Définitions
Aux fins de la présente directive, on entend par:
a) déchet, toute substance ou tout objet qui entre dans le champ d'application de la directive 75/442/CE;
b) déchets municipaux, les déchets ménagers ainsi que les autres déchets qui, de par leur nature ou leur composition, sont similaires aux déchets ménagers;
c) déchets dangereux: tout déchet couvert par l'article 1er, paragraphe 4, de la directive 91/689/CEE du Conseil du 12 décembre 1991 relative aux déchets dangereux(7);
d) déchets non dangereux, tout déchet qui n'est pas couvert par le point c);
e) déchets inertes, les déchets qui ne subissent aucune modification physique, chimique ou biologique importante. Les déchets inertes ne se décomposent pas, ne brûlent pas et ne produisent aucune autre réaction physique ou chimique, ne sont pas biodégradables et ne détériorent pas d'autres matières avec lesquelles ils entrent en contact, d'une manière susceptible d'entraîner une pollution de l'environnement ou de nuire à la santé humaine. La production totale de lixiviats et la teneur des déchets en polluants ainsi que l'écotoxicité des lixiviats doivent être négligeables et, en particulier, ne doivent pas porter atteinte à la qualité des eaux de surface et/ou des eaux souterraines;
f) stockage souterrain, un site permanent de stockage des déchets dans une cavité géologique profonde telle qu'une mine de sel ou de potassium;
g) décharge, un site d'élimination des déchets par depôt des déchets sur ou dans la terre (c'est-à-dire en sous-sol), y compris:
- les décharges internes (c'est-à-dire les décharges où un producteur de déchets procède lui-même à l'élimination des déchets sur le lieu de production),
et
- un site permanent (c'est-à-dire pour une durée supérieure à un an) utilisé pour stocker temporairement les déchets
à l'exclusion
- des installations où les déchets sont déchargés afin de permettre leur préparation à un transport ultérieur en vue d'une valorisation, d'un traitement ou d'une élimination en un endroit différent,
et
- du stockage des déchets avant valorisation ou traitement pour une durée inférieure à trois ans en règle générale
ou
- du stockage des déchets avant élimination pour une durée inférieure à un an;
h) traitement, les processus physiques, thermiques, chimiques ou biologiques, y compris le tri, qui modifient les caractéristiques des déchets de manière à en réduire le volume ou le caractère dangereux, à en faciliter la manipulation ou à en favoriser la valorisation;
i) lixiviat, tout liquide filtrant par percolation des déchets mis en décharge et s'écoulant d'une décharge ou contenu dans celle-ci;
j) gaz de décharge, tous les gaz produits par les déchets mis en décharge;
k) éluat, la solution obtenue lors de tests de lessivage simulés en laboratoire;
l) exploitant, la personne physique ou morale responsable de la décharge conformément à la législation interne de l'État membre dans lequel la décharge est située; cette personne peut changer entre la phase de préparation et celle de la gestion après désaffectation;
m) déchet biodégradable, tout déchet pouvant subir une décomposition anaérobie ou aérobie, comme les déchets alimentaires et les déchets de jardin, ainsi que le papier et le carton;
n) détenteur, le producteur des déchets ou la personne physique ou morale en possession de ces déchets;
o) demandeur, la personne présentant une demande d'autorisation pour l'exploitation d'une décharge au titre de la présente directive;
p) autorité compétente, l'autorité désignée par l'État membre comme étant chargée des tâches découlant de la présente directive;
q) déchet liquide, tout déchet sous forme liquide, notamment les eaux usées, mais à l'exclusion des boues;
r) implantation isolée, une zone:
- ne comptant pas plus de 500 habitants par municipalité ou par implantation et pas plus de cinq habitants par kilomètre carré
et
- dont la distance jusqu'à l'agglomération urbaine la plus proche comptant au moins 250 habitants par kilomètre carré n'est pas inférieure à 50 km ou qui ne dispose que d'un accès routier malaisé vers les plus proches de ces agglomérations en raison de l'âpreté des conditions métérologiques pendant une partie significative de l'année.
Article 3
Champ d'application
1. Les États membres appliquent la présente directive à toute décharge au sens de l'article 2, point g).
2. Sans préjudice de la législation communautaire existante, sont exclus du champ d'application de la présente directive:
- les épandages sur le sol de boues, y compris les boues d'épuration et les boues résultant d'opérations de dragage, ainsi que de matières analogues dans un but de fertilisation ou d'amendement,
- l'utilisation dans les décharges de déchets inertes appropriés pour des travaux d'aménagement ou de réhabilitation et de remblai ou à des fins de construction,
- le dépôt de boues de dragage non dangereuses le long de petites voies d'eau, après leur extraction de celles-ci, et de boues non dangereuses dans les eaux de surface, y compris le lit et son sous-sol,
- le dépôt de terre non polluée ou de déchets inertes non dangereux provenant de la prospection et de l'extraction, du traitement et du stockage de ressources minérales, ainsi que de l'exploitation de carrières.
3. Sans préjudice des dispositions de la directive 75/442/CEE, les États membres peuvent, à leur choix, déclarer que le dépôt de déchets non dangereux, à définir par le comité institué conformément à l'article 17 de la présente directive, autres que les déchets inertes, provenant de la prospection et de l'extraction, du traitement et du stockage de ressources minérales, ainsi que de l'exploitation de carrières, et qui sont déposés de manière à empêcher la pollution de l'environnement ou de nuisances pour la santé humaine, peut être exempté des dispositions de l'annexe I, points 2, 3.1, 3.2 et 3.3, de la présente directive.
4. Sans préjudice de la directive 75/442/CEE, les États membres peuvent, à leur choix, déclarer que l'article 6, point d), l'article 7, point i), l'article 8, point a) iv), l'article 10, l'article 11, paragraphe 1, points a), b) et c), l'article 12, points a) et c), ainsi que l'annexe I, points 3 et 4, l'annexe II (à l'exception du point 3, niveau 3, et du point 4) et l'annexe III, points 3 à 5, de la présente directive ne sont pas, en tout ou en partie, applicables:
a) aux sites de décharge pour déchets non dangereux ou inertes d'une capacité totale n'excédant pas 15000 tonnes ou admettant au maximum 1000 tonnes par an, qui desservent des îles, lorsque ce site est la seule décharge de l'île et qu'il est destiné à recevoir exclusivement les déchets produits sur cette île. Une fois la capacité totale de la décharge utilisée, tout nouveau site de décharge établi sur l'île devra être conforme aux exigences de la présente directive;
b) aux sites de décharge pour déchets non dangereux ou inertes dans les implantations isolées, lorsque le site de mise en décharge est destiné à recevoir exclusivement les déchets produits par cette implantation isolée.
Au plus tard deux ans après la date fixée à l'article 18, paragraphe 1, les États membres notifient à la Commission la liste des îles et implantations isolées qui sont exemptées. La Commission publie la liste des îles et implantations isolées.
5. Sans préjudice de la directive 75/442/CEE, les États membres peuvent déclarer, à leur choix, que le stockage souterrain au sens de l'article 2, point f), de la présente directive, peut être exempté des dispositions prévues à l'article 13, point d), à l'annexe I, point 2 (sauf le premier tiret), points 3, 4 et 5, et à l'annexe III, points 2, 3 et 5, de la présente directive.
Article 4
Catégories de décharges
Chaque décharge est classée dans une des catégories suivantes:
- décharges pour déchets dangereux,
- décharges pour déchets non dangereux,
- décharges pour déchets inertes.
Article 5
Déchets et traitements non admis dans les décharges
1. Les États membres définissent une stratégie nationale afin de mettre en oeuvre la réduction des déchets biodégradables mis en décharge, au plus tard deux ans après la date fixée à l'article 18, paragraphe 1, et notifient cette stratégie à la Commission. Cette stratégie devrait comporter des mesures visant à réaliser les objectifs fixés au paragraphe 2, notamment grâce au recyclage, au compostage, à la production de biogaz ou à la valorisation des matériaux/valorisation énergétique. Dans un délai de trente mois à compter de la date fixée à l'article 18, paragraphe 1, la Commission présente au Parlement européen et au Conseil un rapport établissant une synthèse des stratégies nationales.
2. Cette stratégie prévoit que:
a) au plus tard cinq ans après la date fixée à l'article 18, paragraphe 1, la quantité de déchets municipaux biodégradables mis en décharge doit être réduite à 75 % (en poids) de la totalité des déchets municipaux biodégradables produits en 1995 ou au cours de la dernière année avant 1995 pour laquelle on dispose de données normalisées d'Eurostat;
b) au plus tard huit ans après la date fixée à l'article 18, paragraphe 1, la quantité de déchets municipaux biodégradables mis en décharge doit être réduite à 50 % (en poids) de la totalité des déchets municipaux biodégradables produits en 1995 ou au cours de la dernière année avant 1995 pour laquelle on dispose de données normalisées d'Eurostat;
c) au plus tard quinze ans après la date fixée à l'article 18, paragraphe 1, la quantité de déchets municipaux biodégradables mis en décharge doit être réduite à 35 % (en poids) de la totalité des déchets municipaux biodégradables produits en 1995 ou au cours de la dernière année avant 1995 pour laquelle on dispose de données normalisées d'Eurostat.
Deux ans après la date visée au point c), le Conseil réexamine l'objectif ci-dessus sur la base d'un rapport de la Commission exposant l'expérience pratique acquise par les États membres dans la poursuite des objectifs fixés aux points a) et b), assorti, le cas échéant, d'une proposition destinée à confirmer ou modifier ledit objectif afin d'assurer un niveau élevé de protection de l'environnement.
Les États membres qui, en 1995 ou au cours de la dernière année avant 1995 pour laquelle on dispose de données normalisées d'Eurostat, ont mis en décharge plus de 80 % des déchets municipaux qu'ils ont collectés peuvent reporter d'une période n'excédant pas quatre ans la réalisation des objectifs fixés aux points a), b) ou c). Les États membres qui entendent faire usage de cette faculté en informent au préalable la Commission. La Commission informe les autres États membres et le Parlement européen de ces décisions.
La mise en oeuvre des dispositions de l'alinéa précédent ne peut en aucun cas avoir pour effet de repousser la réalisation de l'objectif visé au point c) de plus de quatre ans par rapport à la date visée audit point.
3. Les États membres prennent des mesures afin que les déchets suivants ne soient pas admis dans une décharge:
a) les déchets liquides;
b) les déchets qui, dans les conditions de mise en décharge, sont explosifs, corrosifs, comburants, facilement inflammables ou inflammables, conformément aux définitions de l'annexe III de la directive 91/689/CEE;
c) les déchets hospitaliers et autres déchets cliniques provenant d'établissements médicaux ou vétérinaires et qui sont infectieux (propriété H9 de l'annexe III) au sens de la directive 91/689/CEE, ainsi que les déchets appartenant à la catégorie 14 (annexe IA) de cette même directive;
d) les pneus usés entiers, deux ans à compter de la date fixée à l'article 18, paragraphe 1, à l'exclusion des pneus utilisés en tant que matériau, et les pneus usés broyés, cinq ans à compter de cette date (à l'exclusion, dans les deux cas, des pneus de bicyclette et des pneus dont le diamètre extérieur est supérieur à 1400 mm);
e) tout autre type de déchets ne répondant pas aux critères d'admission définis à l'annexe II.
4. Il est interdit de procéder à une dilution ou à un mélange des déchets dans le seul but de satisfaire aux critères d'admission des déchets.
Article 6
Déchets admis dans les différentes catégories de décharges
Les États membres prennent des mesures pour que:
a) seuls les déchets déjà traités soient mis en décharge. Cette disposition ne peut s'appliquer aux déchets inertes pour lesquels un traitement n'est pas réalisable techniquement ou à tous autres déchets pour lesquels un tel traitement ne contribue pas à la réalisation des objectifs de la présente directive, fixés à l'article 1er, par une réduction des quantités de déchets ou des risques pour la santé humaine ou l'environnement;
b) seuls les déchets dangereux répondant aux critères définis conformément à l'annexe II soient dirigés vers une décharge pour déchets dangereux;
c) les décharges destinées aux déchets non dangereux puissent être utilisées pour:
i) les déchets municipaux;
ii) les déchets non dangereux de toute autre origine qui satisfont aux critères d'admission des déchets dans les décharges pour déchets non dangereux fixés conformément à l'annexe II;
iii) les déchets dangereux stables et non réactifs (par exemple solidifiés ou vitrifiés) dont le comportement en matière de production de lixiviats est équivalent à celui des déchets non dangereux visés au point ii) et qui satisfont aux critères d'admission pertinents fixés conformément à l'annexe II. Ces déchets dangereux ne sont pas mis en décharge dans des unités destinées aux déchets non dangereux biodégradables;
d) les décharges pour déchets inertes ne soient utilisées que pour les déchets inertes.
Article 7
Demande d'autorisation
Les États membres prennent des mesures pour que la demande d'autorisation pour l'exploitation d'une décharge contienne des données sur au moins les éléments suivants:
a) l'identité du demandeur et, s'il s'agit de deux entités différentes, de l'exploitant;
b) la description des types de déchets à déposer et leur quantité totale;
c) la capacité proposée pour la décharge;
d) la description du site, y compris ses caractéristiques hydrogéologiques et géologiques;
e) les méthodes proposées pour prévenir et réduire la pollution;
f) le plan proposé pour l'exploitation, la surveillance et le contrôle;
g) le plan proposé pour les procédures de désaffectation et de gestion après désaffectation;
h) si une étude d'impact s'impose en vertu de la directive 85/337/CEE du Conseil du 27 juin 1985 concernant l'évaluation des incidences de certains projets publics et privés sur l'environnement(8), les informations fournies par le maître d'ouvrage conformément à l'article 5 de ladite directive;
i) la garantie financière du demandeur, ou tout autre moyen équivalent requis par l'article 8, point a) iv).
Après l'aboutissement d'une demande d'autorisation, ces informations sont mises à la disposition des autorités nationales et communautaires compétentes en matière de statistiques lorsque celles-ci le demandent à des fins statistiques.
Article 8
Conditions d'autorisation
Les États membres prennent des mesures pour que:
a) une autorisation de décharge ne soit délivrée par l'autorité compétente que si les conditions suivantes sont réunies:
i) sans préjudice de l'article 3, paragraphes 4 et 5, le projet de décharge est conforme à toutes les exigences pertinentes de la présente directive, y compris ses annexes;
ii) la gestion du site de mise en décharge est confiée à une personne physique techniquement compétente pour gérer le site; la formation professionnelle et technique des exploitants et du personnel de la décharge est assurée;
iii) l'exploitation de la décharge comporte les mesures nécessaires pour éviter les accidents et en limiter les conséquences;
iv) avant le début des opérations de dépôt, le demandeur a pris ou prendra les dispositions appropriées, sous forme d'une garantie financière ou par tout moyen équivalent, selon des modalités à arrêter par les États membres, pour faire en sorte que les obligations (y compris les dispositions relatives à la gestion après désaffectation) contractées au titre de l'autorisation délivrée conformément aux dispositions de la présente directive soient exécutées et que les procédures de désaffectation requises par l'article 13 soient suivies. Cette garantie, ou son équivalent, sera maintenue aussi longtemps que l'exigeront les opérations d'entretien et de gestion du site désaffecté, conformément à l'article 13, point d). Les États membres peuvent, à leur choix, déclarer que le présent point ne s'applique pas aux décharges pour déchets inertes;
b) le projet de décharge soit conforme au plan ou aux plans pertinents de gestion des déchets visés à l'article 7 de la directive 75/442/CEE;
c) avant le début des opérations d'élimination, l'autorité compétente inspecte le site pour s'assurer qu'il est conforme aux conditions fixées en la matière par l'autorisation, ce qui ne diminue en rien la responsabilité de l'exploitant en vertu de l'autorisation.
Article 9
Contenu de l'autorisation
En vue d'expliciter et de compléter les dispositions de l'article 9 de la directive 75/442/CEE et de l'article 9 de la directive 96/61/CE, l'autorisation de décharge contient au moins les indications suivantes:
a) la catégorie de la décharge;
b) la liste des types définis et la quantité totale de déchets dont le dépôt dans la décharge est autorisé;
c) les exigences auxquelles doivent répondre la préparation de la décharge, les opérations de mise en décharge et les procédures de surveillance et de contrôle, y compris les plans d'intervention [annexe III, point 4, B], ainsi que les exigences provisoires concernant les opérations de désaffectation du site et de gestion après désaffectation;
d) l'obligation pour le demandeur de faire rapport à l'autorité compétente, au moins une fois par an, sur les types et quantités de déchets éliminés et sur les résultats du programme de surveillance prévu aux articles 12 et 13 et à l'annexe III.
Article 10
Coût de la mise en décharge des déchets
Les États membres prennent des mesures pour que la totalité des coûts d'installation et d'exploitation d'un site de décharge, y compris, dans la mesure du possible, les coûts de la garantie financière ou de son équivalent visés à l'article 8, point a) iv), et les coûts estimés de la désaffectation du site et de son entretien après désaffectation pendant une période d'au moins trente ans, soient couverts par le prix exigé par l'exploitant pour l'élimination de tout type de déchets dans cette décharge. Sous réserve des exigences de la directive 90/313/CEE du Conseil du 7 juin 1990 concernant la liberté d'accès à l'information en matière d'environnement(9), les États membres assurent la transparence en matière de collecte et l'utilisation de toutes les informations nécessaires concernant les coûts.
Article 11
Procédure d'admission des déchets
1. Les États membres prennent les mesures nécessaires pour que, avant l'admission des déchets sur le site de décharge:
a) le détenteur ou l'exploitant, avant la livraison ou au moment de celle-ci, ou lors de la première d'une série de livraisons d'un même type de déchets, puisse prouver, au moyen de la documentation appropriée, que les déchets en question peuvent être admis dans le site conformément aux conditions définies dans l'autorisation et qu'ils répondent aux critères d'admission fixés à l'annexe II;
b) l'exploitant de la décharge respecte la procédure d'admission ci-après:
- vérification des documents relatifs aux déchets, notamment des documents exigés par l'article 5, paragraphe 3, de la directive 91/689/CEE et, le cas échéant, des documents requis par le règlement (CEE) n° 259/93 du Conseil du 1er février 1993 concernant la surveillance et le contrôle des transferts de déchets à l'entrée et à la sortie de la Communauté européenne(10),
- inspection visuelle des déchets à l'entrée et au point de dépôt et, le cas échéant, vérification de leur conformité à la description fournie dans les documents transmis par le détenteur. Si des échantillons représentatifs doivent être prélevés au titre de l'annexe II, point 3, niveau 3, les résultats des analyses sont conservés et le prélèvement est effectué conformément à l'annexe II, point 5. Ces échantillons sont conservés pendant un mois au moins,
- tenue d'un registre où sont inscrites les quantités et les caractéristiques des déchets déposés, ainsi que l'origine, la date de livraison, l'identité du producteur ou du ramasseur dans le cas de déchets municipaux, et, dans le cas de déchets dangereux, l'emplacement précis de ceux-ci sur le site. Ces informations sont mises à la disposition des autorités nationales et communautaires compétentes en matière de statistiques, lorsqu'elles le demandent à des fins statistiques;
c) l'exploitant de la décharge produise toujours un accusé de réception écrit de chaque livraison admise sur le site;
d) sans préjudice des dispositions du règlement (CEE) n° 259/93, si des déchets ne sont pas acceptés dans une décharge, l'exploitant notifie à l'autorité compétente la non-admission des déchets.
2. Pour les sites de mise en décharge qui ont été exemptés des dispositions de la présente directive en vertu de l'article 3, points 4 et 5, les États membres prennent les mesures nécessaires pour assurer:
- des inspections visuelles régulières au point de dépôt afin de s'assurer que seuls des déchets non dangereux provenant de l'île ou de l'implantation isolée sont acceptés
et
- la tenue d'un registre des quantités de déchets déposées sur le site.
Les États membres veillent à ce que les informations sur les quantités et, si possible, sur le type de déchets mis en décharge sur ces sites exemptés figurent dans les rapports réguliers présentés à la Commission sur la mise en oeuvre de la directive.
Article 12
Procédures de contrôle et de surveillance en phase d'exploitation
Les États membres veillent à ce que, pendant la phase d'exploitation, les procédures de contrôle et de surveillance satisfassent au moins aux exigences ci-après:
a) pendant la phase d'exploitation d'une décharge, l'exploitant met en oeuvre le programme de contrôle et de surveillance spécifié à l'annexe III;
b) l'exploitant notifie à l'autorité compétente les effets néfastes sur l'environnement révélés par les procédures de contrôle et de surveillance et se conforme à la décision de l'autorité compétente concernant la nature et le calendrier des mesures correctives à prendre. La mise en oeuvre de ces mesures est à la charge de l'exploitant.
Selon une fréquence fixée par l'autorité compétente et en tout cas au moins une fois par an, l'exploitant, sur la base de données agrégées, communique aux autorités compétentes tous les résultats des procédures de surveillance dans le but de démontrer le respect des conditions de l'autorisation et d'accroître les connaissances concernant le comportement des déchets dans les décharges;
c) le contrôle de qualité des opérations d'analyse effectuées dans le cadre des procédures de contrôle et de surveillance et/ou des analyses visées à l'article 11, point 1 b), est réalisé par des laboratoires compétents.
Article 13
Procédure de désaffectation et de gestion après désaffectation
Les États membres prennent des mesures pour que, conformément, le cas échéant, à l'autorisation:
a) la procédure de désaffectation d'une décharge ou d'une partie de celle-ci soit engagée:
i) lorsque les conditions correspondantes indiquées dans l'autorisation sont réunies
ou
ii) après l'autorisation de l'autorité compétente, à la demande de l'exploitant
ou
iii) sur décision motivée de l'autorité compétente;
b) une décharge ou une partie de celle-ci ne puisse être considérée comme définitivement désaffectée que lorsque l'autorité compétente a effectué une inspection finale sur place, a procédé à l'évaluation de tous les rapports présentés par l'exploitant et a donné à l'exploitant son autorisation pour la désaffectation. Cette procédure ne diminue en rien la responsabilité qui incombe à l'exploitant en vertu de l'autorisation;
c) après la désaffectation définitive d'une décharge, son exploitant soit responsable de l'entretien, de la surveillance et du contrôle de la décharge pour toute la durée que l'autorité compétente aura jugée nécessaire compte tenu de la période pendant laquelle la décharge peut présenter des risques.
Lexploitant notifie à l'autorité compétente les effets néfastes sur l'environnement révélés par les procédures de contrôle et se conforme à la décision de l'autorité compétente concernant la nature et le calendrier des mesures correctives à prendre;
d) aussi longtemps que l'autorité compétente estime qu'une décharge est susceptible d'entraîner un danger pour l'environnement et sans préjudice de toute législation communautaire ou nationale en matière de responsabilité du détenteur de déchets, l'exploitant du site soit responsable de la surveillance et de l'analyse des gaz de décharge et des lixiviats du site ainsi que des nappes d'eau souterraines situées à proximité, conformément à l'annexe III.
Article 14
Décharges existantes
Les États membres prennent des mesures pour que les décharges autorisées ou déjà en exploitation au moment de la transposition de la présente directive ne puissent continuer à fonctionner que si les mesures indiquées ci-après sont mises en oeuvre dès que possible, et au plus tard dans les huit ans à compter de la date fixée à l'article 18, paragraphe 1.
a) Dans un délai d'un an à compter de la date fixée à l'article 18, paragraphe 1, l'exploitant d'une décharge prépare et présente, pour approbation, à l'autorité compétente un plan d'aménagement du site comprenant les éléments énumérés à l'article 8 ainsi que toute mesure corrective qu'il estime nécessaire pour se conformer aux exigences de la présente directive à l'exception de celles exposées à l'annexe I, point 1.
b) À la suite de la présentation du plan d'aménagement, l'autorité compétente prend une décision définitive quant à la poursuite de l'exploitation sur la base dudit plan d'aménagement et de la présente directive. Les États membres prennent les mesures nécessaires pour qu'il soit procédé, dans les meilleurs délais, conformément à l'article 7, point g), et à l'article 13, à la désaffectation des sites qui n'ont pas obtenu, conformément à l'article 8, l'autorisation de poursuivre leurs opérations.
c) Sur la base du plan d'aménagement du site approuvé, l'autorité compétente autorise les travaux nécessaires et fixe une période transitoire pour l'exécution du plan. Toute décharge existante doit être conforme aux exigences de la présente directive à l'exception de celles énoncées à l'annexe I, point 1, dans un délai de huit ans à compter de la date fixée à l'article 18, paragraphe 1.
d) i) Dans un délai d'un an à compter de la date fixée à l'article 18, paragraphe 1, les articles 4, 5, et 11 ainsi que l'annexe II s'appliquent aux décharges pour déchets dangereux.
ii) Dans les trois ans suivant la date fixée à l'article 18, paragraphe 1, l'article 6 s'applique aux décharges pour déchets dangereux.
Article 15
Obligation de présenter des rapports
Tous les trois ans, les États membres transmettent à la Commission un rapport sur la mise en oeuvre de la présente directive, en attachant une attention particulière aux stratégies nationales qui doivent être définies en vertu de l'article 5. Le rapport est établi sur la base d'un questionnaire ou d'un schéma élaboré par la Commission selon la procédure prévue à l'article 6 de la directive 91/692/CEE(11). Le questionnaire ou le schéma est adressé aux États membres six mois avant le début de la période couverte par le rapport. Le rapport est transmis à la Commission dans les neuf mois suivant la fin de la période de trois ans qu'il couvre.
Dans les neuf mois qui suivent la réception des rapports des États membres, la Commission publie un rapport communautaire sur la mise en oeuvre de la présente directive.
Article 16
Comité
Toute modification nécessaire pour adapter les annexes de la présente directive à l'état de la science et des techniques, et toute proposition visant à normaliser les méthodes de contrôle, d'échantillonnage et d'analyse relatives à la mise en décharge des déchets sont adoptées par la Commission, assistée du comité institué par l'article 18 de la directive 75/442/CEE et selon la procédure prévue à l'article 17 de la présente directive. Toute modification des annexes est conforme aux principes énoncés dans la présente directive, selon les termes des annexes. À cet effet, en ce qui concerne l'annexe II, le comité tient compte du fait que, eu égard aux principes généraux et aux procédures générales de vérification ainsi qu'aux critères d'admission définis à l'annexe II, des critères spécifiques et/ou des méthodes d'essai ainsi que des valeurs limites correspondantes doivent être fixés pour chaque catégorie de décharges, y compris, le cas échéant, pour des types donnés de décharges à l'intérieur de chaque catégorie, incluant le stockage souterrain. Les propositions de normalisation des méthodes de contrôle, d'échantillonnage et d'analyse concernant les annexes de la présente directive sont adoptées par la Commission, assistée du comité, dans les deux ans suivant l'entrée en vigueur de la présente directive.
La Commission, assistée du comité, adopte des dispositions concernant l'harmonisation et la transmission régulière des données statistiques visées aux articles 5, 7 et 11 de la présente directive dans les deux ans à compter de l'entrée en vigueur de la présente directive, ainsi que, le cas échéant, des modifications de ces dispositions.
Article 17
Procédure de comité
La Commission est assistée par un comité composé des représentants des États membres et présidé par le représentant de la Commission.
Le représentant de la Commission soumet au comité un projet des mesures à prendre. Le comité émet son avis sur ce projet, dans un délai que le président peut fixer en fonction de l'urgence de la question en cause. L'avis est émis à la majorité prévue à l'article 148, paragraphe 2, du traité pour l'adoption des décisions que le Conseil est appelé à prendre sur proposition de la Commission. Lors des votes au sein du comité, les voix des représentants des États membres sont affectées de la pondération définie à l'article précité. Le président ne prend pas part au vote.
La Commission arrête les mesures envisagées lorsqu'elles sont conformes à l'avis du comité.
Lorsque les mesures envisagées ne sont pas conformes à l'avis du comité, ou en l'absence d'avis, la Commission soumet sans tarder au Conseil une proposition relative aux mesures à prendre. Le Conseil statue à la majorité qualifiée.
Si, à l'expiration d'un délai de trois mois à compter de la saisine du Conseil, celui-ci n'a pas statué, les mesures proposées sont arrêtées par la Commission.
Article 18
Transposition
1. Les États membres mettent en vigueur les dispositions législatives, réglementaires et administratives nécessaires pour se conformer à la présente directive au plus tard deux ans à compter de son entrée en vigueur. Ils en informent immédiatement la Commission.
Lorsque les États membres adoptent ces dispositions, celles-ci contiennent une référence à la présente directive ou sont accompagnées d'une telle référence lors de leur publication officielle. Les modalités de cette référence sont arrêtées par les États membres.
2. Les États membres communiquent à la Commission le texte des dispositions de droit interne qu'ils adoptent dans le domaine régi par la présente directive.
Article 19
Entrée en vigueur
La présente directive entre en vigueur le jour de sa publication au Journal officiel des Communautés européennes.
Article 20
Destinataires
Les États membres sont destinataires de la présente directive.
Fait à Luxembourg, le 26 avril 1999.