31980L0155
L 033/8
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА НА СЪВЕТА
от 21 януари 1980 година
относно координиране на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно достъпа до акушерските дейности и упражняването на тези дейности
(80/155/ЕИО)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност, и по-специално членове 49, 57 и 66 от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
като взе предвид становището на Асамблеята (2),
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет (3),
като има предвид, че съгласно член 57 от Договора, следва да се координират законовите, подзаконовите и административните разпоредби, отнасящи се за акушерските дейности и тяхното упражняване; като има предвид, че е целесъобразно с оглед на общественото здравеопазване, да се стигне в рамките на Общността до общо определение за полето на действие на тези специалисти и за тяхното обучение; като има предвид, че за тази цел, не е желателно да се наложи уеднаквена учебна програма за всички държави-членки; като има предвид, че напротив, целесъобразно е да се предостави на последните максимална свобода да организират тяхното образование; като има предвид, че в резултат на това, най-доброто решение е да се установят само минимални норми;
като има предвид, че предвиденото в настоящата директива координиране не изключва координиране на по-късен етап;
като има предвид че, по отношение на квалификацията, повечето от държавите-членки в момента не правят разграничение между акушерките, които са заети лица и тези, които са самостоятелно заети лица; като има предвид, че поради този факт, се оказва необходимо настоящата директива да обхване и акушерките, които са заети лица,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
1. Държавите-членки изискват за достъп до акушерските дейности и тяхното упражняване съгласно посочените в член 1 от Директива 80/154/ЕИО (4) професионални звания притежаването на диплома, удостоверение или друг официален документ за акушерки, посочен в член 3 от същата директива и даващ гаранция, че заинтересованото лице е придобило по време на целия период на обучение:
a)
необходими знания в областта на науките, които са в основата на акушерската дейност и по-специално на акушерството и гинекологията;
б)
необходими знания в областта на деонтологията и на законодателството, отнасящо се за акушерската професия;
в)
задълбочени познания за биологичните функции, анатомията и физиологията, в областта на акушерството и новородените, както и познания за съществуващите зависимости между здравословното състояние и материалната и социална жизнена среда на човека и неговото поведение;
г)
необходим клиничен опит, придобит под контрола на квалифициран акушерски персонал и в акредитирани заведения;
д)
необходимото разбиране за обучението на здравния персонал и за опита от сътрудничеството с персонала.
2. Обучението, посочено в параграф 1, включва:
-
или специално обучение по акушерство - редовна форма, с продължителност най-малко три години теоретична и практическа подготовка; достъпът до това обучение се разрешава след завършване най-малко на първите 10 години от общообразователното обучение,
-
или специално обучение по акушерство - редовна форма, с продължителност най-малко осемнадесет месеца, за което се изисква притежаването на диплома, удостоверение или друг официален документ за медицинска сестра с общ профил, предвиден в член 3 от Директива 77/452/ЕИО (5).
3. Специфичното обучение по акушерство, предвидено в параграф 2, първо тире, следва да обхваща поне предметите от учебната програма, включени в приложението.
Обучението, посочено в параграф 2, второ тире, трябва да обхваща като задължителен минимум предметите от учебната програма, включени в приложението, които не са изучавани в рамките на съответното обучение за медицински сестри.
4. Държавите-членки следят институцията, натоварена с обучението на акушерките, да отговаря за координиране на теоретичната и практическата подготовка за цялата програма на обучение.
Съотношението между теоретичното и техническо обучение, посочено в част А на приложението, клиничното обучение на акушерките, посочено в част Б на същото приложение, следва да бъде координирано и определено, така че изброените в параграф 1 знания и умения да могат да бъдат правилно усвоени.
Клиничното обучение на акушерките трябва да се извършва под формата на стажове, провеждани в отделенията на лечебните заведения или други акредитирани от компетентните власти и органи лечебни заведения. По време на това обучение стажант-акушерките участват в дейностите на съответните заведения, доколкото тези дейности спомагат за тяхното обучение. Те се запознават със задълженията на акушерската професия.
Член 2
След периодично разглеждане на резултатите от различните форми на обучение, предвидени в член 1, параграф 2, Комисията докладва за първи път на Съвета шест години след уведомяването за настоящата директива. Това разглеждане се осъществява със съдействието на Консултативния комитет за обучение на акушерки.
Въз основа на резултатите от разглеждането, Комисията представя предложения за изменения, с оглед сближаване минималните критерии, предвидени в посочените начини на обучение, с цел да се доближат до изискванията, посочени в член 2, параграф 1, първо тире, предложение първо и второ тире от Директива 80/154/EИО. Съветът се произнася незабавно по тези предложения.
Член 3
Независимо от разпоредбите на член 1, държавите-членки могат да разрешат задочна форма на обучение при приети от компетентните национални органи условия.
Общата продължителност на задочната форма на обучение не може да е по-кратка от тази на редовната форма на обучение. Равнището на подготовка не може да се поставя под въпрос поради задочната форма на обучение.
Член 4
Държавите-членки гарантират, че акушерките са придобили най-малкото професионална квалификация за изброените по-долу дейности и за тяхното упражняване:
1.
осигуряване на подходяща информация и съвети по въпросите на семейното планиране;
2.
установяване на бременност, а след това проследяване на нормалната бременност, извършване на необходимите прегледи за проследяване протичането на нормалната бременност;
3.
назначаване или препоръчване на необходимите прегледи за възможно най-ранната диагностика на всяка рискова бременност;
4.
изготвяне на програма за подготовка на бъдещите родители за тяхната роля, осигуряване на цялостна подготовка за раждането и съвети по въпросите на хигиената и храненето;
5.
подпомагане на родилката по време на раждането и наблюдение на плода in utero чрез съответните клинични и технически средства;
6.
извършване на нормално израждане, когато се касае за главично предлежание, включително и на епизиотомия при необходимост, а при спешен случай провеждане на раждане със седалищно предлежание;
7.
откриване при майката или детето на признаци за аномалии, които изискват лекарска намеса и оказване помощ на лекаря в случай на интервенция; предприемане на налагащи се спешни мерки в отсъствие на лекаря, по-специално мануално изваждане на плацентата, последвана евентуално от мануален маточен преглед;
8.
преглед на новороденото и полагане на грижи за него; предприемане на всякакви инициативи, които се налагат в случай на необходимост и извършване, при нужда, на незабавна реанимация;
9.
полагане на грижи за родилката, наблюдение на майката по време на следродилния период и даване на всякакви полезни съвети за отглеждане на новороденото при най-добри условия;
10.
провеждане на назначено от лекар лечение;
11.
изготвяне на необходимите писмени доклади.
Член 5
Настоящата директива се прилага и за гражданите на държавите-членки, които, съгласно Регламент (ЕИО) № 1612/68 на Съвета от 15 октомври 1968 г., относно свободното движение на работници на територията на Общността (6), упражняват или ще упражняват като заети лица някоя от дейностите, посочени в член 1 от Директива 80/154/EИО.
Член 6
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да се съобразят с настоящата директива в срок от три години от датата на уведомяването и незабавно информират за това Комисията.
2. Държавите-членки предоставят на Комисията текста на основните разпоредби от вътрешното право, които приемат в обсега на материята, уредена с настоящата директива.
Член 7
В случай, че при прилагане на настоящата директива за някоя държава-членка възникнат значителни затруднения в някои области, Комисията разглежда тези затруднения съвместно с тази държава и взема становището на Комитета на висшите служители в областта на здравеопазването, създаден с Решение 75/365/EИО (7), последно изменено с Решение 80/157/EИО (8).
При необходимост Комисията внася в Съвета подходящи предложения.
Член 8
В срок от шест години от уведомяването за настоящата директива, по предложение на Комисията, Съветът решава, като взима становището на консултативния комитет, дали предвиденото в точка 3 на част Б от приложението изключение трябва да се премахне или да се ограничи неговият обхват.
Член 9
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 21 януари 1980 година.
DIRECTIVE DU CONSEIL du 21 janvier 1980 visant à la coordination des dispositions législatives, réglementaires et administratives concernant l'accès aux activités de la sage-femme et l'exercice de celles-ci (80/155/CEE)
LE CONSEIL DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES,
vu le traité instituant la Communauté économique européenne, et notamment ses articles 49, 57 et 66,
vu la proposition de la Commission (1),
vu l'avis de l'Assemblée (2),
vu l'avis du Comité économique et social (3),
considérant que, en application de l'article 57 du traité, il y a lieu de réaliser la coordination des dispositions législatives, réglementaires et administratives concernant l'accès aux activités de sage-femme et l'exercice de celles-ci ; qu'il convient, pour des raisons de santé publique, de tendre, à l'intérieur de la Communauté, à une définition commune du champ d'activité des professionnels en question et de leur formation ; que, à cet effet, il n'a pas paru souhaitable d'imposer un programme d'études unifié pour l'ensemble des États membres ; qu'il convient, au contraire, de laisser à ceux-ci le maximum de liberté dans l'organisation de leur enseignement ; que, en conséquence, la meilleure solution consiste à ne fixer que des normes minimales;
considérant que la coordination prévue par la présente directive n'exclut pas pour autant une coordination ultérieure;
considérant que, en ce qui concerne la formation, la majorité des États membres ne fait pas actuellement de distinction entre les sages-femmes exerçant leur activité comme salariées et celles l'exerçant de manière indépendante ; que, de ce fait, il apparaît nécessaire d'étendre aux sages-femmes salariées l'application de la présente directive,
A ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DIRECTIVE:
Article premier
1. Les États membres subordonnent l'accès aux activités de la sage-femme et l'exercice de celles-ci sous les titres visés à l'article 1er de la directive 80/154/CEE (4) à la possession d'un diplôme, certificat ou autre titre de sage-femme visé à l'article 3 de ladite directive, donnant la garantie que l'intéressé a acquis pendant la durée totale de sa formation: a) une connaissance adéquate des sciences qui sont à la base des activités de sage-femme, notamment de l'obstétrique et de la gynécologie;
b) une connaissance adéquate de la déontologie et de la législation professionnelle;
c) une connaissance approfondie de la fonction biologique, de l'anatomie et de la physiologie dans le domaine de l'obstétrique et du nouveau-né, ainsi qu'une connaissance des relations existant entre l'état de santé et l'environnement physique et social de l'être humain, et de son comportement;
d) une expérience clinique adéquate sous le contrôle d'un personnel qualifié en obstétrique et dans des établissements agréés;
e) la compréhension nécessaire de la formation du personnel de santé et de l'expérience de la collaboration avec le personnel.
2. La formation visée au paragraphe 1 comprend: - soit une formation spécifique à temps plein de sage-femme d'au moins trois ans d'études théoriques et pratiques ; l'accès à cette formation est subordonné à l'accomplissement des dix premières années au moins de la formation scolaire générale,
- soit une formation spécifique à temps plein de sage-femme de dix-huit mois au moins dont l'accès est subordonné à la possession d'un diplôme, certificat ou autre titre d'infirmier responsable des soins généraux visé à l'article 3 de la directive 77/452/CEE (5).
3. La formation spécifique de sage-femme visée au paragraphe 2 premier tiret doit porter au moins sur les matières du programme de formation figurant à l'annexe. (1)JO nº C 18 du 12.2.1970, p. 1. (2)JO nº C 101 du 4.8.1970, p. 26. (3)JO nº C 146 du 11.12.1970, p. 17. (4)Voir page 1 du présent Journal officiel. (5)JO nº L 176 du 15.7.1977, p. 1.
La formation visée au paragraphe 2 deuxième tiret doit porter au moins sur les matières du programme de formation figurant à l'annexe, qui n'ont pas fait l'objet d'un enseignement équivalent dans le cadre de la formation d'infirmier.
4. Les États membres veillent à ce que l'institution chargée de la formation des sages-femmes soit responsable de la coordination entre la théorie et la pratique pour l'ensemble du programme d'études.
L'enseignement théorique et technique visé à la partie A de l'annexe doit être pondéré et coordonné avec l'enseignement clinique de sage-femme, visé à la partie B de la même annexe, de telle sorte que les connaissances et expériences énumérées au paragraphe 1 peuvent être acquises de façon adéquate.
L'enseignement clinique de sage-femme doit s'effectuer sous la forme de stages guidés dans les services d'un centre hospitalier ou dans d'autres services de santé agréés par les autorités ou organismes compétents. Au cours de cette formation, les candidats sages-femmes participent aux activités des services en cause dans la mesure où ces activités concourent à leur formation. Ils sont initiés aux responsabilités qu'impliquent les activités des sages-femmes.
Article 2
Après examen périodique des résultats des diverses voies de formation prévues à l'article 1er paragraphe 2, la Commission fait rapport au Conseil pour la première fois six ans après la notification de la présente directive. Ledit examen est réalisé avec le concours du comité consultatif pour la formation des sages-femmes.
En fonction des résultats de cet examen, la Commission présente des propositions d'amendements tendant à rapprocher les critères minimaux prévus auxdites voies de formation des conditions fixées à l'article 2 paragraphe 1 premier tiret premier sous-tiret et deuxième tiret de la directive 80/154/CEE. Le Conseil statue sans délai sur ces propositions.
Article 3
Nonobstant les dispositions de l'article 1er, les États membres peuvent autoriser le mode de formation à temps partiel, dans des conditions admises par les autorités nationales compétentes.
La durée totale de la formation à temps partiel ne peut être inférieure à celle de la formation à temps plein. Le niveau de la formation ne peut être compromis par son caractère de formation à temps partiel.
Article 4
Les États membres assurent que les sages-femmes sont au moins habilitées à l'accès aux activités ci-après énumérées et à l'exercice de celles-ci: 1. assurer une bonne information et conseiller en matière de planification familiale;
2. constater la grossesse, puis surveiller la grossesse normale, effectuer les examens nécessaires à la surveillance de l'évolution de la grossesse normale;
3. prescrire ou conseiller les examens nécessaires au diagnostic le plus précoce possible de toute grossesse à risque;
4. établir un programme de préparation des futurs parents à leur rôle, assurer la préparation complète à l'accouchement et les conseiller en matière d'hygiène et d'alimentation;
5. assister la parturiente pendant le déroulement du travail et surveiller l'état du foetus in utero par les moyens cliniques et techniques appropriés;
6. pratiquer l'accouchement normal lorsqu'il s'agit d'une présentation du vertex y compris, au besoin, l'épisiotomie et en cas d'urgence pratiquer l'accouchement dans le cas d'une présentation du siège;
7. déceler chez la mère ou l'enfant les signes annonciateurs d'anomalies qui nécessitent l'intervention d'un médecin et assister ce dernier en cas d'intervention ; prendre les mesures d'urgence qui s'imposent en l'absence du médecin, notamment l'extraction manuelle du placenta suivie de la révision utérine manuelle éventuellement;
8. examiner le nouveau-né et en prendre soin ; prendre toutes les initiatives qui s'imposent en cas de besoin et pratiquer, le cas échéant, la réanimation immédiate;
9. prendre soin de la parturiente, surveiller les suites de couches de la mère et donner tous conseils utiles permettant d'élever le nouveau-né dans les meilleures conditions;
10. pratiquer les soins prescrits par un médecin;
11. établir les rapports écrits nécessaires.
Article 5
La présente directive s'applique également aux ressortissants des États membres qui, conformément au règlement (CEE) nº 1612/68 du Conseil, du 15 octobre 1968, relatif à la libre circulation des travailleurs à l'intérieur de la Communauté (1), exercent ou exerceront, à titre de salarié, une des activités visées à l'article 1er de la directive 80/154/CEE. (1)JO nº L 257 du 19.10.1968, p. 2.
Article 6
1. Les États membres prennent les mesures nécessaires pour se conformer à la présente directive dans un délai de trois ans à compter de sa notification et en informent immédiatement la Commission.
2. Les États membres communiquent à la Commission le texte des dispositions essentielles de droit interne qu'ils adoptent dans le domaine couvert par la présente directive.
Article 7
Au cas où, dans l'application de la présente directive, des difficultés majeures se présenteraient dans certains domaines pour un État membre, la Commission examine ces difficultés en collaboration avec cet État et prend l'avis du comité des hauts fonctionnaires de la santé publique institué par la décision 75/365/CEE (1), modifiée en dernier lieu par la décision 80/157/CEE (2),
Le cas échéant, la Commission soumet au Conseil des propositions appropriées.
Article 8
Six ans au plus tard après la notification de la présente directive, sur proposition de la Commission, le Conseil décide, après avis du comité consultatif, si la dérogation prévue au point 3 de la partie B de l'annexe doit être supprimée ou sa portée réduite.
Article 9
Les États membres sont destinataires de la présente directive.
Fait à Bruxelles, le 21 janvier 1980.