32006R1794
L 341/3
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 1794/2006 НА КОМИСИЯТА
от 6 декември 2006 година
за установяване на обща схема за таксуване на аеронавигационното обслужване
(текст от значение за ЕИП)
КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 550/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 10 март 2004 г. за осигуряването на аеронавигационно обслужване в единното европейско небе (Регламент за осигуряване на обслужване) (1), и по-специално член 15, параграф 4 от него,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 549/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 10 март 2004 г. за определяне на рамката за създаването на Единно европейско небе (рамков регламент) (2), и по-специално член 8, параграф 2 от него,
като има предвид, че:
(1)
От Комисията се изисква да създаде обща схема за таксуване на аеронавигационното обслужване в цялата общност. Регламент с пряко приложение е най-подходящият инструмент за тази цел, за да се гарантира еднаквото прилагане на общата система за събиране на такси в единното европейско небе.
(2)
На Евроконтрол бе възложено в съответствие с член 8, параграф 1 от рамковия регламент да подпомогне Комисията при разработването на правила за прилагане на обща схема за таксуване на аеронавигационното обслужване. Настоящият регламент се базира на доклада на резултата от възлагането от 29 октомври 2004 г.
(3)
Разработването на обща схема за таксуване на аеронавигационно обслужване, предоставяно през всички фази на полета, е от изключително значение за изпълнението на единното европейско небе. Системата следва да допринася за постигане на по-голяма прозрачност по отношение определянето, налагането и събирането на такси от ползвателите на въздушното пространство. Системата следва също така да насърчава безопасното, ефикасното и ефективното предоставяне на аеронавигационно обслужване на ползвателите на аеронавигационно обслужване, които финансират системата и стимулират предоставянето на интегрирано обслужване.
(4)
В съответствие с общата цел за подобряване на разходната ефикасност на аеронавигационното обслужване, схемата за таксуване следва да насърчи повишаването на разходната и оперативната ефикасност.
(5)
За да се предостави достъп на пътници до въздушната транспортна мрежа, и по-специално до малки и средни летища, както и до по-големи летища на приемлива цена, държавите-членки следва да са в състояние да прилагат същата единична ставка за таксуване на терминалното обслужване на всички летища, обслужвани от същия доставчик на обслужване на въздушния трафик, или в няколко групи от такива летища, в зависимост от случая, за да покриват общите разходи за терминално обслужване.
(6)
Общата схема за таксуване следва да бъде в съответствие с член 15 от Конвенцията на ИКАО за международно гражданско въздухоплаване от Чикаго, 1944 г.
(7)
Тъй като мнозинството от държавите-членки са страни по Многостранното споразумение на Евроконтрол за пътните такси от 12 февруари 1981 г. и Общността подписа протокол за присъединяване към ревизираната Конвенция Евроконтрол, правилата, разработени в настоящия регламент, следва да са в съответствие със системата за пътни такси на Евроконтрол.
(8)
Схемата за таксуване следва да позволява оптимално използване на въздушното пространство, като отчита потоците на въздушния трафик, по-специално в рамките на функционалните блокове на въздушното пространство, както са установени в съответствие с член 5 от Регламент (ЕО) № 551/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 10 март 2004 г. за организацията и използването на въздушното пространство в единното европейско небе (Регламент за въздушното пространство) (3).
(9)
Съгласно изявлението, приложено към Регламента за въздушното пространство (4), Комисията ще изготви до 2008 г. доклад относно придобития опит по създаването на функционални блокове въздушно пространство. По това време Комисията ще направи преценка на трудностите, които могат да възникнат от поддържането на отделни единични ставки в рамките на функционален блок въздушно пространство.
(10)
Необходимо е да се създадат изисквания за пълна и прозрачна информация за разходната база, която своевременно да се предостави на разположение на представителите на ползвателите на въздушното пространство и на компетентните органи.
(11)
Нивото на наложените такси, по-специално на леки въздухоплавателни средства, не следва да обезсърчава използването на съоръженията и услугите, необходими за безопасността или въвеждането на нови техники и процедури.
(12)
Формулата за таксуване за терминално аеронавигационно обслужване следва да отразява различния характер на това обслужване в сравнение с аеронавигационното обслужване по маршрута.
(13)
Държавите-членки следва са в състояние да определят техните единични ставки колективно, по-специално когато зоните за таксуване се простират във въздушното пространство на повече от една държава-членка или когато те са страни по съвместна система за събиране на пътни такси.
(14)
За да се подобри ефикасността на схемата за таксуване и да се намали административното и счетоводното работно натоварване, държавите-членки следва да са в състояние да събират маршрутните такси колективно в съвместна система за таксуване на маршрути чрез единична такса на полет.
(15)
Важно е да се засилят правните способи, необходими, за осигуряване на своевременното и пълно заплащане на аеронавигационните такси от ползватели на аеронавигационно обслужване.
(16)
Таксите, налагани на ползвателите на въздушното пространство, следва да се създават и прилагат по справедлив и прозрачен начин, след консултации с ползвателите. На тези такси следва да се извършва редовен преглед.
(17)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Комитета за единното небе,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Предмет и обхват
1. Настоящият регламент установява необходимите мерки за развиване на схема за таксуване на аеронавигационното обслужване, която е съвместима със Системата за пътни такси на Евроконтрол.
2. Настоящият регламент се прилага за аеронавигационно обслужване, предоставяно от доставчици на аеронавигационно обслужване, определено в съответствие с член 8 от Регламент (ЕО) № 550/2004, и от доставчици на метеорологично обслужване, ако са определени в съответствие с член 9, параграф 1 от посочения регламент, за общ въздушен трафик в рамките на ИКАО - регионите Европа и Африка, където държавите-членки отговарят за предоставянето на аеронавигационно обслужване.
3. Държавите-членки могат да прилагат настоящия регламент за аеронавигационно обслужване, предоставяно във въздушното пространство, за което отговарят в други региони на ИКАО, при условие че те информират за това Комисията и другите държави-членки.
4. Държавите-членки могат да прилагат настоящия регламент за доставчици на аеронавигационно обслужване, които са получили разрешение да предоставят въздухоплавателни услуги без сертифициране, в съответствие с член 7, параграф 5 от Регламента за предоставяне на услуги.
5. Държавите-членки могат да решат да прилагат настоящия регламент за аеронавигационно обслужване, предоставяно в летища с по-малко от 50 000 движения на търговски въздушен транспорт годишно, независимо от максималната маса при излитане и броя на пасажерските места, като движенията се броят като сума на движенията и се изчисляват като средна стойност през предишните три години.
Държавите-членки информират Комисията за това. Комисията ще публикува периодично актуализиран списък на освободените от това задължение летища.
6. Без да се накърнява прилагането на принципите, упоменати в членове 14 и 15 от Регламента за предоставяне на услуги, държавите-членки могат да решат да не изчисляват терминални такси, както е уредено в член 11 от настоящия регламент, и да не определят терминални единични ставки, както е упоменато в член 13 от настоящия регламент, по отношение на аеронавигационно обслужване, предоставени летища с по-малко от 150 000 движения на търговския въздушен транспорт годишно, независимо от максималната маса при излитане и броя на пасажерските места, като движенията се броят като сума на движенията и се изчисляват като средна стойност през предишните три години.
Преди да вземат това решение, държавите-членки правят преценка на степента, до която условията, постановени в приложение I, включително консултиране с представители на ползватели на въздушното пространство, са изпълнени.
Окончателната оценка дали условията са изпълнени и решението на държавата-членка се публикуват и се съобщават на Комисията, като се дава пълна обосновка за заключенията на държавата-членка, включително резултата от консултиране с ползвателите.
Член 2
Дефиниции
По смисъла на настоящия регламент се прилагат дефинициите в член 2 от рамковия регламент.
В допълнение се прилагат следните дефиниции:
а)
„ползвател на въздухоплавателни услуги“ е операторът на въздухоплавателното средство по времето, когато полетът е бил изпълнен, или ако самоличността на оператора не е известна, собственикът на въздухоплавателното средство, освен ако той не докаже, че друго лице е било операторът по това време;
б)
„представител на ползватели на въздушното пространство“ е юридическо лице или организация, представляващи интересите на една или няколко категории ползватели на въздухоплавателни услуги;
в)
„IFR“ означава Правила за летене по прибори, както са дефинирани в приложение 2 към Конвенцията за международно гражданско въздухоплаване от Чикаго, 1944 г. (десето издание - юли 2005 г.);
г)
„VFR“ означава Правила за видимост при полет, както са дефинирани в приложение 2 към Конвенцията за международно гражданско въздухоплаване от Чикаго, 1944 г. (десето издание - юли 2005 г.);
д)
„зона за събиране на такси по маршрута“ е обем на въздушно пространство, за което са създадени единна ценова база и единна ставка;
е)
„терминална зона за събиране на такси“ е летище или група летища, за които са създадени единна ценова база и единна ставка;
ж)
„търговски въздушен транспорт“ е операция на въздухоплавателно средство, включващо транспортиране на пътници, карго или поща срещу заплащане или под наем.
Член 3
Принципи на системата за събиране на такси
1. Схемата за таксуване отразява разходите, направени пряко или непряко, при предоставянето на въздухоплавателни услуги.
2. Разходите за услуги по време на път се финансират с помощта на пътни такси, наложени на ползвателите на въздухоплавателни услуги.
3. Разходите за терминални услуги се финансират с помощта на терминални такси, наложени на ползвателите на въздухоплавателни услуги, и/или други приходи, включително кръстосани субсидии в съответствие със законодателството на Общността.
4. Параграфи 2 и 3 не накърняват финансирането на освобождаването на някои ползватели на въздухоплавателни услуги през други източници на финансиране в съответствие с член 9.
5. Схемата за таксуване осигурява прозрачност и консултиране на разходната база и разпределението на разходите между различните услуги.
Член 4
Създаване на зони за събиране на такси
1. Държавите-членки създават зони на въздушното пространство за събиране на такси, което попада под тяхна отговорност, когато аеронавигационното обслужване се предоставя на ползватели на въздушно пространство.
2. Зоните за събиране на такси се дефинират по начин, съгласуван с контролните операции и услуги на въздушния трафик, след консултиране с ползвателите на въздушното пространство.
3. Зона за събиране на пътни такси се простира от земята до, включително, горното въздушно пространство, без да се накърнява възможността държава-членка да създаде специфична зона за комплексна терминална площ след консултиране с ползвателите на въздушното пространство.
4. Ако зоните за събиране на такси се простират през въздушното пространство на повече от една държава-членка, съответните държави-членки осъществяват съответните договорености, за да осигурят съгласуваност и еднообразие в прилагането на настоящия регламент за съответното въздушно пространство. Те информират Комисията и Евроконтрол за това.
ГЛАВА II
РАЗХОДИ ЗА ПРЕДОСТАВЯНЕ НА ВЪЗДУХОПЛАВАТЕЛНИ УСЛУГИ
Член 5
Допустими услуги, съоръжения и дейности
1. Доставчиците на аеронавигационно обслужване, упоменати в член 1, параграфи 2 и 4, доказват разходите, направени при предоставяне на въздухоплавателни услуги във връзка със съоръженията и услугите, предвидени и изпълнени по Плана за регионално въздухоплаване на ИКАО, европейски регион, в зоните за събиране на такси, за които те отговарят.
Тези разходи включват управленски и административни разходи, обучение, проучвания, изпитания и изпитвания, както и изследвания и разработки, разпределени на тези услуги.
2. Държавите-членки могат да доказват следните разходи, когато те са направени във връзка с предоставянето на аеронавигационно обслужване:
а)
разходи, направени от съответните национални органи;
б)
разходи, направени от признатите организации, както са посочени в член 3 от регламента за предоставяне на услуги;
в)
разходи, произлизащи от международни споразумения.
3. Без да се накърняват други източници на финансиране и с оглед на високо ниво на безопасност, разходна ефективност и предоставяне на услуги, таксите могат да се използват за осигуряване на финансиране за проекти, разработени да подпомагат специфични категории на ползватели на въздушното пространство и/или доставчици на аеронавигационно обслужване, за да се подобрят колективните инфраструктури на въздухоплаването, предоставянето на аеронавигационно обслужване и използването на въздушното пространство в съответствие със законодателството на Общността.
Член 6
Изчисляване на разходите
1. Разходите за допустими услуги, съоръжения и дейности по смисъла на член 5 се доказват по такъв начин, че да се съгласуват със сметките, упоменати в член 12 от Регламента за предоставяне на услуги, за периода от 1 януари до 31 декември. Независимо от това еднократните ефекти в резултат на въвеждането на Международните счетоводни стандарти могат да се разпределят за период не по-дълъг от 15 години.
2. Разходите, упоменати в параграф 1, се разбиват на разходи за персонал, други оперативни разходи, амортизационни разходи, капиталови разходи и обекти от изключителен характер, включително платени невъзстановими такси и данъци, и всички други свързани разходи.
Разходите за персонала включват брутни възнаграждения, плащания на извънреден труд, вноски за сметка на работодателя в схемите за социално осигуряване, както и разходи за пенсии и други допълнителни възнаграждения.
Други оперативни разходи включват разходи, направени за покупка на стоки и услуги, използвани за предоставяне на въздухоплавателни услуги, по-специално услуги от външни изпълнители, например комуникации, външен персонал, например консултанти, материали, енергия, комунални услуги, наеми на сгради, оборудване и съоръжения, поддръжка, разходи за застраховки и транспортни разходи. Когато доставчик на аеронавигационно обслужване закупува друго аеронавигационно обслужване, доставчикът на услуги включва действителните разходи за тези услуги в другите си оперативни разходи.
Амортизационните разходи са свързани с общите дълготрайни активи в експлоатация за целите на въздухоплавателни услуги. Дълготрайните активи се амортизират в съответствие с техния очакван полезен живот, като се използва линейният метод, приложен към историческите стойности на активите, които се амортизират. Когато активите принадлежат на доставчик на аеронавигационно обслужване, който е субект на система за материално стимулиране, както е упоменато в член 12, параграф 2, за изчисляването на амортизацията може да се приложи счетоводство на базата на текущите разходи вместо счетоводство на база на предшестваща стойност. Методът остава постоянен за срока на амортизацията.
Капиталовите разходи са равни на произведението на:
а)
сумата на нетната балансова стойност на дълготрайните активи, използвани от доставчика на аеронавигационното обслужване в експлоатация или в строеж, и на средната стойност на нетните текущи активи, които се изискват за предоставянето на въздухоплавателни услуги; и
б)
претеглената средна стойност на лихвения процент по дълговите ценни книжа и на нетната рентабилност.
Обектите от изключителен характер са еднократни разходи във връзка с предоставянето на въздухоплавателни услуги, които са направени през годината.
3. За целите на параграф 2, пета алинея тегловните коефициенти се базират на съотношението на финансирането чрез дълг или собствен капитал. Лихвеният процент по дълговите ценни книжа е равен на средния лихвен процент по дълговите ценни книжа, емитирани от доставчика на аеронавигационно обслужване. Нетната рентабилност отчита финансовия риск, свързан с доставчика на аеронавигационно обслужване, въз основа на националния курс на облигациите. Когато доставчикът на аеронавигационно обслужване е субект на система за материално стимулиране, както е упоменато в член 12, параграф 2, може да се добави допълнителна премия, за да се осигури адекватно възнаграждение на специфичния финансов риск, поет от този доставчик.
Когато активите не принадлежат на доставчика на аеронавигационно обслужване, но са включени в изчислението на капиталовите разходи, държавите-членки осигуряват разходите на тези активи да не се възстановяват два пъти.
Член 7
Разпределяне на разходи
1. Разходите за допустими услуги, улеснения и дейности по смисъла на член 5 се разпределят по прозрачен начин на зоните за таксуване, по отношение на които те действително са направени.
Когато разходите са направени през различни зони за таксуване, те се разпределят пропорционално на базата на прозрачна методология, както се изисква в член 8.
2. Разходите за терминални услуги са свързани със следните услуги:
а)
летищни контролни услуги, летищни услуги по информация за полети, включително консултативни услуги за въздушния трафик и услуги по подаване на сигнал за тревога;
б)
услуги по въздушния трафик, свързани с подхождането и излитането на въздухоплавателно средство в рамката на дадено разстояние от летището на базата на експлоатационните изисквания;
в)
подходящо разпределение на всички други компоненти на въздухоплавателни услуги, отразяващи пропорционално приспадане между услугите по маршрута и терминалните услуги.
3. Разходите за услуги по маршрута са свързани с разходите, упоменати в параграф 1, с изключение на разходите, упоменати в параграф 2.
4. Ако VFR полети са освобождавани от задължения в съответствие с член 9, доставчикът на аеронавигационно обслужване идентифицира разходите за въздухоплавателни услуги, предоставени на VFR полети, отделно от разходите, предоставени на IFR полети. Тези разходи могат да бъдат доказани чрез методологията на пределния разход, която отчита ползите за IFR полетите, произтичащи от услугите, оказани на VFR полети.
Член 8
Прозрачност на разходната база
1. Без да се накърнява член 18 от Регламента за предоставяне на услуги, държавите-членки и/или доставчиците на аеронавигационно обслужване организират обмен на информация за разходните бази, планираните инвестиции и очаквания трафик с представителите на ползвателите на въздушното пространство, ако последните го поискат. Впоследствие те предоставят своите съответни разходи, доказани в съответствие с член 5, на разположение по прозрачен начин на представителите на ползвателите на въздушното пространство, на Комисията и, когато е приложимо, на Евроконтрол, най-малкото ежегодно.
2. Информацията, упомената в параграф 1, се базира на отчетните таблици и подробни правила, постановени в приложение II, или когато държава-членка е взела решението, упоменато в член 1, параграф 6, или е дала индикация на Комисията, че обмисля такова решение, в приложение III, част 1.
ГЛАВА III
ФИНАНСИРАНЕТО НА ПРЕДОСТАВЯНЕ НА ВЪЗДУХОПЛАВАТЕЛНИ УСЛУГИ ЧРЕЗ ТАКСИ ЗА АЕРОНАВИГАЦИОННО ОБСЛУЖВАНЕ
Член 9
Освобождаване от такси за аеронавигационно обслужване
1. Държавите-членки освобождават от пътни такси:
а)
полети, извършени от въздухоплавателно средство, чието максимално допустимо тегло на излитане е по-малко от два метрични тона;
б)
смесени VFR/IFR полети в зоните за събиране на такси, когато те се извършват изключително под VFR и когато такса не се налага за VFR полети;
в)
полети, извършени изключително за транспортиране на официална мисия на властващ монарх и най-близките членове на неговото семейство, държавни глави, правителствени ръководители и министри; във всички случаи това трябва да бъде доказано с подходящ индикатор на статуса в плана на полета;
г)
полети за издирване и спасяване, разрешени от съответен компетентен орган.
2. Държавите-членки могат да освобождават от пътни такси:
а)
военни полети, извършвани от военни въздухоплавателни средства на някоя страна,
б)
тренировъчни полети, извършвани изключително с цел получаване на лиценз или в случай на оценяване на техническия авиационен персонал, когато това е доказано с подходяща забележка в плана на полета; полетите следва да се извършват единствено във въздушното пространство на съответната държава-членка; полетите не следва да служат за транспортиране на пътници и/или карго, нито за позициониране или пренасяне на въздухоплавателно средство;
в)
полети, извършвани специално за целите на проверка или тестване на техниката, използвана или предназначена за използване като наземна помощ за аеронавигация, изключвайки позициониращите полети на въпросните въздухоплавателни средства;
г)
полети, приключващи на летището, от което въздухоплавателното средство е излетяло, и през които не е правено междинно кацане;
д)
VFR полети;
е)
хуманитарни полети, за които има разрешение от съответен компетентен орган;
ж)
митнически и полицейски полети.
3. Държавите-членки могат да освободят от терминални такси полетите, упоменати в параграфи 1 и 2.
4. Разходите, направени за освободените полети, не се вземат предвид при изчисляването на единичните ставки.
Тези разходи са съставени от:
а)
разходите за освободените VFR полети, както са идентифицирани в член 7, параграф 4; и
б)
разходите за освободените ІFR полети, които се изчисляват като произведение на разходите, направени за ІFR полети, и съотношението на броя на освободените единици за услугата и общия брой единици за услугата; разходите, направени за ІFR полети, са равни на общите разходи, намалени с разходите за VFR полети.
Държавите-членки осигуряват разходите на доставчиците на аеронавигационно обслужване, направени за освободени полети, да им бъдат възстановени.
Член 10
Изчисляване на пътни такси
1. Пътната такса за специфичен полет в специфична зона за събиране на пътни такси е равна на произведението на единичната ставка, установена за тази зона за събиране на пътни такси, и маршрутните единици за услугата за този полет.
2. Без да се накърнява прилагането от държава-членка на система за материално стимулиране по отношение на доставчици на аеронавигационно обслужване в съответствие с член 12, параграф 2, единичната ставка в зоната за събиране на пътни такси се изчислява чрез разделяне на прогнозния брой единици за услугата, за които се събират пътни такси за съответната година, на прогнозните разходи за въздухоплавателни услуги. Прогнозните разходи включват салдото в резултат от превишено или намалено възстановяване от предишни години.
3. Маршрутните единици за услугата се изчисляват в съответствие с приложение IV.
Член 11
Изчисляване на терминални такси
1. Без да се накърнява възможността по член 3 за финансиране на терминалните въздухоплавателни услуги чрез други източници на финансиране, терминалната такса за специфичен полет в специфична терминална зона за събиране на такси е равна на произведението на единичната ставка, определена за тази терминална зона за събиране на такси, и терминалните единици за услугата за този полет.
2. Без да се накърнява прилагането от държава-членка на система за материално стимулиране по отношение на доставчици на аеронавигационно обслужване в съответствие с член 12, параграф 2, единичната ставка в терминалната зона за събиране на такси се изчислява чрез разделяне на прогнозния брой на подлежащите на таксуване терминални единици за услугата за съответната година на прогнозните разходи за въздухоплавателни услуги. Прогнозните разходи включват салдото в резултат от превишено или намалено възстановяване от предишни години.
3. Терминалните единици за услугата се изчисляват в съответствие с приложение V.
Член 12
Системи за материално стимулиране
1. Държавите-членки могат да създават или одобряват подходящи системи за материално стимулиране, състоящи се от финансови предимства и пречки, приложени на недискриминационна и прозрачна база, за да подкрепят подобренията в предоставянето на въздухоплавателни услуги, които водят до различно изчисляване на таксите, постановени в параграфи 2 и 3. Тези стимули могат да се прилагат за доставчици на аеронавигационно обслужване и/или ползватели на въздушното пространство.
2. Когато държава-членка реши да прилага система за материално стимулиране на доставчици на аеронавигационно обслужване, тя след консултацията, упомената в член 15, определя предварително условията за определяне на максималното ниво на единичната ставка или на прихода за всяка година през период, който не превишава пет години. Тези условия се определят с позоваване на проектираното ниво на разходи (включително капиталовите разходи) през периода и могат също да определят финансовите модулации (над или под очакваните разходи) на базата на специфични аспекти на изпълнението на доставчиците на аеронавигационно обслужване, които могат да включват ефикасност, качество на услуга, изпълнението на специфични проекти, етапи или компетенции или ниво на сътрудничество с други доставчици на аеронавигационно обслужване с оглед отчитане на ефектите на мрежата.
3. Когато държава-членка реши да прилага система за материално стимулиране, включително нощни модулации, по отношение на ползватели на въздухоплавателни услуги, тя след консултацията, упомената в член 15, модулира таксите, натрупани от тях, за да отрази усилията, направени от тези ползватели, за да се оптимизира използването на въздухоплавателни услуги, да се намалят общите разходи на тези услуги и да се увеличи тяхната ефективност, по-специално с намаляване на таксите съгласно преносимо по въздуха оборудване, което увеличава капацитета, или за да компенсира неудобството на избиране на по-малко претоварени маршрути.
Системата за материално стимулиране се ограничава по време, срок и количество. Преценените икономии, генерирани от подобренията на оперативната ефикасност, компенсират най-малкото разходите за стимулирането в рамките на обоснована времева рамка. Системата подлежи на редовни прегледи с участието на представители на ползватели на въздушното пространство.
4. Държавите-членки, които създават или одобряват системи за материално стимулиране, извършват мониторинг на правилното прилагане на тези системи от доставчиците на аеронавигационно обслужване.
Член 13
Определяне на единични ставки за зони за събиране на такси
1. Държавите-членки осигуряват единичните ставки за всяка зона за събиране на такси ежегодно. Те могат също да осигурят предварителното определяне за всяка година за период, не по-дълъг от пет години.
2. В случай на неочаквано големи промени на трафика или разходите единичните ставки могат да се изменят през годината.
3. Държавите-членки информират Комисията и Евроконтрол, при необходимост, за единичните ставки, определени за всяка зона за събиране на такси.
Член 14
Събиране на такси
1. Държавите-членки могат да събират такси чрез единично събиране на такси на полет.
2. Ползвателите на въздухоплавателни услуги заплащат своевременно и изцяло всички въздухоплавателни такси.
3. Държавите-членки осигуряват прилагането на ефективни мерки за налагане. Тези мерки могат да включват отказване на услуги, задържане на въздухоплавателно средство или други мерки за принудително налагане в съответствие с приложимото законодателство.
Член 15
Прозрачност на механизма на събиране на такси
1. Държавите-членки осигуряват редовни консултации с представители на ползвателите на въздушното пространство по политиката на събиране на такси. В тази връзка те им предоставят необходимата информация за техния механизъм на събиране на такси, както е постановено в приложение VI, или когато държава-членка е взела решението, упоменато в член 1, параграф 6, с необходимата информация, както е постановено в приложение III, част 2, и организират ефективно и прозрачно консултативно изслушване за представяне на тази информация, както и информацията, упомената в член 8, в присъствието на участващите доставчици на аеронавигационно обслужване.
2. Без да се накърнява член 18 от Регламента за предоставяне на услуги, съответната документация се поставя на разположението на представителите на ползвателите на въздушното пространство, на Комисията, на Евроконтрол и на националните надзорни органи три седмици преди консултативното изслушване.
ГЛАВА IV
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 16
Обжалване
Държавите-членки осигуряват решенията, взети в съответствие с настоящия регламент, да са правилно обосновани и да подлежат на ефективен преглед и/или процедури на обжалване.
Член 17
Улесняване на мониторинга за съответствие
Доставчиците на аеронавигационно обслужване улесняват инспекциите и проучванията на националния надзорен орган или на признати организации, действащи от името на последния, включително посещения на място. Лицата, упълномощени от тези органи, имат право да:
а)
извършват преглед на релевантните счетоводни документи, инвентарни книги и всякакви други материали, отнасящи се до определянето на въздухоплавателни такси;
б)
правят копия или извлечения от такива документи;
в)
искат устни обяснения на място;
г)
влизат в съответните помещения, земи или транспортни средства.
Тези инспекции и проучвания се извършват в съответствие с процедурите в сила в държавата-членка, в която се предприемат.
Член 18
Влизане в сила
1. Настоящият регламент влиза сила на седмия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
2. Настоящият регламент се прилага от 1 януари 2007 г.
Независимо от това държавите-членки могат да отложат прилагането на членове 9, 10, 12, 13 и 14 по отношение на таксите по маршрута до 1 януари 2008 г.
Държавите-членки могат да отложат прилагането на член 9 и членове 11-15 по отношение на терминалните такси до 1 януари 2010 г.
Ако държави-членки решат да отложат прилагането в съответствие с втората и третата алинея, те нотифицират Комисията за това.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 6 декември 2006 година.
RÈGLEMENT (CE) N o 1794/2006 DE LA COMMISSION
du 6 décembre 2006
établissant un système commun de tarification des services de navigation aérienne
(Texte présentant de l'intérêt pour l'EEE)
LA COMMISSION DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES,
vu le traité instituant la Communauté européenne,
vu le règlement (CE) no 550/2004 du Parlement européen et du Conseil, du 10 mars 2004, relatif à la fourniture de services de navigation aérienne dans le ciel unique européen («règlement sur la fourniture de services») (1), et notamment, son article 15, paragraphe 4,
vu le règlement (CE) no 549/2004 du Parlement européen et du Conseil du 10 mars 2004 fixant le cadre pour la réalisation du ciel unique européen («règlement-cadre») (2), et notamment son article 8, paragraphe 2,
considérant ce qui suit:
(1)
La Commission est chargée de mettre en place un système commun de tarification des services de navigation aérienne dans toute la Communauté. À cette fin, un règlement d'application directe est l’instrument le plus indiqué pour garantir une application uniforme du système commun de tarification dans le ciel unique européen.
(2)
Conformément à l’article 8, paragraphe 1, du règlement-cadre, Eurocontrol a été chargé d’aider la Commission à élaborer des mesures d'exécution relatives à un système commun de tarification des services de navigation aérienne. Le présent règlement se fonde sur le rapport du 29 octobre 2004 établi au titre de ce mandat.
(3)
L’instauration d’un système commun de tarification des services de navigation aérienne fournis au cours de toutes les phases du vol est cruciale pour la mise en œuvre du ciel unique européen. Ce système doit contribuer à l’amélioration de la transparence en ce qui concerne la fixation, l’imposition et la perception de redevances dues par les usagers de l’espace aérien. Ce système doit également favoriser la fourniture sûre, efficace et efficiente des services de navigation aérienne aux usagers de services de navigation aérienne qui financent le système et stimuler la fourniture de services intégrés.
(4)
Conformément à l'objectif global d’amélioration de l'efficacité économique des systèmes de navigation aérienne, il importe que le système de tarification promeuve l'amélioration de l'efficacité économique et de l'efficacité de l'exploitation.
(5)
Pour fournir aux voyageurs l'accès au réseau de transport aérien, et notamment aux aéroports moyens et petits ainsi qu’aux grands aéroports, à un prix acceptable, les États membres devraient pouvoir appliquer le même tarif unitaire pour les redevances pour services terminaux sur tous les aéroports desservis par le même prestataire de services de navigation aérienne, ou dans plusieurs groupes de tels aéroports, le cas échéant, pour couvrir globalement les coûts totaux des services terminaux.
(6)
Le système de tarification commun doit être compatible avec l’article 15 de la convention de l’OACI relative à l’aviation civile internationale, signée à Chicago en 1944.
(7)
Étant donné que la plupart des États membres sont parties à l’accord multilatéral Eurocontrol relatif aux redevances de route, signé le 12 février 1981, et que la Communauté a signé le protocole d’adhésion à la convention Eurocontrol révisée, les règles contenues dans le présent règlement doivent être compatibles avec le système de redevances d’Eurocontrol relatif aux redevances de route.
(8)
Le système de tarification doit permettre l’utilisation optimale de l’espace aérien, compte tenu des courants de trafic aérien, notamment à l’intérieur des blocs d’espace aérien fonctionnels au sens de l’article 5 du règlement (CE) no 551/2004 du Parlement européen et du Conseil, du 10 mars 2004, relatif à l’organisation et à l’utilisation de l’espace aérien dans le ciel unique européen («règlement sur l’espace aérien») (3).
(9)
Conformément à la déclaration annexée au règlement sur l’espace aérien (4), la Commission présentera d’ici à 2008 un rapport sur l’expérience acquise dans la création de blocs d’espace aérien fonctionnels. À ce moment, la Commission évaluera les difficultés qui pourraient résulter du maintien de taux unitaires différents dans un bloc d’espace aérien fonctionnel.
(10)
Il importe de fixer des exigences concernant la mise à disposition en temps utile d’informations complètes et transparentes sur la base du coût aux représentants des usagers de l’espace aérien et aux autorités compétentes.
(11)
Le niveau des redevances imposées, notamment aux aéronefs légers, ne doit pas décourager l’utilisation des installations et des services nécessaires pour assurer la sécurité, ni l’introduction de nouvelles techniques et procédures.
(12)
La formule de tarification pour les redevances pour services de navigation aérienne doit refléter la différence de nature entre ces services et les services de navigation aérienne en route.
(13)
Il importe que les États membres puissent fixer collectivement leurs taux unitaires, notamment dans les cas où les zones tarifaires s’étendent sur l’espace aérien relevant de la responsabilité de plus d’un État membre, ou lorsqu’ils sont parties à un système de redevances de route commun.
(14)
Pour améliorer l’efficacité du système de tarification et pour réduire la charge de travail administrative et comptable, il importe que les États membres puissent percevoir collectivement les redevances de route dans le cadre d’un système commun de redevances de route, au moyen d’une redevance unique par vol.
(15)
Il importe de renforcer les moyens juridiques nécessaires pour assurer un paiement rapide et total des redevances de navigation aérienne par les usagers des services de navigation aérienne.
(16)
Les redevances à imposer aux usagers de l’espace aérien doivent être fixées et appliquées de manière équitable et transparente, après consultation des usagers. Les redevances doivent être réexaminées à intervalles réguliers.
(17)
Les mesures prévues au présent règlement sont conformes à l’avis du comité du ciel unique,
A ADOPTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT:
CHAPITRE I
DISPOSITIONS GÉNÉRALES
Article premier
Objet et champ d’application
1. Le présent règlement fixe les mesures nécessaires pour la création d’un système de tarification des services de navigation aérienne compatible avec le système de redevances de route d’Eurocontrol.
2. Le présent règlement s’applique aux services de navigation aérienne fournis par des prestataires de services de la circulation aérienne désignés conformément à l’article 8 du règlement (CE) no 550/2004 et par des prestataires de services météorologiques, s’ils sont désignés conformément à l’article 9, paragraphe 1, dudit règlement, pour la circulation générale à l’intérieur des régions EUR et AFI de l’OACI dans lesquelles les États membres sont responsables de la fourniture de services de navigation aérienne.
3. Les États membres peuvent appliquer le présent règlement aux services de navigation aérienne fournis dans l’espace aérien relevant de leur responsabilité à l’intérieur d’autres régions de l’OACI, à condition d’en informer la Commission et les autres États membres.
4. Les États membres peuvent appliquer le présent règlement aux prestataires de services de navigation aérienne qui ont reçu l’autorisation de fournir des services de navigation aérienne sans certification, conformément à l’article 7, paragraphe 5, du règlement sur la fourniture de services.
5. Les États membres peuvent décider de ne pas appliquer le présent règlement aux services de navigation aérienne fournis dans les aéroports où ont lieu moins de 50 000 mouvements de transport aérien commerciaux par an, quels que soient la masse maximale au décollage et le nombre de sièges de passagers utilisés, le nombre de mouvements étant la moyenne de l’ensemble des décollages et des atterrissages au cours des trois années antérieures.
Les États membres en informent la Commission. La Commission publiera périodiquement une liste remise à jour des aéroports exemptés.
6. Sans préjudice de l’application des principes visés aux articles 14 et 15 du règlement sur la fourniture de services, les États membres peuvent décider de ne pas calculer les redevances pour services terminaux comme le prévoit l’article 11 du présent règlement et de ne pas fixer de taux unitaires pour services terminaux au sens de l’article 13 du présent règlement en ce qui concerne les services de navigation aérienne fournis sur les aérodromes où ont lieu moins de 150 000 mouvements de transport aérien commerciaux par an (c’est-à-dire l’ensemble des décollages et des atterrissages), quels que soient la masse maximale au décollage et le nombre de sièges d’aéronefs utilisés, le nombre de mouvements étant calculé comme la moyenne au cours des trois années antérieures.
Avant de prendre cette décision, les États membres évaluent dans quelle mesure les conditions énoncées dans l’annexe I, y compris la consultation des représentants des usagers de l’espace aérien, sont remplies.
L’évaluation finale de la question de savoir si les conditions sont remplies et la décision des États membres sont publiées et communiquées à la Commission, accompagnées de la justification complète des conclusions des États membres, notamment les résultats de la consultation des usagers.
Article 2
Définitions
Aux fins du présent règlement, les définitions contenues dans l’article 2 du règlement-cadre s’appliquent.
En outre, les définitions suivantes sont applicables. On entend par:
a)
«usager des services de navigation aérienne»: l’exploitant de l’aéronef au moment où le vol a été effectué ou, si l’identité de l’exploitant n’est pas connue, le propriétaire de l’aéronef, sauf s’il établit que quelqu'un d'autre était l'exploitant à ce moment là;
b)
«représentant des usagers de l’espace aérien»: toute personne ou entité morales représentant les intérêts d’une ou de plusieurs catégories d’usagers des services de navigation aérienne;
c)
«IFR»: règles de vol aux instruments, au sens de l’annexe 2 de la convention de Chicago de 1944 relative à l’aviation civile internationale (dixième édition - juillet 2005);
d)
«VFR»: règles de vol à vue, au sens de l’annexe 2 de la convention de Chicago de 1944 relative à l’aviation civile internationale (dixième édition - juillet 2005);
e)
«zone tarifaire de route»: un volume d’espace aérien pour lesquels une assiette de coût unique et un taux unitaire unique sont établis;
f)
«zone tarifaire terminale»: un aéroport ou un groupe d’aéroports pour lequel une assiette de coût unique et un taux unitaire unique sont établis;
g)
«transport aérien commercial»: toute utilisation d’un aéronef au cours de laquelle il y a transport de voyageurs, de marchandises ou de courrier contre paiement d’une rémunération ou d’une location.
Article 3
Principes du système de tarification
1. Le système de tarification reflète les coûts supportés directement ou indirectement pour la fourniture de services de navigation aérienne.
2. Les coûts des services de route sont financés par des redevances de route imposées aux usagers des services de navigation aérienne.
3. Les coûts des services terminaux sont financés par des redevances terminales imposées aux usagers des services de navigation aérienne, ou par d’autres revenus, notamment des subventions croisées conformes au droit communautaire.
4. Les paragraphes 2 et 3 sont sans préjudice du financement d’exonérations accordées à certains usagers des services de navigation aérienne au moyen d’autres sources de financement, conformément à l’article 9.
5. Le système de tarification assure la transparence et la consultation sur l’assiette de calcul des coûts et sur la répartition des coûts entre les différents services.
Article 4
Création de zones tarifaires
1. Les États membres établissent dans l’espace aérien relevant de leur responsabilité des zones tarifaires dans lesquelles des services de navigation aérienne sont fournis aux usagers de l’espace aérien.
2. Les zones tarifaires sont définies d’une manière compatible avec les opérations et les services de contrôle du trafic aérien, après consultation des représentants des usagers de l’espace aérien.
3. Une zone tarifaire de route s’étend du sol jusques et y compris l’espace aérien supérieur, sans préjudice de la possibilité ouverte à un État membre d’établir une zone spécifique pour une région terminale complexe, après consultation des représentants des usagers de l’espace aérien.
4. Si une zone tarifaire s’étend sur l’espace aérien de plus d’un État membre, les États membres concernés prennent les mesures nécessaires pour assurer la cohérence et l’uniformité de l’application du présent règlement à l’espace aérien concerné. Ils en informent la Commission et Eurocontrol.
CHAPITRE II
LES COÛTS DE LA FOURNITURE DE SERVICES DE NAVIGATION AÉRIENNE
Article 5
Services, installations et activités éligibles
1. Les prestataires de services de navigation aérienne visés à l’article 1er, paragraphes 2 et 4, établissent les coûts supportés pour fournir des services de navigation aérienne en ce qui concerne les installations et les services prévus et mis en œuvre dans le cadre du plan de navigation aérienne de l’OACI pour la région Europe, dans les zones tarifaires relevant de leur responsabilité.
Ces coûts comprennent les frais généraux, la formation, les études, les essais, ainsi que la recherche et le développement consacrés à ces services.
2. Les États membres peuvent établir les coûts suivants lorsqu’ils sont supportés dans le cadre de la fourniture de services de navigation aérienne:
a)
coûts supportés par les autorités nationales concernées;
b)
coûts supportés par les organismes agréés visés à l’article 3 du règlement sur la fourniture de services;
c)
coûts découlant d’accords internationaux.
3. Sans préjudice d’autres sources de financement, et pour assurer un niveau élevé de sécurité, de rentabilité et de prestation des services, les redevances peuvent être utilisées pour financer des projets visant à aider certaines catégories d’usagers de l’espace aérien ou des prestataires de services de navigation aérienne dans le but d’améliorer les infrastructures de navigation aérienne collectives, la fourniture de services de navigation aérienne et l’utilisation de l’espace aérien dans le respect du droit communautaire.
Article 6
Calcul des coûts
1. Le coût des services, des installations et des activités éligibles au sens de l’article 5 sont établis d’une manière cohérente avec les comptes visés à l’article 12 du règlement sur la fourniture de services pour la période du 1er janvier au 31 décembre. Cependant, les effets non récurrents résultant de l’introduction de normes comptables internationales peuvent être étalés sur une période de quinze ans au maximum.
2. Les coûts visés au paragraphe 1 sont ventilés en coûts de personnel, autres coûts d’exploitation, coûts de l’amortissement, coûts du capital et dépenses exceptionnelles, y compris les taxes et droits de douanes non récupérables, et tous les autres coûts connexes:
Les coûts de personnel comprennent la rémunération brute, la rémunération des heures supplémentaires, les contributions de l’employeur aux systèmes de sécurité sociale, ainsi que les charges de retraite et autres prestations sociales.
Les autres coûts d’exploitation comprennent les coûts supportés du fait de l’achat de biens et de services utilisés pour fournir des services de navigation aérienne, notamment les services externalisés tels que les communications, le personnel extérieur tels que des consultants, les matières, l’énergie, les services publics et les loyers, les équipements et les installations, l’entretien, les frais d’assurance et les frais de déplacement. Lorsqu’un prestataire de services de circulation aérienne achète d’autres services de navigation aérienne, le prestataire de services inclut les dépenses effectives afférentes à ces services dans ses autres coûts d’exploitation.
Les coûts de l’amortissement ont trait à la totalité des actifs immobilisés pour l’exploitation aux fins de fourniture de services de navigation aérienne. Les actifs immobilisés sont amortis, compte tenu de leur durée de vie utile attendue, au moyen de la méthode linéaire appliquée aux coûts historiques des actifs faisant l’objet d’un amortissement. Lorsque les actifs appartiennent à un prestataire de services de navigation aérienne soumis à un mécanisme d’incitation au sens de l’article 12, paragraphe 2, la comptabilité en valeur actualisée peut être appliquée au lieu de la comptabilité en valeur historique pour le calcul de l’amortissement. La méthode demeure identique pendant toute la durée de l’amortissement.
Le coût du capital est égal au produit:
a)
de la somme de la valeur comptable nette moyenne des actifs immobilisés utilisés par le prestataire de services de navigation aérienne qui sont en exploitation ou en construction, et de la valeur moyenne des actifs courants nets nécessaires pour la fourniture de services de navigation aérienne; et
b)
de la moyenne pondérée du taux d’intérêt sur les dettes et du rendement des fonds propres.
Les dépenses exceptionnelles sont des coûts non récurrents liés à la fourniture de services de navigation aérienne qui ont été supportés au cours de l’année.
3. Aux fins du paragraphe 2, cinquième alinéa, les facteurs de pondération sont fondés sur la part du financement au moyen ou bien de dettes, ou bien de fonds propres. Le taux d’intérêt sur les dettes est égal au taux d’intérêt moyen sur les dettes du prestataire de services de navigation aérienne. Le rendement des fonds propres tient compte du risque financier du prestataire de services de navigation aérienne, sur la base du taux obligataire national. Lorsque le prestataire de services de navigation aérienne est soumis à un mécanisme d’incitation au sens de l'article 12, paragraphe 2, une prime supplémentaire peut être ajoutée pour assurer une prise en compte adéquate du risque financier spécifique pris par ledit prestataire.
Lorsque les actifs n’appartiennent pas au prestataire de services de navigation aérienne mais qu’ils sont inclus dans les calculs du coût en capital, les États membres s'assurent que les coûts de ces actifs ne sont pas recouvrés deux fois.
Article 7
Ventilation des coûts
1. Le coût des services, des installations et des activités éligibles au sens de l’article 5 sont ventilés de manière transparente entre les zones tarifaires pour lesquelles ils sont effectivement supportés.
Lorsque les coûts concernent plusieurs zones tarifaires, ils sont ventilés proportionnellement selon une méthodologie transparente, comme l’exige l’article 8.
2. Les coûts des services terminaux sont relatifs aux services suivants:
a)
les services de contrôle d’aérodrome, les services d’information de vol d’aérodrome, y compris les services consultatifs de la circulation aérienne et les services d’alerte;
b)
les services de circulation aérienne liés à l'approche et au départ des aéronefs à l’intérieur d’une certaine distance d'un aéroport sur la base des besoins opérationnels;
c)
une répartition adéquate de toutes les autres composantes des services de navigation aérienne, reflétant la proportion entre services en route et terminaux.
3. Le coût des services de route est relatif aux coûts visés au paragraphe 1, à l’exclusion des coûts visés au paragraphe 2.
4. Si des exonérations sont accordées pour des vols VFR conformément à l’article 9, le prestataire de services de navigation aérienne identifie séparément les coûts des services de navigation aérienne fournis pour des vols VFR et les coûts fournis pour des vols IFR. Ces coûts peuvent être établis au moyen d'une méthode de calcul au coût marginal, compte tenu des avantages pour les vols IFR qui résultent des services fournis pour les vols VFR.
Article 8
Transparence de l’assiette des coûts
1. Sans préjudice de l’article 18 du règlement sur la fourniture de services, les États membres et/ou les prestataires de services de navigation aérienne organisent un échange d'informations sur l’assiette de calcul des coûts, les investissements projetés et le trafic attendu avec les représentants des usagers de l'espace aérien à leur demande. Ils mettent alors de façon transparente au moins une fois par an à disposition des représentants des usagers de l’espace aérien, de la Commission et, le cas échéant, d'Eurocontrol, leurs coûts respectifs établis conformément à l’article 5.
2. Les informations visées au paragraphe 1 reposent sur les tableaux et modalités contenues dans l’annexe II, ou dans l’annexe , partie 1, lorsqu’un État membre a pris la décision visée à l’article 1er, paragraphe 6, ou a indiqué à la Commission qu'il envisageait de prendre une telle décision.
CHAPITRE III
LE FINANCEMENT DE LA FOURNITURE DE SERVICES DE NAVIGATION AÉRIENNE PAR DES REDEVANCES DE NAVIGATION AÉRIENNE
Article 9
Exonérations de redevances de navigation aérienne
1. Les États membres exonèrent de redevances de route:
a)
les vols effectués par des aéronefs dont la masse maximale au décollage autorisée est inférieure à deux tonnes métriques;
b)
les vols mixtes VFR/IFR dans les zones tarifaires dans lesquelles ils sont effectués exclusivement en VFR, et où une redevance n’est pas perçue pour les vols VFR;
c)
les vols effectués exclusivement pour transporter, en mission officielle, le monarque régnant et sa proche famille, les chefs d’État, les chefs de gouvernement et les ministres des gouvernements; dans tous les cas, cette situation doit être dûment établie par l’indication du statut dans le plan de vol;
d)
les vols de recherche et de sauvetage autorisés par l’organisme compétent adéquat.
2. Les États membres peuvent exonérer de redevances de route:
a)
les vols militaires effectués par des aéronefs militaires de tout pays;
b)
les vols d’entraînement effectués exclusivement aux fins d’obtention d’une licence, ou d’une évaluation dans le cas du personnel navigant technique, lorsque cela est corroboré par une remarque adéquate sur le plan de vol; les vols doivent être effectués exclusivement à l’intérieur de l’espace aérien de l’État concerné; les vols ne doivent pas servir au transport de passagers ou de marchandises, ni pour la mise en place ou le convoyage des aéronefs;
c)
les vols effectués exclusivement aux fins du contrôle ou d’essais d’équipements utilisés ou devant être utilisés comme aides au sol pour la navigation aérienne, à l’exclusion des vols de mise en place effectués par les aéronefs concernés;
d)
les vols se terminant à l’aéroport d’où l’aéronef a décollé et au cours desquels aucun atterrissage intermédiaire n’a été effectué;
e)
les vols VFR;
f)
les vols humanitaires autorisés par l’organisme compétent adéquat;
g)
les vols effectués par les douanes et la police.
3. Les États membres peuvent exonérer de redevances pour services terminaux les vols visés aux paragraphes 1 et 2.
4. Les coûts supportés pour des vols exonérés ne sont pas pris en considération pour le calcul des taux unitaires.
Ces coûts se composent des éléments suivants:
a)
coûts des vols VFR identifiés à l’article 7, paragraphe 4, exonérés; et
b)
coûts des vols IFR exonérés qui sont calculés comme étant le produit des coûts supportés pour des vols IFR et de la proportion du nombre d’unités de service exonérées dans le nombre total d’unités de service; les coûts supportés pour des vols IFR sont égaux aux coûts totaux moins le coût des vols VFR.
Les États membres s'assurent que les prestataires de services de navigation aérienne sont remboursés pour les services qu’ils fournissent pour des vols exonérés.
Article 10
Calcul des redevances de route
1. La redevance de route pour un vol donné dans une zone tarifaire de route donnée est égale au produit du taux unitaire établi pour cette zone tarifaire de route et des unités de services de route pour ledit vol.
2. Sans préjudice de la mise en œuvre par un État membre d’un système d’incitation concernant les prestataires de services de navigation aérienne conformément à l’article 12, paragraphe 2, le taux unitaire dans la zone tarifaire de route est calculé en divisant les coûts prévus pour les services de navigation aérienne par le nombre prévu d’unités de services de route payantes pour l’année de référence. Les coûts prévus comprennent le solde résultant d’un excédent de recouvrement ou d’un déficit de recouvrement au cours des années antérieures.
3. Les unités de services de route sont calculées conformément à l’annexe IV.
Article 11
Calcul des redevances pour services terminaux
1. Sans préjudice de la possibilité prévue par l’article 3 de financer les services de navigation aérienne terminaux par d’autres sources de financement, la redevance terminale pour un vol donné dans une zone tarifaire terminale donnée est égale au produit du taux unitaire établi pour cette zone tarifaire terminale et des unités de services terminaux pour ledit vol.
2. Sans préjudice de la mise en œuvre par un État membre d’un système d’incitation concernant les prestataires de services de navigation aérienne conformément à l’article 12, paragraphe 2, le taux unitaire dans la zone tarifaire terminale est calculé en divisant les coûts prévus pour les services de navigation aérienne par le nombre prévu d’unités de services terminaux payantes pour l’année de référence. Les coûts prévus comprennent le solde résultant d’un excédent de recouvrement ou d’un déficit de recouvrement au cours des années antérieures.
3. Les unités de services terminaux sont calculées conformément à l’annexe V.
Article 12
Mesures d’incitation
1. Les États membres peuvent établir ou approuver des systèmes d’incitation qui consistent en l’octroi d’avantages ou de désavantages financiers appliqués sur une base non discriminatoire et transparente, pour soutenir des améliorations dans la fourniture de services de navigation aérienne, et qui entraînent un calcul différent des redevances en vertu des paragraphes 2 et 3. Ces mesures d’incitation peuvent s’appliquer aux prestataires de services de navigation aérienne ou aux usagers de l’espace aérien.
2. Lorsqu’un État membre décide d’appliquer un système d’incitation à des prestataires de service de navigation aérienne, il fixe préalablement, après la consultation visée à l’article 15, les conditions sur la base desquelles est déterminé le niveau maximal du taux unitaire ou du revenu pour chaque année sur une période ne dépassant pas cinq ans. Ces conditions sont fixées par référence au niveau de coût projeté (y compris les coûts du capital) au cours de cette période, et elles peuvent également fixer des modulations financières (au-dessus ou en dessous des coûts attendus) en fonction d’aspects particuliers des performances du prestataire de services de navigation aérienne, qui peuvent comprendre: efficacité, qualité de service, réalisation de certains projets, étapes ou compétences ou un niveau de coopération avec d’autres prestataires de services de navigation aérienne, pour tenir compte des effets de réseau.
3. Lorsqu’un État membre décide d’appliquer un système d’incitation, notamment des modulations des périodes nocturnes, aux usagers de services de navigation aérienne, il module, après la consultation visée à l’article 15, les redevances dues par eux en vue de refléter les efforts qu’ils ont déployés pour optimiser l’utilisation des services de navigation aérienne, réduire les coûts globaux de ces services et accroître leur efficacité, notamment en diminuant les redevances liées aux équipements embarqués qui accroissent les capacités, ou pour compenser les inconvénients résultant du choix d’itinéraires moins encombrés.
Ces systèmes d’incitation sont limités dans le temps, la portée et les montants. Les économies estimées résultant des améliorations de l'efficacité de l’exploitation doivent au moins compenser le coût des mesures d’incitation dans un délai raisonnable. Ces systèmes sont soumis à un réexamen régulier avec la participation de représentants des usagers de l’espace aérien.
4. Les États membres qui ont établi ou autorisé des systèmes d’incitation surveillent la bonne mise en œuvre de ces systèmes d’incitation par les prestataires de services de navigation aérienne.
Article 13
Fixation de taux unitaires pour les zones tarifaires
1. Les États membres s'assurent que des taux unitaires sont fixés pour chaque zone tarifaire sur une base annuelle. Ils peuvent également s'assurer que des taux unitaires sont fixés d’avance pour chaque année d’une période ne dépassant pas cinq ans.
2. En cas de modifications importantes inattendues du trafic ou des coûts, les taux unitaires peuvent être modifiés pendant l’année en cause.
3. Les États membres informent la Commission et Eurocontrol, le cas échéant, des taux unitaires fixés pour chaque zone tarifaire.
Article 14
Perception des redevances
1. Les États membres peuvent percevoir les redevances au moyen d’une redevance unique par vol.
2. Les usagers de services de navigation aérienne paient sans délai et totalement toutes les redevances de navigation aérienne.
3. Les États membres s'assurent que des mesures d’exécution efficaces sont appliquées. Ces mesures peuvent comprendre le déni de services, la détention d’aéronefs ou d’autres mesures d’exécution conformes à la législation en vigueur.
Article 15
Transparence du mécanisme de tarification
1. Les États membres s'assurent que les représentants des usagers de l’espace aérien sont consultés sur la politique de tarification à intervalles réguliers. À cette fin, ils leur fournissent les informations nécessaires sur le mécanisme de tarification qu’ils utilisent, comme le prévoit l’annexe VI, ou lorsqu’un État membre a pris la décision visée à l’article 1er, paragraphe 6, ils leur fournissent les informations nécessaires comme le prévoit l’annexe , partie 2, et ils organisent une séance de consultation efficace et transparente pour présenter ces informations, ainsi que les informations visées à l’article 8, en présence des prestataires de services de navigation aérienne concernés.
2. Sans préjudice de l’article 18 du règlement sur la fourniture de services, la documentation nécessaire est mise à la disposition des représentants des usagers de l’espace aérien, de la Commission, d’Eurocontrol et des autorités de surveillance nationales trois semaines avant la séance de consultation.
CHAPITRE IV
DISPOSITIONS FINALES
Article 16
Recours
Les États membres veillent à ce que les décisions prises en vertu du présent règlement soient dûment motivées et soient soumises à une procédure d’examen efficace ou de recours.
Article 17
Obligation de faciliter la surveillance de l’application
Les prestataires de services de navigation aérienne facilitent les inspections et les enquêtes organisées par les autorités de surveillance nationales ou par un organisme agréé agissant en leur nom, notamment des visites sur place. Les personnes autorisées par ces instances sont habilitées:
a)
à examiner les documents comptables, les registres, les inventaires et tout autre document important pour la détermination de redevances de navigation aérienne;
b)
à faire des copies de ces documents ou d’extraits de ces documents;
c)
à demander des explications orales sur place;
d)
à pénétrer dans les locaux, terrains ou moyens de transport concernés.
Ces inspections et enquêtes sont effectuées conformément aux procédures en vigueur dans l’État membre où elles ont lieu.
Article 18
Entrée en vigueur
1. Le présent règlement entre en vigueur le septième jour suivant celui de sa publication au Journal officiel de l’Union européenne.
2. Le présent règlement est applicable à partir du 1er janvier 2007. Cependant:
les États membres peuvent reporter l’application des articles 9, 10, 12, 13 et 14 concernant les redevances de route jusqu'au 1er janvier 2008;
les États membres peuvent reporter l’application de l'article 9 et des articles 11 à 15 concernant les redevances terminales jusqu’au 1er janvier 2010;
si les États membres décident de reporter l'application conformément aux deuxième et troisième alinéas, ils en informent la Commission.
Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre.
Fait à Bruxelles, le 6 décembre 2006.