32004L0039
L 145/1
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 2004/39/EО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 21 април 2004 година
относно пазарите на финансови инструменти, за изменение на Директиви 85/611/EИО и 93/6/EИО на Съвета и Директива 2000/12/EО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 93/22/EИО на Съвета
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност и по-специално член 47, параграф 2 от него,
като взеха предвид предложението на Комисията (1),
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
като взеха предвид становището на Европейската централна банка (3),
в съответствие с процедурата, установена в член 251 от Договора (4),
като имат предвид, че:
(1)
Директива 93/22/EИО на Съвета от 10 май 1993 г. относно инвестиционните услуги в областта на ценните книжа (5) имаше за цел да създаде условия, при които оторизирани инвестиционни посредници и банки биха могли да предоставят специализирани услуги или да установяват клонове в други държави-членки, въз основа на разрешителното и под надзора на тяхната страна по произход. За постигането на това директивата целеше да хармонизира първоначалното разрешение и изискванията за опериране на инвестиционните посредници, включително и правилата за осъществяването на стопанска дейност. Също така, тя предвиждаше хармонизацията на някои условия за функционирането на регулираните пазари.
(2)
През последните години нарасна активността на инвеститорите на финансовите пазари, на които се предлага все по-усложнен и по-широк спектър от услуги и инструменти. С оглед на това развитие, правната рамка на Общността следва да обхваща пълния обхват от инвестиционно ориентирани дейности. За тази цел следва да се осигури необходимата степен на хармонизация за гарантиране висока степен на защита на инвеститорите, както и за да могат инвестиционните посредници да предоставят услуги в цялата Общност, в рамките на единния пазар, под надзора на страната по произход. Следователно Директива 93/22/EИО следва да бъде заменена от нова директива.
(3)
Поради нарастващата зависимост на инвеститорите от лични препоръки, предоставянето на инвестиционни консултации е уместно да се включи като инвестиционна услуга, която изисква разрешение.
(4)
В списъка на финансовите инструменти е уместно да се включат определени стокови и други деривативи, които са създадени и се търгуват така, че да са сравними с традиционните финансови инструменти според регулаторните им аспекти.
(5)
Необходимо е да бъде създаден цялостен регулаторен режим за извършването на сделки с финансови инструменти, независимо от методите на търговия, които се използват за сключването на тези сделки, така че да се осигури високо качество на извършването на инвеститорските транзакции и да се поддържа интегритетът и общата ефективност на финансовата система. Би следвало да се предвиди кохерентна и чувствителна по отношение на риска рамка за регулирането на основните типове системи „поръчка-изпълнение“, които понастоящем действат на европейския финансов пазар. Необходимо е да се отчете появяването на ново поколение организирани системи за търговия, паралелно с регулираните пазари, на които би следвало да бъдат вменени задължения, които да гарантират ефективното и надлежното функциониране на финансовите пазари. За да се създаде подходяща регулаторна рамка, би следвало да се предвиди включването на нова инвестиционна услуга, която се отнася до функционирането на многостранни търговски системи (МТС).
(6)
Следва да се въведат определения за регулиран пазар и МТС, които да бъдат в строго съответствие една с друга, за да отчетат факта, че двете понятия изпълняват функция на организирана търговия. Определенията следва да изключват двустранни системи, когато инвестиционният посредник осъществява всяка търговска дейност за своя сметка и не действа като нерисков контрагент между купувача и продавача. Понятието „система“ обхваща всички онези пазари, които са изградени от набор от правила и платформа за търговия, както и тези, които функционират само на основата на набор от правила. Регулираните пазари и МТС не са задължени да управляват „техническа“ система за съпоставяне на поръчките. Пазар, който е изграден само от набор от правила, регулиращи аспектите, свързани с членството, допускането на инструменти за търгуване, търговията между членовете, отчитането и, когато е приложимо, задълженията за прозрачност, е регулиран пазар или МТС по смисъла на настоящата директива, и сделките, сключвани съгласно тези правила, се считат като сключени съгласно системите на регулирания пазар или МТС. Понятието „интереси от покупка и продажба“ следва да се разбира в широкия смисъл и включва поръчки, котировки и индикации за интерес. Изискването интересите да бъдат обединени в системата посредством недискреционни правила, установени от оператора на системата, означава, че те са обединени съгласно правилата на системата или посредством протоколите на системата или вътрешните оперативни процедури (включително процедури, съдържащи се в компютърен софтуер). Понятието „недискреционни правила“ означава, че тези правила оставят инвестиционния посредник, опериращ МТС, без свобода за преценка за това, как могат да си взаимодействат интересите. Определенията изискват интересите да се обединят по такъв начин, че да имат за резултат договор, което означава, че изпълнението е съгласно правилата на системата или протоколите на системата или вътрешните оперативни процедури.
(7)
Целта на настоящата директива е да обхване предприятията, чието постоянно занятие или стопанска дейност се състои в професионалното предоставяне на инвестиционни услуги и/или извършване на инвестиционни дейности. Поради това в нейния обхват не следва да се включват лица с друга професионална дейност.
(8)
Лицата, които администрират собствените си активи, и предприятията, които не предоставят инвестиционни услуги и/или не осъществяват инвестиционни дейности с изключение на търгуване за собствена сметка, освен ако не са маркет мейкъри или търгуват по организиран и систематичен начин за собствена сметка извън регулирания пазар или МТС, при което предоставят достъпна за трети страни система за извършването на транзакции с тях, не следва да попадат в обхвата на настоящата директива.
(9)
Под „лица“ в текста следва да се разбират физически и юридически лица.
(10)
Застрахователните предприятия, дейността на които е предмет на съответния мониторинг от компетентните надзорни органи, и които са предмет на Директива 64/225/EИО на Съвета от 25 февруари 1964 г. относно премахването на ограниченията на свободата на установяване и свободното предоставяне на услуги по отношение на презастраховането и ретроцесията (6), Първа Директива 73/239/EИО на Съвета от 24 юли 1973 г. относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби за започване и упражняване на дейност по пряко застраховане, различно от животозастраховане (7), и Директива 2002/83/EО на Европейския парламент и на Съвета от 5 ноември 2002 г. относно животозастраховането (8), би следвало да бъдат изключени.
(11)
Лицата, които не предоставят услуги на трети лица, но чиято стопанска дейност се състои единствено в предоставянето на инвестиционни услуги на техните предприятия майки, дъщерни предприятия или други дъщерни предприятия на техните предприятия майки, не би следвало да попадат в обхвата на настоящата директива.
(12)
Лицата, които предоставят инвестиционни услуги само като допълнителна дейност при осъществяването на професионалната си дейност, следва също да бъдат изключени от приложното поле на настоящата директива, при условие че тази дейност е регулирана и съответните правила не забраняват предоставянето на инвестиционни услуги на допълнително основание.
(13)
Лицата, които предоставят инвестиционни услуги, състоящи се изключително в администрирането на системи с участието на заети лица, и които поради това не предоставят инвестиционни услуги на трети лица, не би следвало да попадат в обхвата на настоящата директива.
(14)
Необходимо е от приложното поле на настоящата директива да бъдат изключени централните банки и други институции, които осъществяват подобни функции, както и публични институции, които отговарят или участват при управлението на държавния дълг, чиято концепция включва неговото инвестиране, с изключение на институции, които са частично или изцяло държавни и чиято функция е търговска или такава, свързана с придобиването на участия.
(15)
Необходимо е от приложното поле на настоящата директива да бъдат изключени предприятията за колективно инвестиране и пенсионните фондове, независимо от това дали са координирани на общностно ниво, както и депозитарите или ръководителите на такива предприятия, тъй като те са предмет на специфични правила, определени за техните дейности.
(16)
За да ползва от освобождаванията, предвидени в настоящата директива, заинтересованото лице следва трайно да изпълнява условията, които са определени за такива освобождавания. По-специално, ако лице предоставя инвестиционни услуги или извършва инвестиционни дейности и спрямо него се прилага изключение от настоящата директива поради това, че такива услуги или дейности са допълнителни спрямо основната му стопанска дейност, когато стопанската дейност се разглежда на групова основа, то спрямо лицето не следва да продължава да се прилага освобождаването, свързано с допълнителните услуги, когато предоставянето на тези услуги или извършването на тези дейности престане да бъде допълнително спрямо основната му стопанска дейност.
(17)
Лицата, които предоставят инвестиционни услуги и/или извършват инвестиционни дейности, които попадат в приложното поле на настоящата директива, следва да бъдат предмет на разрешение от техните държави-членки по произход, с оглед защитата на инвеститорите и стабилността на финансовата система.
(18)
Кредитните институции, които имат разрешение съгласно Директива 2000/12/EО на Европейския парламент и на Съвета от 20 март 2000 г. относно предприемането и осъществяването на дейност от кредитни институции (9), не следва да се нуждаят от друго разрешение съгласно настоящата директива за предоставянето на инвестиционни услуги или извършването на инвестиционни дейности. Когато кредитна институция реши да предоставя инвестиционни услуги или да извършва инвестиционни дейности, компетентните органи следва да проверяват преди издаването на разрешението дали тя отговаря на съответните разпоредби на настоящата директива.
(19)
В случаите, когато инвестиционен посредник предоставя нередовно една или повече инвестиционни услуги, които не са обхванати от неговото разрешително, или извършва нередовно една или повече инвестиционни дейности, които не са обхванати от разрешителното му съгласно настоящата директива той не следва да се нуждае от допълнително разрешително.
(20)
За целите на настоящата директива дейността по приемането и предаването на поръчките следва да включва и събирането на двама или повече инвеститори, чрез което се осъществява сделка между тези инвеститори.
(21)
В контекста на предстоящата ревизия на рамката на капиталовата адекватност в рамките на споразумението Базел II, държавите-членки признават нуждата да се преразгледа дали инвестиционните посредници, които изпълняват съпоставени поръчки на клиенти от свое име и за собствена сметка, следва да бъдат считани като действащи като възложител, и по този начин следва да бъдат предмет на допълнителни регулаторни капиталови изисквания.
(22)
Принципите на взаимно признаване и надзора на държавите-членки по произход изискват от компетентните органи на държавите-членки да не предоставят или да отменят разрешението, когато фактори като съдържанието на програмите за операциите, географското разпространение или действително извършените дейности ясно показват, че инвестиционният посредник е избрал правната система на държава-членка, на територията на която възнамерява да извършва или вече извършва по-голямата част от дейността си, с цел избягване на по-строгите стандарти, които са в сила в друга държава-членка. На инвестиционен посредник, който е юридическо лице, следва да се издаде ново разрешително в държавата-членка, в която е неговото седалище според устройствения му акт. На инвестиционен посредник, който не е юридическо лице, следва да бъде издадено разрешително в държавата-членка, в която се намира неговото главно управление. В допълнение, държавите-членки следва да изискват главното управление на инвестиционния посредник да се намира в неговата държава-членка по произход и действително да функционира там.
(23)
Инвестиционен посредник, който има разрешително в държавата-членка по произход, следва да има право да предоставя инвестиционни услуги или да извършва инвестиционни дейности в рамките на Общността, без да има нужда от отделно разрешително от компетентния орган на държавата-членка, в която той желае да предоставя тези услуги или да извършва тези дейности.
(24)
Тъй като някои инвестиционни посредници са освободени от определени задължения, наложени от Директива 93/6/EИО на Съвета от 15 март 1993 г. относно капиталовата адекватност на инвестиционните посредници и кредитните институции (10), те следва да бъдат задължени да имат или минимална сума капитал или професионална застраховка срещу загуби или комбинация от двете. Преизчисляването на сумите на тази застраховка следва да вземе предвид преизчисленията, направени в рамките на Директива 2002/92/EО на Европейския парламент и на Съвета от 9 декември 2002 г. относно застрахователното посредничество (11). Това конкретно третиране за целите на капиталовата адекватност не би следвало да засяга каквито и да е решения относно подходящото третиране на тези посредници съгласно бъдещи изменения на законодателството на Общността относно капиталовата адекватност.
(25)
Тъй като обхватът на разумното регулиране за ограничаване на риска следва да бъде ограничен до онези субекти, които по силата на това, че водят търговска книга по професия, представляват източник на риск от контрагента за другите участници на пазара, от приложното поле на настоящата директива следва да бъдат изключени субектите, които търгуват за собствена сметка с финансови инструменти, включително стоковите деривати, включени в приложното поле на настоящата директива, както и тези, които допълнително предоставят на клиентите си от основната стопанска дейност инвестиционни услуги със стокови деривати, когато се разглеждат на групова основа, при условие, че тази основна стопанска дейност не се състои в предоставянето на инвестиционни услуги по смисъла на настоящата директива.
(26)
С оглед защитата на собствеността на инвеститорите и другите подобни права по отношение на ценни книжа, както и техните права по отношение на средства, поверени на предприятие, тези права следва по-специално да бъдат разграничавани от правата на предприятието. Този принцип обаче не следва да възпрепятства предприятието да осъществява стопанска дейност от негово собствено име, но за сметка на инвеститорите, когато това се изисква от самия характер на сделката и инвеститорите са съгласни, например заемане на акции.
(27)
Когато клиент, в съответствие със законодателството на Общността и по-специално Директива 2002/47/EО на Европейския парламент и на Съвета от 6 юни 2002 г. относно договорите за финансови обезпечения (12), прехвърли на инвестиционен посредник цялата собственост върху финансови инструменти или средства за целите на обезпечаването или за покриването на настоящи или бъдещи задължения, независимо дали са действителни, условни или вероятни, такива финансови инструменти или средства следва също да не се считат като продължаващи да бъдат притежание на клиента.
(28)
Процедурите за разрешителни на клонове на инвестиционни посредници в рамките на Общността, които имат разрешителни в трети страни, следва да продължават да се прилагат за тези предприятия. Тези клонове не следва да се ползват от свободното предоставяне на услуги съгласно втория параграф от член 49 на Договора или от правото на установяване в държави-членки, различни от тези, в които са установени. По отношение на случаите, в които Общността не е обвързана от каквито и да е двустранни или многостранни задължения, е уместно да се предвиди процедура, предназначена да осигури реципрочното третиране на инвестиционните посредници на Общността в заинтересованите трети страни.
(29)
Разширяващият се обсег на дейности, които много инвестиционни посредници предприемат, едновременно с това повиши потенциала за конфликти на интереси между тези различни дейности с интересите на техните клиенти. Поради това е необходимо да се предвидят правила, които да гарантират, че тези конфликти няма да засягат по неблагоприятен начин интересите на техните клиенти.
(30)
Дадена услуга следва да се счита за предоставена по инициатива на клиента, доколкото клиентът я изисква в отговор на персонифицирано съобщение от или от името на предприятието към конкретно този клиент, което съдържа покана или е предназначено да повлияе на клиента по отношение на специфичен финансов инструмент или специфична сделка. Една услуга може да се счита за предоставена по инициатива на клиента, независимо от това дали клиентът я изисква на основата на съобщение, съдържащо промоция или оферта на финансови инструменти, направена по какъвто и да е начин и която е принципна по своя характер и е адресирана към обществеността или към по-голяма група или категория клиенти или потенциални клиенти.
(31)
Една от целите на настоящата директива е защитата на инвеститорите. Мерките за защита на инвеститорите следва да бъдат адаптирани към особеностите на всяка категория инвеститори (непрофесионални, професионални и контрагенти).
(32)
Чрез дерогация от принципа, според който страната по произход издава разрешително, упражнява надзор и контролира изпълнението на задълженията по отношение на функционирането на клоновете, е уместно компетентният орган на приемащата държава-членка да поеме отговорността за изпълнението на определени задължения, предвидени в настоящата директива по отношение на стопанската дейност, извършвана от клон на територията, където е разположен клонът, тъй като този орган е най-близко до клона и е в по-добро положение да открива и да интервенира при нарушения на правилата, управляващи операциите на клона.
(33)
Необходимо е на инвестиционните посредници да се наложи ефективно задължение за „най-добро изпълнение“, за да се осигури, че те изпълняват поръчките на клиентите при условия, които са най-благоприятни за клиента. Задължението следва да се прилага към посредника, който има договорни или агентски задължения към клиента.
(34)
Лоялната конкуренция изисква от участниците на пазара и от инвеститорите да са способни да сравняват цените, които местата за търговия (т.е. регулирани пазари, МТС и посредници) са задължени да публикуват. За тази цел на държавите-членки се препоръчва да премахнат всякакви пречки, които могат да възпрепятстват консолидирането на европейско ниво на съответната информация и нейното публикуване.
(35)
Когато създава делови отношения с клиента, инвестиционният посредник може същевременно да поиска от клиента или от потенциалния клиент неговото съгласие за политиката на изпълнение на поръчките, както и за възможността неговите поръчки да се изпълняват извън регулиран пазар или МТС.
(36)
Лицата, които предоставят инвестиционни услуги от името на повече от един инвестиционен посредник, не следва да се разглеждат като обвързани агенти, а като инвестиционни посредници, когато те попадат в определението, предвидено в настоящата директива, с изключение на някои лица, за които може да бъде предвидено изключение.
(37)
Настоящата директива не следва да засяга правото на обвързаните агенти да предприемат дейности, които са обхванати от други директиви, както и свързани дейности по отношение на финансови услуги или продукти, които не са обхванати от настоящата директива, включително от името на отделни части на същата финансова група.
(38)
Условията за извършване на дейност извън офисите на инвестиционния посредник (продажби „от врата до врата“) не следва да бъдат обхванати от настоящата директива.
(39)
Компетентните органи на държавите-членки следва да не регистрират или да оттеглят регистрацията, когато действително извършените дейности показват ясно, че обвързан агент е избрал правната система на държава-членка, на територията на която възнамерява да извършва или вече извършва по-голямата част от дейността си, с цел избягване на по-строгите стандарти, които са в сила в друга държава-членка.
(40)
За целите на настоящата директива за подходящи контрагенти следва да се считат действащите като клиенти.
(41)
За да се гарантира, че правилата за осъществяване на стопанска дейност (включително правилата за най-добро изпълнение и обработка на поръчки на клиенти) се изпълняват по отношение на тези инвеститори, които най-много се нуждаят от тази защита, и за да се отчете добре установената пазарна практика в рамките на Общността, е уместно да се изясни, че правилата за извършване на стопанска дейност могат да бъдат отменяни в случаите на сделки, които са сключени или са възникнали между подходящи контрагенти.
(42)
По отношение на сделките, които се изпълняват между подходящи контрагенти, задължението да се публикуват ограничените поръчки на клиенти следва да се прилага единствено когато контрагентът изрично изпраща ограничената поръчка за изпълнение от инвестиционен посредник.
(43)
Държавите-членки осигуряват защита на правото на физическите лица за поверителност по отношение на обработката на лични данни в съответствие с Директива 95/46/EО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 г. относно защитата на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни. (13)
(44)
За изпълнението на двойната цел за защита на инвеститорите и осигуряване на безпрепятствено функциониране на пазарите на ценни книжа е необходимо да се гарантира постигането на прозрачност на сделките и прилагането на установените правила спрямо инвестиционните посредници, когато оперират на пазарите. За да се позволи на инвеститорите или участниците на пазара да оценяват по всяко време разглежданите от тях условия на сделка с акции и впоследствие да проверяват условията, при които тя е била извършена, би следвало да бъдат създадени общи правила за публикуването на подробности за сключените сделки с акции и за публикуването на подробности за текущите възможности за сделки с акции. Тези правила са необходими за осигуряване ефективното интегриране на пазарите на акции на държавите-членки, за насърчаване ефективността на цялостния процес на формиране на цената за инструментите на собствения капитал и за подпомагане ефективното изпълнение на задълженията за „най-добро изпълнение“. Тези съображения изискват напълно прозрачен режим, който е приложим към всички сделки с акции, независимо дали са изпълнени от инвестиционнен посредник на двустранна основа или чрез регулирани пазари или МТС. Задълженията на инвестиционните посредници съгласно настоящата директива да предлагат цена „купува“ и цена „продава“, както и да изпълняват поръчки по обявената цена, не отменят задължението на инвестиционните посредници да насочват поръчки към друго място на изпълнение, когато такова интернализиране би могло да възпрепятства посредника от изпълнението на задълженията за „най-добро изпълнение“.
(45)
Държавите-членки следва да могат да прилагат задължения за съобщаване на сделките, произтичащи от настоящата директива, спрямо финансови инструменти, които не са приети за търговия на регулиран пазар.
(46)
Държава-членка може да реши да прилага изискванията за прозрачност преди и след извършването на сделките, установени в настоящата директива, спрямо финансови инструменти, които са различни от акции. В този случай тези изисквания следва да се прилагат към всички инвестиционни посредници, за които тази държава-членка се явява държава-членка по произход по отношение на техните операции, извършвани на територията на тази държава-членка, както и по отношение на трансграничните операции, използвайки свободното предоставяне на услуги. Те следва да се прилагат и към операциите, извършвани в рамките на територията на тази държава-членка чрез клоновете, установени на нейната територия от инвестиционни посредници, които имат разрешително в друга държава-членка.
(47)
Инвестиционните посредници следва да имат равни възможности за присъединяване или достъп до регулираните пазари в рамките на Общността. Независимо от начина, по който са организирани понастоящем сделките в държавите-членки, е необходимо да се премахнат техническите и правните ограничения за достъп до регулираните пазари.
(48)
С оглед улесняване финализирането на трансграничните сделки, е уместно да се осигури достъп на инвестиционните посредници до системите за клиринг и сетълмент в рамките на Общността, независимо от това дали сделките са сключени чрез регулираните пазари в заинтересованата държава-членка. Инвестиционните посредници, които желаят да участват пряко в други системи за сетълмент на държавите-членки, следва да изпълняват съответните оперативни и търговски изисквания за членство, както и мерките за ограничаване на риска с оглед поддържането на безпрепятствено и надлежно функциониране на финансовите пазари.
(49)
Разрешението за опериране на регулиран пазар би следвало да обхваща всички дейности, които са пряко свързани с излагането, обработката, изпълнението, потвърждаването и съобщаването на поръчки, от момента, в който тези поръчки са получени от регулирания пазар, до момента, в който те са предадени за последващо финализиране, както и дейности, които са свързани с приемането на финансови инструменти за търговия. То следва да обхваща и сделки, сключени чрез посредничеството на определени маркет мейкъри, назначени от регулирания пазар, и които са предприети чрез неговите системи и в съответствие с правилата, управляващи тези системи. Не всички сделки, сключени от членовете или участниците в регулиран пазар или МТС, следва да бъдат считани като сключени чрез системите на регулиран пазар или МТС. Сделките, които членове или участници сключват на двустранна основа, и които не съблюдават всички задължения, установени за регулирания пазар или МТС съгласно настоящата директива, следва да се считат като сделки, сключени извън регулиран пазар или МТС за целите на определението на системния интернализатор. В този случай задължението на инвестиционните посредници да публикуват обвързващите котировки би следвало да се прилага, ако са изпълнени условията, определени в настоящата директива.
(50)
Системните интернализатори могат да решават дали да дадат достъп до техните котировки само на непрофесионални клиенти, само на професионални клиенти или и на двата типа клиенти. На тях не би следвало да им е разрешено да правят разлики в рамките на тези категории клиенти.
(51)
Член 27 не задължава системните интернализатори да публикуват обвързващи котировки във връзка със сделки, които са над стандартния пазарен размер.
(52)
Когато инвестиционен посредник е системен интернализатор по отношение на акции и други финансови инструменти, задължението за котиране следва да се прилага единствено по отношение на акции, без да се засяга съображение 46.
(53)
Настоящата директива няма за цел да изисква прилагането на правила за прозрачност преди извършването към сделките, осъществявани извънборсово, които се отличават с това, че са ad hoc и са нерегулярни, както и че се извършват с професионални контрагенти и са част от делови отношения, които сами по себе си се характеризират със сделки над стандартния пазарен размер, и когато сделките са извършвани извън обичайно използваните системи от заинтересованото предприятие за стопанската му дейност като системен интернализатор.
(54)
Стандартният пазарен размер за всеки клас акции не следва да бъде в значителна степен диспропорционален спрямо всяка акция, включена в този клас.
(55)
При ревизирането на Директива 93/6/EИО следва да бъдат определени минималните капиталови изисквания, на които да отговарят регулираните пазари, за да им бъде издадено разрешително, при което би следвало да вземе предвид специфичният характер на рисковете, свързани с тези пазари.
(56)
Операторите на регулиран пазар следва също да могат да управляват МТС съгласно съответните разпоредби на настоящата директива.
(57)
Разпоредбите на настоящата директива относно приемането на инструменти за търговия съгласно правилата, прилагани от регулирания пазар, не следва да засягат прилагането на Директива 2001/34/EО на Европейския парламент и на Съвета от 28 май 2001 г. относно допускане на ценни книжа до официална регистрация на фондова борса и относно информацията, която подлежи на публикуване (14). Регулираният пазар не би следвало да бъде възпрепятстван да прилага по-строги изисквания по отношение на емитентите на ценни книжа или инструментите, които той разглежда за приемане за търговия, в сравнение с тези, наложени съгласно настоящата директива.
(58)
Държавите-членки следва да могат да определят различни компетентни органи да изпълняват широкообхватните задължения, установени в настоящата директива. Тези органи би следвало да са публични, което гарантира тяхната независимост от икономическите оператори и избягва конфликти на интереси. В съответствие с националното право държавите-членки следва да осигуряват подходящо финансиране на компетентния орган. Определянето на държавните органи не следва да изключва делегиране, при което отговорността остава за компетентния орган.
(59)
Всяка поверителна информация, получена от звеното за контакт в държава-членка чрез звеното за контакт в друга държава-членка, не следва да се счита като информация от напълно местен източник.
(60)
Необходимо е да се засили съсредоточаването на правомощията, с които разполагат компетентните органи, така че да се създаде предпоставка за еквивалентна интензивност на правоприлагането в целия интегриран финансов пазар. Общият минимален набор от правомощия, съчетан с адекватните ресурси, следва да гарантира ефективността на надзора.
(61)
С оглед защитата на клиентите и без да се засяга правото на потребителите да завеждат съдебни дела, е уместно държавите-членки да насърчават държавните или частните институции, създадени за извънсъдебното уреждане на спорове, да сътрудничат при решаването на трансгранични спорове, имайки предвид Препоръка 98/257/EО на Комисията от 30 март 1998 г. относно принципите, приложими към органите, които отговарят за извънсъдебното разрешаване на потребителски спорове (15). Когато прилагат разпоредбите относно жалбите и процедурите за обезщетения в рамките на извънсъдебните механизми, държавите-членки би следвало да бъдат поощрени да прилагат съществуващите механизми за трансгранично сътрудничество, а именно Мрежата за жалби относно финансови услуги (FIN-Net).
(62)
Всеки обмен или предаване на информация от компетентните органи, други органи, институции или лица би следвало да бъде в съответствие с правилата за предаване на лични данни към трети страни, установени в Директива 95/46/EО.
(63)
Необходимо е да се укрепят разпоредбите за обмен на информация между националните компетентни органи и да се подсилят взаимните задължения за помощ и сътрудничество. Поради нарастващата трансгранична дейност компетентните органи следва да си предоставят един на друг съответната информация за упражняването на техните функции, така че да се гарантира ефективното прилагане на настоящата директива, включително в ситуации, в които нарушенията или съмненията за нарушения могат да са от значение за органите на две или повече държави-членки. По време на обмена на информация е необходима строга професионална поверителност на данните, за да се осигури безпрепятственото предаване на тази информация и защитата на конкретните права.
(64)
На заседанието си на 17 юли 2000 г. Съветът състави Комитета на мъдреците за регулирането на европейските фондови пазари. В своя окончателен доклад Комитетът на мъдреците предложи въвеждането на нови законодателни техники, основаващи се на четиристепенен подход, а именно: рамкови принципи, мерки за прилагане, сътрудничество и правоприлагане. На ниво 1 директивата би следвало да се придържа към широки общи „рамкови“ принципи, докато на ниво 2 би следвало да съдържа технически мерки за прилагане, които да бъдат приети от Комисията, подпомагана от комитет.
(65)
Резолюцията, приета от Европейския съвет от Стокхолм на 23 март 2001 г., възприе окончателния доклад на Комитета на мъдреците и предложения четиристепенен подход, който трябва да направи по-ефективен и прозрачен регулаторния процес за законодателството на Общността в областта на ценните книжа.
(66)
Съгласно Европейския съвет от Стокхолм, мерките за прилагане на ниво 2 следва да бъдат използвани по-често, за да се гарантира, че техническите разпоредби вървят заедно с пазарното развитие и надзорната практика, както и би следвало да бъдат определяни крайни срокове за всички етапи на работата на ниво 2.
(67)
Резолюцията на Европейския парламент от 5 февруари 2002 г. относно прилагането на законодателството за финансовите услуги също утвърди доклада на Комитета на мъдреците, на база на официалната декларация, направена от Комисията в същия ден пред Парламента, и на писмото от 2 октомври 2001 г., адресирано от комисаря по вътрешния пазар до председателя на Комитета по икономическите и паричните въпроси към Парламента по отношение на гаранциите за ролята на Европейския парламент в този процес.
(68)
Мерките, които са необходими за прилагането на настоящата директива, следва да бъдат приети в съответствие с Решение 1999/468/EО на Съвета от 28 юни 1999 г. относно установяването на процедурите за упражняване на правомощията по прилагане, предоставени на Комисията (16).
(69)
На Европейския парламент следва да бъде даден период от три месеца, считан от първото предаване на проекта от мерки, за да може да ги разгледа и да даде становище. Този период обаче може да бъде съкратен при неотложни и надлежно оправдани случаи. Ако Европейският парламент приеме резолюция в рамките на този период, Комисията следва отново да разгледа проекта от мерки.
(70)
С оглед да се вземе предвид бъдещо развитие на финансовите пазари, Комисията следва да представя доклади на Европейския парламент и на Съвета относно прилагането на разпоредбите относно професионалната застраховка срещу загуби, приложното поле на правилата за прозрачност и възможното издаване на разрешителни за инвестиционни посредници на специализирани дилъри на стокови деривати.
(71)
Постигането на целта за създаване на интегриран финансов пазар, в който инвеститорите да бъдат ефективно защитени, както и да бъдат защитени ефективността и интегритетът на целия пазар, изисква установяването на общи регулаторни изисквания относно инвестиционните посредници, имащи разрешително в Общността, които управляват функционирането на регулираните пазари и другите търговски системи, така че да се предотврати накърняване ефективното функциониране на Европейската финансова система като цяло от липсата на прозрачност или нарушения на определен пазар. Тъй като тази цел може да бъде постигната по-успешно на общностно ниво, Общността може да приема мерки в съответствие с принципа на субсидиарността, уреден в член 5 на Договора. В съответствие с принципа на пропорционалността, уреден в същия член, настоящата директива не излиза извън рамките на необходимото за постигането на тази цел,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ДЯЛ I
ДЕФИНИЦИИ И ОБХВАТ
Член 1
Обхват
1. Настоящата директива се прилага към инвестиционни посредници и регулирани пазари.
2. Следните разпоредби се прилагат също и за кредитни институции, които имат разрешително по Директива 2000/12/EО, и които предоставят една или повече инвестиционни услуги и/или извършват инвестиционни дейности:
-
член 2, параграф 2 и членове 11, 13 и 14,
-
глава II на дял II, с изключение на член 23, параграф 2, втора алинея,
-
глава III на дял II, с изключение на член 31, параграфи 2-4, член 32, параграфи 2-6 и член 32, параграфи 8-9,
-
членове 48-53, членове 57, 61 и 62, и
-
член 71, параграф 1.
Член 2
Освобождавания
1. Настоящата директива не се прилага към:
a)
застрахователните предприятия, така както са определени в член 1 от Директива 73/239/EИО, или животозастрахователните предприятия, така както са определени в член 1 на Директива 2002/83/EО, или предприятията, които извършват дейности, насочени към презастраховане и ретроцесия, посочени в Директива 64/225/EИО;
б)
лицата, които предоставят инвестиционни услуги изключително за техните предприятиямайки, за техните дъщерни предприятия или за други дъщерни предприятия на техните предприятиямайки;
в)
лицата, предоставящи инвестиционна услуга, когато тази инвестиционна услуга се предоставя допълнително в процеса на извършването на професионалната им дейност и тази дейност се урежда от правни или регулаторни разпоредби или професионален етичен кодекс, които не изключват предоставянето на тази услуга;
г)
лицата, чиито инвестиционни услуги или дейности се състоят единствено в търгуването за собствена сметка, доколкото не са маркет мейкъри или по организиран и систематичен начин често търгуват за собствена сметка извън регулиран пазар или МТС, при което предоставят достъпна за трети лица система, за да осъществяват сделки с тях;
д)
лицата, които предоставят инвестиционни услуги, състоящи се изключително в администрирането на системи с участието на заети лица;
е)
лицата, които предоставят инвестиционни услуги, които включват единствено администрирането на системи с участието на заети лица и предоставянето на инвестиционни услуги изключително за техните предприятия майки, за техните дъщерни предприятия или за други дъщерни предприятия на техните предприятия майки;
ж)
членовете на Европейската система на централните банки и други национални органи, изпълняващи подобни функции, както и други държавни институции, които отговарят или участват в управлението на публичния дълг;
з)
предприятията за колективно инвестиране и пенсионните фондове, независимо от това дали са координирани на общностно ниво, както и депозитарите и ръководителите на тези предприятия;
и)
лицата, които търгуват с финансови инструменти за собствена сметка или предоставят инвестиционни услуги със стокови деривати или договори за деривати, включени в приложение I, раздел В, точка 10, на клиентите от основната им стопанска дейност, при условие, че това се явява допълнителна дейност към тяхната основна стопанска дейност, когато се разглеждат на групова основа, и при условие че основната им стопанска дейност не се състои в предоставянето на инвестиционни услуги по смисъла на настоящата директива или банкови услуги съгласно Директива 2000/12/EО;
й)
лицата, които предоставят инвестиционни консултации в процеса на извършването на друга професионална дейност, която не е обхваната от настоящата директива, при условие, че предоставянето на такива консултации не е срещу специално възнаграждение;
к)
лицата, чиято основна стопанска дейност се състои в търгуването със стоки и/или стокови деривати за собствена сметка. Това изключение не се прилага, когато лицата, търгуващи със стоки и/или стокови деривати за собствена сметка, са част от група, чиято основна стопанска дейност се състои в предоставянето на инвестиционни услуги по смисъла на настоящата директива или банкови услуги съгласно Директива 2000/12/EО;
л)
предприятията, които предоставят инвестиционни услуги и/или извършват инвестиционни дейности, които се състоят изключително в търгуването за собствена сметка на пазари на финансови фючърси, опции или други деривати, както и на парични пазари, единствено с цел хеджиране на позиции на пазари на деривати, или които търгуват за сметка на други членове на тези пазари или формират цени за тях и които са гарантирани от клирингови членове на същите пазари, като отговорността за гарантиране изпълнението на договорите, сключени от тези предприятия, е поета от клиринговите членове на същите пазари;
м)
асоциациите, създадени от датски и финландски пенсионни фондове с единствената цел да управляват активите на пенсионните фондове, членове на тези асоциации;
н)
„agenti di cambio“, чиито дейности и функции са регулирани в член 201 на Законодателен декрет № 58 от 24 февруари 1998 г. на Италия.
2. Правата, предоставени по силата на настоящата директива, не се отнасят за предоставянето на услуги като контрагент в сделките, извършвани от публични институции, които търгуват с публичен дълг, или от членове на Европейската система на централните банки, при изпълнението на задачите им, предвидени в Договора и Устава на Европейската система на централните банки и Европейската централна банка, или при изпълнението на еквивалентни функции съгласно националните разпоредби.
3. С оглед да се вземе предвид развитието на финансовите пазари и да се осигури еднообразно прилагане на настоящата директива, Комисията, като действа в съответствие с посочената в член 64, параграф 2 процедура, може да дефинира по отношение на изключенията в букви в), и) и к) критериите, въз основа на които се определя кога една дейност следва да се счита за допълнителна към основната стопанска дейност на групово ниво, както и кога една дейност се извършва допълнително.
Член 3
Факултативни освобождавания
1. Държавите-членки могат да решават да не прилагат настоящата директива за лицата, за които те се явяват държавата-членка по произход, и на които:
-
не е разрешено да съхраняват средства или ценни книжа на клиенти и на които поради тази причина не е разрешено да се задължават към техни клиенти, и
-
не е разрешено да предоставят инвестиционни услуги с изключение на приемането и предаването на поръчки за прехвърлими ценни книжа и дялови единици в предприятия за колективно инвестиране, както и предоставянето на инвестиционни консултации във връзка с тези финансови инструменти, и
-
в процеса на предоставянето на тази услуга е разрешено да предават поръчки само на:
i)
инвестиционни посредници, които са оторизирани в съответствие с настоящата директива;
ii)
кредитни институции, които са оторизирани в съответствие с Директива 2000/12/EО;
iii)
клонове на инвестиционни посредници или на кредитни институции, които са оторизирани в трета страна и които подлежат и спазват разумни правила, считани от компетентните органи като поне толкова строги, колкото установените в настоящата директива, в Директива 2000/12/EО или в Директива 93/6/EИО;
iv)
предприятия за колективно инвестиране, които са оторизирани съгласно правото на държава-членка да продават дяловите си единици публично, както и ръководителите на тези предприятия;
v)
инвестиционни дружества с фиксиран капитал, както са дефинирани в член 15, параграф 4 на Втора директива 77/91/EИО на Съвета от 13 декември 1976 г. относно координирането с цел структуриране по равностоен начин на защитните разпоредби, които се изискват от дружествата в държавите-членки по смисъла на втория параграф от член 58 на Договора в интерес на членовете и трети лица за учредяването на акционерно дружество, както и за държането и промяната на неговия капитал (17), чиито ценни книжа се листват или търгуват на регулиран пазар в държава-членка;
при условие че дейностите на тези лица са регулирани на национално ниво.
2. Лицата, които са изключени от обхвата на настоящата директива съгласно параграф 1, не могат да се възползват от свободата на предоставяне на услуги и/или извършването на дейности или да създават клонове, както е предвидено съответно в членове 31 и 32.
Член 4
Дефиниции
1. Следните дефиниции се прилагат за целите на настоящата директива:
1)
„инвестиционен посредник“ означава всяко юридическо лице, чието обичайно занятие или стопанска дейност се състои в предоставянето на една или повече инвестиционни услуги на трети лица и/или извършването на една или повече инвестиционни дейности на професионална основа;
Държавите-членки могат да включват в определението на инвестиционните посредници предприятия, които не са юридически лица, при условие че:
a)
техният правен статус гарантира ниво на защита на интересите на трети лица, еквивалентно на това, което им се дава от юридически лица, и
б)
те са предмет на еквивалентен разумен надзор за ограничаване на риска, който е подходящ за тяхната правна форма.
Когато, обаче, физическо лице предоставя услуги, включващи съхраняването на средства или прехвърлими ценни книжа на трети лица, то лицето може да бъде считано като инвестиционен посредник за целите на настоящата директива само когато, без да се засягат другите изисквания, определени в настоящата директива и в Директива 93/6/EИО, изпълнява следните условия:
a)
правата за собственост на трети лица върху инструменти и средства трябва да бъдат гарантирани, особено в случай на несъстоятелност на посредника или неговите собственици, на конфискация, на компенсиране или на всяко друго действие на кредитори на посредника или неговите собственици;
б)
посредникът трябва да е подчинен на правила, предназначени да наблюдават платежоспособността на посредника и тази на неговите собственици;
в)
годишният счетоводен баланс на посредника трябва да бъде одитиран от едно или повече лица, които са оправомощени да извършват счетоводни одити съгласно националното право;
г)
когато посредникът има само един собственик, той трябва да предвиди защитата на инвеститорите в случай на прекратяване на стопанската дейност на посредника след неговата смърт, недееспособност или всяко друго подобно събитие.
2)
„инвестиционни услуги и дейности“ означава всяка от услугите и дейностите, изброени в раздел А от приложение I относно всеки от инструментите, изброени в раздел В от приложение I;
Комисията определя, като действа в съответствие с посочената в член 64, параграф 2 процедура:
-
договорите за деривати, посочени в раздел В, точка 7 от приложение I, които имат характеристиките на други дериватни финансови инструменти, като имат предвид дали за тях, inter alia, е извършен клиринг и сетълмент чрез признати клирингови къщи или са предмет на редовни искания за марж,
-
договорите за деривати, посочени в раздел В, точка 10 от приложение I, които имат характеристиките на други дериватни финансови инструменти, като имат предвид дали те, inter alia, са търгувани на регулиран пазар или на МТС, дали за тях е извършен клиринг и сетълмент чрез признати клирингови къщи или са предмет на редовни искания за марж;
3)
„допълнителна услуга“ означава всяка от услугите, изброени в раздел Б от приложение I;
4)
„инвестиционна консултация“ означава предоставянето на персонални препоръки на клиент, по негово искане или по инициатива на инвестиционния посредник, по отношение на една или повече сделки, свързани с финансови инструменти;
5)
„изпълнение на поръчки от името на клиенти“ означава действия за сключване на споразумения, за покупка или продажба на един или повече финансови инструменти от името на клиенти;
6)
„търгуване за собствена сметка“ означава търгуване със собствен капитал, което има като резултат сключването на сделки с един или повече финансови инструменти;
7)
„системен интернализатор“ означава инвестиционен посредник, който по организиран, редовен и систематичен начин търгува за собствена сметка като изпълнява поръчки на клиенти извън регулиран пазар или МТС;
8)
„маркет мейкър“ означава лице, което трайно показва готовност да търгува за собствена сметка на финансовите пазари като купува и продава финансови инструменти със собствения си капитал по цени, които са определени от него;
9)
„управление на портфейл“ означава управление на портфейли в съответствие с мандата, даван от клиенти, въз основа на преценка за всеки отделен клиент, когато тези портфейли включват един или повече финансови инструменти;
10)
„клиент“ означава всяко физическо или юридическо лице, на което инвестиционният посредник предоставя инвестиционни и/или допълнителни услуги;
11)
„професионален клиент“ означава клиент, който отговаря на критериите, определени в приложение II;
12)
„непрофесионален клиент“ означава клиент, който е различен от професионален клиент;
13)
„пазарен оператор“ означава лице или лица, които управляват и/или администрират сделките на регулиран пазар. Пазарен оператор може да бъде самият регулиран пазар;
14)
„регулиран пазар“ означава многостранна система, управлявана и/или администрирана от пазарен оператор, която обединява или улеснява обединяването на многобройни интереси на трети лица за покупката и продажбата на финансови инструменти - в рамките на системата, и в съответствие с нейните недискреционни правила - по начин, който има за резултат договор по отношение на финансовите инструменти, приемани за търговия съгласно нейните правила и/или системи, и който има разрешение и функционира регулярно в съответствие с разпоредбите на раздел III;
15)
„многостранна търговска система (МТС)“ означава многостранна система, управлявана от инвестиционен посредник или пазарен оператор, която обединява многобройни интереси на трети лица за покупката и продажбата на финансови инструменти - в рамките на системата и в съответствие с недискреционни правила - по начин, който има за резултат договор в съответствие с разпоредбите на дял II;
16)
„ограничена поръчка“ означава поръчка за покупка или продажба на финансов инструмент при специфично определено в нея ограничение за цената или на по-добра цена и в определен размер;
17)
„финансов инструмент“ означава инструментите, определени в раздел В от приложение I;
18)
„прехвърлими ценни книжа“ означава тези класове ценни книжа, които могат да се търгуват на капиталовия пазар, с изключение на платежни инструменти, такива като:
a)
акции в дружества и други ценни книжа, еквивалентни на акции в дружества, съдружия или други субекти, както и депозитарни разписки по отношение на акции;
б)
облигации или други форми на секюритизиран дълг, включително депозитарни разписки по отношение на тези ценни книжа;
в)
всякакви други ценни книжа, които дават правото на придобиване или продажба на такива прехвърлими ценни книжа или даващи основание за сетълмент по касов път, който се извършва посредством прехвърлими ценни книжа, валути, лихвени проценти или доходност, стоки или други индекси или мерки;
19)
„инструменти на паричния пазар“ означава тези класове инструменти, които обичайно се търгуват на паричния пазар, такива като държавни облигации, сертификати за депозит и търговски документи, с изключение на платежни инструменти;
20)
„държава-членка по произход“ означава:
a)
в случай на инвестиционни посредници:
i)
ако инвестиционният посредник е физическо лице, държавата-членка, в която е разположено неговото главно управление;
ii)
ако инвестиционният посредник е юридическо лице, държавата-членка, в която е разположено неговото седалище според устройствения му акт;
iii)
ако инвестиционния посредник няма седалище според устройствения акт съгласно неговото национално право - държавата-членка, в която е разположено неговото главно управление;
б)
в случай на регулиран пазар, държавата-членка, в която е регистриран регулираният пазар или, ако съгласно националното право на тази държава-членка той няма седалище според устройствения акт, държавата-членка, в която е разположено главното управление на регулирания пазар;
21)
„приемаща държава-членка“ означава държавата-членка, различна от държавата-членка по произход, в която инвестиционен посредник има клон или извършва услуги и/или дейности, или държавата-членка, в която регулиран пазар предоставя подходящи условия, така че да улеснява достъпа до търгуването в неговата система от отдалечени членове или участници, установени в същата държава-членка;
22)
„компетентен орган“ означава органът, определен от всяка държава-членка в съответствие с член 48, доколкото в настоящата директива не е определено друго;
23)
„кредитни институции“ означава кредитните институции, както са определени съгласно Директива 2000/12/EО;
24)
„ПКИПЦК управляващо дружество“ означава управляващо дружество, както е определено в Директива 85/611/EИО на Съвета от 20 декември 1985 г. относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно предприятията за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК) (18);
25)
„обвързан агент“ означава физическо или юридическо лице, което промоцира инвестиционни и/или допълнителни услуги пред клиенти или бъдещи клиенти, получава и предава указания или поръчки от клиенти по отношение на инвестиционни услуги или финансови инструменти, инвестира финансови инструменти и/или предоставя консултации на клиенти по отношение на тези финансови инструменти или услуги на пълната и безусловна отговорност на един-единствен инвестиционен посредник, от чието име действа;
26)
„клон“ означава място на дейност, което е различно от главното управление, част е от инвестиционен посредник, няма юридическа правосубектност, предоставя инвестиционни услуги и/или извършва дейност, както и може да изпълнява допълнителни услуги, за които инвестиционият посредник има разрешение; всички места на дейност, установени в същата държава-членка от инвестиционния посредник с адрес на управление в друга държава-членка, се считат за един клон;
27)
„квалифицирано участие“ означава всяко пряко или непряко участие в инвестиционен посредник, което представлява 10 % или повече от капитала или от правата на глас, както са определени в член 92 от Директива 2001/34/EО, или което прави възможно упражняването на значително влияние над ръководството на инвестиционния посредник, в който е това участие;
28)
„предприятие-майка“ означава предприятие майка, както е определено в членове 1 и 2 на седмата Директива 83/349/EИО на Съвета от 13 юни 1983 г. относно консолидираните счетоводни отчети (19);
29)
„дъщерно предприятие“ означава дъщерно предприятие, както е определено в членове 1 и 2 от Директива 83/349/EИО, включително всички дъщерни предприятия на дъщерно предприятие на предприятие майка, което ръководи тези предприятия;
30)
„контрол“ означава контролът, както е определен в член 1 от Директива 83/349/EИО;
31)
„тесни връзки“ означава ситуация, в която две или повече физически или юридически лица са свързани с:
a)
участие, което означава собствеността, пряко или чрез контрол, върху 20 % или повече от правата на глас или капитала на предприятие;
б)
контрол, което означава връзка между предприятие-майка и дъщерно предприятие във всички случаи, посочени в член 1, параграфи 1 и 2 от Директива 83/349/EИО, или подобна връзка между всяко физическо или юридическо лице и предприятие; всяко дъщерно предприятие на дъщерно предприятие се счита също за дъщерно предприятие на предприятието майка, което е начело на тези предприятия.
Ситуация, в която две или повече физически или юридически лица са постоянно свързани с едно и също лице чрез контрол, се счита също като представляваща тясна връзка между тези лица.
2. С оглед да се вземат предвид развитията на финансовите пазари и да се осигури унифицирано прилагане на настоящата директива, Комисията, като действа в съответствие с посочената в член 64, параграф 2 процедура, може да прецизира дефинициите, определени в параграф 1 от настоящия член.
ДЯЛ II
РАЗРЕШИТЕЛНИ И ОПЕРАТИВНИ УСЛОВИЯ ЗА ИНВЕСТИЦИОННИТЕ ПОСРЕДНИЦИ
ГЛАВА I
УСЛОВИЯ И ПРОЦЕДУРИ ЗА РАЗРЕШИТЕЛНО
Член 5
Изискване за разрешително
1. Всяка държава-членка изисква извършването на инвестиционни услуги или дейности като редовно занятие или стопанска дейност на професионална основа да бъде предмет на предварително разрешително в съответствие с разпоредбите на настоящата глава. Това разрешително се дава от компетентния орган на държавата-членка по произход, определен в съответствие с член 48.
2. Чрез дерогация от параграф 1 държавите-членки разрешават на всеки пазарен оператор да управлява МТС, при условие че предварително е установено, че се изпълняват разпоредбите на тази глава, с изключение на членове 11 и 15.
3. Държавите-членки създават регистър на всички инвестиционни посредници. Този регистър е достъпен за обществеността и съдържа информация за услугите и/или дейностите, за които инвестиционният посредник има разрешително. Той се актуализира периодично.
4. Всяка държава-членка изисква от:
-
всеки инвестиционен посредник, който е юридическо лице, да има главно управление в същата държава-членка, където е седалището му според устройствения му акт,
-
всеки инвестиционен посредник, който не е юридическо лице, или всеки инвестиционен посредник, който е юридическо лице, но по своето национално право няма седалище според устройствения си акт, да има главно управление в държавата-членка, в която действително извършва своята стопанската дейност.
5. В случаите на инвестиционни посредници, които предоставят само инвестиционни консултации или услуга за получаване и предаване на поръчки съгласно условията, установени в член 3, държавите-членки могат да разрешават на компетентния орган да делегира административни, подготвителни или допълнителни задачи, които са свързани с даването на разрешително в съответствие с условията, установени в член 48, параграф 2.
Член 6
Обхват на разрешителното
1. Държавата-членка по произход гарантира, че в разрешителното са определени инвестиционните услуги или дейности, които инвестиционният посредник може да предоставя или извършва. Разрешителното може да обхваща една или повече допълнителни услуги, изложени в раздел Б от приложение I. Разрешително не се дава единствено за предоставянето на допълнителни услуги.
2. Инвестиционен посредник, който иска разрешително, за да разшири стопанската си дейност с инвестиционни услуги или дейности или с допълнителни услуги, които не са предвидени към момента на първоначалното разрешително, подава искане за удължаване на разрешителното си.
3. Разрешителното е валидно в рамките на Общността и позволява на инвестиционния посредник да предоставя разрешените услуги или да извършва разрешените дейности в рамките на Общността - чрез установяването на клон или свободното предоставяне на услуги.
Член 7
Процедури за издаване на разрешително и отказ на искане за разрешително
1. Компетентният орган не издава разрешително до момента, до който напълно не е удовлетворен от изпълнението на всички изисквания от кандидата съгласно разпоредбите, приети съгласно настоящата директива.
2. Инвестиционният посредник предоставя всякаква информация - включително програма за операциите, в която излага, inter alia, видовете планирана стопанска дейност и организационната структура, необходима, за да може компетентният орган да се увери, че инвестиционният посредник е създал изискваните към момента на първоначалното разрешително условия за изпълнението на задълженията си съгласно разпоредбите на тази глава.
3. Кандидатът се информира в рамките на шест месеца от подаването на пълната молба дали е издадено разрешително.
Член 8
Отнемане на разрешително
Компетентният орган може да отнеме разрешителното, издадено на инвестиционен посредник, когато този инвестиционен посредник:
a)
не използва разрешителното в рамките на 12 месеца, изрично се отказва от разрешителното или не е предоставил никакви инвестиционни услуги или не е извършил никаква инвестиционна дейност за предходните шест месеца, освен ако в такива случаи заинтересованата държава-членка не е предвидила невалидност за разрешителното;
б)
е получил разрешителното чрез фалшиви твърдения или чрез всякакви други незаконни средства;
в)
не продължава да изпълнява условията, при които е било дадено разрешителното, такива като условията, изложени в Директива 93/6/EИО;
г)
грубо и системно нарушава разпоредбите, приети с настоящата директива, които регулират условията за опериране на инвестиционни посредници;
д)
попада в някой от случаите, когато националното право предвижда отнемане на разрешителното по отношение на въпроси, които са извън обхвата на настоящата директива.
Член 9
Лица, които фактически управляват стопанската дейност
1. Държавите-членки изискват от лицата, които действително управляват стопанската дейност на инвестиционен посредник, да имат достатъчно добра репутация и да са с достатъчен опит за осигуряване на стабилно и разумно управление на инвестиционния посредник.
Когато пазарният оператор, кандидатстващ за разрешително за управляване на MТС, и лицата, които действително управляват стопанската дейност на MТС, са едни и същи с тези, които действително управляват стопанската дейност на регулиран пазар, тези лица се считат като изпълняващи изискванията, установени в първата алинея.
2. Държавите-членки изискват от инвестиционния посредник да уведомява компетентния орган за всякакви промени в неговото ръководство, заедно с всяка информация, необходима за оценката дали новият персонал, назначен да ръководи посредника, е с достатъчно добра репутация и с достатъчен опит.
3. Компетентният орган отказва разрешително, ако не е убеден, че лицата, които фактически ще управляват стопанската дейност на инвестиционния посредник, са с достатъчно добра репутация и с достатъчен опит, или ако са налице обективни и очевидни причини да се счита, че предложените промени в ръководството на предприятието представляват заплаха за неговото стабилно и разумно управление.
4. Държавите-членки изискват управлението на инвестиционните посредници да се осъществява най-малко от две лица, които изпълняват изискванията, определени в параграф 1.
Чрез дерогация от първа алинея държавите-членки могат да издадат разрешително на инвестиционни посредници, които са физически лица, или на инвестиционни посредници, които са юридически лица, управлявани от едно-единствено физическо лице в съответствие с техните учредителни правила и тяхното национално право. Въпреки това държавите-членки изискват да са налице алтернативни разпоредби, които осигуряват стабилно и разумно управление на тези инвестиционни посредници.
Член 10
Акционери и членове с квалифицирани участия
1. Компетентните органи не разрешават изпълнението на инвестиционни услуги или дейности от инвестиционен посредник, без да са информирани за самоличността на акционерите или членовете, независимо от това дали са преки или непреки, физически или юридически лица, които имат квалифицирани участия, както и за размерите на тези участия.
Компетентните органи отказват разрешително, ако, имайки предвид нуждата от осигуряване на стабилно и разумно управление на инвестиционния посредник, не са убедени, че акционерите или членовете, които имат квалифицирани участия, са подходящи.
Когато между инвестиционния посредник и други физически или юридически лица съществуват тесни връзки, компетентният орган издава разрешително, само ако тези връзки не възпрепятстват ефективното упражняване на надзорните функции на компетентния орган.
2. Компетентният орган отказва разрешително, ако законовите, подзаконовите и административните разпоредби на трета страна, регулиращи едно или повече физически лица или юридически лица, с които предприятието има тесни връзки, или затрудненията при тяхното прилагане възпрепятстват ефективното упражняване на неговите надзорни функции.
3. Държавите-членки изискват от всяко физическо или юридическо лице, което възнамерява да придобие или да продаде пряко или непряко квалифицирано участие в инвестиционен посредник, първо да уведоми компетентния орган за размера на участието, което се получава като резултат, в съответствие с втора алинея. По същия начин от тези лица се изисква да уведомяват компетентния орган, ако възнамеряват да увеличат или да намалят квалифицираното си участие, вследствие на което, съотношението на правата на глас или на капитала, който те държат, би достигнало, спаднало под или надхвърлило 20 %, 33 % или 50 %, или инвестиционният посредник би станал или би престанало да бъде тяхно дъщерно предприятие.
Без да се засяга параграф 4, компетентният орган разполага с не повече от три месеца от датата на уведомяването за намерението за придобиване, предвидено в първа алинея, да възрази на това намерение, ако, с оглед на нуждата от осигуряване на стабилното и разумно управление на инвестиционния посредник, той не е удовлетворен от годността на лицата, посочени в първа алинея. Ако компетентният орган не възрази на намерението, той може да определи срок за неговото изпълнение.
4. Ако придобиващият участие, посочено в параграф 3, е инвестиционен посредник, кредитна институция, застрахователно предприятие или дружество, управляващо ПКИПЦК, които имат разрешение в друга държава-членка, или е предприятието майка на инвестиционен посредник, кредитна институция, застрахователно предприятие или дружество, управляващо ПКИПЦК, които имат разрешение в друга държава-членка, или е лице, което упражнява контрол върху инвестиционен посредник, кредитна институция, застрахователно предприятие или дружество, управляващо ПКИПЦК, които имат разрешение в друга държава-членка, и ако в резултат на това придобиване предприятието би станало дъщерно предприятие на дъщерното дружество на придобиващия или би попаднало под негов контрол, оценката на придобиването е предмет на предварителни консултации, предвидени в член 60.
5. Държавите-членки изискват от инвестиционния посредник да информира без забавяне компетентния орган, ако на инвестиционния посредник му станат известни всякакви придобивания или освобождавания на участия в неговия капитал, в резултат на което участията надвишат или спаднат под някой от праговете, посочени в първа алинея от параграф 3.
Поне веднъж годишно инвестиционните посредници информират компетентния орган и за имената на акционерите и членовете, които притежават квалифицирани участия, както и за размерите на тези участия, както например е видно от информацията от общите годишни събрания на акционерите и членовете или в резултат на изпълнението на разпоредбите, приложими към дружества, чиито прехвърлими ценни книжа са приети за търговия на регулиран пазар.
6. Държавите-членки изискват от компетентния орган да предприеме подходящи мерки за преустановяването на ситуации, в които влиянието, което упражняват лицата, посочени в първа алинея на параграф 1, вероятно би накърнило стабилното и разумно управление на инвестиционен посредник.
Тези мерки могат да се състоят в искове за съдебни разпореждания и/или налагане на санкции на директорите или отговорните за ръководството, или суспендиране на упражняването на правата на глас, свързани с акциите, притежавани от въпросните акционери или членове.
Подобни мерки се вземат по отношение на лица, които не изпълняват задължението да предоставят предварителна информация във връзка с придобиването или увеличаването на квалифицираното участие. Ако независимо от възражението на компетентните органи е придобито участие, държавите-членки предвиждат или суспендиране на упражняването на съответните права на глас, или невалидност на дадените гласове, или възможност за тяхното анулиране, независимо от всякакви други санкции, които приемат.
Член 11
Членство в разрешена Схема за обезщетяване на инвеститори
Компетентният орган проверява дали всеки субект, който иска разрешително като инвестиционен посредник, изпълнява към момента на разрешителното задълженията си по Директива 97/9/EО на Европейския парламент и на Съвета от 3 март 1997 г. относно схемите за компенсиране на инвеститори (20).
Член 12
Осигуряване на първоначален капитал
Държавите-членки осигуряват, че компетентните органи не издават разрешително, докато инвестиционният посредник не разполага с достатъчен първоначален капитал в съответствие с изискванията на Директива 93/6/EИО по отношение на характера на съответната инвестиционна услуга или дейност.
До ревизията на Директива 93/6/EИО за инвестиционните посредници по смисъла на член 67 важат капиталовите изисквания, които са определени в този член.
Член 13
Организационни изисквания
1. Държавата-членка по произход изисква от инвестиционния посредник да изпълнява организационните изисквания, изложени в параграфи от 2 до 8.
2. Инвестиционният посредник формира адекватни политики и процедури, които са достатъчни да гарантират изпълнението от негова страна, включително от неговите ръководители, заети лица и обвързани агенти, на задълженията съгласно разпоредбите на настоящата директива, както и подходящите правила, регулиращи персоналните сделки, извършвани от тези лица.
3. Инвестиционният посредник поддържа и осъществява ефективни организационни и административни мерки с оглед предприемането на всички разумни стъпки за предотвратяването на конфликти на интереси, дефинирани в член 18, които по неблагоприятен начин засягат интересите на неговите клиенти.
4. Инвестиционният посредник предприема подходящи стъпки за осигуряване продължителността и редовността на изпълнението на инвестиционни услуги и дейности. За тази цел инвестиционният посредник използва подходящи и съизмерими системи, ресурси и процедури.
5. Инвестиционният посредник осигурява, че предприема подходящи стъпки за избягването на неоправдан допълнителен оперативен риск, когато разчита на трето лице за изпълнението на оперативните функции, критични за непрекъснатото и удовлетворително предоставяне на услуги на клиентите и изпълнение на инвестиционни дейности. Наемане на външни изпълнители (аутсорсинг) за важни оперативни функции не може да бъде предприемано по начин, който уврежда съществено качеството на вътрешния контрол и способността на надзорника да наблюдава изпълнението на всички задължения на инвестиционния посредник.
Инвестиционният посредник разполага с надлежни административни и счетоводни процедури, механизми за вътрешен контрол, ефективни процедури за оценка на риска и ефективни контролни и защитни мерки за системите за обработка на информацията.
6. Инвестиционният посредник осигурява съхранението на архивите на всички услуги и предприеманите от него сделки, достатъчни, за да направят възможно за компетентния орган да наблюдава съблюдаването на изискванията съгласно настоящата директива, и по-специално да гарантират, че инвестиционният посредник е изпълнил всички задължения по отношение на клиентите или потенциалните клиенти.
7. Когато инвестиционният посредник държи финансови инструменти, принадлежащи на клиенти, той предприема адекватни мерки за защитата на правата на собственост на клиентите, особено в случай на несъстоятелност на инвестиционния посредник, и за предотвратяване използването на инструменти на клиента за собствена сметка, освен с изричното съгласие на клиента.
8. Когато инвестиционният посредник държи средства, които принадлежат на клиенти, той предприема адекватни мерки за защитата на правата на клиентите и, освен в случай на кредитни институции, за предотвратяване използването на средства на клиента за собствена сметка.
9. В случай на клонове на инвестиционни посредници, компетентният орган на държава-членка, в която е разположен клонът, налага задължението, установено в параграф 6 по отношение на предприети от този клон сделки, без да се засяга възможността на компетентния орган на държавата-членка по произход на инвестиционния посредник да има пряк достъп до архивите.
10. За да се вземе предвид техническото развитие на финансовите пазари и да се осигури уеднаквено прилагане на параграфи 2-9, Комисията приема, в съответствие с посочената в член 64, параграф 2 процедура, мерки, определящи конкретните организационни изисквания, които да бъдат наложени на инвестиционните посредници, извършващи преки инвестиционни услуги и/или дейности и допълнителни услуги или комбинация от двете.
Член 14
Процес на извършване и финализиране на сделките на МТС
1. Държавите-членки изискват от инвестиционните посредници или пазарните оператори, които управляват MТС, в допълнение към изпълнението на изискванията, определени в член 13, да създават прозрачни и недискреционни правила и процедури за справедливо и коректно търгуване, както и да създават обективни критерии за ефективното изпълнение на поръчки.
2. Държавите-членки изискват от инвестиционните посредници или пазарните оператори, които управляват MТС, да създават прозрачни правила относно критериите за определяне на финансовите инструменти, които могат да бъдат търгувани в рамките на техните системи.
Държавите-членки изискват от инвестиционните посредници или пазарните оператори, които управляват MТС, когато е приложимо, да предоставят или да осигуряват достъп до информация, която е налична в достатъчна степен за обществеността и позволява на нейните потребители да формират инвестиционно решение, като се вземат предвид характера на потребителите и типовете търгувани инструменти.
3. Държавите-членки осигуряват, че членове 19, 21 и 22 не са приложими към сделките, които са сключени съгласно правилата, регулиращи MТС, между нейните членове или участници или между MТС и нейните членове или участници във връзка с използването на MТС. Членовете или участниците в MТС, обаче съблюдават задълженията, които са предвидени в членове 19, 21 и 22 по отношение на техните клиенти, когато изпълняват поръчките им в рамките на MТС, действайки от името на клиентите си.
4. Държавите-членки изискват от инвестиционните посредници или пазарните оператори, управляващи MТС, да създават и поддържат прозрачни правила, базиращи се на обективни критерии, регулиращи достъпа до системата. Тези правила спазват условията, определени в член 42, параграф 3.
5. Държавите-членки изискват от инвестиционните посредници или пазарните оператори, управляващи MТС, ясно да информират нейните потребители за техните отговорности за сетълмента на сделките, изпълнявани чрез тази система. Държавите-членки изискват от инвестиционните посредници или пазарните оператори, управляващи MТС, да имат налице необходимите условия за улесняване на ефективния сетълмент на сделките, сключени в рамките на MТС.
6. Когато прехвърлима ценна книга, която е приета за търговия на регулиран пазар, се търгува също и на MТС без съгласието на емитента, емитентът няма каквото и да е било задължение, свързано с първоначалното, текущото или ad hoc публикуване на финансова информация по отношение на тази MТС.
7. Държавите-членки изискват от инвестиционните посредници или пазарните оператори, управляващи MТС, незабавно да изпълняват всяко указание на техния компетентен орган съгласно член 50, параграф 1 за суспендиране или отстраняване на финансов инструмент от търговията.
Член 15
Отношения с трети страни
1. Държавите-членки информират Комисията за всякакви затруднения от общ характер, които срещат техните инвестиционни посредници при учредяването си или предоставянето на инвестиционни услуги и/или извършването на инвестиционни дейности в която и да е трета страна.
2. Когато Комисията установи, на базата на предоставената информация съгласно параграф 1, че трета страна не предоставя на инвестиционните посредници от Общността ефективен пазарен достъп, в сравнение с този, даден от Общността на инвестиционните посредници от тази трета страна, то Комисията може да представи предложения пред Съвета за съответстващ мандат за водене на преговори с цел получаването на сравними конкурентни възможности за инвестиционните посредници от Общността. Съветът действа с квалифицирано мнозинство.
3. Когато Комисията установи, на базата на предоставената информация съгласно параграф 1, че в трета страна на инвестиционните посредници от Общността не се предоставя национално третиране, което предоставя същите конкурентни възможности, каквито са налице за местните инвестиционни посредници, както и че не са изпълнени условията за ефективен пазарен достъп, то Комисията може да инициира преговори с цел коригиране на ситуацията.
При обстоятелствата, посочени в първата алинея, Комисията може да реши в съответствие с член 64, параграф 2 по всяко време и в допълнение на инициирането на преговорите, че компетентните органи на държавите-членки трябва да ограничат или да суспендират решенията си относно нерешени искания или бъдещи искания за разрешително и придобиване на участия чрез преки или непреки предприятия майки, регулирани от правото на съответната трета страна. Тези ограничения или суспендирания не могат да бъдат прилагани към създаването на дъщерни дружества от инвестиционни посредници, които имат надлежно разрешение в Общността или от техните дъщерни дружества, или към придобиването от тези предприятия или дъщерни дружества на участия в инвестиционни посредници от Общността. Продължителността на тези мерки не може да надвишава три месеца.
Преди края на тримесечния период, посочен във втора алинея, и в светлината на резултатите от преговорите, Комисията може да реши, в съответствие с посочената в член 64, параграф 2 процедура, да разшири тези мерки.
4. Когато Комисията установи, че е налице една от ситуациите, посочени в параграфи 2 и 3, по нейно искане държавите-членки я информират:
a)
за всяко приложение на разрешението на което и да е предприятие, което е пряко или непряко дъщерно предприятие на предприятие майка, регулирано от правото на съответната трета страна;
б)
за всяко намерение, за което са информирани в съответствие с член 10, параграф 3, на такова предприятие майка да придобие участие в инвестиционен посредник от Общността, вследствие на което последното би станало негово дъщерно предприятие.
Задължението за предоставяне на информация отпада, когато бъде постигнато споразумение с въпросната трета страна или когато се преустанови прилагането на мерките, посочени във втора и трета алинея на параграф 3.
5. Мерките, които се предприемат съгласно този член, съблюдават задълженията на Общността по всякакви международни споразумения, двустранни или многостранни, които регулират предприемане или осъществяване на стопанска дейност от инвестиционните посредници.
ГЛАВА II
УСЛОВИЯ ЗА ОПЕРИРАНЕ НА ИНВЕСТИЦИОННИТЕ ПОСРЕДНИЦИ
Раздел 1
Общи разпоредби
Член 16
Редовен преглед на условията за първоначално разрешително
1. Държавите-членки изискват от инвестиционен посредник, който има разрешително на тяхната територия, винаги да спазва условията за първоначалното разрешително, определени в глава I на този раздел.
2. Държавите-членки изискват от компетентните органи да създават подходящи методи за наблюдение на изпълнението на задължението на тези инвестиционни посредници съгласно параграф 1. Те изискват от инвестиционните посредници да уведомяват компетентните органи за всякакви съществени изменения на условията за първоначалното разрешително.
3. В случай на инвестиционни посредници, които предоставят само инвестиционни консултации, държавите-членки могат да разрешават на компетентния орган да делегира административни, подготвителни и допълнителни задачи, свързани с прегледа на условията за първоначалното разрешително в съответствие с условията, определени в член 48, параграф 2.
Член 17
Общо задължение по отношение на текущия надзор
1. Държавите-членки осигуряват, че компетентните органи наблюдават дейността на инвестиционните посредници, за да оценяват изпълнението на оперативните условия, предвидени в настоящата директива. Държавите-членки гарантират, че подходящите мерки са налице, за да направят възможно за компетентните органи да получават необходимата информация за оценка на изпълнението на тези задължения от инвестиционните посредници.
2. В случай на инвестиционни посредници, които предоставят само инвестиционни консултации, държавите-членки могат да разрешават на компетентния орган да делегира административни, подготвителни или допълнителни задачи, свързани с регулярния мониторинг на оперативните изисквания в съответствие с условията, определени в член 48, параграф 2.
Член 18
Конфликт на интереси
1. Държавите-членки изискват от инвестиционните посредници да предприемат всички подходящи стъпки за идентифициране на конфликти на интереси между тях, включително техните ръководители, заети лица и обвързани агенти, или всяко лице, пряко или непряко свързано с тях чрез упражняването на контрол, и техните клиенти или между един клиент и друг, които възникват в процеса на предоставяне на всякакви инвестиционни и допълнителни услуги или комбинации от тях.
2. Когато организационните или административните мерки, предприемани от инвестиционно инвестиционен посредник в съответствие с член 13, параграф 3 за уреждането на конфликти на интереси, не са достатъчни да гарантират, че ще бъдат предотвратени рискове от накърняване на интересите на клиенти, то инвестиционният посредник разкрива по ясен начин общия характер и/или източниците на конфликт на интереси.
3. С оглед да се вземе предвид техническото развитие на финансовите пазари и да се осигури унифицирано прилагане на параграфи 1 и 2, Комисията приема, в съответствие с посочената в член 64, параграф 2 процедура, мерки за:
a)
определяне на очакваните стъпки, които могат да бъдат предприети по съответния начин от инвестиционните посредници за идентифициране, предотвратяване, управление и/или разкриване на конфликти на интереси, когато се предоставят различни инвестиционни и допълнителни услуги и комбинации от тях,
б)
за създаване на подходящи критерии за определяне на видовете конфликти на интереси, чието съществуване може да накърнява интересите на клиентите или потенциалните клиенти на инвестиционен посредник.
Раздел 2
Разпоредби за гарантиране защитата на инвеститорите
Член 19
Задължения при предоставянето на инвестиционни услуги на клиенти
1. Държавите-членки изискват от инвестиционния посредник, когато предоставя на клиенти инвестиционни услуги и/или, когато е подходящо, допълнителни услуги, да действа честно, коректно и професионално във възможно най-добрия интерес на неговите клиенти и по-специално да спазва принципите, изложени в параграфи 2-8.
2. Всяка информация, включително маркетингови съобщения, адресирани от инвестиционния посредник до клиенти или потенциални клиенти, е коректна, ясна и не е подвеждаща. Маркетинговите съобщения са ясно идентифицируеми като такива.
3. Подходяща информация се предоставя в пълна форма на клиенти или потенциални клиенти за:
-
инвестиционния посредник и неговите услуги,
-
финансовите инструменти и предложените инвестиционни стратегии; тя следва да включва подходящи указания и предупреждения за рисковете, свързани с инвестиции в тези инструменти или по отношение на конкретни инвестиционни стратегии,
-
местата за изпълнение, и
-
разходите и допълнителните разноски,
така че те да могат да разберат по подходящ начин характера и рисковете на инвестиционната услуга и специфичния тип финансов инструмент, който се предлага, и впоследствие да вземат инвестиционни решения на основа на информацията. Тази информация може да бъде предоставяна в стандартизиран формат.
4. Когато инвестиционният посредник предоставя инвестиционни консултации или извършва управление на портфейла, той получава необходимата информация относно знанията и опита на клиента или потенциалния клиент в инвестиционната област, съответстващи на специфичния тип продукт или услуга, неговия финансов статус и инвестиционните му цели, така че да направи може да препоръча на клиента или потенциалния клиент инвестиционните услуги и финансовите инструменти, които са подходящи за него.
5. Държавите-членки гарантират, че когато инвестиционните посредници предоставят инвестиционни услуги, различни от тези, посочени в параграф 4, те искат от клиента или потенциалния клиент да предостави информация за неговите знания и опит в инвестиционната област, съответстващи на специфичния тип продукт или услуга, които се предлагат или търсят, така че инвестиционният посредник да може да оцени дали планираната инвестиционна услуга или продукт са подходящи за клиента.
В случай, когато инвестиционен посредник счита, въз основа на получената съгласно предишната алинея информация, че продуктът или услугата не са подходящи за клиента или потенциалния клиент, инвестиционният посредник предупреждава клиента или потенциалния клиент. Това предупреждение може да бъде предоставяно в стандартизиран формат.
В случаите, в които клиентът или потенциалният клиент избира да не предостави посочената в първа алинея информация или предоставя недостатъчна информация относно неговите знания и опит, инвестиционният посредник предупреждава клиента или потенциалния клиент, че това решение няма да позволи на предприятието да определи дали планираната услуга или продукт са подходящи за него. Това предупреждение може да бъде предоставено в стандартизиран формат.
6. Държавите-членки разрешават на инвестиционните посредници, когато предоставят инвестиционни услуги, които се състоят само в изпълнение и/или приемане и предаване на поръчки на клиенти със или без допълнителни услуги, да предоставят тези инвестиционни услуги на техните клиенти без да е необходимо да получават информацията или да извършват оценката, както е предвидено в параграф 5, когато са изпълнени всички следни условия:
-
горните услуги се отнасят за акции, приети за търговия на регулиран пазар или на еквивалентен пазар на трета страна, инструменти на паричния пазар, облигации или други форми на секюритизиран дълг (с изключение на тези облигации или секюритизиран дълг, които включват дериват), ПКИПЦК и други некомплексни финансови инструменти. Пазар на трета страна се счита за еквивалентен на регулиран пазар, ако изпълнява изискванията, еквивалентни на тези, определени съгласно дял III. Комисията публикува списък с пазарите, които следва да бъдат считани като еквивалентни. Този списък се актуализира периодично,
-
услугата е предоставена по инициатива на клиента или потенциалния клиент,
-
клиентът или потенциалният клиент е ясно информиран, че при предоставянето на тази услуга от инвестиционния посредник не се изисква да оценява уместността на инструмента или на предоставената или предлаганата услуга и че поради това той няма да се възползва от защитата на съответните правила за осъществяване на стопанска дейност; това предупреждение може да бъде предоставяно в стандартизиран формат,
-
инвестиционният посредник изпълнява задълженията си съгласно член 18.
7. Инвестиционният посредник създава архиви, които включват документа или документите, съгласувани между посредника и клиента, и определящи правата и задълженията на страните, както и другите условия, при които посредникът предоставя услуги на клиента. Правата и задълженията на страните по договора могат да бъдат инкорпорирани чрез позоваване на други документи или правни текстове.
8. Клиентът трябва да получава от инвестиционния посредник адекватни отчети за услугите, предоставяни на неговите клиенти. Тези отчети включват, когато е приложимо, свързаните със сделките разходи и предприетите услуги от името на клиента.
9. В случаите, когато инвестиционната услуга е предложена като част от финансов продукт, който вече е предмет на други разпоредби на законодателството на Общността или общите европейски стандарти, свързани с кредитни институции и потребителски кредити по отношение на оценка на риска на клиенти и/или информационни изисквания, тази услуга няма да бъде допълнително предмет на задълженията, изложени в този член.
10. С оглед да се осигури необходимата защита на инвеститорите и уеднаквеното прилагане на параграфи от 1 до 8, Комисията приема, в съответствие с посочената в член 64, параграф 2 процедура, мерки за осигуряване изпълнението от инвестиционните посредници на принципите, изложени в него, когато предоставят инвестиционни или допълнителни услуги на клиентите си. Тези мерки вземат предвид:
a)
характера на услугата/ите, предлагана/и или предоставена/и на клиента или потенциалния клиент, имайки предвид типа, предмета, размера и честотата на сделките;
б)
характера на финансовите инструменти, които се предлагат или се разглеждат;
в)
непрофесионалния или професионалния характер на клиента или потенциалните клиенти.
Член 20
Предоставяне на услуги чрез посредничеството на друг инвестиционен посредник
Държавите-членки разрешават на инвестиционния посредник, който получава указания за изпълнението на инвестиционни или допълнителни услуги от името на клиент чрез посредничеството на друг инвестиционен посредник, да разчита на информация на клиента, предавана от последното предприятие. Инвестиционният посредник, който посредничи при указанията, ще остане отговорен за пълнотата и точността на предаваната информация.
Инвестиционният посредник, който получава указание да предприеме услуги от името на клиент по този начин, може да разчита на всякакви препоръки по отношение на услугата или сделката, които са предоставени на клиента от друг инвестиционен посредник. Инвестиционният посредник, който посредничи при указанията, ще остане отговорен за уместността на предоставените препоръки или консултации по отношение на клиента.
Инвестиционният посредник, който получава указания за клиенти или поръчки чрез посредничеството на друг инвестиционен посредник, остава отговорен за извършването на услугата или сключването на сделката, основаващи се на всяка релевантна информация или препоръка съгласно съответните разпоредби на този дял.
Член 21
Задължение за изпълнение на поръчки при най-благоприятни условия за клиента
1. Държавите-членки изискват от инвестиционните посредници, когато изпълняват поръчки, да предприемат всички необходими стъпки за получаването на възможно най-добрия резултат за клиентите си, като вземат предвид цената, разходите, скоростта, вероятността за изпълнение и сетълмент, размера, характера и всяко друго съображение, съответстващо на изпълнението на поръчката. Когато обаче е налице специфично указание от клиента, инвестиционният посредник изпълнява поръчката, като следва това специфично указание.
2. Държавите-членки изискват от инвестиционните посредници да създават и прилагат ефективни мерки за изпълнението на параграф 1. По-специално държавите-членки изискват от инвестиционните посредници да формират и прилагат политика за изпълнение на поръчки, която прави възможно получаването на най-добрия резултат за поръчките на техните клиенти в съответствие с параграф 1.
3. Политиката за изпълнението на поръчки включва по отношение на всеки клас инструменти информация за различните места, където инвестиционният посредник изпълнява поръчките на клиентите си и факторите, които засягат избора на място за изпълнение. Тя включва поне тези места, които позволяват на инвестиционния посредник да получава трайно възможно най-добрия резултат за изпълнението на поръчките на клиенти.
Държавите-членки изискват от инвестиционните посредници да предоставят подходяща информация на техните клиенти за политиката си за изпълнението на поръчки. Държавите-членки изискват от инвестиционните посредници да получават предварителното съгласие на техните клиенти за политиката на изпълнение.
Когато политиката за изпълнението на поръчки предвижда възможността, поръчките на клиентите да могат да бъдат изпълнявани извън регулиран пазар или MТС, държавите-членки изискват от инвестиционните посредници да информират по-специално клиентите си за тази възможност. Държавите-членки изискват от инвестиционните посредници да получават предварително изрично съгласие на клиентите си преди да пристъпят към изпълнение на поръчките им извън регулиран пазар или МТС. Инвестиционните посредници могат да получат това съгласие или под формата на общо споразумение или по отношение на индивидуалните сделки.
4. Държавите-членки изискват от инвестиционните посредници да наблюдават ефективността на мерките си за изпълнение на поръчки и на политиката за изпълнение, за да идентифицират и, когато е подходящо, да коригират каквито и да е недостатъци. По-специално те регулярно оценяват дали местата за изпълнение, включени в политиката за изпълнение на поръчки, осигуряват възможно най-добрия резултат за клиента и дали е необходимо да направят промени в мерките си за изпълнение. Държавите-членки изискват от инвестиционните посредници да уведомяват клиентите за всякакви съществени промени в мерките им за изпълнение на поръчки или политиката за изпълнение.
5. Държавите-членки изискват от инвестиционните посредници да са способни да демонстрират на техните клиенти, по тяхно искане, че са изпълнили поръчките им в съответствие с политиката за изпълнение на посредника.
6. С оглед да се осигури необходимата защита на инвеститорите, коректното и надлежното функциониране на пазарите, както и да се осигури уеднаквеното прилагане на параграфи 1, 3 и 4, Комисията приема, в съответствие с посочената в член 64, параграф 2 процедура, изпълнителни мерки относно:
a)
критериите за определяне на относителната важност на различните фактори, които съгласно параграф 1 могат да бъдат взети предвид при определяне на възможно най-добрия резултат, като се вземат предвид размерът и типът на заявката и непрофесионалният или професионалният характер на клиента;
б)
факторите, които могат да бъдат взети предвид от инвестиционен посредник, когато преразглежда мерките си за изпълнение и обстоятелствата, при които промени на тези мерки могат да бъдат подходящи. По-специално факторите за определяне на местата, които позволяват на инвестиционните посредници да получават трайно възможно най-добрия резултат за изпълнението на поръчките на клиенти;
в)
характера и обхвата на информацията, която се предоставя на клиентите за политиките им за изпълнение съгласно параграф 3.
Член 22
Правила за обработка на поръчки на клиенти
1. Държавите-членки изискват от инвестиционните посредници, които имат разрешение да изпълняват поръчки от името на клиенти, да прилагат процедури и мерки, които осигуряват надлежно, коректно и експедитивно изпълнение на поръчките на клиенти, съотносимо към други поръчки на клиенти или към търговските интереси на инвестиционния посредник.
Тези процедури или мерки позволяват изпълнението на поръчки на клиенти, които са сравними по друг начин, съобразно момента на тяхното получаване от инвестиционния посредник.
2. Държавите-членки изискват от инвестиционните посредници, в случай на ограничени поръчки на клиенти по отношение на приети за търговия на регулиран пазар акции, които не са изпълнени веднага съобразно пазарните условия в сила, да предприемат мерки, доколкото клиентът изрично не даде друго указание, за улесняване възможно най-бързото изпълнение на тази поръчка като веднага разпространяват публично ограничената поръчка на клиента по начин, който е най-лесно достъпен за другите участници на пазара. Държавите-членки могат да решат, че инвестиционните посредници изпълняват това задължение чрез предаването на ограничената поръчка на клиента на регулиран пазар и/или МТС. Държавите-членки предвиждат възможността за компетентните органи да отменят задължението за публично разпространяване на ограничена поръчка, която е голяма по размер в сравнение с нормалния пазарен размер, определен в член 44, параграф 2.
3. За да осигури, че мерките за защитата на инвеститорите и коректното и надлежно функциониране на пазарите отчитат техническото развитие на финансовите пазари, както и да осигури уеднаквено прилагане на параграфи 1 и 2, Комисията приема, в съответствие с посочената в член 64, параграф 2 процедура, мерки, които дефинират:
a)
условията и характера на процедурите и мерките, които водят до надлежно, коректно и експедитивно изпълнение на поръчките на клиенти, и ситуациите или типовете сделки, за които инвестиционните посредници по подходящ начин могат да се отклонят от надлежното изпълнение, за да постигнат по-благоприятни условия за клиентите;
б)
различните методи, чрез които инвестиционен посредник може да се счита за изпълнил задължението си да разкрие на пазара ограничени поръчки на клиенти, които не могат да бъдат изпълнени веднага.
Член 23
Задължения на инвестиционните посредници, когато назначават обвързани агенти
1. Държавите-членки могат да разрешават на инвестиционния посредник да назначава обвързани агенти за целите на промоцирането на услуги на инвестиционния посредник, отправяне на покани за сделки или получаването на поръчки от клиенти или потенциални клиенти и предаването им, пласирането на финансови инструменти и предоставянето на консултации по отношение на тези финансови инструменти и услуги, предлагани от инвестиционния посредник.
2. Когато инвестиционен посредник реши да назначи обвързан агент, държавите-членки изискват той да остане напълно и безусловно отговорна за всяко действие или пропуск от страна на обвързания агент, когато той действа от името на посредника. Държавите-членки изискват от инвестиционния посредник да гарантира, че обвързаният агент разкрива качеството, в което действа, и предприятието, което представлява, когато се обвързва или преди да търгува с всеки клиент или потенциален клиент.
Държавите-членки могат да разрешават, в съответствие с член 13, параграфи 6, 7 и 8, на обвързаните агенти, които са регистрирани на тяхната територия, да управляват парични средства на клиенти и/или финансови инструменти от името и на изключителната отговорност на инвестиционния посредник, за който действат на тяхната територия, или в случай на трансгранична операция, на територията на държавата-членка, която разрешава на обвързания агент да управлява парични средства на клиенти.
Държавите-членки изискват от инвестиционните посредници да наблюдават дейността на техните обвързани агенти, за да гарантират, че и когато действат чрез обвързани агенти продължават да спазват настоящата директива.
3. Държавите-членки, които решават да разрешат на инвестиционните посредници да назначават обвързани агенти, създават публичен регистър. Обвързаните агенти се регистрират в публичния регистър в държавата-членка, където са установени.
Когато държавата-членка, в която е установен обвързаният агент, реши, в съответствие с параграф 1, да не разрешава на инвестиционни посредници, които имат разрешително от компетентните органи, да назначават обвързани агенти, то тези обвързани агенти се регистрират при компетентния орган на държавата-членка по произход на инвестиционния посредник, от чието име действат.
Държавите-членки осигуряват, че обвързаните агенти се вписват в публичния регистър, само ако е установено, че те са с достатъчно добра репутация и притежават подходящи общи, търговски и професионални знания, така че да могат да съобщават коректно всяка съответна информация относно предложената услуга на клиента или потенциалния клиент.
Държавите-членки могат да решат инвестиционните посредници да удостоверяват дали обвързаните агенти, които са назначили, са с достатъчно добра репутация и притежават знанията, посочени в трета алинея.
Регистърът се актуализира периодично. Той е на разположение на обществеността за извършването на справки.
4. Държавите-членки изискват от инвестиционните посредници, които назначават обвързани агенти, да предприемат адекватни мерки с оглед избягване на всякакво негативно влияние, което дейностите на обвързания агент, които не са обхванати от настоящата директива, биха могли да имат върху дейностите, извършвани от обвързания агент от името на инвестиционния посредник.
Държавите-членки могат да разрешават на компетентните органи да си сътрудничат с инвестиционните посредници и кредитните институции, техните асоциации и други субекти при регистрирането на обвързаните агенти и при наблюдението на изпълнението на изискванията на параграф 3 от страна на обвързаните агенти. По-специално обвързаните агенти могат да бъдат регистрирани от инвестиционен посредник, кредитна институция или техните асоциации и други субекти под надзора на компетентния орган.
5. Държавите-членки изискват от инвестиционните посредници да назначават само обвързани агенти, вписани в публичните регистри, посочени в параграф 3.
6. Държавите-членки могат да приемат по-строги изисквания от изложените в този член или да добавят други изисквания за обвързаните агенти, регистрирани под тяхната юрисдикция.
Член 24
Сделки с подходящи контрагенти
1. Държавите-членки гарантират, че инвестиционните посредници, които имат разрешение да изпълняват поръчки от името на клиенти и/или да търгуват за собствена сметка и/или да получават и предават поръчки, могат да извършват или да встъпват в сделки с подходящи контрагенти, без да бъдат задължени да спазват задълженията съгласно членове 19, 21 и 22, параграф 1 по отношение на тези сделки или по отношение на всяка допълнителна услуга, която е пряко свързана с тези сделки.
2. Държавите-членки признават като подходящи контрагенти за целите на този член инвестиционни посредници, кредитни институции, застрахователни компании, ПКИПЦК и техните управляващи дружества, пенсионни фондове и техните управляващи дружества, други финансови институции, които имат разрешение или са регулирани от законодателството на Общността или от националното право на държава-членка, както и предприятия, за които се прилага освобождаването при прилагането на настоящата директива съгласно член 2, параграф 1, букви к) и л), националните правителства и техните съответни служби, включително публични институции, които търгуват с публичен дълг, централни банки и наднационални организации.
Класифицирането като подходящ контрагент съгласно първа алинея няма да накърнява правото на тези субекти да искат, в обща форма или за всяка отделна сделка, да бъдат третирани като клиенти, чиято стопанска дейност с инвестиционния посредник е предмет на членове 19, 21 и 22.
3. Държавите-членки могат да признават като подходящи контрагенти и други предприятия, които изпълняват предварително определените пропорционални изисквания, включително количествени прагове. В случай на сделка, при която бъдещите контрагенти са под различни юрисдикции, инвестиционният посредник се съобразява със статуса на другото предприятие, както е определено от правото или мерките на държавата-членка, в която е установено това предприятие.
Държавите-членки осигуряват, че когато инвестиционният посредник встъпва в сделки с тези предприятия в съответствие с параграф 1, той получава изричното потвърждение от евентуалния контрагент, че е съгласен да бъде третиран като подходящ контрагент. Държавите-членки разрешават на инвестиционния посредник да получава това потвърждение или под формата на общо споразумение или за всяка отделна сделка.
4. Държавите-членки могат да признават като подходящи контрагенти субекти на трети страни, еквивалентни на тези категории субекти, които са посочени в параграф 2.
Държавите-членки могат също да признават като подходящи контрагенти предприятия на трети страни, подобни на тези, които са посочени в параграф 3, при същите условия и при изпълнението на същите изисквания, определени в параграф 3.
5. С оглед осигуряване на уеднаквено прилагане на параграфи 2, 3 и 4 и в светлината на променящата се пазарна практика, както и за да улесни ефективното функциониране на единния пазар, Комисията може да приема, в съответствие с посочената в член 64, параграф 2 процедура, мерки, които дефинират:
a)
процедурите за искане на третиране като клиенти съгласно параграф 2;
б)
процедурите за получаване на изричното потвърждение от бъдещите контрагенти съгласно параграф 3;
в)
предварително определените пропорционални изисквания, включително количествените прагове, които биха позволили на предприятието да бъде считано като подходящ контрагент съгласно параграф 3.
Раздел 3
Прозрачност и интегритет на пазара
Член 25
Задължение за поддържане на интегритета на пазара, съобщаване на сделките и поддържане на архиви
1. Без да се засяга разпределението на отговорностите за прилагане на разпоредбите на Директива 2003/6/EО на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2003 г. относно търговията с вътрешна информация и манипулирането на пазара (пазарна злоупотреба) (21), държавите-членки гарантират наличието на подходящи мерки, за да може компетентният орган да наблюдава дейността на инвестиционните посредници, за да се осигури, че те действат честно, коректно и професионално и по начин, който насърчава интегритета на пазара.
2. Държавите-членки изискват от инвестиционните посредници да предоставят на разположение на компетентния орган съответните данни, свързани с всички сделки с финансови инструменти, които те са извършили, за поне пет годии, независимо дали сделките са за собствена сметка или от името на клиент. В случаите на сделки, които са извършени от името на клиенти, архивите съдържат цялата информация и подробности за самоличността на клиента, както и необходимата информация съгласно Директива 91/308/EИО на Съвета от 10 юни 1991 г. за предотвратяване използването на финансовата система за изпиране на пари (22).
3. Държавите-членки изискват от инвестиционните посредници, които изпълняват сделки с всякакви финансови инструменти, приети за търговия на регулиран пазар, да отчитат подробностите за тези сделки пред компетентния орган възможно най-бързо и не по-късно от края на следващия работен ден. Това задължение се прилага, независимо дали тези сделки са извършени или не на регулиран пазар.
В съответствие с член 58 компетентните органи създават необходимите мерки за осигуряване получаването на тази информация и от компетентния орган на най-важния пазар по отношение на ликвидността на тези финансови инструменти.
4. Отчетите включват по-специално подробности за имената и броя на купуваните или продаваните инструменти, количеството, датите и времето на изпълнението, както и цените на сделките и начините за идентифициране на заинтересуваните инвестиционни посредници.
5. Държавите-членки гарантират, че отчетите се представят пред компетентните органи или от самия инвестиционен посредник или от трето лице, което действа от негово име, или от система за съпоставяне или отчитане на сделки, одобрена от компетентния орган или от регулирания пазар или МТС, посредством които е била сключена сделката. В случаите, когато сделките се отчитат директно пред компетентния орган от регулиран пазар, МТС или от система за съпоставяне или отчитане на сделки, одобрена от компетентния орган, определеното в параграф 3 задължение на инвестиционния посредник може да бъде отменено.
6. Когато в съответствие с член 32, параграф 7 отчетите, които са предвидени съгласно този член, се предават от компетентния орган на приемащата държава-членка, тя предава тази информация на компетентните органи на държавата-членка по произход на инвестиционния посредник, освен ако последните не решат, че не искат да получават тази информация.
7. С оглед осигуряването на мерки за защитата на интегритета на пазара, които да вземат предвид техническото развитие на финансовите пазари и да осигурят уеднаквено прилагане на параграфи 1-5, Комисията може да приема, в съответствие с посочената в член 64, параграф 2 процедура, мерки, които дефинират методите и мерките за отчитането на финансовите сделки, формата и съдържанието на тези отчети и критериите за дефинирането на релевантен пазар в съответствие с параграф 3.
Член 26
Мониторинг върху изпълнението на правилата на МТС и другите правни задължения
1. Държавите-членки изискват от инвестиционните посредници и пазарните оператори, управляващи МТС, да създават и поддържат ефективни мерки и процедури, релевантни за МТС, за осъществяването на редовен мониторинг върху изпълнението на правилата ѝ от нейните потребители. Инвестиционните посредници и пазарните оператори, управляващи МТС, извършват мониторинг на сделките, предприемани от техните потребители в рамките на системите им, с оглед идентифицирането на нарушения на тези правила, нарушаващи условията за търговия или поведение, които могат да представляват пазарна злоупотреба.
2. Държавите-членки изискват от инвестиционните посредници и пазарните оператори, управляващи МТС, да отчитат пред компетентния орган съществените нарушения на нейните правила или нарушаващите условия за търговия или поведение, които могат да представляват пазарна злоупотреба. Държавите-членки изискват също от инвестиционните посредници и пазарните оператори, управляващи МТС, да предоставят съответната информация незабавно на органа, компетентен за разследването и съдебното преследване на пазарната злоупотреба, и да предоставят пълно съдействие на последния при разследването и съдебното преследване на пазарната злоупотреба, възникваща в рамките или чрез неговите системи.
Член 27
Задължение на инвестиционните посредници за публикуване на обвързващи котировки
1. Държавите-членки изискват от системните интернализатори на ценни книжа да публикуват обвързващи котировки на акциите, приети за търговия на регулиран пазар, за които те са системни интернализатори и за които има ликвиден пазар. В случай на акции, за които няма ликвиден пазар, системните интернализатори разкриват пред техните клиенти котировките при поискване.
Разпоредбите на този член са приложими за системните интернализатори, когато търгуват с размери, които не надвишават стандартния пазарен размер. Системните интернализатори, които търгуват само с размери, които са над стандартния пазарен размер, не са предмет на разпоредбите на този член.
Системните интернализатори могат да определят размера или размерите, с които те ще котират. За конкретна акция, всяка котировка включва твърда цена или цени „купува“ и/или цена „продава“ за размер или размери, които биха могли да бъдат до стандартния пазарен размер за класа акции, към който принадлежи тази акция. Цената или цените отразяват също и действащите пазарни условия за тази акция.
Акциите се групират в класове на база на средноаритметичната стойност на поръчките, изпълнявани на пазара на тази акция. Стандартният пазарен размер за всеки клас акции е размер, който представлява средноаритметичната стойност на поръчките, изпълнявани на пазара за акциите от всеки клас.
Пазарът на всяка акция се състои от всички поръчки, изпълнявани в Европейския съюз по отношение на тази акция, с изключение на тези, които са големи по размер в сравнение с нормалния пазарен размер за тази акция.
2. Дефинираният в член 25 компетентен орган на пазара, най-важен по отношение на ликвидността за всяка акция, определя поне веднъж годишно, на база на средноаритметичната стойност на поръчките, изпълнявани на пазара по отношение на тази акция, класа на акциите, към който тя принадлежи. Тази информация се разпространява до всички участници на пазара.
3. Системните интернализатори разпространяват редовно котировките си по време на обичайните часове за извършването на сделки. Те са оправомощени да актуализират котировките си по всяко време. При изключителни условия на пазара, на тях им се разрешава да оттеглят котировките си.
Котировката се разпространява по начин, който е лесно достъпен за другите участници на пазара при подходящи търговски условия.
Като съблюдават разпоредбите, установени в член 21, системните интернализатори изпълняват поръчките, които получават от непрофесионалните си клиенти във връзка с акциите, за които те са системни интернализатори, по котираните цени в момента на получаването на поръчката.
Системните интернализатори изпълняват поръчките, които получават от професионалните си клиенти във връзка с акциите, за които те са системни интернализатори, по котираната цена в момента на получаването на поръчката. Те могат обаче, в оправдани случаи, да изпълняват тези поръчки при по-добра цена, при условие че последната попада в публикуваните рамки, които са близки до пазарните условия, и при условие, че поръчките са с размер, който е по-голям от обичайно предприемания размер от непрофесионален инвеститор.
В допълнение, системните интернализатори могат да изпълняват поръчки, които получават от своите професионални клиенти по цени, които са различни от котираните, без да е необходимо да отговарят на условията, определени в четвърта алинея, по отношение на сделките, при които изпълнението относно някои ценни книжа е част от една сделка, или по отношение на поръчките, които са предмет на условия, различни от настоящата пазарна цена.
Когато системен интернализатор, който има само една котировка или чиято най-висока котировка е по-ниска от стандартния пазарен размер, получава поръчка от клиент, която е с по-голям размер от размера при неговата котировка, но е по-нисък от стандартния пазарен размер, то той може да реши да изпълнява тази част от поръчката, която надвишава размера на котировката, при условие че се изпълнява по котираната цена, освен ако не е разрешено друго съгласно предходните две алинеи. Когато системен интернализатор котира при различни размери и получава поръчка между тези размери, която избира да изпълнява, то той изпълнява поръчката по една от котираните цени в съответствие с разпоредбите на член 22, освен ако не е разрешено друго съгласно предходните две алинеи.
4. Компетентните органи проверяват:
a)
дали инвестиционните посредници регулярно актуализират търговите предложения и/или офертните цени, публикувани в съответствие с параграф 1, и дали поддържат цени, които отчитат преобладаващите пазарни условия;
б)
дали инвестиционните посредници изпълняват условията за подобряване на цените, определени в четвърта алинея на параграф 3.
5. На системните интернализатори се разрешава, въз основа на търговската си политика и по обективен и недискриминационен начин, да вземат решение на кои инвеститори ще дават достъп до котировките си. За тази цел те разполагат с ясни стандарти за регулирането на достъпа до котировките си. Системните интернализатори могат да откажат да встъпят или да не продължават деловите си отношения с инвеститори въз основа на търговски съображения, такива като кредитния статус на инвеститора, риска на контрагента и окончателния сетълмент на сделката.
6. С оглед да се ограничи риска от натрупване на множество сделки от един и същ клиент, на системните интернализатори се разрешава да ограничават по недискриминационен начин броя на сделките от същия клиент, които те възнамеряват да сключат при публикуваните условия. На тях им се разрешава също по недискриминационен начин и в съответствие с разпоредбите на член 22 да ограничават общия брой на сделките от различни клиенти, изпълнявани едновременно, при условие, че това е допустимо само когато броят и/или обемът на поръчките, дадени от клиентите, значително надвишава нормата.
7. С оглед да се осигури унифицирано прилагане на параграфи от 1 до 6 по начин, който подпомага ефективното оценяване на акциите и максимизира възможността на инвестиционните посредници да постигат най-добрата сделка за техните клиенти, Комисията приема, в съответствие с посочената в член 64, параграф 2 процедура, мерки, които:
a)
определят критериите за прилагане на параграфи 1 и 2;
б)
дефинират критериите, определящи дали котировките се публикуват регулярно и са леснодостъпни, както и начините, по които инвестиционните посредници могат да изпълняват задължението си да публикуват котировките си, включващи следните възможности:
i)
чрез системата на който и да е регулиран пазар, приел въпросния инструмент за търговия;
ii)
чрез компетентните органи на трето лице;
iii)
чрез собствени мерки;
в)
дефинират общите критерии за определяне на тези сделки, при които изпълнението относно някои ценни книжа е част от една сделка или на поръчки, които са предмет на условия, различни от настоящата пазарна цена;
г)
дефинират общите критерии, въз основа на които се определя какво може да бъде считано като изключителни пазарни обстоятелства, позволяващи оттеглянето на котировки, както и условията за актуализиране на котировките;
д)
дефинират критериите, въз основа на които се определя кой е обичайно предприеманият размер от непрофесионален инвеститор;
е)
дефинират критериите, въз основа на които се определя какво представлява значително надвишаване на нормата, както е определено в параграф 6;
ж)
дефинират критериите, въз основа на които се определя, кога цените попадат в публикуваните рамки, близки до пазарните условия.
Член 28
Разкриване от инвестиционните посредници след търгуване
1. Държавите-членки изискват от инвестиционните посредници, които сключват сделки с акции, приети за търговия на регулиран пазар, извън регулиран пазар или МТС, за собствена сметка или от името на клиенти, най-малкото да оповестят обема и цената на тези сделки и момента, към който са сключени. Тази информация се разпространява възможно най-близо до реалното време, при подходящи търговски условия и по начин, който е достъпен за другите участници на пазара.
2. Държавите-членки изискват информацията, която се разпространява в съответствие с параграф 1, и сроковете, в рамките на които се публикува, да са съобразени с изискванията, приети съгласно член 45. Когато мерките, приети съгласно член 45, предвиждат отложено публикуване за някои категории сделки с акции, тази възможност се прилага, mutatis mutandis, към тези сделки, когато се извършват извън регулирани пазари или МТС.
3. С оглед да се осигури прозрачно и системно функциониране на пазарите и уеднаквено прилагане на параграф 1, Комисията приема, в съответствие с посочената в член 64, параграф 2 процедура, мерки, които:
a)
определят начините, по които инвестиционните посредници могат да изпълняват задълженията съгласно параграф 1, включващи следните възможности:
i)
чрез системата на който и да е регулиран пазар, който е приел съответния инструмент за търговия или чрез МТС, на която се търгува въпросната акция;
ii)
чрез компетентните органи на трето лице;
iii)
чрез собствени мерки;
б)
изясняват прилагането на задължението съгласно параграф 1 за сделките, които включват използването на акции за целите на обезпечение, заемане или други цели, когато замяната на акции се определя от фактори, различни от настоящата пазарна оценка на акцията.
Член 29
Изисквания за прозрачност за МТС преди извършването на сделки
1. Държавите-членки изискват от инвестиционните посредници и пазарните оператори, управляващи МТС, най-малкото да оповестят текущите цени „купува“ и „продава“, както и степента на интересите от търгуване по тези цени, разпространени чрез техните системи по отношение на акции, приети за търговия на регулиран пазар. Държавите-членки гарантират, че тази информация е на разположение на обществеността при подходящи търговски условия и непрекъснато по време на обичайните часове за извършване на сделки.
2. Държаните-членки предвиждат компетентните органи да могат да отменят задължението на инвестиционните посредници или пазарните оператори, управляващи МТС, да публикуват информацията, посочена в параграф 1, основавайки се на пазарния модел или типа и размера на поръчките в случаите, определени в съответствие с параграф 3. По-специално компетентните органи могат да отменят задължението по отношение на сделки, които са големи по мащаб, в сравнение с нормалния пазарен размер за въпросната акция или клас акции.
3. С оглед да се осигури уеднаквено прилагане на параграфи 1 и 2, Комисията приема, в съответствие с посочената в член 64, параграф 2 процедура, мерки относно:
a)
диапазона на цените „купува“ и „продава“ или на котировките на определения маркет мейкър, както и степента на интереса от търгуване по тези цени, които следва да бъдат публикувани;
б)
размера или типа на поръчките, за които разкриването на информация преди извършването на сделките може да бъде отменено съгласно параграф 2;
в)
пазарния модел, за който разкриването на информация преди извършването на сделките може да бъде отменено съгласно параграф 2, и по-специално приложимостта на задължението към методите на търгуване, използвани от МТС, които сключват сделки съгласно техните правила чрез позоваване на цени, определени извън системите на МТС или от периодичен търг.
Освен когато е оправдано от специфичния характер на МТС, съдържанието на тези мерки е еквивалентно на съдържанието на мерките, предвидени в член 44 за регулираните пазари.
Член 30
Изисквания за прозрачност за МТС след извършването на сделки
1. Държавите-членки изискват от инвестиционните посредници и пазарните оператори, управляващи МТС, най-малкото да публикуват цената, обема и момента на извършване на сделките, изпълнявани чрез нейните системи по отношение на акции, които са приети за търговия на регулиран пазар. Държавите-членки изискват публикуването на подробностите за всички тези сделки при подходящи търговски условия и възможно най-близко до реалното време на тяхното извършване. Това изискване не се прилага за подробностите за търговски сделки, изпълнявани чрез МТС, които са публикувани чрез системите на регулиран пазар.
2. Държавите-членки предвиждат компетентният орган да може да разрешава на инвестиционни посредници или пазарни оператори, управляващи МТС, да отлагат публикуването на подробностите за сделките въз основа на техния тип или размер. По- специално, компетентните органи могат да разрешават отлагане на публикуването по отношение на сделки, които са големи по мащаб в сравнение с нормалния пазарен размер за тази акция или този клас акции. Държавите-членки изискват от МТС да получават предварителното одобрение на компетентния орган за предложените мерки за отложено публикуване на сделките, както и изискват тези мерки да бъдат разкрити по ясен начин за участниците на пазара и за инвеститорите.
3. С оглед да се осигури ефективно и системно функциониране на финансовите пазари и да се осигури унифицирано прилагане на параграфи 1 и 2, Комисията приема, в съответствие с посочената в член 64, параграф 2 процедура, мерки по отношение на:
a)
обхвата и съдържанието на информацията, която следва да бъде направена достъпна за обществеността;
б)
условията, при които инвестиционните посредници или пазарните оператори, управляващи МТС, могат да отлагат публикуването на търговските сделки и критериите, въз основа на които се взема решение, при кои сделки, поради техния размер или клас на включените акции, се разрешава отложено публикуване.
Съдържанието на тези мерки е еквивалентно на съдържанието на мерките, предвидени в член 45 за регулираните пазари, с изключение на случаите, при които това е оправдано поради специфичния характер на МТС.
ГЛАВА III
ПРАВА НА ИНВЕСТИЦОННИТЕ ПОСРЕДНИЦИ
Член 31
Свободно предоставяне на инвестиционни услуги и извършване на дейности
1. Държавите-членки осигуряват, че всеки инвестиционен посредник, който е оторизиран и е под надзора на компетентните органи на друга държава-членка в съответствие с настоящата директива, а по отношение на кредитните институции - в съответствие с Директива 2000/12/EО, може свободно да изпълнява на техните територии инвестиционни услуги и/или да извършва дейности, както и допълнителни услуги, при условие че тези услуги и дейности са обхванати от разрешителното му. Допълнителни услуги могат да бъдат предоставяни само заедно с инвестиционната услуга и/или дейност.
Държавите-членки няма да налагат каквито и да е допълнителни изисквания към такъв инвестиционен посредник или такава кредитна институция по отношение на въпросите, които са в приложното поле на настоящата директива.
2. Всеки инвестиционен посредник, който за първи път иска да предоставя услуги или дейности в рамките на територията на друга държава-членка или която иска да промени обхвата на услугите или дейностите, предоставяни или извършвани по този начин, предава следната информация на компетентните органи на държавата-членка по произход:
а)
държавата-членка, в която възнамерява да оперира;
б)
програма на операциите, излагаща по-специално инвестиционните услуги и/или дейности, както и допълнителните услуги, които възнамерява да изпълнява, и дали възнамерява да използва обвързани агенти на територията на държавите-членки, в които възнамерява да предоставя услуги.
В случаите, в които инвестиционният посредник възнамерява да използва обвързани агенти, компетентният орган на държавата-членка по произход на инвестиционния посредник съобщава, по искане на компетентния орган на приемащата държава-членка и в рамките на разумен срок, самоличността на обвързаните агенти, които инвестиционният посредник възнамерява да използва в тази държава-членка. Приемащата държава-членка може да разпространи тази информация.
3. Компетентният орган на държавата-членка по произход предава информацията в рамките на един месец от нейното получаване на компетентния орган на приемащата държава-членка, определен като звено за контакт в съответствие с член 56, параграф 1. Едва след това инвестиционният посредник може да започне да предоставя въпросната инвестиционна услуга или услуги в приемащата държава-членка.
4. В случай на промяна на някоя от подробностите, съобщавани в съответствие с параграф 2, инвестиционният посредник уведомява компетентния орган на държавата-членка по произход за тази промяна в писмена форма и поне един месец по-рано преди прилагането на промяната. Компетентният орган на държавата-членка по произход уведомява компетентния орган на приемащата държава-членка за промените.
5. Без да бъде налагано допълнително правно или административно изискване, държавите-членки разрешават на инвестиционните посредници и пазарните оператори от други държави-членки, управляващи МТС, да вземат подходящи мерки на тяхната територия за улесняване на достъпа и използването на техните системи от отдалечени потребители или от участници, установени на тяхната територия.
6. Инвестиционният посредник или пазарният оператор, управляващ МТС, съобщават на компетентния орган на държавата-членка по произхода им държавата-членка, в която възнамеряват да вземат такива мерки. Компетентният орган на държавата-членка по произход на МТС съобщава в рамките на един месец тази информация на държавата-членка, в която МТС възнамерява да предприеме такива мерки.
Компетентният орган на държавата-членка по произход на МТС съобщава, по искане на компетентния орган на приемащата за МТС държава-членка и в рамките на разумни срокове, самоличността на членовете или участниците в МТС, установени в тази държава-членка.
Член 32
Установяване на клон
1. Държавите-членки осигуряват, че инвестиционни услуги и/или дейности, както и допълнителните услуги, могат да бъдат предоставяни в рамките на техните територии в съответствие с настоящата директива и Директива 2000/12/EО чрез установяването на клон, при условие, че тези услуги и дейности са обхванати от разрешителното, издадено на инвестиционния посредник или кредитната институция в държавата-членка по произход. Допълнителни услуги могат да бъдат предоставяни само заедно с инвестиционната услуга и/или дейност.
Държавите-членки не налагат каквито и да е било допълнителни изисквания, с изключение на изискванията съгласно параграф 7, за организацията и функционирането на клона по отношение на въпросите, обхванати от настоящата директива.
2. Държавите-членки изискват от всеки инвестиционен посредник, който иска да установи клон на територията на друга държава-членка, първо да уведоми компетентния орган на държавата-членка по произхода му и да му предостави следната информация:
a)
държавата-членка, в рамките на територията на която планира да установи клон;
б)
програмата на операциите, излагаща, inter alia, инвестиционните услуги и/или дейности, както и допълнителните услуги, които ще бъдат предлагани, организационната структура на клона и дали клонът възнамерява да използва обвързани агенти;
в)
адреса в приемащата държава-членка, от който могат да бъдат получавани документи;
г)
имената на отговорните за управлението на клона.
В случаите, когато инвестиционен посредник използва обвързан агент, установен в държава-членка, различна от държавата-членка по произход, такъв обвързан агент се приравнява на клона и е предмет на разпоредбите на настоящата директива относно клонове.
3. Доколкото компетентният орган на държавата-членка по произход няма причини да се съмнява в адекватността на административната структура или финансовата ситуация на инвестиционния посредник, имайки предвид планираните дейности, в рамките на три месеца от получаването на цялата информация той я съобщава на компетентния орган на приемащата държава-членка, определен като звено за контакт в съответствие с член 56, параграф 1, и съответно информира заинтересования инвестиционен посредник.
4. В допълнение към посочената в параграф 2 информация, компетентният орган на държавата-членка по произход съобщава подробностите за разрешената компенсационна схема, в която инвестиционният посредник е член в съответствие с Директива 97/9/EО, на компетентния орган на приемащата държава-членка. В случай на промяна на подробностите, компетентният орган на държавата-членка по произход информира съответно компетентния орган на приемащата държава-членка.
5. Когато компетентният орган на държавата-членка по произход отказва да съобщи информацията на компетентния орган на приемащата държава-членка, той излага мотивите си за отказа пред заинтересования инвестиционен посредник в рамките на три месеца от получаването на цялата информация.
6. Клонът може да бъде установен и да започне стопанска дейност след получаването на съобщение от компетентния орган на приемащата държава-членка, а когато такова съобщение не бъде получено от последния - най-късно до два месеца от датата на предаването на съобщението от компетентния орган на държавата-членка по произход.
7. Компетентният орган на държавата-членка, в която е разположен клонът, се задължава да осигурява съблюдаването на задълженията, установени в членове 19, 21, 22, 25, 27 и 28, както и мерките, приемани съгласно тях, при извършването на услугите, предоставяни от клона на нейната територия.
Компетентният орган на държавата-членка, в която е разположен клонът, има правото да проверява мерките на клона и да поисква такива промени, каквито са крайно необходими, за да може компетентният орган да налага задълженията съгласно членове 19, 21, 22, 25, 27 и 28 и мерките, приети съгласно тях, по отношение на услугите и/или дейностите, предоставяни от клона на неговата територия.
8. Всяка държава-членка предвижда, че когато инвестиционният посредник, който има разрешително в друга държава-членка, е установил клон на нейната територия, компетентният орган на държавата-членка по произход на инвестиционния посредник да може да извършва проверки на място в този клон, при изпълнението на отговорностите си и след информиране на компетентния орган на приемащата държава-членка.
9. В случай на промяна в която и да е информация, съобщавана в съответствие с параграф 2, инвестиционният посредник уведомява компетентния орган на държавата-членка по произход за тази промяна писмено и поне един месец преди прилагането на промяната. Компетентният орган на приемащата държава-членка също бива информиран за тази промяна от компетентния орган на държавата-членка по произход.
Член 33
Достъп до регулирани пазари
1. Държавите-членки изискват от инвестиционните посредници от други държави-членки, които имат разрешително да изпълняват поръчки на клиенти или да търгуват за собствена сметка, да имат правото на членство или да имат достъп до регулирани пазари, създадени на тяхната територия посредством някоя от следните мерки:
a)
пряко, чрез създаването на клонове в приемащите държави-членки;
б)
като станат отдалечени членове или като имат отдалечен достъп до регулираните пазари, без да е необходимо да са установени в държавата-членката по произход на регулирания пазар, когато процедурите и системите за търгуване на въпросния пазар не изискват физическо присъствие за сключването на сделки на пазара.
2. Държавите-членки няма да налагат каквито и да е допълнителни регулаторни или административни изисквания по отношение на въпроси, които са обхванати от настоящата директива, на инвестиционни посредници, които упражняват правото съгласно параграф 1.
Член 34
Достъп до централен контрагент, система за клиринг и сетълмент и право на избор на система за сетълмент
1. Държавите-членки изискват от инвестиционните посредници от други държави-членки да имат право на достъп на тяхната територия до централен контрагент и до системи за клиринг и сетълмънт за целите на финализирането или уреждането на финализирането на сделките с финансови инструменти.
Държавите-членки изискват достъпът на тези инвестиционни посредници до такива системи да бъде въз основа на същите недискриминационни, прозрачни и обективни критерии, каквито се прилагат към местните участници. Държавите-членки не ограничават използването на тези системи за клиринг или сетълмент на сделките с финансови инструменти, предприети на регулиран пазар или МТС на тяхната територия.
2. Държавите-членки изискват от регулираните пазари на тяхната територия да предоставят на всички техни членове или участници правото да определят системата за сетълмент на сделките с финансови инструменти, предприемани на този регулиран пазар, при условие че:
a)
съществуват такива връзки и договорености между определената система за сетълмент и всяка друга система или условия, каквито са необходими за осигуряване на ефективния и икономически обоснован сетълмент на съответната сделка; и
б)
е налице съгласие от компетентния орган, отговорен за надзора на регулирания пазар, че техническите условия за сетълмента на сделките, които са сключени на регулирания пазар чрез система за сетълмент, различна от тази, определена от регулирания пазар, са такива, че да позволяват безпрепятственото и системно функциониране на финансовите пазари.
Тази оценка на органа, компетентен за регулирания пазар, не засяга компетенциите на националните централни банки, извършващи надзор върху системите за сетълмент, или на други надзорни органи по отношение на тези системи. Компетентният орган взема предвид контрола/надзора, който вече е упражнен от тези институции, с оглед избягването на ненужно дублиране на контрол.
3. Правата на инвестиционните посредници съгласно параграфи 1 и 2 не засягат правото на операторите на системите на централния контрагент, системите за клиринг или сетълмент на ценни книжа да отказват да предоставят исканите услуги по законосъобразни търговски причини.
Член 35
Договорености с централен контрагент и за клиринг и сетълмент по отношение на МТС
1. Държавите-членки не възпрепятстват инвестиционните посредници и пазарните оператори, които управляват МТС, да сключват подходящи договорености с централен контрагент или клирингова къща и система за сетълмент на друга държава-членка, с цел да осигурят клиринга и/или сетълмента на някои или всички търговски сделки, сключени от участниците на пазара чрез техните системи.
2. Компетентният орган за инвестиционни посредници и пазарни оператори, управляващи МТС, не може да възрази на използването на централен контрагент, клирингова къща и/или системи за сетълмент в друга държава-членка, освен ако това не е очевидно необходимо за поддържането на системното функциониране на тази МТС, и като взема предвид определените в член 34, параграф 2 условия за системите за сетълмент.
С оглед да се избегне ненужното дублиране на контрол, компетентният орган взема предвид контрола/надзора върху системите за клиринг и сетълмент, който вече е упражнен от националните централни банки, извършващи надзор върху системите за клиринг и сетълмент, или от надзорни органи, които имат компетенции по отношение на тези системи.
ДЯЛ III
РЕГУЛИРАНИ ПАЗАРИ
Член 36
Разрешение и приложимо право
1. Държавите-членки издават разрешително за регулиран пазар на тези системи, които изпълняват разпоредбите на този дял.
Разрешителното за регулиран пазар се издава само когато компетентният орган е удовлетворен, че пазарният оператор и системите на регулирания пазар изпълняват най-малкото изискванията, определени в този дял.
В случай на регулиран пазар, който е юридическо лице и който се управлява или администрира от пазарен оператор, различен от самия регулиран пазар, държавите-членки предвиждат по какъв начин различните задължения, наложени на пазарния оператор съгласно настоящата директива, следва да се разпределят между регулирания пазар и пазарния оператор.
Операторът на регулирания пазар предоставя цялата информация, включително програма на операциите, излагаща, inter alia, типовете планирана стопанска дейност и организационната структура, необходима на компетентния орган , за да се убеди в това, че регулираният пазар е създал към момента на първоначалното разрешително всички необходими мерки за изпълнението на задълженията си съгласно разпоредбите на този дял.
2. Държавите-членки изискват от оператора на регулирания пазар да изпълнява задачи, свързани с организацията и функционирането на регулирания пазар под надзора на компетентния орган. Държавите-членки гарантират, че компетентните органи извършват регулярен преглед на спазването на разпоредбите на този дял от регулираните пазари. Те също гарантират, че компетентните органи извършват мониторинг върху трайното изпълнение от регулираните пазари на условията за първоначалното разрешително, определени съгласно този дял.
3. Държавите-членки гарантират, че пазарният оператор е отговорен за това регулираният пазар, който той управлява, да изпълнява всички изисквания съгласно този дял.
Държавите-членки гарантират също, че пазарният оператор е оправомощен да упражнява правата, които кореспондират на регулирания пазар, който той управлява по силата на настоящата директива.
4. Без да се засягат съответните разпоредби на Директива 2003/6/EО, публичното право, което регулира сделките, извършвани чрез системите на регулирания пазар, е правото на държавата-членка по произход на регулирания пазар.
5. Компетентният орган може да отнеме разрешителното, издадено на регулиран пазар, когато той:
a)
не използва разрешителното в рамките на 12 месеца, изрично се откаже от разрешителното или не е оперирал в последните шест месеца, освен ако засегнатата държава-членка е предвидила разрешителното да става невалидно в такива случаи;
б)
е получил разрешителното посредством фалшиви твърдения или по друг незаконен начин;
в)
повече не отговаря на условията, при които е било издадено разрешителното;
г)
грубо и системно е нарушил разпоредбите, приети съгласно настоящата директива;
д)
попада в някой от случаите, при които националното право предвижда отнемане.
Член 37
Изисквания за управлението на регулирания пазар
1. Държавите-членки изискват от лицата, които фактически управляват стопанската дейност и операциите на регулирания пазар, да бъдат с достатъчно добра репутация и с достатъчен опит, за да осигурят стабилното и разумно управление и функциониране на регулирания пазар. Държавите-членки изискват също от оператора на регулирания пазар да информира компетентния орган за самоличността, заедно с всякакви последващи промени, на лицата, които действително управляват стопанската дейност и операциите на регулирания пазар.
Компетентният орган отказва да одобри предложените промени, когато са налице обективни и очевидни причини да се счита, че те представляват съществена заплаха за стабилното и разумно управление и функциониране на регулирания пазар.
2. Държавите-членки гарантират, че при издаването на разрешително на регулиран пазар лицето или лицата, които действително управляват стопанската дейност и операциите на регулиран пазар, на който вече е издадено разрешително в съответствие с условията на настоящата директива, са считани като изпълняващи изискванията, определени в параграф 1.
Член 38
Изисквания, отнасящи се до лицата, които упражняват значително влияние върху управлението на регулирания пазар
1. Държавите-членки изискват от лицата, които упражняват, пряко или косвено, значително влияние върху управлението на регулирания пазар, да бъдат подходящи.
2. Държавите-членки изискват от оператора на регулирания пазар:
a)
да предоставя на компетентния орган и да публикува информация относно собствеността на регулирания пазар и/или пазарния оператор и по-специално самоличността и мащаба на интересите на всички лица, които упражняват значително влияние върху управлението;
б)
да информира компетентния орган и да публикува всяко прехвърляне на собственост, което поражда промяна в самоличността на лицата, упражняващи значително влияние върху управлението на регулирания пазар.
3. Компетентният орган отказва да одобри предложените промени на контролиращото участие на регулирания пазар и/или пазарния оператор, когато са налице обективни и очевидни причини да се счита, че те биха представлявали заплаха за стабилното и разумно управление на регулирания пазар.
Член 39
Организационни изисквания
Държавите-членки изискват от регулирания пазар:
a)
да взема мерки за ясното идентифициране и справяне с потенциалните неблагоприятни последствия за функционирането на регулирания пазар или за неговите участници, произтичащи от всякакъв конфликт на интереси между регулирания пазар, неговите собственици или неговия оператор и правилното функциониране на регулирания пазар, и по-специално, когато такива конфликти на интереси могат да се окажат в ущърб на изпълнението на които и да е функции, делегирани на регулирания пазар от компетентния орган;
б)
да бъде адекватно съоръжен, за да се справя с рисковете, на които е изложен, да прилага подходящи мерки и системи за идентифицирането на всички значителни рискове за неговото функциониране и да внедрява ефективни мерки за смекчаването на тези рискове;
в)
да взема мерки за правилното управление на техническите операции на системата, включително създаването на ефективни спешни мерки, които да се справят с рисковете от нарушения на системите;
г)
да има прозрачни и недискриминационни правила и процедури, които осигуряват коректно и системно извършване на сделките и създават обективни критерии за ефективното изпълнение на поръчките;
д)
да взема ефективни мерки за улесняване безпрепятственото и навременно финализиране на сделките, които се изпълняват чрез неговите системи;
е)
да разполага, към момента на издаване на разрешителното и текущо, с достатъчно финансови ресурси за улесняване на своето системно функциониране, като се има предвид характера и обхвата на сделките, които се сключват на пазара, както и обхвата и степента на рисковете, на които е изложен.
Член 40
Приемане на финансови инструменти за търговия
1. Държавите-членки изискват от регулираните пазари да имат ясни и прозрачни правила за допускането на финансови инструменти за търговия.
Тези правила гарантират, че всички финансови инструменти, приемани за търговия на регулирания пазар, са подходящи за търгуване по коректен, надлежен и ефективен начин, а в случай на прехвърлими ценни книжа - са свободно прехвърлими.
2. В случай на деривати правилата гарантират по-специално, че структурата на договора за дериватите позволява надлежното формиране на цена, както и съществуването на ефективни инструменти за сетълмент.
3. В допълнение към задълженията, изложени в параграфи 1 и 2, държавите-членки изискват от регулирания пазар да създава и поддържа ефективни мерки за извършването на проверка дали емитентите на прехвърлимите ценни книжа, които са приети за търговия на регулирания пазар, спазват задълженията си съгласно правото на Общността по отношение на първоначалните, текущите или ad hoc задължения за публикуване.
Държавите-членки гарантират, че регулираният пазар създава мерки, които улесняват неговите членове или участници при получаването на достъп до информацията, която е публикувана съгласно правото на Общността.
4. Държавите-членки гарантират, че регулираните пазари са създали необходимите мерки за регулярен преглед за спазването на изискванията за приемане на финансовите инструменти, които те приемат за търговия.
5. Прехвърлима ценна книга, която е била приета за търговия на регулиран пазар, впоследствие може да бъде приета за търговия на други регулирани пазари, дори без съгласието на емитента и съгласно съответните разпоредби на директива 2003/71/EО на Европейския парламент и Съвета от 4 ноември 2003 г. относно проспекта, който следва да се публикува при публично предлагане на ценни книжа или при допускане на ценни книжа до търгуване, и относно изменение на Директива 2001/34/EО (23). Емитентът бива информиран от регулирания пазар за факта, че неговите ценни книжа се търгуват на този регулиран пазар. Емитентът няма каквото и да е задължение да предоставя пряко на регулиран пазар, който е приел за търговия ценните книжа на емитента без неговото съгласие, информация, изисквана съгласно параграф 3.
6. С оглед осигуряване на уеднаквеното прилагане на параграфи от 1 до 5, Комисията приема, в съответствие с посочената в член 64, параграф 2 процедура, мерки, които:
a)
определят характеристиките на различните класове инструменти, които следва да се вземат предвид от регулирания пазар, когато оценява дали даден инструмент е емитиран по начин, който е съвместим с условията, установени във втората алинея на параграф 1 за приемане за търговия на различните пазарни сегменти, които управлява;
б)
изясняват мерките, които регулираният пазар следва да прилага, за да се счита като изпълнил задължението си да проверява дали емитентът на прехвърлима ценна книга изпълнява задълженията си съгласно правото на Общността по отношение на първоначалните, текущите или ad hoc задължения за публикуване;
в)
изясняват мерките, които регулираният пазар следва да създаде съгласно параграф 3, с оглед да улесни неговите членове или участници при получаването на достъп до информацията, която е публикувана съгласно правото на Общността.
Член 41
Суспендиране и отстраняване на финансови инструменти от търговията
1. Без да се засяга правото на компетентния орган съгласно член 50, параграф 2, точки й) и к), да изисква суспендиране или отстраняване на инструмент от търговията, операторът на регулирания пазар може да суспендира или отстрани от търговията финансов инструмент, който вече не отговаря на правилата на регулирания пазар, освен ако такава стъпка по всяка вероятност би причинила значителна щета върху интересите на инвеститорите или системното функциониране на пазара.
Независимо от възможността операторите на регулираните пазари да информират директно операторите на други регулирани пазари, държавите-членки изискват от оператора на регулиран пазар, който суспендира или отстрани от търговията финансов инструмент, да публикува това решение и да съобщи на компетентния орган съответната информация. Компетентният орган информира компетентните органи на другите държави-членки.
2. Компетентен орган, който изисква суспендирането или отстраняването на финансов инструмент от търговията на един или повече регулирани пазари, незабавно публикува решението и информира компетентните органи на другите държави-членки. Освен в случаите, когато това би могло да причини значителна вреда на интересите на инвеститорите или на системното функциониране на пазара, компетентните органи на другите държави-членки изискват суспендирането или отстраняването на този финансов инструмент от търговията на регулираните пазари и МТС, които оперират под техния надзор.
Член 42
Достъп до регулирания пазар
1. Държавите-членки изискват от регулирания пазар да създава и поддържа прозрачни и недискриминационни правила, които се базират на обективни критерии, регулиращи достъпа или членството в регулирания пазар.
2. Тези правила определят всякакви задължения за членовете или участниците, произтичащи от:
a)
създаването и администрирането на регулирания пазар;
б)
правилата относно сделките на пазара;
в)
професионалните стандарти, наложени на персонала на инвестиционните посредници или кредитните институции, които оперират на пазара;
г)
установените съгласно параграф 3зусловия за членовете или участниците, различни от инвестиционни посредници и кредитни институции;
д)
правилата и процедурите за клиринга и сетълмента на сделките, сключени на регулирания пазар.
3. Регулираните пазари могат да приемат за членове или участници инвестиционни посредници и кредитни институции, които имат разрешение съгласно Директива 2000/12/EО, и други лица които:
a)
са подходящи;
б)
имат достатъчно ниво на способности за търгуване и компетентност;
в)
разполагат, когато е приложимо, с адекватни организационни мерки;
г)
имат достатъчно ресурси за изпълнението на функцията си, като се вземат предвид различните финансови мерки, които регулираният пазар може да е създал с оглед гарантирането на адекватния сетълмент на сделките.
4. Държавите-членки гарантират, че членовете и участниците не са задължени да изпълняват един към друг задълженията си, установени в членове 19, 21 и 22, за сделките, които са сключени на регулирания пазар. Членовете или участниците в регулирания пазар обаче изпълняват задълженията, предвидени в членове 19, 21 и 22 по отношение на клиентите си, когато изпълняват техните поръчки на регулирания пазар, действайки от името на клиентите си.
5. Държавите-членки гарантират, че правилата за достъп или членство в регулирания пазар осигуряват прякото или отдалеченото участие на инвестиционни посредници и кредитни институции.
6. Без допълнителни правни или административни изисквания държавите-членки разрешават на регулираните пазари от други държави-членки да предвиждат подходящи мерки на тяхната територия, за да улесняват достъпа и търгуването на тези пазари от отдалечените членове или за участниците, установени на тяхната територия.
Регулираният пазар съобщава на неговата държава-членка по произход държавата-членка, в която възнамерява да предвиди такива мерки. Компетентният орган на държавата-членка по произход съобщава в рамките на един месец тази информация на държавата-членка, в която регулираният пазар възнамерява да предвиди такива мерки.
По искане на компетентния орган на приемащата държава-членка и в рамките на разумен срок компетентният орган на държавата-членка по произход на регулирания пазар съобщава самоличността на членовете или участниците в регулирания пазар, които са установени в тази държава-членка.
7. Държавите-членки изискват от оператора на регулирания пазар да съобщава регулярно на компетентния орган на регулирания пазар списъка с членовете и участниците в регулирания пазар.
Член 43
Мониторинг върху спазването на правилата на регулирания пазар и другите правни задължения
1. Държавите-членки изискват от регулираните пазари да създават и поддържат ефективни мерки и процедури за регулярния мониторинг върху изпълнението на правилата им от техните членове или участници. Регулираните пазари извършват мониторинг на сделките, предприемани от техните членове или участници чрез техните системи, с оглед да идентифицират нарушенията на тези правила и условията за незаконно търгуване или поведение, които могат да включват пазарна злоупотреба.
2. Държавите-членки изискват от операторите на регулираните пазари да съобщават на компетентния орган на регулирания пазар за значителни нарушения на техните правила или условия за незаконно търгуване или поведение, които могат да включват пазарна злоупотреба. Държавите-членки изискват също от оператора на регулирания пазар да предоставя незабавно съответната информация на органа, компетентен за разследването и съдебното преследване на пазарна злоупотреба на регулирания пазар, както и да предоставя пълно съдействие на последния при разследването и съдебното преследване на пазарна злоупотреба, възникваща в рамките или чрез системите на регулирания пазар.
Член 44
Изисквания за прозрачност за регулираните пазари преди извършването на сделки
1. Държавите-членки изискват от регулираните пазари да публикуват поне текущите цени „купува“ и „продава“, както и степента на интересите от търгуване по тези цени, които са публикувани чрез техните системи за акции, приети за търговия. Държавите-членки изискват тази информация да се публикува при подходящи търговски условия и непрекъснато по време на обичайните часове за извършването на сделките.
Регулираните пазари могат да дадат достъп, при подходящи търговски условия и на недискриминационна основа, на инвестиционните посредници, които са задължени да публикуват котировките си за акции съгласно член 27, до системите, които използват за публикуването на информацията съгласно първа алинея.
2. Държавите-членки гарантират, че компетентните органи могат, в определените в параграф 3 случаи, да отменят задължението за регулираните пазари да публикуват информацията, назована в параграф 1, базирайки се на пазарния модел или типа и размера на поръчките. По-специално компетентните органи могат да отменят задължението по отношение на сделки, които са големи по мащаб, в сравнение с нормалния пазарен размер за въпросната акция или клас акция.
3. С оглед осигуряване на еднаквеното прилагане на параграфи 1 и 2 Комисията приема, в съответствие с посочената в член 64, параграф 2 процедура, мерки по отношение на:
a)
обхвата на цените „купува“ и „продава“ или котировките на определения маркет мейкър, както и степента на интересите от търгуване по тези цени, които следва да бъдат публикувани;
б)
размера или типа на поръчките, за които разкриване на информация преди извършване на сделките може да бъде отменено съгласно параграф 2;
в)
пазарния модел, за който разкриването на информация преди извършване на сделките може да бъде отменено съгласно параграф 2, и по-специално приложимостта на задължението към методите за търгуване, използвани от регулирани пазари, които сключват сделки по техните правила чрез позоваване на цени, определени извън регулирания пазар или от периодичен търг.
Член 45
Изисквания за прозрачност за регулираните пазари след извършването на сделки
1. Държавите-членки изискват от регулираните пазари да публикуват поне цената, обема и момента на сключване на сделките с акции, приети за търговия. Държавите-членки изискват подробностите за всички такива сделки да се публикуват при подходящи търговски условия и възможно най-близко до реалното време.
Регулираните пазари могат да дават достъп, при подходящи търговски условия и на недискриминационна основа, на инвестиционни посредници, които са задължени да публикуват подробностите за техните сделки с акции съгласно член 28, до мерките, които използват за публикуването на информацията съгласно първа алинея.
2. Държавите-членки гарантират, че компетентният орган може да издаде разрешително на регулираните пазари да отлагат публикуването на подробностите за сделките, базирайки се на техния тип или размер. По-специално, компетентните органи могат да разрешават отложеното публикуване по отношение на сделки, които са големи по мащаб в сравнение с нормалния пазарен размер за тази акция или за този клас акции. Държавите-членки изискват от регулираните пазари да получават предварително одобрение на компетентния орган за предложените мерки за отложено публикуване на сделките, както и да изискват тези мерки да бъдат публикувани по ясен за участниците на пазара и за инвеститорите начин.
3. С оглед да се осигури ефективно и системно функциониране на финансовите пазари и да се осигури унифицирано прилагане на параграфи 1 и 2, Комисията приема, в съответствие с посочената в член 64, параграф 2 процедура, мерки по отношение на:
a)
обхвата и съдържаните на информацията, която следва да бъде публикувана;
б)
условията, при които регулираният пазар може да отлага публикуването на търговските сделки и критериите, въз основа на които се разрешава отложено публикуване на сделките, поради техния размер или клас на включените акции.
Член 46
Договорености с централен контрагент и за клиринг и сетълмент
1. Държавите-членки не възпрепятстват регулираните пазари да сключват подходящи договорености с централен контрагент или клирингова къща и система за сетълмент на друга държава-членка, с оглед да се извърши клиринг и/или сетълмент на някои или всички търговски сделки, сключени от участниците на пазара чрез техните системи.
2. Органът, компетентен за регулирания пазар, не може да възрази на използването на централен контрагент, клирингови къщи и/или системи за сетълмент в друга държава-членка, освен ако това е очевидно необходимо за поддържането на системното функциониране на този регулиран пазар, и като се вземат предвид условията за системите за сетълмент, установени в член 34, параграф 2.
С оглед избягване на ненужното дублиране на контрол, компетентният орган взема предвид контрола/надзора върху системата за клиринг и сетълмент, който вече е упражняван от националните централни банки, които осъществяват надзор върху системи за клиринг и сетълмент, или от други надзорни органи, които имат компетенции по отношение на тези системи.
Член 47
Списък на регулираните пазари
Всяка държава-членка съставя списък на регулираните пазари, за които тя се явява държавата-членка по произход, както и изпраща този списък на другите държави-членки и на Комисията. Подобно съобщаване се прави по отношение на всяка промяна в списъка. Комисията публикува списък на всички регулирани пазари в Официален вестник на Европейския съюз и го актуализира поне веднъж годишно. Комисията публикува и актуализира списъка също и на интернет страницата си, когато държавите-членки съобщават за промени в техните списъци.
ДЯЛ IV
КОМПЕТЕНТНИ ОРГАНИ
ГЛАВА I
ПРОЦЕДУРИ ЗА ОПРЕДЕЛЯНЕ, ПРАВОМОЩИЯ И ОБЕЗЩЕТЕНИЯ
Член 48
Определяне на компетентните органи
1. Всяка държава-членка определя компетентните органи, които изпълняват всяко от задълженията, предвидени съгласно различните разпоредби на настоящата директива. Държавите-членки информират Комисията и компетентните органи на другите държави-членки за точното определяне на компетентните органи, отговорни за прилагането на всяко от тези задължения, както и за всяко разпределение на тези задължения.
2. Компетентните органи, посочени в параграф 1, са публични институции, без да се засяга възможността за делегиране на задачи на други образувания, когато това е изрично предвидено в член 5, параграф 5, член 16, параграф 3, член 17, параграф 2 и член 23, параграф 4 на настоящата директива.
Всяко делегиране на задачи на органи, които са различни от посочените в параграф 1, не може да бъде свързано нито с упражняването на правомощие, дадено от държавата, нито с използването на дискреционни правомощия за вземане на решение. Преди делегирането държавите-членки изискват от компетентните органи да предприемат всички разумни стъпки, за да се гарантира, че органът, на който се делегират задачи, има капацитета и ресурсите да изпълнява ефективно задачите, и че делегирането се извършва само ако е създадена ясно дефинирана и документирана рамка за изпълнението на каквито и да е делегирани задачи, излагаща задачите, които следва да се поемат, и условията, при които те следва да бъдат осъществявани. Тези условия включват клауза, задължаваща въпросния орган да действа и да бъде организиран по такъв начин, че да избягва конфликт на интереси, и получаваната информация от осъществяването на делегираните задачи да не бъде използвана некоректно или за възпрепятстване на конкуренцията. При всички случаи окончателната отговорност за надзора върху съблюдаването на настоящата директива и на мерките за нейното прилагане пада върху компетентния орган или органите, определени в параграф 1.
Държавите-членки информират Комисията и компетентните органи на другите държави-членки за всякакви договорености по отношение на делегирането на задачи, включително точните условия, които регулират това делегиране.
3. Комисията публикува списък с компетентните органи, посочени в параграфи 1 и 2, в Официален вестник на Европейския съюз поне веднъж годишно и го актуализира периодично на интернет страницата си.
Член 49
Сътрудничество между органите от една и съща държава-членка
Ако държава-членка определи повече от един компетентен орган за прилагане на разпоредба на настоящата директива, то техните конкретни функции биват ясно дефинирани и съответните органи си сътрудничат тясно.
Всяка държава-членка изисква такова сътрудничество да се осъществява и между компетентните органи за целите на настоящата директива и компетентните органи, отговорни за надзора върху кредитни и други финансови институции, пенсионни фондове, ПКИПЦК, застрахователни и презастрахователни посредници и застрахователни предприятия в тази държава-членка.
Държавите-членки изискват от компетентните органи да обменят всяка информация, която е съществена или се отнася за упражняването на техните функции и изпълнението на задълженията им.
Член 50
Правомощия на компетентните органи
1. На компетентните органи се дават всички правомощия за осъществяването на надзор и разследвания, необходими за упражняването на функциите им. Те упражняват тези правомощия в рамките на ограниченията, предвидени в националното им право:
a)
пряко; или
б)
в сътрудничество с други органи; или
в)
на тяхна отговорност чрез делегиране на органи, на които са делегирани задачи съгласно член 48, параграф 2; или
г)
чрез отнасяне на въпросите пред компетентните съдебни органи.
2. Правомощията, посочени в параграф 1, се упражняват в съответствие с националното право и най-малко включват правото на:
a)
достъп до документи от всякакъв вид и получаването на копие от тях;
б)
изискване на информация от всяко лице, а ако е необходимо - призоваване и разпитване на лице с цел получаване на информацията;
в)
извършване на проверки на място;
г)
изискване на съществуващите записи на телефонни разговори и данни;
д)
изискване прекратяването на всяка практика, която противоречи на разпоредбите, приети съгласно настоящата директива;
е)
изискване замразяването и/или конфискуването на активи;
ж)
изискване временната забрана на професионална дейност;
з)
изискване от одиторите на инвестиционни посредници и регулирани пазари, които имат разрешение, да предоставят информация;
и)
приемане на всякакъв тип мерки, за да се осигури продължаване спазването на правните изисквания от инвестиционните посредници и регулираните пазари;
й)
изискване суспендирането на търгуването с финансов инструмент;
к)
изискване отстраняването на финансов инструмент от търговия, независимо от това дали се търгува на регулиран пазар или чрез други търговски системи;
л)
отнасяне на въпроси за наказателно преследване;
м)
разрешаване на одитори или експерти да извършват проверки или разследвания.
Член 51
Административни санкции
1. Без да се засягат процедурите за отнемането на разрешително или правото на държавите-членки да налагат наказателни санкции, държавите-членки гарантират, че могат да вземат в съответствие с националното си право подходящите административни мерки или да налагат административни санкции на отговорните лица, когато не са спазени разпоредбите, приети съгласно настоящата директива. Държавите-членки гарантират, че тези мерки са ефективни, пропорционални и възпиращи.
2. Държавите-членки определят санкциите, които да бъдат прилагани за пропуска да се сътрудничи при разследването съгласно член 50.
3. Държавите-членки предвиждат компетентният орган да може да публикува всяка мярка или санкция, която ще бъде наложена за нарушаването на разпоредбите, приети съгласно настоящата директива, доколкото това публикуване не би изложило на сериозна опасност финансовите пазари или не би причинило диспропорционална вреда на засегнатите страни.
Член 52
Право на обжалване
1. Държавите-членки гарантират, че всяко решение, което е взето съгласно законовите, подзаконовите или административните разпоредби, приети съгласно настоящата директива, е надлежно мотивирано и може да бъде обжалвано пред съд. Правото на съдебно обжалване се прилага също и когато не е взето решение в рамките на шест месеца от подаването на искане за разрешително, което съдържа всички необходими данни.
2. Държавите-членки гарантират, че един или повече от следните органи, определени от националното право, могат да предприемат действия, в интерес на потребителите и в съответствие с националното право, пред съдилищата или компетентните административни органи за осигуряване прилагането на националните разпоредби във връзка с изпълнението на настоящата директива:
a)
публични институции или техни представители;
б)
организации на потребителите, които имат легитимен интерес от защита на потребителите;
в)
професионални организации, които имат легитимен интерес от действия в защита на членовете си.
Член 53
Извънсъдебен механизъм за жалби на инвеститори
1. Държавите-членки насърчават създаването на ефективни процедури за обжалване и обезщетения в рамките на извънсъдебно уреждане на потребителски спорове относно инвестиционни и допълнителни услуги, предоставяни от инвестиционни посредници, като се използват, когато е уместно, съществуващите органи.
2. Държавите-членки гарантират, че тези органи не са възпрепятствани от правни или регулаторни разпоредби да сътрудничат ефективно при разрешаването на трансгранични спорове.
Член 54
Професионална тайна
1. Държавите-членки осигуряват, че компетентните органи, всички лица, които работят или са работили за компетентните органи или органите, на които са делегирани задачи съгласно 48, параграф 2, както и одитори и експерти, действащи по указание на компетентните органи, са обвързани от задължението за професионална тайна. Никаква поверителна информация, която те могат да получават при изпълнението на задълженията си, не може да бъде разгласявана пред което и да е лице или орган, освен в обобщена или обща форма, такава, че отделните инвестиционни посредници, пазарните оператори, регулираните пазари или всяко друго лице да не могат да бъдат идентифицирани, без да се засягат случаите, обхванати от наказателното право или другите разпоредби на настоящата директива.
2. Когато инвестиционен посредник, пазарен оператор или регулиран пазар е обявен в несъстоятелност или е принудително прекратен, поверителната информация, която не засяга трети лица, може да бъде разгласявана в граждански или търговски съдебни производства, ако е необходима за провеждането на производствата.
3. Без да се засягат случаите, обхванати от наказателното право, компетентните органи, органи или физически или юридически лица, различни от компетентните органи, които получават поверителна информация съгласно настоящата директива, могат да я използват единствено при изпълнението на задълженията си и за упражняването на функциите си, а в случая на компетентните органи - съгласно обхвата на настоящата директива, или в случая на други органи, институции или физически или юридически лица - за целите, за които такава информация им е предоставена и/или в контекста на административни или съдебни производства, които са специфично свързани с упражняването на тези функции. Когато обаче компетентният орган или друг орган, институция или лице, което предава информацията, изрази съгласие, органът, който получава информацията, може да я използва за други цели.
4. Всяка поверителна информация, която се получава, обменя или предава съгласно настоящата директива, е предмет на разпоредбите за професионална тайна, установени в този член. Независимо от това този член не препятства компетентните органи да обменят или предават поверителна информация в съответствие с настоящата директива и с други директиви, приложими към инвестиционни посредници, кредитни институции, пенсионни фондове, ПКИПЦК, застрахователни и презастрахователни посредници, застрахователни предприятия, регулирани пазари или пазарни оператори, или по друг начин - със съгласието на компетентния орган или друг орган, институция или физическо или юридическо лице, което е съобщило информацията.
5. Този член не препятства компетентните органи да обменят или предават поверителна информация, която е получена от компетентния орган на друга държава-членка в съответствие с националното право.
Член 55
Отношения с одитори
1. Държавите-членки гарантират, че всяко лице, което има разрешително по смисъла на Осма директива 84/253/EИО на Съвета от 10 април 1984 г. относно одобряването на лица, натоварени с извършването на задължителни проверки на счетоводни документи (24), осъществяващо в инвестиционен посредник задачата, описана в член 51 на Четвърта директива 78/660/EИО на Съвета от 25 юли 1978 г. относно годишните счетоводни отчети на някои видове дружества (25), член 37 на Директива 83/349/EИО или член 31 на Директива 85/611/EИО или всяка друга определена със закон задача, има най-малкото задължението своевременно да съобщава пред компетентните органи всеки факт или решение относно това предприятие, с които това лице се е запознало при осъществяването на тази задача и които могат да:
a)
представляват съществено нарушение на законовите , подзаконовите и административните разпоредби, съдържащи условията, които регулират разрешението или осъществяването на дейността на инвестиционните посредници;
б)
засягат бъдещото съществуване на инвестиционния посредник;
в)
доведат до отказ за заверяване на отчетите или до изразяването на резерви.
Това лице има също и задължението да съобщава всякакви факти и решения, с които се запознава при осъществяването на една от посочените в първата алинея задачи в предприятие, което има тесни връзки с инвестиционния посредник, в което то осъществява тази задача.
2. Добросъвестното съобщаване пред компетентните органи на всякакъв факт или решение, посочени в параграф 1, от лица, които имат разрешение по смисъла на Директива 84/253/EИО, няма да представлява нарушение на каквото и да е договорно или правно ограничение за разгласяването на информация и няма за последица каквато и да е отговорност за тези лица.
ГЛАВА II
СЪТРУДНИЧЕСТВО МЕЖДУ КОМПЕТЕНТНИТЕ ОРГАНИ НА РАЗЛИЧНИ ДЪРЖАВИ-ЧЛЕНКИ
Член 56
Задължение за сътрудничество
1. Компетентните органи на различни държави-членки си сътрудничат един с друг, когато това е необходимо за целите на изпълнението на задълженията съгласно настоящата директива, като използват правомощията си, независимо дали са изложени в настоящата директива или в националното право.
Компетентните органи предоставят помощ на компетентните органи на други държави-членки. По-специално те обменят информация и си сътрудничат във всякакви дейности, свързани с разследване и надзор.
С оглед да се улесни и засили сътрудничеството, и по-специално обменът на информация, държавите-членки определят единен компетентен орган като звено за контакт за целите на настоящата директива. Държавите-членки съобщават на Комисията и на другите държави-членки имената на органите, които са определени да получават искания за обмен на информация или за сътрудничество съгласно настоящия параграф.
2. Когато, като се вземе предвид ситуацията на пазарите на ценни книжа в приемащата държава-членка, операциите на регулиран пазар, който е създал клонове в приемащата държава-членка, са станали от значителна важност за функционирането на пазарите на ценни книжа и за защитата на инвеститорите в тази приемаща държава-членка, компетентните за регулирания пазар органи на държавата-членка по произход и на приемащата държава-членка предприемат необходимите мерки за сътрудничество.
3. Държавите-членки предприемат необходимите административни и организационни мерки за улесняване на помощта, предвидена в параграф 1.
Компетентните органи могат да използват правомощията си за целите на сътрудничеството, дори и в случаите, когато поведението, което е предмет на разследване, не представлява нарушение на която и да е разпоредба в сила в тази държава-членка.
4. Когато компетентният орган има основателни причини да се съмнява, че предприятия, които не попадат под неговия надзор, извършват или са извършили на територията на друга държава-членка действия, които са в противоречие с разпоредбите на настоящата директива, той уведомява компетентния орган на другата държава-членка възможно най-точно за това. Последният предприема необходимите действия. Той информира уведомяващия компетентен орган за резултатите от действията и, до степента, до която е възможно, за важни развития, които са настъпили междувременно. Този параграф не засяга правомощията на компетентния орган, който е предал информацията.
5. С оглед осигуряването на уеднаквено прилагане на параграф 2, Комисията може да приема, в съответствие с посочената в член 64, параграф 2 процедура, мерки, които да определят критериите, въз основа на които операциите на регулирания пазар в приемащата държава-членка биха могли да бъдат считани от съществено значение за функционирането на пазарите на ценни книжа и за защитата на инвеститорите в тази приемаща държава-членка.
Член 57
Сътрудничество в надзорни дейности, в проверки на място или при разследвания
Компетентният орган на държава-членка може да поиска сътрудничеството на компетентния орган на друга държава-членка в надзорна дейност, в проверка на място или при разследване. В случая на инвестиционни посредници, които са отдалечени членове на регулиран пазар, органът, компетентен за регулирания пазар, може да избере да се обърне към тях директно, при което информира съответно компетентния орган на държавата-членка по произход на отдалечения член.
Когато компетентен орган получи искане за проверка на място или разследване, в рамките на правомощията си:
a)
самостоятелно извършва проверките или разследванията; или
б)
разрешава на запитващия орган да извърши проверката или разследването; или
в)
разрешава на одитори или експерти да извършат проверката или разследването.
Член 58
Обмен на информация
1. Компетентните органи на държавите-членки, които са определени като звена за контакт за целите на настоящата директива в съответствие с член 56, параграф 1, незабавно предоставят един на друг необходимата информация за целите на изпълнението на задълженията на компетентните органи, които са определени в съответствие с член 48, параграф 1, изложени в разпоредбите, приети с настоящата директива.
Компетентните органи, които обменят информация с други компетентни органи съгласно настоящата директива, могат да посочват в момента на предаването, че тази информация не трябва да бъде публикувана без тяхното изрично съгласие, в който случай информацията може да бъде обменяна единствено за целите, за които тези органи са дали съгласието си.
2. Компетентният орган, който е определен като звено за контакт, може да предава информацията, получена съгласно параграф 1 и членове 55 и 63, на органите, посочени в член 49. Последните не я предават на други институции или физически или юридически лица без изричното съгласие на компетентния орган, който я е предал, и единствено за целите, за които тези органи са дали съгласието си, освен при надлежно оправдани обстоятелства. В последния случай звеното за контакт незабавно уведомява звеното за контакт, което е изпратило информацията.
3. Органите, посочени в член 49, както и други институции или физически или юридически лица, които получават поверителна информация съгласно параграф 1 от този член или съгласно членове 55 и 63, могат да я използват единствено при изпълнението на задълженията си и по-специално:
a)
да проверяват дали условията, регулиращи предприемането на дейност на инвестиционни посредници, са изпълнени и да улесняват мониторинга, на неконсолидирана или консолидирана основа, върху извършването на тази дейност, особено по отношение на изискванията за капиталова адекватност, наложени от Директива 93/6/EИО, административните и счетоводните процедури и механизмите за вътрешен контрол;
б)
да извършват мониторинг на надлежното функциониране на местата за търгуване;
в)
да налагат санкции;
г)
в административни жалби срещу решения на компетентните органи;
д)
в съдебни производства, инициирани съгласно член 52; или
е)
в извънсъдебния механизъм за жалби на инвеститори, предвиден в член 53.
4. Комисията може да приема, в съответствие с посочената в член 64, параграф 2 процедура, мерки относно процедури за обмена на информация между компетентните органи.
5. Членове 54, 58 и 63 не препятстват компетентния орган да предава на централните банки, Европейската система на централните банки и Европейската централна банка, в качеството им на парични институции и, когато е уместно, на другите органи на публична власт, които отговорят за надзора върху платежните системи и системите за сетълмент, на конфиденциална информация, предназначена за изпълнението на задачите им; по същия начин тези органи или институции няма да бъдат препятствани от съобщаването на компетентните органи на такава информация, от каквато те могат да имат нужда за изпълнението на техните функции, предвидени в настоящата директива.
Член 59
Отказ за сътрудничество
Компетентният орган може да откаже да действа при искане за сътрудничество при извършването на разследване, проверка на място или надзорна дейност, както е предвидено в член 57, или да обменя информация, както е предвидено в член 58, само когато:
a)
такова разследване, проверка на място, надзорна дейност или обмен на информация могат да засегнат по неблагоприятен начин суверенитета, сигурността или държавната политика на запитваната държава;
б)
вече са инициирани съдебни производства по отношение на същите действия и същите лица пред органите на запитваната държава-членка;
в)
вече е дадено окончателно решение в запитваната държава-членка по отношение на същите лица и същите действия.
В случай на такъв отказ компетентният орган уведомява съответно запитващия компетентен орган, като предоставя възможно най-подробна информация.
Член 60
Междуведомствена консултация преди издаване на разрешително
1. Компетентните органи на другата засегната държава-членка се консултират преди издаването на разрешително на инвестиционен посредник, който е:
a)
дъщерно предприятие на инвестиционен посредник или кредитна институция, която има разрешение в друга държава-членка; или
б)
дъщерно предприятие на предприятието майка на инвестиционния посредник или кредитната институция, която има разрешително в друга държава-членка; или
в)
контролирана от същите физически или юридически лица, които контролират инвестиционния посредник или кредитната институция, която има разрешение в друга държава-членка.
2. Компетентният орган на държавата-членка, отговорна за надзора върху кредитни институции или застрахователни предприятия, бива консултиран преди издаването на разрешително на инвестиционен посредник, което е:
a)
дъщерно предприятие на кредитна институция или застрахователно предприятие, което има разрешение в Общността; или
б)
дъщерно предприятие на предприятието майка на кредитна институция или застрахователно предприятие, което има разрешение в Общността; или
в)
контролиран от същото лице, физическо или юридическо, което контролира кредитната институция или застрахователното предприятие, което има разрешително в Общността.
3. Съответните компетентни органи, посочени в параграфи 1 и 2, по-специално се консултират един с друг, когато оценяват уместността на акционерите или членовете и репутацията и опита на лицата, които действително управляват стопанската дейност на друго предприятие от същата група. Те обменят цялата информация относно уместността на акционерите или членовете и репутацията и опита на лицата, които действително управляват стопанската дейност, която е от значение за другите засегнати компетентни органи по отношение на издаването на разрешително, както и текущата оценка на изпълнението на оперативните условия.
Член 61
Правомощия на приемащите държави-членки
1. Приемащите държави-членки могат да изискват, за статистически цели, от всички инвестиционни посредници, които имат клонове на техните територии, периодично да се отчитат пред тях за дейността на тези клонове.
2. При изпълнението на отговорностите си съгласно настоящата директива, приемащите държави-членки могат да изискват от клоновете на инвестиционни посредници да предоставят необходимата информация за извършването на мониторинг върху съблюдаването от тях на стандартите, определени от приемащата държава-членка, които се прилагат към тях в случаите, предвидени в член 32, параграф 7. Тези изисквания не могат да бъдат по-строги от тези, които същата държава-членка прилага към установените предприятия за извършването на мониторинг върху спазването от тях на същите стандарти.
Член 62
Предпазни мерки, които следва да се предприемат от приемащите държави-членки
1. Когато компетентният орган на приемащата държава-членка има ясни и очевидни причини да счита, че инвестиционният посредник, който действа на неговата територия, нарушава при свободното предоставяне на услугите задълженията, произтичащи от разпоредбите, приети съгласно настоящата директива, или че инвестиционен посредник, който има клон на неговата територия, нарушава задълженията, произтичащи от разпоредбите, приети съгласно настоящата директива, които не дават правомощия на компетентния орган на приемащата държава-членка, той отнася тези разкрития пред компетентния орган на държавата-членка по произход.
Ако въпреки мерките, взети от компетентния орган на държавата-членка по произход, или поради това, че тези мерки се явяват неадекватни, инвестиционният посредник продължава да действа по начин, който е категорично в ущърб на интересите на инвеститорите на приемащата държава-членка или надлежното функциониране на пазарите, компетентният орган на приемащата държава-членка, след като информира компетентния орган на държавата-членка по произход, предприема всички необходими мерки за защитата на инвеститорите и надлежното функциониране на пазарите. Това включва възможността за предотвратяване инициирането от инвестиционните посредници - нарушители на всякакви следващи сделки на техните територии. Комисията бива информирана за тези мерки незабавно.
2. Когато компетентните органи на приемащата държава-членка установят, че инвестиционният посредник, което има клон в рамките на нейната територия, нарушава правните или регулаторните разпоредби, приети в тази държава съгласно настоящата директива и даващи правомощия на компетентните органи на приемащата държава-членка, тези органи изискват от инвестиционния посредник да преустанови неправомерното положение.
Ако съответният инвестиционен посредник не предприеме необходимите мерки, компетентните органи на приемащата държава-членка предприемат всички необходими мерки, за да се осигури преустановяването от съответният инвестиционен посредник на неправомерното положение. Характерът на тези мерки се съобщава на компетентните органи на държавата-членка по произход.
Ако въпреки мерките, които са предприети от приемащата държава-членка, инвестиционният посредник продължава да нарушава правните или регулаторните разпоредби, посочени в първа алинея, които са в сила в тази приемаща държава-членка, последната може, след като информира компетентните органи на държавата-членка по произход, да вземе необходимите мерки за предотвратяването или санкционирането на следващи нередности и, доколкото е необходимо, за предотвратяването на всички следващи сделки в рамките на нейната територия, които могат да бъдат инициирани от този инвестиционен посредник. Комисията бива информирана за тези мерки незабавно.
3. Когато компетентният орган на приемащата държава-членка за регулирания пазар или МТС има ясни и очевидни причини да счита, че такъв регулиран пазар или МТС нарушават задълженията, произтичащи от разпоредбите, приети съгласно настоящата директива, той отнася тези разкрития пред компетентния орган на държавата-членка по произход на регулирания пазар или МТС.
Ако въпреки мерките, взети от компетентния орган на държавата-членка по произход, или поради това, че такива мерки се явяват неадекватни, посоченият регулиран пазар или МТС продължават да действа по начин, който е категорично в ущърб на интересите на инвеститорите на приемащата държава-членка или надлежното функциониране на пазарите, компетентният орган на приемащата държава-членка, след като информира компетентния орган на държавата-членка по произход, предприема всички необходими мерки за защитата на инвеститорите и надлежното функциониране на пазарите. Това включва възможността за предотвратяване предоставянето на системите на упоменатия регулиран пазар или МТС на отдалечени членове или участници, установени в приемащата държава-членка. Комисията бива информирана за тези мерки незабавно.
4. Всяка мярка, приета съобразно параграфи 1, 2 или 3, включваща санкции или ограничения за дейността на инвестиционния посредник или на регулирания пазар, бива надлежно мотивирана и съобщавана на съответният инвестиционен посредник или регулиран пазар.
ГЛАВА III
СЪТРУДНИЧЕСТВО С ТРЕТИ СТРАНИ
Член 63
Обмен на информация с трети страни
1. Държавите-членки могат да сключват споразумения за сътрудничество, предвиждащи обмен на информация с компетентните органи на трети страни, само ако предаваната информация е предмет на гаранции за професионална тайна, най-малкото еквивалентни на тези, изисквани съгласно член 54. Такъв обмен на информация трябва да бъде предназначен за изпълнението на задачите на тези компетентни органи.
Държавите-членки могат да предават лични данни на трета страна в съответствие с глава IV от Директива 95/46/EО.
Държавите-членки могат също да сключват споразумения за сътрудничество, предвиждащи обмен на информация с органи, институции и физически или юридически лица на трети страни, които отговарят за:
i)
надзора върху кредитни институции, други финансови организации, застрахователни предприятия и надзора върху финансовите пазари;
ii)
ликвидацията и несъстоятелността на инвестиционни посредници и други подобни процедури;
iii)
извършването на законоустановени одити на счетоводните баланси на инвестиционни посредници и други финансови институции, кредитни институции и застрахователни предприятия, при изпълнението на техните надзорни функции, или администрирането на компенсационни системи, при изпълнението на техните функции;
iv)
надзора върху институции, участващи в ликвидацията и несъстоятелността на инвестиционни посредници и други подобни процедури;
v)
надзора върху лица, натоварени с извършването на одит на счетоводните баланси на застрахователни предприятия, кредитни институции, инвестиционни посредници и други финансови институции,
само ако предаваната информация е предмет на гаранции за професионална тайна, най-малкото еквивалентни на тези, изисквани съгласно член 54. Такъв обмен на информация трябва да бъде предназначен за изпълнението на задачите на тези органи, институции или физически или юридически лица.
2. Когато информацията е с произход от друга държава-членка, тя не може да бъде предавана без изричното съгласие на компетентните органи, които са я предали и, когато е подходящо, единствено за целите, за които тези органи са дали съгласието си. Същата разпоредба се прилага за информацията, предоставена от компетентните органи на трета страна
ДЯЛ V
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 64
Процедура на Комитета
1. Комисията се подпомага от Европейски комитет по ценни книжа, създаден с Решение 2001/528/EО на Комисията (26) (наричан по-долу „Комитетът“).
2. Когато се прави позоваване на настоящия параграф, се прилагат членове 5 и 7 на Решение 1999/468/EО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него, при условие че мерките, приети в съответствие с тази процедура, не изменят основните разпоредби на настоящата директива.
Периодът, установен в член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/EО, се определя на три месеца.
3. Без да се засягат вече приетите мерки, след изтичането на четиригодишен период, следващ влизането в сила на настоящата директива, се суспендира прилагането на нейните разпоредби относно приемането на технически правила и решения в съответствие с параграф 2. По предложение на Комисията Европейският парламент и Съветът могат да подновяват действието на съответните разпоредби съгласно процедурата, установена в член 251 от Договора, като за целта ги преразглеждат преди изтичането на този период.
Член 65
Доклади и проверка
1. Преди 30 април 2006 г. Комисията, въз основа на публични консултации и в светлината на дискусиите с компетентните органи, докладва на Европейския парламент и на Съвета за възможното разширяване на обхвата на разпоредбите на директивата по отношение на задълженията за прозрачност преди и след извършването на сделки с класове финансови инструменти, различни от акции.
2. Преди 30 април 2007 г. Комисията представя доклад на Европейския парламент и Съвета за прилагането на член 27.
3. Преди 30 октомври 2006 г. Комисията, въз основа на публични консултации и в светлината на дискусиите с компетентните органи, докладва на Европейския парламент и Съвета за:
a)
целесъобразността от запазване на изключението съгласно член 2, параграф 1, буква к), за предприятията, чиято основна стопанска дейност се състои в търгуване за собствена сметка със стокови деривати;
б)
съдържанието и формата на подходящите изисквания за разрешението и надзора върху такива предприятия като инвестиционни посредници по смисъла на настоящата директива;
в)
уместността на правилата относно назначаването на обвързани агенти при извършването на инвестиционни услуги и/или дейности, по-специално по отношение на надзора върху тях;
г)
целесъобразността от запазване на изключението съгласно член 2, параграф 1, буква и).
4. Преди 30 октомври 2006 г. Комисията представя доклад на Европейския парламент и на Съвета за напредъка при отстраняването на пречките, които могат да възпрепятстват консолидирането на европейско ниво на информацията, която местата за търгуване трябва да публикуват.
5. На базата на докладите, посочени в параграфи от 1 до 4, Комисията може да представи предложения за съответни изменения на настоящата директива.
6. Преди 30 април 2005 г. Комисията, в светлината на дискусиите с компетентните органи, докладва на Европейския парламент и Съвета за целесъобразността от запазване на изискванията за застраховка за професионална отговорност, налагани на посредници съгласно правото на Общността .
Член 66
Изменение на Директива 85/611/EИО
В член 5 от Директива 85/611/EИО, параграф 4 се заменя от следното:
„4. Член 2, параграф 2 и членове 12, 13 и 19 на Директива 2004/39 EО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 г. относно пазарите на финансови инструменти (27), се прилагат за предоставянето на услугите, посочени в параграф 3 на този член, от управляващи дружества.
Член 67
Изменение на Директива 93/6/EИО
Директива 93/6/EИО се изменя както следва:
1)
Член 2, параграф 2 се заменя от следното:
„2. „Инвестиционни посредници“ означава всички институции, които удовлетворяват определението в член 4, параграф 1 от Директива 2004/39 EО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 г. относно пазарите на финансови инструменти (28), и които са предмет на изискванията, наложени от същата директива, с изключение на:
a)
кредитни институции;
б)
местни предприятия, както са определени в точка 20, и
в)
предприятия, които имат разрешение единствено да предоставят услуги или инвестиционни консултации и/или да получават и предават поръчки от инвеститори, без и в двата случая да държат парични средства или ценни книжа, които принадлежат на техните клиенти, и които поради тази причина не могат по всяко време да задлъжняват спрямо клиентите си.
2)
Член 3, параграф 4 се заменя от следното:
„4. Предприятията, посочени в член 2, параграф 2, буква б), имат първоначален капитал от 50 000 евро, доколкото се възползват от свободното установяване или предоставяне на услуги съгласно член 31 или 32 от Директива 2004/39/EО.“;
3)
В член 3 се добавят следните параграфи:
„4a) До ревизията на Директива 93/6/EО, предприятията, посочени в член 2, параграф 2, буква в), имат:
a)
първоначален капитал от 50 000 евро; или
б)
застраховка за професионална отговорност, покриваща цялата територия на Общността, или друга съизмерима гаранция срещу задължение, произтичащо от професионална небрежност, която представлява най-малко 1 000 000 евро за всеки иск и 1 500 000 евро годишно за всички искове; или
в)
комбинация от първоначален капитал и застраховка за професионална отговорност във форма, която има ниво на покритие, еквивалентно на това в букви a) или б).
Сумите, посочени в този параграф, се преразглеждат периодично от Комисията, с оглед да се вземат предвид промените в Европейския индекс на потребителските цени, публикувани от Евростат, в съответствие с и към момента на направените преизчисления съгласно член 4, параграф 7 на Директива 2002/92/EО на Европейския парламент и на Съвета от 9 декември 2002 г. за застрахователното посредничество (29).
4б) Когато инвестиционният посредник, посочен в член 2, параграф 2, буква в), е регистриран също съгласно Директива 2002/92/EО, той следва да изпълнява изискванията, определени в член 4, параграф 3 на тази директива, и следва да има допълнително:
a)
първоначален капитал от 25 000 евро; или
б)
застраховка за професионална отговорност, която покрива цялата територия на Общността, или друга съизмерима гаранция срещу задължение, произтичащо от професионална небрежност, представляваща най-малко 500 000 евро за всеки иск и 750 000 евро годишно за всички искове; или
в)
комбинация от първоначален капитал и застраховка за професионална отговорност във форма, която има ниво на покритие, еквивалентно на това в букви a) или б).
Член 68
Изменение на Директива 2000/12/EО
Приложение I на Директива 2000/12/EО се изменя, както следва:
В края на приложение I се добавя следното изречение:
„Услугите и дейностите, предвидени в раздели A и Б от приложение I към Директива 2004/39 EО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 г. относно пазарите на финансови инструменти (30), са предмет на взаимно признаване съгласно настоящата директива, когато се извършва позоваване на финансовите инструменти, предвидени в раздел В от приложение I към настоящата директива.
Член 69
Отмяна на Директива 93/22/EИО
Директива 93/22/EИО се отменя в сила от 30 април 2006 г. Позоваванията на Директива 93/22/EИО се извършват чрез позоваване на настоящата директива. Позоваванията на условията, определени в Директива 93/22/EИО или в нейни членове, се извършват чрез позоваване на еквивалентните условия, определени в настоящата директива или в неин член.
Член 70
Транспониране
Държавите-членки приемат необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива най-късно до 30 април 2006 г.. Те незабавно информират Комисията за това.
Когато държавите-членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
Член 71
Преходни разпоредби
1. Инвестиционните посредници, които имат разрешение в своята държавата-членка по произход да предоставят инвестиционни услуги преди 30 април 2006 г., се признават като притежаващи разрешително за целите на настоящата директива, ако законите на тези държави-членки предвиждат, че за да започнат такава дейност, те трябва да изпълняват условията, които са сравними с тези, определени в членове 9-14.
2. Регулираният пазар или пазарният оператор, който има разрешително в държавата-членка по произход си преди 30 април 2006 г., се признава като притежаващ разрешително за целите на настоящата директива, ако законите на тази държава-членка предвиждат, че регулираният пазар или пазарният оператор (според случая) трябва да изпълняват условията, сравними с тези, определени в дял III.
3. Обвързаните агенти, които вече са вписани в публичен регистър преди 30 април 2006 г., се считат за регистрирани за целите на настоящата директива, ако законите на тези държави-членки предвиждат, че обвързаните агенти трябва да изпълняват условията, сравними с тези, определени в член 23.
4. Информацията, съобщена преди 30 април 2006 г., за целите на членове 17, 18 или 30 от Директива 93/22/EИО, се счита за съобщена за целите на членове 31 и 32 от настоящата директива.
5. На всяка съществуваща система, която попада в определенията на МТС, управлявана от пазарен оператор на регулиран пазар, се дава разрешение като МТС по искане на пазарния оператор на регулирания пазар, при условие че спазва правила, еквивалентни на тези, които се изискват от настоящата директива за разрешението и функционирането на МТС, и при условие, че въпросното искане е направено преди 30 октомври 2007 г.
6. Инвестиционните посредници могат да продължават да разглеждат съществуващи професионални клиенти като такива, при условие че тази категоризация е дадена от инвестиционния посредник на базата на адекватна оценка на експертизата, опита и знанията на клиента, която по убедителен начин дава уверения, че клиентът може да взема самостоятелни инвестиционни решения и осъзнава свързаните с тях рискове в светлината на характера на планираните сделки или услуги. Тези инвестиционни посредници информират клиентите си за условията, определени в директивата за категоризирането на клиенти.
Член 72
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила в деня на нейното публикуване в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 73
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Страсбург на 21 април 2004 година
Directive 2004/39/CE du Parlement européen et du Conseil
du 21 avril 2004
concernant les marchés d'instruments financiers, modifiant les directives 85/611/CEE et 93/6/CEE du Conseil et la directive 2000/12/CE du Parlement européen et du Conseil et abrogeant la directive 93/22/CEE du Conseil
LE PARLEMENT EUROPÉEN ET LE CONSEIL DE L'UNION EUROPÉENNE,
vu le traité instituant la Communauté européenne, et notamment son article 47, paragraphe 2,
vu la proposition de la Commission(1),
vu l'avis du Comité économique et social européen(2),
vu l'avis de la Banque centrale européenne(3),
statuant conformément à la procédure prévue à l'article 251 du traité(4),
considérant ce qui suit:
(1) La directive 93/22/CEE du Conseil du 10 mai 1993 concernant les services d'investissement dans le domaine des valeurs mobilières(5) visait à créer un environnement dans lequel des entreprises d'investissement et des banques agréées pourraient, sur la base de l'agrément délivré et de la surveillance exercée par leur État membre d'origine, fournir des services déterminés ou établir des succursales dans d'autres États membres. À cette fin, elle s'efforçait d'harmoniser les conditions initiales d'agrément et d'exercice applicables aux entreprises d'investissement, y compris les règles de conduite. Elle prévoyait aussi l'harmonisation de certaines règles afférentes au fonctionnement des marchés réglementés.
(2) Depuis quelques années, les investisseurs font davantage appel aux marchés financiers, où ils trouvent un éventail élargi de services et d'instruments, dont la complexité s'est accrue. Cette évolution justifie une extension du cadre juridique communautaire, qui doit englober toutes les activités offertes aux investisseurs. À cette fin, il convient d'atteindre le degré d'harmonisation nécessaire pour offrir aux investisseurs un niveau élevé de protection et pour permettre aux entreprises d'investissement de fournir leurs services dans toute la Communauté, qui constitue un marché unique, sur la base de la surveillance exercée dans l'État membre d'origine. En conséquence, la directive 93/22/CEE devrait être remplacée par une nouvelle directive.
(3) Étant donné que les investisseurs s'appuient de plus en plus sur des recommandations personnalisées, il convient d'ajouter le conseil en investissement au nombre des services d'investissement requérant un agrément.
(4) Il convient d'inclure dans la liste des instruments financiers certains contrats dérivés sur matières premières et d'autres constitués et négociés d'une manière telle qu'elle appelle une approche réglementaire comparable à celle applicable aux instruments financiers classiques.
(5) Il est nécessaire d'instaurer un cadre réglementaire global régissant l'exécution des transactions sur instruments financiers, quelles que soient les méthodes de négociation utilisées à cette fin, afin de garantir une grande qualité d'exécution aux opérations des investisseurs et de préserver l'intégrité et l'efficacité globale du système financier. Il convient donc d'arrêter un cadre réglementaire cohérent et ajusté au risque, applicable aux principaux types de systèmes d'exécution des ordres actuellement en activité sur la place financière européenne. Pour cela, il est indispensable de reconnaître l'émergence, parallèlement aux marchés réglementés, d'une nouvelle génération de systèmes de négociation organisée, qui doivent être soumis à certaines obligations tendant à préserver le fonctionnement efficace et ordonné des marchés financiers. Aux fins d'équilibrer le cadre réglementaire, il convient enfin d'y inclure un nouveau service d'investissement, afférent à l'exploitation d'un MTF.
(6) Les notions de "marché réglementé" et de "MTF" devraient être définies, et ces définitions devraient être étroitement alignées l'une sur l'autre, pour qu'il apparaisse qu'elles recouvrent les mêmes fonctions de négociation organisée. Elles devraient exclure les systèmes bilatéraux dans le cadre desquels une entreprise d'investissement intervient, pour chaque négociation pour compte propre et non en tant qu'intermédiaire, sans assumer de risque, entre l'acheteur et le vendeur. Le terme "systèmes" englobe tous les marchés qui se composent d'un ensemble de règles et d'une plate-forme de négociation, ainsi que ceux dont le fonctionnement repose uniquement sur un ensemble de règles. Les marchés réglementés et les MTF ne sont pas tenus de gérer un système "technique" pour la confrontation des ordres. Un marché qui se compose uniquement d'un ensemble de règles régissant les aspects liés à l'admission des membres, à l'admission des instruments aux négociations, aux négociations entre les membres, à la notification des transactions et, le cas échéant, aux obligations de transparence, est un marché réglementé ou un MTF au sens de la présente directive et les transactions conclues sous l'empire de ces règles sont réputées conclues en vertu d'un système de marché réglementé ou d'un MTF. L'expression "intérêts acheteurs et vendeurs" doit s'entendre au sens large, comme incluant les ordres, prix et indications d'intérêt. La condition selon laquelle les intérêts sont mis en présence dans le système selon des règles non discrétionnaires établies par l'opérateur du système implique que cette rencontre s'effectue dans le cadre des règles du système ou de ses protocoles ou procédures opérationnelles internes (y compris les procédures informatiques). Par "règles non discrétionnaires", on entend que ces règles ne laissent à l'entreprise d'investissement qui exploite le système aucune marge d'intervention discrétionnaire sur l'interaction des intérêts exprimés. Les définitions exigent que ces intérêts soient mis en présence de telle sorte que leur rencontre aboutisse à un contrat, dont l'exécution a lieu conformément aux règles du système ou à ses protocoles ou procédures opérationnelles internes.
(7) La présente directive vise à couvrir les entreprises dont l'occupation ou l'activité habituelle consiste à fournir des services d'investissement et/ou à exercer des activités d'investissement, à titre professionnel. Il convient, dès lors, d'exclure de son champ d'application toute personne dont l'activité professionnelle est d'une autre nature.
(8) Les personnes qui administrent leurs propres actifs et les entreprises qui ne fournissent aucun service d'investissement et/ou n'exercent aucune activité d'investissement autres que la négociation pour compte propre, à moins qu'elles ne soient teneurs de marché ou qu'elles ne négocient pour compte propre de façon organisée, fréquente et systématique en dehors d'un marché réglementé ou d'un MTF, en fournissant un système accessible à des tiers afin d'entrer en négociation avec eux, ne devraient pas entrer dans le champ d'application de la présente directive.
(9) Lorsque le texte comporte le terme "personne(s)", celui-ci devrait être compris comme visant tant les personnes physiques que les personnes morales.
(10) Il y a lieu d'exclure les entreprises d'assurance dont les activités font l'objet d'une surveillance appropriée par des autorités compétentes en matière de contrôle prudentiel et qui relèvent de la directive 64/225/CEE du Conseil du 25 février 1964 visant à supprimer en matière de réassurance et de rétrocession les restrictions à la liberté d'établissement et à la libre prestation des services(6), de la première directive 73/239/CEE du Conseil du 24 juillet 1973 portant coordination des dispositions législatives, réglementaires et administratives concernant l'accès à l'activité de l'assurance directe autre que l'assurance sur la vie, et son exercice(7) ainsi que de la directive 2002/83/CE du Parlement européen et du Conseil du 5 novembre 2002 concernant l'assurance directe sur la vie(8).
(11) Les personnes qui ne fournissent pas de services à des tiers, mais dont l'activité consiste à fournir des services d'investissement exclusivement à leur entreprise mère, à leurs filiales ou à une autre filiale de leur entreprise mère, ne devraient pas être couvertes par la présente directive.
(12) Les personnes qui ne fournissent des services d'investissement qu'à titre accessoire dans le cadre de leur activité professionnelle devraient aussi être exclues du champ d'application de la présente directive, à condition que cette activité professionnelle soit réglementée et que la réglementation pertinente n'exclue pas la fourniture, à titre accessoire, de services d'investissement.
(13) Les personnes qui fournissent des services d'investissement consistant exclusivement à gérer un système de participation des travailleurs et qui, à ce titre, ne fournissent pas de services d'investissement à des tiers ne sont pas visées par les dispositions de la présente directive.
(14) Il y a lieu d'exclure du champ d'application de la présente directive les banques centrales et autres organismes à vocation similaire ainsi que les organismes publics chargés de la gestion de la dette publique ou intervenant dans ladite gestion - notion englobant le placement de la dette - à l'exception des organismes partiellement ou totalement détenus par l'État, dont la mission est commerciale ou liée à des prises de participation.
(15) Il y a lieu d'exclure du champ d'application de la présente directive les organismes de placement collectif et les fonds de pension, qu'ils soient ou non coordonnés au niveau communautaire, ainsi que les dépositaires et gestionnaires de tels organismes, dans la mesure où ils sont soumis à une réglementation spécifique directement adaptée à leurs activités.
(16) Afin de bénéficier des exemptions prévues par la présente directive, la personne concernée devrait en permanence remplir les conditions qui y sont liées. En particulier, si une personne fournit des services d'investissement ou exerce des activités d'investissement et est exemptée des mesures prévues par la présente directive parce que ces services ou activités, considérés au niveau du groupe, sont accessoires par rapport à son activité principale, elle ne devrait plus être exemptée si la fourniture desdits services ou l'exercice desdites activités cessaient d'être accessoires par rapport à son activité principale.
(17) Les personnes qui fournissent des services d'investissement et/ou exercent des activités d'investissement couverts par la présente directive devraient être soumises à un agrément délivré par leur État membre d'origine aux fins d'assurer la protection des investisseurs et la stabilité du système financier.
(18) Les établissements de crédit qui sont agréés en vertu de la directive 2000/12/CE du Parlement européen et du Conseil du 20 mars 2000 concernant l'accès à l'activité des établissements de crédit et son exercice(9), ne devraient pas avoir besoin d'un autre agrément en vertu de la présente directive pour fournir des services d'investissement ou exercer des activités de même nature. Lorsqu'un établissement de crédit décide de fournir de tels services ou d'exercer de telles activités, les autorités compétentes devraient s'assurer, avant d'accorder l'agrément, qu'il respecte les dispositions pertinentes de la présente directive.
(19) Si une entreprise d'investissement fournit ponctuellement un ou plusieurs services d'investissement ou exerce ponctuellement une ou plusieurs activités d'investissement non couverts par son agrément, elle ne devrait pas avoir besoin d'un agrément supplémentaire dans le cadre de la présente directive.
(20) Aux fins de la présente directive, l'activité de réception et de transmission d'ordres devrait également comprendre la mise en relation de deux ou plusieurs investisseurs permettant ainsi la réalisation d'une transaction entre ces investisseurs.
(21) Dans le contexte de la révision prochaine du cadre concernant l'adéquation des fonds propres dans l'accord de Bâle II, les États membres reconnaissent la nécessité de réexaminer si les entreprises d'investissement qui exécutent les ordres de leur client par achats et ventes simultanés effectués pour compte propre (matched principal) doivent être considérées comme agissant pour compte propre et donc soumises à des exigences réglementaires supplémentaires en matière de fonds propres.
(22) Les principes de la reconnaissance mutuelle et de la surveillance exercée par l'État membre d'origine exigent que les autorités compétentes des États membres ne devraient pas octroyer l'agrément, ou devraient le retirer, lorsque des éléments tels que le contenu du programme d'activité, l'implantation géographique ou les activités effectivement exercées indiquent, de manière évidente, que l'entreprise d'investissement a opté pour le système juridique d'un État membre afin de se soustraire aux normes plus strictes en vigueur dans un autre État membre sur le territoire duquel elle entend exercer ou exerce la majeure partie de ses activités. Une entreprise d'investissement qui est une personne morale devrait être agréée dans l'État membre où se trouve son siège statutaire. Une entreprise d'investissement qui n'est pas une personne morale devrait être agréée dans l'État membre où est située son administration centrale. Par ailleurs, les États membres devraient exiger que l'administration centrale d'une entreprise d'investissement soit toujours située dans son État membre d'origine et qu'elle y opère de manière effective.
(23) Une entreprise d'investissement agréée dans son État membre d'origine devrait être autorisée à fournir des services d'investissement ou à exercer des activités d'investissement dans toute la Communauté sans avoir à demander un agrément distinct de l'autorité compétente de l'État membre dans lequel elle souhaite fournir de tels services ou exercer de telles activités.
(24) Les entreprises d'investissement qui sont dispensées de certaines obligations prévues par la directive 93/6/CEE du Conseil du 15 mars 1993 sur l'adéquation des fonds propres des entreprises d'investissement et des établissements de crédit(10) sont tenues soit de détenir un montant minimal en capital, soit de contracter une assurance de responsabilité civile professionnelle, soit à une combinaison de ces deux obligations. Toute adaptation des montants de cette assurance devrait tenir compte de la révision effectuée dans le cadre de la directive 2002/92/CE du 9 décembre 2002 du Parlement européen et du Conseil sur l'intermédiation en assurance.(11) Ce régime particulier en matière d'adéquation des fonds propres devrait être sans préjudice de toute décision afférente au traitement qu'il conviendra d'appliquer aux entreprises concernées au titre de révisions futures de la législation communautaire sur l'adéquation des fonds propres.
(25) Comme le champ d'application de la réglementation prudentielle devrait être limité aux seules entités représentant un risque de contrepartie pour les autres participants du marché du fait qu'elles gèrent un portefeuille de négociation à titre professionnel, il convient d'en exclure non seulement les entités qui négocient des instruments financiers pour compte propre, y compris les instruments dérivés sur matières premières relevant de la présente directive, mais aussi celles qui fournissent, à titre accessoire au niveau du groupe, des services d'investissement concernant ces instruments dérivés aux clients de leur activité principale, à condition que cette activité principale ne consiste pas en la fourniture de services d'investissement au sens de la présente directive.
(26) Afin de protéger les droits de propriété et les droits analogues d'un investisseur sur les valeurs mobilières ainsi que ses droits sur les fonds confiés à une entreprise, il convient de distinguer ces droits de ceux de l'entreprise en question. Ce principe ne devrait toutefois pas empêcher une entreprise d'opérer en son propre nom mais pour le compte d'un investisseur, lorsque la nature même de l'opération le requiert et que l'investisseur y consent, par exemple en procédant au prêt de titres.
(27) Lorsque, conformément à la législation communautaire et notamment à la directive 2002/47/CE du Parlement européen et du Conseil du 6 juin 2002 concernant les contrats de garantie financière(12) un client transfère la pleine propriété d'instruments financiers ou de fonds à une entreprise d'investissement à titre de sûretés d'obligations présentes ou futures, qu'elles soient réelles, conditionnelles ou potentielles, ou en vue de les garantir d'une autre manière, il y a également lieu de considérer que ces instruments ou fonds ne devraient plus appartenir au client.
(28) Les succursales d'entreprises d'investissement déjà agréées dans des pays tiers devraient pouvoir continuer à bénéficier des procédures d'agrément en vigueur dans la Communauté. Par contre, ces succursales ne devraient pas jouir de la libre prestation de services prévue à l'article 49, deuxième alinéa, du traité ni de la liberté d'établissement dans un État membre autre que celui où elles sont établies. Dans les cas où la Communauté n'est liée par aucune obligation bilatérale ou multilatérale, il convient de prévoir une procédure visant à assurer que les entreprises d'investissement communautaires bénéficient de l'équivalence de traitement dans les pays tiers concernés.
(29) L'élargissement de la palette des activités exercées simultanément par nombre d'entreprises d'investissement a multiplié les sources de conflits potentiels entre ces différentes activités et les intérêts des clients. Il est donc nécessaire de prévoir des règles visant à éviter que ces conflits ne lèsent lesdits intérêts.
(30) Un service devrait être considéré comme fourni à l'initiative d'un client, à moins que celui-ci n'en fasse la demande à la suite d'une communication personnalisée qui lui a été transmise par l'entreprise ou en son nom et qui l'invite ou tente de l'inviter à s'intéresser à un instrument financier ou à une transaction donné. Un service peut être considéré comme fourni à l'initiative du client même si celui-ci en fait la demande à la suite d'une quelconque communication contenant une promotion ou une offre portant sur des instruments financiers, faite par tout moyen et qui, de par sa nature même, a un caractère général et s'adresse au public ou à un groupe ou une catégorie plus large de clients ou de clients potentiels.
(31) L'un des objectifs de la présente directive est de protéger les investisseurs. Les mesures destinées à protéger les investisseurs doivent être adaptées aux particularités de chaque catégorie d'investisseurs (clients de détail, professionnels et contreparties).
(32) Par dérogation au principe selon lequel l'État membre d'origine délivre l'agrément, exerce la surveillance et assume le contrôle du respect des obligations prévues aux fins de l'exploitation d'une succursale, il convient de confier à l'autorité compétente de l'État membre d'accueil de la succursale la responsabilité de contrôler le respect de certaines obligations prévues à la présente directive pour toute opération effectuée par une succursale sur le territoire de l'État membre où elle est établie; cette dernière autorité est, en effet, la plus proche de la succursale et, partant, la mieux placée pour détecter et faire cesser des infractions aux règles applicables aux opérations effectuées par celle-ci.
(33) Il est nécessaire d'imposer aux entreprises d'investissement une obligation effective d'exécution au mieux, afin d'assurer qu'elles exécutent les ordres des clients dans les conditions qui leur sont les plus favorables. Cela devrait valoir pour les entreprises d'investissement tenues à des obligations contractuelles ou à des obligations d'intermédiaire envers leurs clients.
(34) Une concurrence équitable nécessite que les participants au marché et les investisseurs soient en mesure de comparer les prix que les systèmes de négociation (c'est-à-dire les marchés réglementés, les MTF et les intermédiaires) sont tenus de publier. À cette fin, il est recommandé que les États membres éliminent tout obstacle susceptible d'entraver la consolidation des informations pertinentes au niveau européen, ainsi que leur publication.
(35) Lorsqu'elle établit la relation commerciale avec le client ou le client potentiel, l'entreprise d'investissement devrait pouvoir en même temps lui demander de donner son accord à la politique d'exécution ainsi qu'à la possibilité que les ordres soient exécutés en dehors d'un marché réglementé ou d'un MTF.
(36) Les personnes fournissant des services d'investissement pour le compte de plusieurs entreprises d'investissement ne devraient pas être considérées comme des agents liés, mais comme des entreprises d'investissement lorsqu'elles relèvent de la définition prévue à la présente directive, à l'exception de certaines personnes qui peuvent être exemptées.
(37) La présente directive ne doit pas porter atteinte au droit des agents liés d'entreprendre des activités couvertes par d'autres directives ou des activités connexes portant sur des services ou des produits financiers qui ne sont pas visés par la présente directive, y compris pour le compte d'entités d'un groupe financier auquel ils appartiennent.
(38) Les conditions d'exercice des activités ayant lieu en dehors des locaux de l'entreprise d'investissement (le "démarchage et colportage") ne devraient pas être couvertes par la présente directive.
(39) Les autorités compétentes des États membres ne devraient pas accorder l'immatriculation ou devraient la supprimer lorsque les activités effectivement exercées indiquent clairement qu'un agent lié a opté pour le système juridique d'un État membre dans le but d'échapper aux normes plus strictes en vigueur dans un autre État membre sur le territoire duquel cet agent lié a l'intention d'exercer ou exerce effectivement la plus grande partie de ses activités.
(40) Aux fins de la présente directive, les contreparties éligibles devraient être considérées comme agissant en qualité de clients.
(41) Afin que les règles de conduite (y compris les règles concernant l'exécution au mieux et le traitement des ordres des clients) s'appliquent aux investisseurs qui ont le plus grand besoin de la protection qu'elles procurent, et compte tenu de pratiques de marché bien établies dans la Communauté, il convient de préciser qu'il pourra être dérogé auxdites règles de conduite dans le cas de transactions conclues ou suscitées avec les contreparties éligibles.
(42) En ce qui concerne les transactions exécutées entre contreparties éligibles, l'obligation de divulguer des ordres à cours limité ne devrait s'appliquer que lorsque la contrepartie envoie explicitement un ordre à cours limité à une entreprise d'investissement en vue de son exécution.
(43) Les États membres protègent le droit à la vie privée des personnes physiques à l'égard du traitement des données à caractère personnel conformément à la directive 95/46/CE du Parlement européen et du Conseil du 24 octobre 1995 relative à la protection des personnes physiques à l'égard du traitement des données à caractère personnel et à la libre circulation de ces données(13).
(44) Dans le double objectif de protéger les investisseurs et d'assurer le bon fonctionnement des marchés des valeurs mobilières, il convient de garantir la transparence des transactions et de veiller à ce que les règles prévues à cet effet s'appliquent aux entreprises d'investissement lorsqu'elles opèrent sur ces marchés. Pour permettre aux investisseurs ou aux participants au marché d'évaluer, à tout moment, les conditions d'une transaction sur actions qu'ils envisagent et de vérifier, a posteriori, les modalités selon lesquelles elle a été exécutée, des règles communes devraient être fixées en ce qui concerne la publication des détails afférents aux transactions sur actions déjà effectuées et la divulgation des détails concernant les possibilités actuelles de transactions sur actions. Ces règles sont nécessaires pour garantir l'intégration réelle des marchés nationaux des actions, pour renforcer l'efficacité du processus global de formation des prix de ces instruments et pour favoriser le respect effectif des obligations d'exécution au mieux. La réalisation de ces objectifs suppose la mise en place d'un régime global de transparence applicable à toutes les transactions en actions, qu'elles soient exécutées par une entreprise d'investissement sur une base bilatérale ou par l'intermédiaire d'un marché réglementé ou d'un MTF. L'obligation faite aux entreprises d'investissement en vertu de la présente directive d'afficher un prix acheteur et vendeur et d'exécuter un ordre au prix affiché n'exempte pas les entreprises d'investissement de l'obligation d'acheminer un ordre vers un autre système d'exécution dès lors que l'internalisation serait de nature à empêcher l'entreprise de satisfaire aux obligations d'exécution au mieux.
(45) Les États membres devraient aussi pouvoir appliquer l'obligation de déclarer les transactions prévue par la présente directive à des instruments financiers qui ne sont pas admis à la négociation sur un marché réglementé.
(46) Un État membre peut décider d'appliquer les exigences de transparence avant et après négociation prévues par la présente directive à des instruments financiers autres que les actions. Dans ce cas, lesdites exigences devraient s'appliquer à toutes les entreprises d'investissement dont cet État membre est l'État membre d'origine pour les opérations réalisées à l'intérieur de son territoire et les opérations transfrontalières, en application de la libre prestation des services. Ces exigences devraient également s'appliquer aux opérations réalisées à l'intérieur du territoire de l'État membre en question par les succursales, établies sur son territoire, d'entreprises d'investissement agréées dans un autre État membre.
(47) Les entreprises d'investissement devraient disposer des mêmes possibilités de devenir membres des marchés réglementés ou d'avoir accès à ces marchés dans toute la Communauté. Quels que soient les modes d'organisation des transactions en vigueur dans les États membres, il importe d'abolir les limitations techniques et juridiques à l'accès aux marchés réglementés.
(48) Pour faciliter le dénouement des transactions transfrontalières, il convient de prévoir que les entreprises d'investissement puissent accéder aux systèmes de compensation et de règlement dans toute la Communauté, que la transaction en question ait ou non été conclue sur un marché réglementé de l'État membre concerné. Les entreprises d'investissement qui souhaitent adhérer directement aux systèmes de règlement d'autres États membres devraient se conformer aux exigences opérationnelles et commerciales conditionnant la qualité de membre, ainsi qu'aux mesures prudentielles visant à préserver le fonctionnement harmonieux et ordonné des marchés financiers.
(49) L'agrément relatif à l'exploitation d'un marché réglementé devrait couvrir toute activité ayant directement trait à l'affichage, au traitement, à l'exécution, à la confirmation et à la notification des ordres, à partir du moment où ils sont reçus par le marché réglementé et jusqu'au moment où ils sont transmis pour dénouement subséquent, ainsi que toute activité afférente à l'admission d'instruments financiers à la négociation. Il devrait également couvrir les transactions conclues par l'intermédiaire de teneurs de marché auxquels le marché réglementé fait appel, lorsque ces transactions s'effectuent dans le cadre de ses systèmes et conformément aux règles qui les régissent. Les transactions conclues par des membres ou des participants du marché réglementé ou du MTF ne doivent pas toutes être considérées comme ayant été effectuées dans le cadre des systèmes d'un marché réglementé ou d'un MTF. Les transactions que des membres ou des participants concluent bilatéralement et qui ne répondent pas à toutes les obligations fixées pour un marché réglementé ou un MTF au titre de la présente directive devraient être considérées comme des transactions conclues en dehors d'un marché réglementé ou d'un MTF en vue de la définition des internaliseurs systématiques. En pareil cas, l'obligation pour les entreprises d'investissement de rendre publics leurs prix fermes devrait s'appliquer si les conditions établies par la présente directive sont remplies.
(50) Les internalisateurs systématiques pourraient décider de donner accès à leurs prix uniquement à leurs clients de détail, ou bien uniquement à leurs clients professionnels ou aux deux. Ils ne devraient pas être autorisés à exercer une discrimination à l'intérieur de ces catégories de clients.
(51) L'article 27 n'oblige pas les internalisateurs systématiques à publier des prix fermes pour des transactions supérieures à la taille normale de marché.
(52) Lorsqu'une entreprise d'investissement est un internalisateur systématique à la fois en actions et en autres instruments financiers, l'obligation d'afficher un prix ne devrait s'appliquer qu'aux actions, sans préjudice du considérant 46.
(53) La présente directive n'a pas pour objet de requérir l'application de règles de transparence avant négociation aux transactions de gré à gré (OTC), lesquelles, par nature, sont ponctuelles et irrégulières et s'effectuent avec des contreparties en gros et font en outre partie d'une relation commerciale qui se caractérise elle-même par des transactions dépassant la taille normale de marché et s'effectuant en dehors des systèmes habituellement utilisés par l'entreprise concernée pour mener son activité d'internalisateur systématique.
(54) La taille normale de marché pour une catégorie d'actions ne devrait pas être notablement disproportionnée par rapport à n'importe quelle action appartenant à cette catégorie.
(55) La version révisée de la directive 93/6/CEE devrait fixer les exigences minimales de capital auxquelles les marchés réglementés doivent satisfaire pour pouvoir être agréés, en tenant compte de la nature spécifique des risques associés à ces marchés.
(56) Les exploitants d'un marché réglementé devraient aussi pouvoir exploiter un MTF conformément aux dispositions pertinentes de la présente directive.
(57) Les dispositions de la présente directive relatives à l'admission d'instruments à la négociation conformément aux règles appliquées par un marché réglementé devraient être sans préjudice de l'application de la directive 2001/34/CE du Parlement européen et du Conseil du 28 mai 2001 concernant l'admission de valeurs mobilières à la cote officielle et l'information à publier sur ces valeurs(14). Un marché réglementé ne devrait pas être empêché d'appliquer des exigences plus strictes que celles prévues dans la présente directive aux émetteurs de valeurs mobilières ou d'instruments dont il envisage l'admission à la négociation.
(58) Les États membres devraient pouvoir charger plusieurs autorités compétentes de faire appliquer le large éventail d'obligations prévues dans la présente directive. Ces autorités devraient avoir un caractère public, propre à garantir leur indépendance par rapport aux opérateurs économiques et à éviter les conflits d'intérêts. Les États membres devraient garantir un financement approprié de l'autorité compétente, conformément à leur droit national. La désignation d'autorités publiques ne devrait pas empêcher la délégation de fonctions, sous la responsabilité de l'autorité compétente.
(59) Les informations confidentielles reçues par le point de contact d'un État membre par l'intermédiaire du point de contact d'un autre État membre ne devraient pas être traitées comme s'il s'agissait d'informations à caractère purement national.
(60) Il est nécessaire de faire converger davantage les pouvoirs dont disposent les autorités compétentes, en vue de tendre vers une intensité équivalente de l'exécution des règles à l'intérieur du marché financier intégré. Un socle minimum commun de pouvoirs, assorti des ressources appropriées, devrait garantir l'efficacité de la surveillance.
(61) Afin de protéger les clients et sans préjudice du droit de ceux-ci de porter leur litige devant les tribunaux, il convient que les États membres encouragent les organismes publics ou privés chargés de résoudre ces litiges par voie extrajudiciaire à coopérer aux fins de la résolution des litiges transfrontaliers, compte tenu de la recommandation 98/257/CE de la Commission du 30 mars 1998 concernant les principes applicables aux organes responsables pour la résolution extrajudiciaire des litiges de consommation(15). Lorsqu'ils appliquent les dispositions relatives aux procédures extrajudiciaires de réclamation et de recours, les États membres devraient être encouragés à utiliser les mécanismes de coopération transfrontalière existants, notamment le réseau de recours en matière de services financiers FIN-Net (Financial Services Complaints Network).
(62) Tout échange ou toute transmission d'informations entre les autorités compétentes ou d'autres autorités, organismes ou personnes doit se conformer aux règles concernant le transfert de données à caractère personnel vers des pays tiers visées à la directive 95/46/CE.
(63) Il est nécessaire de renforcer les dispositions concernant l'échange d'informations entre les autorités compétentes des différents États membres ainsi que les obligations réciproques de ces autorités en matière d'assistance et de coopération. Dans un contexte d'activité transfrontalière croissante, les autorités compétentes devraient se fournir mutuellement les informations nécessaires à l'exercice de leurs fonctions, de manière à garantir l'application effective de la présente directive, y compris lorsqu'une infraction ou une suspicion d'infraction peut être du ressort des autorités compétentes de plusieurs États membres. Dans cet échange d'informations, le secret professionnel s'impose toutefois, pour assurer la transmission sans heurts desdites informations ainsi que la protection des droits des personnes concernées.
(64) Lors de sa session du 17 juillet 2000, le Conseil a institué le Comité des Sages sur la régulation des marchés européens de valeurs mobilières. Dans son rapport final, ce comité proposait l'introduction de nouvelles techniques législatives, fondées sur une approche à quatre niveaux: principes essentiels, mesures d'exécution, coopération et contrôle de la mise en oeuvre. Au niveau 1, la directive devrait se limiter à énoncer de grands principes généraux; au niveau 2, les mesures techniques d'exécution devraient être adoptées par la Commission, assistée d'un comité.
(65) La résolution du Conseil européen de Stockholm du 23 mars 2001 a avalisé le rapport final du Comité des sages, et notamment sa proposition d'approche à quatre niveaux, en vue de rendre plus efficace et transparent le processus d'élaboration de la législation communautaire dans le domaine des valeurs mobilières.
(66) Selon le Conseil européen de Stockholm, les mesures d'exécution de niveau 2 devraient servir plus fréquemment, afin de garantir l'actualisation des dispositions techniques par rapport à l'évolution des marchés et des pratiques en matière de surveillance, et il conviendrait de fixer des dates limites pour toutes les étapes des travaux relatifs au niveau 2.
(67) La résolution adoptée par le Parlement européen le 5 février 2002 sur la mise en oeuvre de la législation dans le cadre des services financiers a également avalisé le rapport final du Comité des sages, sur la base de la déclaration solennelle faite le même jour par la Commission devant le Parlement et de la lettre adressée, le 2 octobre 2001, par le commissaire chargé du marché intérieur au président de la commission économique et monétaire du Parlement au sujet des garanties qui seraient fournies à ce dernier quant à son rôle dans ce processus.
(68) Les mesures nécessaires à la mise en oeuvre de la présente directive devraient être adoptées conformément à la décision 1999/468/CE du Conseil du 28 juin 1999 fixant les modalités de l'exercice des compétences d'exécution conférées à la Commission(16).
(69) Le Parlement européen devrait disposer d'un délai de trois mois, à compter de la soumission du premier projet de mesures d'exécution, pour les examiner et rendre son avis. Cependant, dans des cas d'urgence dûment justifiés, ce délai pourrait être raccourci. Si, au cours de cette période, une résolution était adoptée par le Parlement européen, la Commission devrait réexaminer son projet.
(70) Afin de tenir compte de l'évolution ultérieure des marchés financiers, la Commission devrait présenter au Parlement européen et au Conseil un rapport sur l'application des dispositions concernant l'assurance de la responsabilité civile professionnelle, le champ d'application des règles en matière de transparence et la possibilité d'agréer comme entreprises d'investissement les négociants spécialisés en instruments dérivés sur matières premières.
(71) L'objectif qui consiste à créer un marché financier intégré où les investisseurs jouissent d'une protection suffisante et où l'efficacité et l'intégrité du marché au sens général sont préservées requiert de fixer des règles communes applicables aux entreprises d'investissement où qu'elles aient été agréées dans la Communauté et régissant le fonctionnement des marchés réglementés et des autres systèmes de négociation, de façon à éviter que l'opacité d'un seul marché ou un dysfonctionnement de celui-ci ne compromette le fonctionnement efficace du système financier européen dans son ensemble. Étant donné que cet objectif peut être mieux réalisé au niveau communautaire, la Communauté peut arrêter des mesures conformément au principe de subsidiarité énoncé à l'article 5 du traité. Conformément au principe de proportionnalité énoncé dans ledit article, la présente directive n'excède pas ce qui est nécessaire pour atteindre cet objectif,
ONT ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DIRECTIVE:
TITRE PREMIER
DÉFINITIONS ET CHAMP D'APPLICATION
Article premier
Champ d'application
1. La présente directive s'applique aux entreprises d'investissement et aux marchés réglementés.
2. Les dispositions suivantes s'appliquent également aux établissements de crédit agréés en vertu de la directive 2000/12/CE lorsqu'ils fournissent un ou plusieurs services d'investissement et/ou exercent une ou plusieurs activités d'investissement:
- l'article 2, paragraphe 2, et les articles 11, 13 et 14;
- le chapitre II du titre II, à l'exclusion de l'article 23, paragraphe 2, deuxième alinéa;
- le chapitre III du titre II, à l'exclusion des articles 31, paragraphes 2 à 4, et 32, paragraphes 2 à 6 et paragraphes 8 et 9;
- les articles 48 à 53, 57, 61 et 62, et
- l'article 71, paragraphe 1.
Article 2
Exemptions
1. La présente directive ne s'applique pas:
a) aux entreprises d'assurance au sens de l'article 1er de la directive 73/239/CEE ou de l'article 1er de la directive 2002/83/CE ni aux entreprises exerçant les activités de réassurance et de rétrocession visées à la directive 64/225/CEE;
b) aux personnes qui fournissent des services d'investissement exclusivement à leur entreprise mère, à leurs filiales ou à d'autres filiales de leur entreprise mère;
c) aux personnes qui fournissent un service d'investissement à titre accessoire dans le cadre d'une activité professionnelle, dès lors que celle-ci est régie par des dispositions législatives ou réglementaires ou par un code déontologique qui n'exclut pas la fourniture de ce service;
d) aux personnes qui ne fournissent aucun service ou activité d'investissement autre que la négociation pour son propre compte à moins qu'elles ne soient teneurs de marché ou qu'elles ne négocient pour compte propre de façon organisée, fréquente et systématique en dehors d'un marché réglementé ou d'un MTF, en fournissant un système accessible à des tiers afin d'entrer en négociation avec eux;
e) aux personnes dont les services d'investissement consistent exclusivement en la gestion d'un système de participation des travailleurs;
f) aux personnes dont les services d'investissement ne consistent qu'en la gestion d'un système de participation des travailleurs et en la fourniture de services d'investissement exclusivement à leur entreprise mère, à leurs filiales ou à d'autres filiales de leur entreprise mère;
g) aux membres du système européen de banques centrales, aux autres organismes nationaux à vocation similaire, ni aux autres organismes publics chargés de la gestion de la dette publique ou intervenant dans cette gestion;
h) aux organismes de placement collectif et aux fonds de retraite, qu'ils soient ou non coordonnés au niveau communautaire, ni aux dépositaires et gestionnaires de ces organismes;
i) aux personnes négociant des instruments financiers pour compte propre ou fournissant des services d'investissement concernant des instruments dérivés sur matières premières ou des contrats dérivés visés à la section C, point 10, de l'annexe I aux clients de leur activité principale à condition que ces prestations soient accessoires par rapport à leur activité principale, lorsque cette activité principale est considérée au niveau du groupe, et qu'elle ne consiste pas en la fourniture de services d'investissement au sens de la présente directive ou de services bancaires au sens de la directive 2000/12/CE;
j) aux personnes fournissant des conseils en investissement dans le cadre de l'exercice d'une autre activité professionnelle qui n'est pas visée par la présente directive à condition que la fourniture de tels conseils ne soit pas spécifiquement rémunérée;
k) aux personnes dont l'activité principale consiste à négocier pour compte propre des matières premières et/ou des instruments dérivés sur ces matières. La présente exception ne s'applique pas lorsque les personnes qui négocient pour compte propre des matières premières et/ou des instruments dérivés sur matières premières font partie d'un groupe dont l'activité principale est la fourniture de services d'investissement au sens de la présente directive ou de services bancaires conformément à la directive 2000/12/CE;
l) aux entreprises dont les services et/ou activités d'investissement consistent exclusivement à négocier pour compte propre sur des marchés d'instruments financiers à terme ou d'options ou d'autres marchés dérivés et sur des marchés au comptant uniquement aux seules fins de couvrir des positions sur des marchés dérivés, ou qui négocient ou assurent la formation des prix pour le compte d'autres membres de ces marchés et sont alors couvertes par la garantie d'un membre compensateur de ceux-ci, lorsque la responsabilité des contrats conclus par ces entreprises est assumée par un tel membre compensateur de ces mêmes marchés;
m) aux associations créées par des fonds de retraite danois et finlandais dans le seul but de leur faire gérer les actifs des fonds de retraite affiliés;
n) aux "agenti di cambio", dont les activités et les fonctions sont régies par l'article 201 du décret législatif italien n° 58 du 24 février 1998.
2. Les droits conférés par la présente directive ne s'étendent pas à la fourniture de services en qualité de contrepartie dans les transactions effectuées par des organismes publics chargés de la gestion de la dette publique ou par des membres du système européen de banques centrales, dans le cadre des tâches qui leur sont assignées par le traité et par les statuts du système européen de banques centrales et de la Banque centrale européenne ou de fonctions équivalentes en vertu de dispositions nationales.
3. Afin de tenir compte de l'évolution des marchés financiers et d'assurer l'application uniforme de la présente directive, la Commission peut, conformément à la procédure visée à l'article 64, paragraphe 2, en ce qui concerne les exemptions prévues au paragraphe 1, points c), i) et k), définir les critères permettant de déterminer si une activité doit être considérée comme accessoire par rapport à l'activité principale au niveau du groupe et si une activité est exercée à titre accessoire.
Article 3
Exemptions optionnelles
1. Les États membres peuvent choisir de ne pas appliquer la présente directive aux personnes dont ils sont l'État membre d'origine et qui:
- ne sont pas autorisées à détenir des fonds ou des titres de clients et qui, pour cette raison, ne risquent à aucun moment d'être débitrices vis-à-vis de ceux-ci, et
- ne sont pas autorisées à fournir des services d'investissement à l'exception de la réception et de la transmission des ordres concernant des valeurs mobilières et des parts d'organismes de placement collectif ainsi que la fourniture de conseil en investissement en liaison avec ces instruments financiers, et
- dans le cadre de la fourniture de ce service, sont autorisées à transmettre les ordres uniquement aux:
i) entreprises d'investissement agréées conformément à la présente directive;
ii) établissements de crédit agréés conformément à la directive 2000/12/CE;
iii) succursales d'entreprises d'investissement ou d'établissements de crédit qui sont agréées dans un pays tiers et sont soumises et satisfont aux règles prudentielles considérées par les autorités compétentes comme étant au moins aussi strictes que celles établies dans la présente directive, dans la directive 2000/12/CE ou dans la directive 93/6/CEE;
iv) organismes de placement collectif autorisés en vertu du droit d'un État membre à vendre des parts au public et aux gestionnaires de ces organismes;
v) sociétés d'investissement à capital fixe, définies à l'article 15, paragraphe 4, de la deuxième directive 77/91/CEE du Conseil du 13 décembre 1976 tendant à coordonner pour les rendre équivalentes les garanties qui sont exigées dans les États membres des sociétés au sens de l'article 58, deuxième alinéa, du traité, en vue de la protection des intérêts tant des associés que des tiers, en ce qui concerne la constitution de la société anonyme ainsi que le maintien et les modifications de son capital(17), dont les titres sont cotés ou négociés sur le marché réglementé d'un État membre;
à condition que les activités de ces personnes soient réglementées au niveau national.
2. Les personnes qui sont exclues du champ d'application de la présente directive en vertu du paragraphe 1 ne bénéficient pas de la liberté de fournir des services et/ou d'exercer des activités ni de celle d'établir des succursales conformément aux articles 31 et 32 respectivement.
Article 4
Définitions
1. Aux fins de la présente directive, on entend par:
1) "entreprise d'investissement": toute personne morale dont l'occupation ou l'activité habituelle consiste à fournir un ou plusieurs services d'investissement à des tiers et/ou à exercer une ou plusieurs activités d'investissement à titre professionnel;
Les États membres peuvent inclure dans la définition des entreprises d'investissement des entreprises qui ne sont pas des personnes morales, sous réserve:
a) que leur statut juridique assure aux intérêts des tiers un niveau de protection équivalent à celui offert par une personne morale; et
b) qu'elles fassent l'objet d'une surveillance prudentielle équivalente et adaptée à leur forme juridique.
Toutefois, lorsqu'elle fournit des services impliquant la détention de fonds ou de valeurs mobilières appartenant à des tiers, une personne physique ne peut être considérée comme une entreprise d'investissement aux fins de la présente directive que si, sans préjudice des autres exigences fixées dans la présente directive et dans la directive 93/6/CEE, elle remplit les conditions suivantes:
a) les droits de propriété des tiers sur les instruments et les fonds sont sauvegardés, spécialement en cas d'insolvabilité de l'entreprise ou de ses propriétaires, de saisie, de compensation ou de toute autre action intentée par les créanciers de l'entreprise ou de ses propriétaires;
b) l'entreprise est soumise à des règles ayant pour objet la surveillance de sa solvabilité et de celle de ses propriétaires;
c) les comptes annuels de l'entreprise sont contrôlés par une ou plusieurs personnes habilitées, en vertu du droit national, au contrôle des comptes;
d) lorsque l'entreprise n'a qu'un seul propriétaire, celui-ci prend des dispositions pour assurer la protection des investisseurs en cas de cessation d'activité en raison de son décès, de son incapacité ou de toute autre situation similaire.
2) "services et activités d'investissement": tout service et toute activité répertoriés à la section A de l'annexe I et portant sur tout instrument visé à la section C de la même annexe;
La Commission détermine, conformément à la procédure visée à l'article 64, paragraphe 2:
- les contrats dérivés mentionnés à la section C, point 7, de l'annexe I qui présentent les caractéristiques d'autres instruments financiers dérivés, en tenant compte de ce que, notamment, ils sont compensés et réglés par l'intermédiaire d'organismes de compensation reconnus ou font l'objet d'appels de marge réguliers;
- les contrats dérivés mentionnés à la section C, point 10, de l'annexe I qui présentent les caractéristiques d'autres instruments financiers dérivés, en tenant compte de ce que, notamment, ils sont négociés sur un marché réglementé ou un MTF, sont compensés et réglés par l'intermédiaire d'organismes de compensation reconnus ou font l'objet d'appels de marge réguliers;
3) "service auxiliaire": tout service répertorié à la section B de l'annexe I;
4) "conseil en investissement": la fourniture de recommandations personnalisées à un client, soit à sa demande soit à l'initiative de l'entreprise d'investissement, en ce qui concerne une ou plusieurs transactions portant sur des instruments financiers;
5) "exécution d'ordres pour le compte de clients": le fait de conclure des accords d'achat ou de vente d'un ou de plusieurs instruments financiers pour le compte de clients;
6) "négociation pour compte propre": le fait de négocier en engageant ses propres capitaux un ou plusieurs instruments financiers en vue de conclure des transactions;
7) "internalisateur systématique": une entreprise d'investissement qui, de façon organisée, fréquente et systématique, négocie pour compte propre en exécutant les ordres des clients en dehors d'un marché réglementé ou d'un MTF;
8) "teneur de marché": une personne qui est présente de manière continue sur les marchés financiers pour négocier pour son propre compte et qui se porte acheteuse et vendeuse d'instruments financiers en engageant ses propres capitaux, à des prix fixés par elle;
9) "gestion de portefeuilles": la gestion discrétionnaire et individualisée de portefeuilles incluant un ou plusieurs instruments financiers, dans le cadre d'un mandat donné par le client;
10) "client": toute personne physique ou morale à qui une entreprise d'investissement fournit des services d'investissement et/ou des services auxiliaires;
11) "client professionnel": tout client respectant les critères prévus à l'annexe II;
12) "client de détail": un client qui n'est pas professionnel;
13) "opérateur de marché": une ou plusieurs personnes gérant et/ou exploitant l'activité d'un marché réglementé. L'opérateur de marché peut être le marché réglementé lui-même;
14) "marché réglementé": un système multilatéral, exploité et/ou géré par un opérateur de marché, qui assure ou facilite la rencontre - en son sein même et selon ses règles non discrétionnaires - de multiples intérêts acheteurs et vendeurs exprimés par des tiers pour des instruments financiers, d'une manière qui aboutisse à la conclusion de contrats portant sur des instruments financiers admis à la négociation dans le cadre de ses règles et/ou de ses systèmes, et qui est agréé et fonctionne régulièrement conformément aux dispositions du titre III;
15) "système multilatéral de négociation (MTF)": un système multilatéral, exploité par une entreprise d'investissement ou un opérateur de marché, qui assure la rencontre -- en son sein même et selon des règles non discrétionnaires - de multiples intérêts acheteurs et vendeurs exprimés par des tiers pour des instruments financiers, d'une manière qui aboutisse à la conclusion de contrats conformément aux dispositions du titre II;
16) "ordre à cours limité": l'ordre d'acheter ou de vendre un instrument financier à la limite de prix spécifiée ou plus avantageusement et pour une quantité précisée;
17) "instruments financiers": les instruments visés à la section C de l'annexe I;
18) "valeurs mobilières": les catégories de titres négociables sur le marché des capitaux (à l'exception des instruments de paiement), telles que:
a) les actions de sociétés et autres titres équivalents à des actions de sociétés, de sociétés de type partnership ou d'autres entités ainsi que les certificats représentatifs d'actions;
b) les obligations et les autres titres de créance, y compris les certificats d'actions concernant de tels titres;
c) toute autre valeur donnant le droit d'acquérir ou de vendre de telles valeurs ou donnant lieu à un règlement en espèces, fixé par référence à des valeurs mobilières, à une monnaie, à un taux d'intérêt ou rendement, aux matières premières ou à d'autres indices ou mesures;
19) "instruments du marché monétaire": les catégories d'instruments habituellement négociées sur le marché monétaire, telles que les bons du Trésor, les certificats de dépôt et les effets de commerce (à l'exclusion des instruments de paiement);
20) "État membre d'origine":
a) dans le cas d'une entreprise d'investissement:
i) s'il s'agit d'une personne physique, l'État membre où son administration centrale est située;
ii) s'il s'agit d'une personne morale, l'État membre où son siège statutaire est situé;
iii) si, conformément à son droit national, elle n'a pas de siège statutaire, l'État membre où son administration centrale est située;
b) dans le cas d'un marché réglementé: l'État membre dans lequel le marché réglementé est enregistré ou si, conformément à son droit national, il n'a pas de siège statutaire, l'État membre où son administration centrale est située;
21) "État membre d'accueil": l'État membre, autre que l'État membre d'origine, dans lequel une entreprise d'investissement a une succursale ou fournit des services et/ou exerce des activités ou l'État membre dans lequel un marché réglementé fournit les dispositifs utiles pour permettre aux membres ou participants établis dans ce dernier État membre d'accéder à distance à la négociation dans le cadre de son système;
22) "autorité compétente": l'autorité désignée par chaque État membre conformément à l'article 48, sauf indication contraire contenue dans la présente directive;
23) "établissements de crédit": les établissements de crédit au sens de la directive 2000/12/CE;
24) "sociétés de gestion d'OPCVM": les sociétés de gestion au sens de la directive 85/611/CEE du Conseil du 20 décembre 1985 portant coordination des dispositions législatives, réglementaires et administratives concernant certains organismes de placement collectif en valeurs mobilières (OPCVM)(18);
25) "agent lié": toute personne physique ou morale qui, sous la responsabilité entière et inconditionnelle d'une seule et unique entreprise d'investissement pour le compte de laquelle elle agit, fait la promotion auprès de clients ou de clients potentiels de services d'investissement et/ou de services auxiliaires, reçoit et transmet les instructions ou les ordres de clients concernant des instruments financiers ou des services d'investissement, place des instruments financiers et/ou fournit à des clients ou à des clients potentiels des conseils sur ces instruments ou services;
26) succursale: un siège d'exploitation autre que l'administration centrale qui constitue une partie, dépourvue de personnalité juridique, d'une entreprise d'investissement et qui fournit des services d'investissement et/ou exerce des activités d'investissement et peut également fournir les services auxiliaires pour lesquels elle a obtenu un agrément; tous les sièges d'exploitation établis dans le même État membre par une entreprise d'investissement dont le siège se trouve dans un autre État membre sont considérés comme une succursale unique;
27) "participation qualifiée": le fait de détenir, dans une entreprise d'investissement, une participation directe ou indirecte qui représente au moins 10 % du capital ou des droits de vote, conformément à l'article 92 de la directive 2001/34/CE, ou qui permet d'exercer une influence notable sur sa gestion;
28) "entreprise mère": une entreprise mère au sens des articles 1er et 2 de la septième directive 83/349/CEE du Conseil du 13 juin 1983 concernant les comptes consolidés(19);
29) "filiale": une entreprise filiale au sens des articles 1er et 2 de la directive 83/349/CEE, y compris toute filiale d'une entreprise filiale de l'entreprise mère qui est à leur tête;
30) "contrôle": le contrôle défini à l'article 1er de la directive 83/349/CEE;
31) "liens étroits": une situation dans laquelle au moins deux personnes physiques ou morales sont liées par:
a) une "participation", à savoir le fait de détenir, directement ou par voie de contrôle, au moins 20 % du capital ou des droits de vote d'une entreprise;
b) un "contrôle", à savoir la relation entre une entreprise mère et une filiale, dans tous les cas visés à l'article 1er, paragraphes 1 et 2, de la directive 83/349/CEE, ou une relation similaire entre toute personne physique ou morale et une entreprise, toute filiale d'une entreprise filiale étant également considérée comme une filiale de l'entreprise mère qui est à leur tête.
Une situation dans laquelle au moins deux personnes physiques ou morales sont liées en permanence à une seule et même personne par une relation de contrôle est également considérée comme constituant un lien étroit entre lesdites personnes.
2. Afin de tenir compte de l'évolution des marchés financiers et d'assurer l'application uniforme de la présente directive, la Commission peut préciser, conformément à la procédure visée à l'article 64, paragraphe 2, les définitions énoncées au paragraphe 1 du présent article.
TITRE II
CONDITIONS D'AGRÉMENT ET D'EXERCICE APPLICABLES AUX ENTREPRISES D'INVESTISSEMENT
CHAPITRE PREMIER
CONDITIONS ET PROCÉDURES D'AGRÉMENT
Article 5
Conditions d'agrément
1. Chaque État membre exige que la fourniture de services d'investissement ou l'exercice d'activités d'investissement en tant qu'occupation ou activité habituelle à titre professionnel fasse l'objet d'un agrément préalable conformément aux dispositions du présent chapitre. Un tel agrément est accordé par l'autorité compétente de l'État membre d'origine désignée conformément à l'article 48.
2. Par dérogation aux dispositions du paragraphe 1, les États membres permettent à tous les opérateurs de marché d'exploiter un MTF, à condition qu'il ait été vérifié au préalable que ces opérateurs respectent les dispositions du présent chapitre, à l'exception des articles 11 et 15.
3. Les États membres établissent un registre de toutes les entreprises d'investissement. Ce registre est accessible au public et contient des informations sur les services et/ou les activités pour lesquels l'entreprise d'investissement est agréée. Il est régulièrement mis à jour.
4. Chaque État membre exige que:
- toute entreprise d'investissement qui est une personne morale ait son administration centrale dans le même État membre que son siège statutaire,
- toute entreprise d'investissement qui n'est pas une personne morale ou toute entreprise d'investissement qui est une personne morale mais qui, conformément à son droit national, n'a pas de siège statutaire ait son administration centrale dans l'État membre où elle exerce effectivement son activité.
5. Dans le cas des entreprises d'investissement exclusivement prestataires de conseil en investissement ou d'un service de réception et de transmission des ordres dans les conditions établies à l'article 3, les États membres peuvent autoriser l'autorité compétente à déléguer les tâches administratives, préparatoires ou auxiliaires relatives à la délivrance d'un agrément, conformément aux conditions définies à l'article 48, paragraphe 2.
Article 6
Portée de l'agrément
1. L'État membre d'origine veille à ce que l'agrément précise les services ou activités d'investissement que l'entreprise d'investissement concernée est autorisée à fournir. L'agrément peut couvrir un ou plusieurs des services auxiliaires visés à la section B de l'annexe I. En aucun cas, toutefois, il ne peut être délivré uniquement pour la seule prestation de services auxiliaires.
2. Toute entreprise d'investissement souhaitant étendre son activité à d'autres services ou activités d'investissement ou à d'autres services auxiliaires non couverts au moment de l'agrément initial soumet une demande d'extension de cet agrément.
3. L'agrément est valable sur tout le territoire de la Communauté et permet à une entreprise d'investissement de fournir les services ou d'exercer les activités pour lesquels elle a été agréée dans toute la Communauté, soit par l'établissement d'une succursale, soit en libre prestation de services.
Article 7
Procédures de délivrance d'un agrément et de rejet d'une demande d'agrément
1. Les autorités compétentes ne délivrent pas d'agrément avant de s'être pleinement assurées que le demandeur satisfait à toutes les exigences prévues dans les dispositions adoptées en application de la présente directive.
2. Les entreprises d'investissement fournissent toute information - y compris un programme d'activité présentant notamment le type d'opérations envisagées et la structure organisationnelle retenue - dont les autorités compétentes ont besoin pour s'assurer que ces entreprises ont pris toutes les mesures nécessaires, au moment de l'agrément initial, pour remplir les obligations prévues par les dispositions du présent chapitre.
3. Tout demandeur est informé, dans les six mois suivant la soumission d'une demande complète, si l'agrément sollicité lui est accordé ou non.
Article 8
Retrait d'agrément
Les autorités compétentes peuvent retirer son agrément à toute entreprise d'investissement qui:
a) n'en fait pas usage dans un délai de douze mois, y renonce expressément, n'a fourni aucun service d'investissement ou n'a exercé aucune activité d'investissement au cours des six derniers mois, à moins que l'État membre concerné ne prévoie la caducité de l'agrément en pareils cas;
b) l'a obtenu par de fausses déclarations ou par tout autre moyen irrégulier;
c) ne remplit plus les conditions dans lesquelles l'agrément a été accordé, telles que le respect des conditions fixées dans la directive 93/6/CEE;
d) a gravement et systématiquement enfreint les dispositions arrêtées en application de la présente directive en ce qui concerne les conditions d'exercice applicables aux entreprises d'investissement;
e) relève de tout cas dans lequel le droit national prévoit le retrait de l'agrément, pour des matières sortant du champ d'application de la présente directive.
Article 9
Personnes dirigeant effectivement l'activité
1. Les États membres exigent que les personnes qui dirigent effectivement l'activité d'une entreprise d'investissement jouissent d'une honorabilité et d'une expérience suffisantes pour garantir la gestion saine et prudente de cette entreprise.
Lorsque l'opérateur de marché qui demande un agrément relatif à l'exploitation d'un MTF et les personnes dirigeant effectivement l'activité du MTF sont les mêmes que celles qui dirigent effectivement l'activité du marché réglementé, ces personnes sont réputées respecter les exigences définies au premier alinéa.
2. Les États membres exigent de toute entreprise d'investissement qu'elle signale à l'autorité compétente tout changement de sa direction et qu'elle lui communique en outre toute information nécessaire pour apprécier si la nouvelle équipe dirigeante jouit d'une honorabilité et d'une expérience suffisantes.
3. L'autorité compétente refuse l'agrément si elle n'est pas convaincue que les personnes qui dirigeront effectivement l'activité de l'entreprise d'investissement jouissent d'une honorabilité et d'une expérience suffisantes ou s'il existe des raisons objectives et démontrables d'estimer que le changement de direction proposé risquerait de compromettre la gestion saine et prudente de l'entreprise d'investissement.
4. Les États membres exigent que la gestion des entreprises d'investissement soit assurée par au moins deux personnes satisfaisant aux exigences prévues au paragraphe 1.
Par dérogation au premier alinéa, les États membres peuvent agréer des entreprises d'investissement qui sont des personnes physiques ou morales, dirigées par une seule et unique personne physique, conformément à leurs statuts et au droit national applicable. Ils exigent néanmoins que d'autres mesures garantissant la gestion saine et prudente de telles entreprises d'investissement soient alors mises en place.
Article 10
Actionnaires et associés détenant des participations qualifiées
1. Les autorités compétentes n'accordent pas l'agrément permettant à une entreprise d'investissement de fournir des services d'investissement ou d'exercer des activités d'investissement avant d'avoir obtenu communication de l'identité des actionnaires ou associés, directs ou indirects, personnes physiques ou morales, qui détiennent une participation qualifiée, et du montant de cette participation.
Les autorités compétentes refusent l'agrément si, compte tenu de la nécessité de garantir la gestion saine et prudente d'une entreprise d'investissement, elles ne sont pas convaincues que les actionnaires ou associés qui détiennent une participation qualifiée présentent les qualités requises.
Lorsqu'il existe des liens étroits entre l'entreprise d'investissement et d'autres personnes physiques ou morales, l'autorité compétente ne délivre l'agrément que si ces liens ne l'empêchent pas d'exercer effectivement ses fonctions prudentielles.
2. L'autorité compétente refuse l'agrément si les dispositions législatives, réglementaires ou administratives d'un pays tiers applicables à une ou plusieurs personnes physiques ou morales avec lesquelles l'entreprise d'investissement a des liens étroits, ou des difficultés liées à l'application desdites dispositions, l'empêchent d'exercer effectivement ses fonctions prudentielles.
3. Les États membres exigent de toute personne physique ou morale qui se propose d'acquérir ou de céder, directement ou indirectement, une participation qualifiée dans une entreprise d'investissement qu'elle notifie préalablement le montant de la participation résultante à l'autorité compétente, selon les modalités prévues au second alinéa. Cette personne est également tenue de notifier à l'autorité compétente son intention d'augmenter ou de réduire sa participation qualifiée, de telle sorte que le pourcentage des droits de vote ou du capital qu'elle détient atteigne, tombe au-dessous ou dépasse respectivement les seuils de 20 %, 33 % ou 50 %, ou de telle sorte que l'entreprise d'investissement devienne sa filiale ou cesse de l'être.
Sans préjudice du paragraphe 4, l'autorité compétente peut, dans les trois mois de la notification d'une proposition d'acquisition prévue au premier alinéa, s'opposer au projet notifié si, au regard de la nécessité de garantir la gestion saine et prudente de l'entreprise d'investissement, elle n'est pas convaincue que les personnes visées au premier alinéa présentent les qualités requises. Si elle ne s'oppose pas au projet notifié, l'autorité compétente peut fixer une échéance pour sa mise en oeuvre.
4. Si l'acquéreur d'une participation visée au paragraphe 3 est soit une entreprise d'investissement, un établissement de crédit, une entreprise d'assurance ou la société de gestion d'OPCVM agréés dans un autre État membre, soit l'entreprise mère d'une entreprise d'investissement, d'un établissement de crédit, d'une entreprise d'assurance ou de la société de gestion d'OPCVM agréés dans un autre État membre, soit une personne contrôlant une entreprise d'investissement, un établissement de crédit, une entreprise d'assurance ou la société de gestion d'OPCVM agréés dans un autre État membre, et dès lors qu'à la suite de cette acquisition, l'entreprise ciblée deviendrait la filiale de l'acquéreur ou relèverait de son contrôle, l'évaluation de ladite acquisition fait l'objet de la consultation préalable prévue à l'article 60.
5. Les États membres exigent des entreprises d'investissement informées de toute acquisition ou de toute cession de participations détenues dans leur capital qui amènerait lesdites participations à dépasser ou à tomber au-dessous de l'un des seuils visés au paragraphe 3, premier alinéa, qu'elles en avisent immédiatement les autorités compétentes.
Une fois par an au moins, les entreprises d'investissement transmettent également aux autorités compétentes le nom des actionnaires et des associés détenant des participations qualifiées, en indiquant le montant de ces participations qualifiées, tel qu'il résulte, par exemple, des informations communiquées à l'assemblée générale annuelle des actionnaires et des associés ou conformément aux dispositions réglementaires applicables aux sociétés dont les valeurs mobilières sont admises à la négociation sur un marché réglementé.
6. Les États membres exigent que, lorsque l'influence exercée par les personnes visées au paragraphe 1, premier alinéa, est susceptible de nuire à la gestion saine et prudente d'une entreprise d'investissement, les autorités compétentes prennent les mesures qui s'imposent pour mettre fin à cette situation.
Ces mesures peuvent consister en des demandes de décision judiciaire et/ou des sanctions à l'encontre des administrateurs et des personnes responsables de la gestion ou encore en la suspension des droits de vote attachés aux actions détenues par les actionnaires ou les associés concernés.
Des mesures similaires s'appliquent aux personnes qui ne respectent pas l'obligation de fournir les informations demandées préalablement à l'acquisition ou à l'augmentation d'une participation qualifiée. Si une telle participation est prise malgré l'opposition des autorités compétentes, les États membres prévoient, indépendamment de toute autre sanction pouvant être appliquée, soit la suspension des droits de vote correspondants, soit la nullité des votes exprimés ou la possibilité de les annuler.
Article 11
Adhésion à un système accrédité d'indemnisation des investisseurs
Les autorités compétentes veillent à ce que toute entité sollicitant l'agrément comme entreprise d'investissement se conforme, au moment de la délivrance dudit agrément, aux obligations prévues dans la directive 97/9/CE du Parlement européen et du Conseil du 3 mars 1997 relative aux systèmes d'indemnisation des investisseurs(20).
Article 12
Dotation initiale en capital
Les États membres veillent à ce que les autorités compétentes ne délivrent d'agrément qu'à la condition que l'entreprise d'investissement concernée justifie d'une dotation initiale en capital conforme aux exigences de la directive 93/6/CEE, compte tenu de la nature du service ou de l'activité d'investissement.
Dans l'attente de la révision de la directive 93/6/CEE, les entreprises d'investissement visées à l'article 67 sont soumises aux exigences en matière de capital fixées dans ledit article.
Article 13
Exigences organisationnelles
1. L'État membre d'origine impose aux entreprises d'investissement de satisfaire aux exigences organisationnelles énoncées aux paragraphes 2 à 8.
2. Toute entreprise d'investissement met en place des politiques et des procédures permettant de garantir qu'elle-même ainsi que ses directeurs, ses salariés et ses agents liés respectent les obligations fixées dans les dispositions de la présente directive ainsi que les règles appropriées applicables aux transactions personnelles effectuées par ces personnes.
3. Toute entreprise d'investissement maintient et applique des dispositions organisationnelles et administratives efficaces, en vue de prendre toutes les mesures raisonnables destinées à empêcher les conflits d'intérêts définis à l'article 18 de porter atteinte aux intérêts de ses clients.
4. Toute entreprise d'investissement prend des mesures raisonnables pour garantir la continuité et la régularité de la fourniture de ses services d'investissement et de l'exercice de ses activités d'investissement. À cette fin, elle utilise des systèmes, des ressources et des procédures appropriés et proportionnés.
5. Toute entreprise d'investissement prend, lorsqu'elle confie à un tiers l'exécution de tâches opérationnelles essentielles à la fourniture d'un service continu et satisfaisant aux clients et à l'exercice d'activités d'investissement de manière continue et satisfaisante, des mesures raisonnables pour éviter une aggravation indue du risque opérationnel. L'externalisation de fonctions opérationnelles importantes ne doit pas être faite d'une manière qui nuise sensiblement à la qualité du contrôle interne de l'entreprise d'investissement et qui empêche l'autorité de surveillance de contrôler qu'elle respecte bien toutes ses obligations.
Toute entreprise d'investissement dispose de procédures comptables et administratives saines, de mécanismes de contrôle interne, de techniques efficaces d'évaluation des risques et de dispositifs efficaces de contrôle et de sauvegarde de ses systèmes informatiques.
6. Toute entreprise d'investissement veille à conserver un enregistrement de tout service fourni et de toute transaction effectuée par elle-même, permettant à l'autorité compétente de contrôler le respect des obligations prévues dans la présente directive et, en particulier, de toutes les obligations de cette entreprise à l'égard des clients ou clients potentiels.
7. Toute entreprise d'investissement prend, lorsqu'elle détient des instruments financiers appartenant à des clients, des dispositions appropriées pour sauvegarder les droits de propriété desdits clients, notamment en cas d'insolvabilité de cette entreprise, et pour empêcher l'utilisation des instruments financiers en question pour compte propre, sauf consentement exprès des clients.
8. Toute entreprise d'investissement prend, lorsqu'elle détient des fonds appartenant à des clients, des dispositions appropriées pour sauvegarder les droits desdits clients et, sauf dans le cas d'établissements de crédit, pour empêcher l'utilisation des fonds en question pour compte propre.
9. Pour toute succursale d'une entreprise d'investissement, l'autorité compétente de l'État membre où cette succursale est établie fait appliquer l'obligation prévue au paragraphe 6 pour ce qui concerne les transactions effectuées par la succursale, sans préjudice de la possibilité, pour l'autorité compétente de l'État membre d'origine de l'entreprise d'investissement, d'accéder directement aux enregistrements concernés.
10. Afin de tenir compte de l'évolution des marchés financiers sur le plan technique et d'assurer l'application uniforme des paragraphes 2 à 9, la Commission arrête, conformément à la procédure visée à l'article 64, paragraphe 2, des mesures d'exécution précisant les exigences organisationnelles concrètes qu'il convient d'imposer aux entreprises d'investissement qui fournissent différents services d'investissement et services auxiliaires et/ou exercent différentes activités d'investissement ou offrent une combinaison de ces services.
Article 14
Processus de négociation et dénouement des transactions sur les MTF
1. Outre les obligations prévues à l'article 13, les États membres exigent des entreprises d'investissement ou des opérateurs de marché exploitant un MTF qu'ils instaurent des règles et des procédures transparentes et non discrétionnaires afin de garantir un processus de négociation équitable et ordonné et qu'ils fixent des critères objectifs pour une exécution efficace des ordres.
2. Les États membres exigent des entreprises d'investissement ou des opérateurs de marché exploitant un MTF qu'ils instaurent des règles transparentes concernant les critères permettant de déterminer les instruments financiers qui peuvent être négociés dans le cadre de leurs systèmes.
Les États membres exigent des entreprises d'investissement ou des opérateurs de marché exploitant un MTF qu'ils fournissent, s'il y a lieu, des informations suffisantes au public ou s'assurent qu'il existe un accès à de telles informations pour permettre aux utilisateurs de se forger un jugement en matière d'investissement, compte tenu à la fois de la nature des utilisateurs et des types d'instruments négociés.
3. Les États membres veillent à ce que les articles 19, 21 et 22 ne soient pas applicables aux transactions conclues en vertu des règles régissant un MTF entre ses membres ou participants ou entre le MTF et ses membres ou participants en liaison avec l'utilisation du MTF. Toutefois, les membres ou participants du MTF respectent les obligations prévues aux articles 19, 21 et 22 en ce qui concerne leurs clients lorsque, en agissant pour le compte de leurs clients, ils exécutent leurs ordres par le truchement des systèmes d'un MTF.
4. Les États membres exigent des entreprises d'investissement ou des opérateurs de marché exploitant un MTF qu'ils établissent et maintiennent des règles transparentes, sur la base de critères objectifs, régissant l'accès à leur système. Ces règles sont conformes aux conditions définies à l'article 42, paragraphe 3.
5. Les États membres exigent des entreprises d'investissement ou des opérateurs de marché exploitant un MTF qu'ils informent clairement les utilisateurs de leurs responsabilités respectives quant au règlement des transactions exécutées sur ce MTF. Les États membres exigent des entreprises d'investissement ou des opérateurs de marché exploitant un MTF qu'ils aient pris les dispositions nécessaires pour favoriser le règlement efficace des transactions effectuées par le truchement des systèmes du MTF.
6. Lorsqu'une valeur mobilière admise à la négociation sur un marché réglementé est également négociée sur un MTF sans le consentement de l'émetteur, celui-ci ne doit être assujetti à aucune obligation d'information financière initiale, périodique ou spécifique par rapport à ce MTF.
7. Les États membres exigent de toute entreprise d'investissement ou de tout opérateur de marché exploitant un MTF qu'il se conforme immédiatement à toute instruction donnée par l'autorité compétente conformément à l'article 50, paragraphe 1, en vue de la suspension ou du retrait d'un instrument financier de la négociation.
Article 15
Relations avec des pays tiers
1. Les États membres informent la Commission des difficultés d'ordre général que rencontrent leurs entreprises d'investissement pour s'établir ou pour fournir des services d'investissement et/ou exercer des activités d'investissement dans un pays tiers.
2. Lorsque la Commission constate, sur la base des informations qui lui sont communiquées conformément au paragraphe 1, qu'un pays tiers n'accorde pas aux entreprises d'investissement de la Communauté un accès effectif au marché comparable à celui offert par la Communauté aux entreprises d'investissement de ce pays tiers, la Commission peut soumettre des propositions au Conseil afin qu'un mandat de négociation approprié lui soit confié en vue d'obtenir des possibilités de concurrence comparables pour les entreprises d'investissement de la Communauté. Le Conseil statue à la majorité qualifiée.
3. Lorsque la Commission constate, sur la base des informations qui lui sont communiquées conformément au paragraphe 1, que les entreprises d'investissement de la Communauté ne bénéficient pas, dans un pays tiers, d'un traitement national accordant les mêmes possibilités de concurrence que celles offertes aux entreprises d'investissement de ce pays tiers et que les conditions d'accès effectif au marché n'y sont pas remplies, la Commission peut engager des négociations en vue de remédier à la situation.
Dans les circonstances mentionnées au premier alinéa, la Commission peut décider, conformément à la procédure visée à l'article 64, paragraphe 2, à tout moment et parallèlement à l'engagement de négociations, que les autorités compétentes des États membres doivent limiter ou suspendre leurs décisions concernant les demandes d'agrément pendantes ou futures et la prise de participation d'entreprises mères, directes ou indirectes, relevant du droit du pays tiers en question. Ces limitations ou suspensions ne peuvent être appliquées à la création de filiales par des entreprises d'investissement dûment agréées dans la Communauté ou par leurs filiales, ni à la prise de participation par ces entreprises d'investissement ou filiales dans une entreprise d'investissement de la Communauté. La durée des mesures visées ne peut pas excéder trois mois.
Avant l'expiration du délai de trois mois visé au deuxième alinéa, et à la lumière du résultat des négociations, la Commission peut décider, conformément à la procédure visée à l'article 64, paragraphe 2, de proroger ces mesures.
4. Lorsque la Commission constate l'une des situations visées aux paragraphes 2 et 3, les États membres l'informent à sa demande:
a) de toute demande d'agrément d'une filiale directe ou indirecte d'une entreprise mère relevant du droit du pays tiers en question;
b) de tout projet, dont ils sont informés en vertu de l'article 10, paragraphe 3, de prise de participation par une telle entreprise mère dans une entreprise d'investissement communautaire et qui ferait de celle-ci sa filiale.
Cette obligation d'information cesse dès qu'un accord est conclu avec le pays tiers concerné, ou lorsque les mesures visées au paragraphe 3, deuxième et troisième alinéas, cessent de s'appliquer.
5. Les mesures prises au titre du présent article sont conformes aux obligations qui incombent à la Communauté en vertu d'accords internationaux, tant bilatéraux que multilatéraux, qui régissent l'accès à l'activité des entreprises d'investissement ou son exercice.
CHAPITRE II
CONDITIONS D'EXERCICE APPLICABLES AUX ENTREPRISES D'INVESTISSEMENT
Section 1
Dispositions générales
Article 16
Surveillance régulière du respect des conditions de l'agrément initial
1. Les États membres exigent d'une entreprise d'investissement agréée sur leur territoire qu'elle se conforme en permanence aux conditions de l'agrément initial prévues au chapitre premier du présent titre.
2. Les États membres exigent des autorités compétentes qu'elles établissent les modalités appropriées pour contrôler que les entreprises d'investissement respectent leur obligation prévue au paragraphe 1. Ils exigent des entreprises d'investissement qu'elles signalent aux autorités compétentes toute modification importante des conditions de l'agrément initial.
3. Dans le cas des entreprises d'investissement exclusivement prestataires de conseil en investissement, les États membres peuvent autoriser l'autorité compétente à déléguer des tâches administratives, préparatoires ou auxiliaires relatives à la surveillance du respect des conditions de l'agrément initial, conformément aux conditions prévues à l'article 48, paragraphe 2.
Article 17
Obligation générale de surveillance continue
1. Les États membres veillent à ce que les autorités compétentes contrôlent l'activité des entreprises d'investissement afin de s'assurer qu'elles remplissent les conditions d'exercice prévues dans la présente directive. Ils s'assurent que les mesures appropriées sont prises pour permettre aux autorités compétentes d'obtenir les informations nécessaires pour contrôler le respect de ces obligations par les entreprises d'investissement.
2. Dans le cas des entreprises d'investissement exclusivement prestataires de conseil en investissement, les États membres peuvent autoriser l'autorité compétente à déléguer des tâches administratives, préparatoires ou auxiliaires relatives à la surveillance régulière du respect des conditions d'exercice, conformément aux conditions prévues à l'article 48, paragraphe 2.
Article 18
Conflits d'intérêts
1. Les États membres exigent des entreprises d'investissement qu'elles prennent toute mesure raisonnable pour détecter les conflits d'intérêts se posant entre elles-mêmes, y compris leurs directeurs, leurs salariés et leurs agents liés, ou toute personne directement ou indirectement liée à eux par une relation de contrôle et à leurs clients ou entre deux clients lors de la prestation de tout service d'investissement et de tout service auxiliaire ou d'une combinaison de ces services.
2. Lorsque les dispositions organisationnelles ou administratives prises par une entreprise d'investissement conformément à l'article 13, paragraphe 3, pour gérer les conflits d'intérêts ne suffisent pas à garantir, avec une certitude raisonnable, que le risque de porter atteinte aux intérêts des clients sera évité, l'entreprise d'investissement informe clairement ceux-ci, avant d'agir en leur nom, de la nature générale et/ou de la source de ces conflits d'intérêts.
3. Afin de tenir compte de l'évolution des marchés financiers sur le plan technique et d'assurer l'application uniforme des paragraphes 1 et 2, la Commission arrête, conformément à la procédure visée à l'article 64, paragraphe 2, des mesures d'exécution visant à:
a) définir les mesures que les entreprises d'investissement peuvent raisonnablement prendre aux fins de détecter, de prévenir, de gérer et/ou de révéler les conflits d'intérêts se posant lors de la prestation de services d'investissement et de services auxiliaires, ou d'une combinaison de ces services;
b) définir les critères pertinents pour déterminer les types de conflits d'intérêts dont l'existence peut porter atteinte aux intérêts des clients ou des clients potentiels de l'entreprise d'investissement.
Section 2
Dispositions visant à garantir la protection des investisseurs
Article 19
Règles de conduite pour la fourniture de services d'investissement à des clients
1. Les États membres exigent que, lorsqu'elles fournissent à des clients des services d'investissement et/ou, le cas échéant, des services auxiliaires, les entreprises d'investissement agissent d'une manière honnête, équitable et professionnelle qui serve au mieux les intérêts desdits clients et se conforment, en particulier, aux principes énoncés aux paragraphes 2 à 8.
2. Toutes les informations, y compris publicitaires, adressées par l'entreprise d'investissement à des clients ou à des clients potentiels, sont correctes, claires et non trompeuses. Les informations publicitaires sont clairement identifiables en tant que telles.
3. Des informations appropriées sont communiquées aux clients ou aux clients potentiels sous une forme compréhensible sur:
- l'entreprise d'investissement et ses services,
- les instruments financiers et les stratégies d'investissement proposées, ce qui devrait inclure des orientations et des mises en garde appropriées sur les risques inhérents à l'investissement dans ces instruments ou à certaines stratégies d'investissement,
- les systèmes d'exécution, et
- les coûts et frais liés,
pour permettre raisonnablement à ceux-ci de comprendre la nature du service d'investissement et du type spécifique d'instrument financier proposé ainsi que les risques y afférents et, par conséquent, de prendre des décisions en matière d'investissement en connaissance de cause. Ces informations peuvent être fournies sous une forme normalisée.
4. Lorsqu'elle fournit du conseil en investissement ou des services de gestion de portefeuille, l'entreprise d'investissement se procure les informations nécessaires concernant les connaissances et l'expérience du client ou du client potentiel en matière d'investissement en rapport avec le type spécifique de produit ou de service, sa situation financière et ses objectifs d'investissement, de manière à pouvoir lui recommander les services d'investissement et les instruments financiers qui lui conviennent.
5. Lorsque les entreprises d'investissement fournissent des services d'investissement autres que ceux visés au paragraphe 4, les États membres veillent à ce qu'elles demandent au client ou au client potentiel de donner des informations sur ses connaissances et sur son expérience en matière d'investissement en rapport avec le type spécifique de produit ou de service proposé ou demandé pour être en mesure de déterminer si le service ou le produit d'investissement envisagé convient au client.
Si l'entreprise d'investissement estime, sur la base des informations reçues conformément à l'alinéa précédent, que le produit ou le service ne convient pas au client ou au client potentiel, elle l'en avertit. Cet avertissement peut être transmis sous une forme normalisée.
Si le client ou le client potentiel choisit de ne pas fournir les informations visées au premier alinéa, ou si les informations fournies sur ses connaissances et son expérience sont insuffisantes, l'entreprise d'investissement avertit le client ou le client potentiel qu'elle ne peut pas déterminer, en raison de cette décision, si le service ou le produit envisagé lui convient. Cet avertissement peut être transmis sous une forme normalisée.
6. Les États membres autorisent les entreprises d'investissement, lorsqu'elles fournissent des services d'investissement qui comprennent uniquement l'exécution et/ou la réception et la transmission d'ordres de clients, avec ou sans services auxiliaires, à fournir ces services d'investissement à leurs clients sans devoir obtenir les informations ni procéder à l'évaluation prévues au paragraphe 5 lorsque toutes les conditions suivantes sont remplies:
- les services mentionnés ci-dessus concernent des actions admises à la négociation sur un marché réglementé ou sur un marché équivalent d'un pays tiers, des instruments du marché monétaire, des obligations et autres titres de créances (à l'exception des obligations et autres titres de créances qui comportent un instrument dérivé), des OPCVM et d'autres instruments financiers non complexes. Un marché d'un pays tiers est considéré comme équivalent à un marché réglementé s'il est conforme à des exigences équivalentes à celles établies au titre III. La Commission publie une liste des marchés en question qui sont considérés comme équivalents. Cette liste est mise à jour périodiquement;
- le service est fourni à l'initiative du client ou du client potentiel;
- le client ou le client potentiel a été clairement informé que, lors de la fourniture de ce service, l'entreprise d'investissement n'est pas tenue d'évaluer si l'instrument ou le service fourni ou proposé est adapté et que par conséquent, il ne bénéficie pas de la protection correspondante des règles de conduite pertinentes. Cet avertissement peut être transmis sous une forme normalisée;
- l'entreprise d'investissement se conforme à ses obligations prévues à l'article 18.
7. L'entreprise d'investissement constitue un dossier incluant le ou les documents approuvés par l'entreprise d'investissement et le client, où sont énoncés les droits et les obligations des parties ainsi que les autres conditions auxquelles la première fournit des services au second. Les droits et les obligations des parties au contrat peuvent être incorporés par référence à d'autres documents ou textes juridiques.
8. Le client doit recevoir de l'entreprise d'investissement des rapports adéquats sur le service qu'elle fournit à ses clients. Ces rapports incluent, lorsqu'il y a lieu, les coûts liés aux transactions effectuées et aux services fournis au nom du client.
9. Dans les cas où un service d'investissement est proposé dans le cadre d'un produit financier qui est déjà soumis à d'autres dispositions de la législation communautaire ou à des normes communes européennes relatives aux établissements de crédit et aux crédits à la consommation concernant l'évaluation des risques des clients et/ou les exigences en matière d'information, ce service n'est pas en plus soumis aux obligations énoncées dans le présent article.
10. Afin d'assurer la nécessaire protection des investisseurs et l'application uniforme des paragraphes 1 à 8, la Commission arrête, conformément à la procédure visée à l'article 64, paragraphe 2, des mesures d'exécution visant à garantir que les entreprises d'investissement se conforment aux principes énoncés auxdits paragraphes lors de la fourniture de services d'investissement ou de services auxiliaires à leurs clients. Ces mesures d'exécution prennent en considération:
a) la nature du ou des services proposés ou fournis au client ou au client potentiel, compte tenu du type, de l'objet, de la taille et de la fréquence des transactions;
b) la nature des instruments financiers proposés ou considérés;
c) le type de client ou de client potentiel (client de détail ou professionnel);
Article 20
Fourniture de services par l'intermédiaire d'une autre entreprise d'investissement
Les États membres permettent à toute entreprise d'investissement recevant, par l'intermédiaire d'une autre entreprise d'investissement, l'instruction de fournir des services d'investissement ou des services auxiliaires au nom d'un client, de se fonder sur les informations relatives à ce client communiquées par cette dernière entreprise. L'entreprise d'investissement ayant transmis l'instruction demeure responsable de l'exhaustivité et de l'exactitude des informations transmises.
L'entreprise d'investissement qui reçoit de cette manière l'instruction de fournir des services au nom d'un client peut également se fonder sur toute recommandation afférente au service ou à la transaction en question donnée au client par une autre entreprise d'investissement. L'entreprise d'investissement qui a transmis l'instruction demeure responsable du caractère approprié des recommandations ou conseils fournis au client concerné.
L'entreprise d'investissement qui reçoit l'instruction ou l'ordre d'un client par l'intermédiaire d'une autre entreprise d'investissement demeure responsable de la prestation du service ou de l'exécution de la transaction en question, sur la base des informations ou des recommandations susmentionnées, conformément aux dispositions pertinentes du présent titre.
Article 21
Obligation d'exécuter les ordres aux conditions les plus favorables pour le client
1. Les États membres exigent des entreprises d'investissement qu'elles prennent toutes les mesures raisonnables pour obtenir, lors de l'exécution des ordres, le meilleur résultat possible pour leurs clients compte tenu du prix, du coût, de la rapidité, de la probabilité de l'exécution et du règlement, de la taille, de la nature de l'ordre ou de toute autre considération relative à l'exécution de l'ordre. Néanmoins, chaque fois qu'il existe une instruction spécifique donnée par les clients, l'entreprise d'investissement exécute l'ordre en suivant cette instruction.
2. Les États membres exigent des entreprises d'investissement qu'elles établissent et mettent en oeuvre des dispositions efficaces pour se conformer au paragraphe 1. Les États membres exigent notamment des entreprises d'investissement qu'elles établissent et mettent en oeuvre une politique d'exécution des ordres leur permettant d'obtenir, pour les ordres de leurs clients, le meilleur résultat possible conformément au paragraphe 1.
3. La politique d'exécution des ordres inclut, en ce qui concerne chaque catégorie d'instruments, des informations sur les différents systèmes dans lesquels l'entreprise d'investissement exécute les ordres de ses clients et les facteurs influençant le choix du système d'exécution. Elle inclut au moins les systèmes qui permettent à l'entreprise d'investissement d'obtenir, dans la plupart des cas, le meilleur résultat possible pour l'exécution des ordres des clients.
Les États membres exigent que les entreprises d'investissement fournissent des informations appropriées à leurs clients sur leur politique d'exécution des ordres. Les États membres exigent que les entreprises d'investissement obtiennent le consentement préalable de leurs clients sur la politique d'exécution.
Les États membres exigent que, lorsque la politique d'exécution des ordres prévoit que les ordres des clients peuvent être exécutés en dehors d'un marché réglementé ou d'un MTF, l'entreprise d'investissement informe notamment ses clients ou ses clients potentiels de cette possibilité. Les États membres exigent que les entreprises d'investissement obtiennent le consentement préalable exprès de leurs clients avant de procéder à l'exécution de leurs ordres en dehors d'un marché réglementé ou d'un MTF. Les entreprises d'investissement peuvent obtenir ce consentement soit sous la forme d'un accord général soit pour des transactions déterminées.
4. Les États membres exigent des entreprises d'investissement qu'elles surveillent l'efficacité de leurs dispositions en matière d'exécution des ordres et de leur politique en la matière afin d'en déceler les lacunes et d'y remédier le cas échéant. En particulier, les entreprises d'investissement examinent régulièrement si les systèmes d'exécution prévus dans leur politique d'exécution des ordres permettent d'obtenir le meilleur résultat possible pour le client ou si elles doivent procéder à des modifications de leurs dispositions en matière d'exécution. Les États membres exigent des entreprises d'investissement qu'elles signalent aux clients toute modification importante de leurs dispositions en matière d'exécution des ordres ou de leur politique en la matière.
5. Les États membres exigent que les entreprises d'investissement puissent démontrer à leurs clients, à leur demande, qu'elles ont exécuté leurs ordres conformément à la politique d'exécution de l'entreprise.
6. Afin d'assurer la nécessaire protection des investisseurs, le fonctionnement équitable et ordonné des marchés et l'application uniforme des paragraphes 1, 3 et 4, la Commission arrête, conformément à la procédure visée à l'article 64, paragraphe 2, des mesures d'exécution relatives:
a) aux critères permettant de déterminer l'importance relative des différents facteurs qui, conformément au paragraphe 1, peuvent être pris en considération pour déterminer le meilleur résultat possible compte tenu de la taille et de la nature de l'ordre ainsi que du client (client de détail ou professionnel);
b) aux facteurs qui peuvent être pris en considération par une entreprise d'investissement lorsqu'elle revoit ses dispositions en matière d'exécution et les circonstances dans lesquelles il peut être opportun de modifier ces dispositions. Il s'agit notamment des facteurs permettant de déterminer quels systèmes permettent aux entreprises d'investissement d'obtenir, dans la plupart des cas, le meilleur résultat possible pour l'exécution des ordres des clients;
c) à la nature et à la portée des informations que les entreprises doivent fournir aux clients quant à leurs politiques d'exécution, conformément au paragraphe 3.
Article 22
Règles de traitement des ordres des clients
1. Les États membres exigent des entreprises d'investissement agréées pour exécuter des ordres au nom de clients qu'elles appliquent des procédures et des dispositions garantissant l'exécution rapide et équitable de ces ordres par rapport à d'autres ordres de clients ou à leurs propres positions de négociation.
Ces procédures ou dispositions prévoient l'exécution des ordres de clients, par ailleurs comparables, en fonction de la date de leur réception par l'entreprise d'investissement.
2. Les États membres exigent que, dans le cas d'un ordre à cours limité qui est passé par un client concernant des actions admises à la négociation sur un marché réglementé et qui n'est pas exécuté immédiatement dans les conditions prévalant sur le marché, les entreprises d'investissement prennent, sauf si le client donne expressément l'instruction contraire, des mesures visant à faciliter l'exécution la plus rapide possible de cet ordre, en le rendant immédiatement public sous une forme aisément accessible aux autres participants du marché. Les États membres peuvent décider que les entreprises d'investissement se conforment à cette obligation en transmettant l'ordre à cours limité passé par un client à un marché réglementé ou à un MTF. Les États membres prévoient que les autorités compétentes peuvent ne pas faire appliquer cette obligation dans le cas d'ordres à cours limité portant sur une taille inhabituellement élevée, conformément à l'article 44, paragraphe 2.
3. Afin d'assurer que les mesures visant à garantir la protection des investisseurs et le fonctionnement équitable et ordonné des marchés financiers tiennent compte de l'évolution de ceux-ci sur le plan technique et afin d'assurer l'application uniforme des paragraphes 1 et 2, la Commission arrête, conformément à la procédure visée à l'article 64, paragraphe 2, des mesures d'exécution définissant:
a) les modalités et la nature des procédures et des dispositions aboutissant à l'exécution rapide et équitable des ordres des clients ainsi que les situations dans lesquelles, ou les types de transactions pour lesquels, les entreprises d'investissement peuvent raisonnablement renoncer à une exécution rapide, de manière à obtenir des conditions plus favorables pour leurs clients;
b) les différentes méthodes selon lesquelles les entreprises d'investissement peuvent être réputées avoir rempli leur obligation de divulguer au marché le détail des ordres à cours limité non exécutables immédiatement.
Article 23
Obligations incombant aux entreprises d'investissement qui font appel à des agents liés
1. Les États membres peuvent décider d'autoriser une entreprise d'investissement à faire appel à des agents liés aux fins de promouvoir ses services, de démarcher des clients ou des clients potentiels, de recevoir les ordres de ceux-ci et de les transmettre, de placer des instruments financiers ainsi que de fournir des conseils sur de tels instruments financiers et les services qu'elle propose.
2. Les États membres exigent que, si une entreprise d'investissement décide de faire appel à un agent lié, elle assume la responsabilité entière et inconditionnelle de toute action effectuée ou de toute omission commise par cet agent lié lorsqu'il agit pour son compte. Ils exigent en outre qu'elle veille à ce que ledit agent lié dévoile en quelle qualité il agit et quelle entreprise il représente lorsqu'il contacte tout client ou tout client potentiel ou avant de traiter avec lui.
Les États membres peuvent autoriser, conformément à l'article 13, paragraphes 6, 7 et 8, les agents liés immatriculés sur leur territoire à gérer des fonds et/ou des instruments financiers des clients pour le compte et sous l'entière responsabilité de l'entreprise d'investissement pour laquelle ils agissent sur leur territoire ou, en cas d'opération transfrontalière, sur le territoire d'un État membre qui autorise un agent lié à gérer les fonds des clients.
Les États membres exigent que les entreprises d'investissement contrôlent les activités de leurs agents liés de façon à garantir qu'elles continuent de se conformer à la présente directive lorsqu'elles agissent par l'intermédiaire d'agents liés.
3. Les États membres qui décident d'autoriser des entreprises d'investissement à faire appel à des agents liés établissent un registre public. Les agents liés sont inscrits au registre public de l'État membre dans lequel ils sont établis.
Lorsque l'État membre dans lequel l'agent lié est établi a décidé, conformément au paragraphe 1, de ne pas autoriser les entreprises d'investissement agréées par leurs autorités compétentes à faire appel à des agents liés, ceux-ci sont inscrits auprès de l'autorité compétente de l'État membre d'origine de l'entreprise d'investissement pour le compte de laquelle ils agissent.
Les États membres s'assurent que ne puissent être inscrits dans le registre public que les agents liés dont il est établi qu'ils jouissent d'une honorabilité suffisante et qu'ils possèdent les connaissances générales, commerciales et professionnelles requises pour communiquer précisément à tout client ou à tout client potentiel toutes les informations pertinentes sur le service proposé.
Les États membres peuvent décider que les entreprises d'investissement ont la possibilité de vérifier si les agents liés auxquels elles ont fait appel jouissent d'une honorabilité suffisante et possèdent les connaissances visées au troisième alinéa.
Le registre est régulièrement mis à jour. Il peut être consulté.
4. Les États membres exigent des entreprises d'investissement qui font appel à des agents liés qu'elles prennent les mesures adéquates afin d'éviter que les activités des agents liés n'entrant pas dans le champ d'application de la présente directive aient un impact négatif sur les activités exercées par les agents liés pour le compte de l'entreprise d'investissement.
Les États membres peuvent autoriser les autorités compétentes à collaborer avec les entreprises d'investissement et les établissements de crédit, leurs associations et d'autres entités pour l'immatriculation des agents liés et le contrôle du respect par ces derniers des exigences du paragraphe 3. En particulier, les agents liés peuvent être immatriculés par une entreprise d'investissement, un établissement de crédit, leurs associations et d'autres entités sous la surveillance de l'autorité compétente.
5. Les États membres exigent que les entreprises d'investissement ne fassent appel qu'à des agents liés inscrits dans les registres publics visés au paragraphe 3.
6. Les États membres peuvent rendre plus strictes les exigences énoncées dans le présent article ou prévoir des exigences supplémentaires pour les agents liés immatriculés sur leur territoire.
Article 24
Transactions avec des contreparties éligibles
1. Les États membres veillent à ce que les entreprises d'investissement agréées pour exécuter des ordres au nom de clients et/ou pour négocier pour compte propre et/ou pour recevoir et transmettre des ordres puissent susciter des transactions entre des contreparties éligibles ou conclure des transactions avec ces contreparties sans devoir se conformer aux obligations prévues à l'article 19, à l'article 21 et à l'article 22, paragraphe 1, en ce qui concerne lesdites transactions ou tout service auxiliaire directement lié à ces transactions.
2. Les États membres reconnaissent comme contreparties éligibles aux fins du présent article les entreprises d'investissement, les établissements de crédit, les entreprises d'assurance, les OPCVM et leurs sociétés de gestion, les fonds de retraite et leurs sociétés de gestion, les autres établissements financiers agréés ou réglementés au titre de la législation communautaire ou du droit national d'un État membre, les entreprises exemptées de l'application de la présente directive en vertu de l'article 2, paragraphe 1, points k) et l), les gouvernements nationaux et leurs services, y compris les organismes publics chargés de la gestion de la dette publique, les banques centrales et les organisations supranationales.
Le classement comme contrepartie éligible conformément au premier alinéa est sans préjudice du droit des entités concernées de demander, soit de manière générale, soit pour chaque transaction, à être traitées comme des clients dont les relations d'affaires avec l'entreprise d'investissement relèvent des articles 19, 21 et 22.
3. Les États membres peuvent aussi reconnaître comme contreparties éligibles d'autres entreprises satisfaisant à des exigences proportionnées préalablement établies, y compris des seuils quantitatifs. Dans le cas d'une transaction où la contrepartie potentielle est établie dans un autre État membre, l'entreprise d'investissement tient compte du statut de l'autre entreprise, tel qu'il est défini par le droit ou les mesures en vigueur dans l'État membre où elle est établie.
Les États membres veillent à ce que l'entreprise d'investissement qui conclut des transactions conformément au paragraphe 1 avec de telles entreprises obtienne de la contrepartie potentielle la confirmation expresse qu'elle accepte d'être traitée comme contrepartie éligible. Les États membres autorisent l'entreprise d'investissement à obtenir cette confirmation soit sous la forme d'un accord général, soit pour chaque transaction.
4. Les États membres peuvent reconnaître comme contreparties éligibles les entités de pays tiers équivalentes aux catégories d'entités mentionnées au paragraphe 2.
Les États membres peuvent également reconnaître comme contreparties éligibles des entreprises de pays tiers telles que celles visées au paragraphe 3 dans les mêmes conditions et sous réserve des mêmes exigences que celles énoncées au paragraphe 3.
5. Afin d'assurer l'application uniforme des paragraphes 2, 3 et 4, compte tenu de l'évolution des pratiques du marché, et afin de favoriser le fonctionnement efficace du marché unique, la Commission peut arrêter, conformément à la procédure visée à l'article 64, paragraphe 2, des mesures d'exécution qui définissent:
a) les procédures à suivre pour demander à être traité comme un client conformément au paragraphe 2;
b) les procédures à suivre pour obtenir la confirmation expresse des contreparties potentielles conformément au paragraphe 3;
c) les exigences proportionnées préalablement établies, y compris les seuils quantitatifs, qui permettraient de considérer une entreprise comme une contrepartie éligible conformément au paragraphe 3.
Section 3
Transparence et intégrité du marché
Article 25
Obligation de préserver l'intégrité du marché, de déclarer les transactions conclues et d'en conserver un enregistrement
1. Sans préjudice de la répartition des responsabilités afférentes au contrôle du respect des dispositions de la directive 2003/6/CE du Parlement européen et du Conseil du 28 janvier 2003 sur les opérations d'initiés et les manipulations de marché (abus de marché)(21), les États membres veillent à ce que des mesures appropriées soient prises afin que les autorités compétentes puissent contrôler l'activité des entreprises d'investissement pour s'assurer qu'elles l'exercent d'une manière honnête, équitable et professionnelle qui favorise l'intégrité du marché.
2. Les États membres exigent des entreprises d'investissement qu'elles tiennent à la disposition des autorités compétentes, pour une durée minimale de cinq ans, les données pertinentes relatives à toutes les transactions sur instruments financiers qu'elles ont conclues, soit pour compte propre, soit au nom d'un client. Dans le cas des transactions conclues au nom d'un client, ces enregistrements contiennent tous les renseignements relatifs à l'identité de ce client ainsi que les informations requises en vertu de la directive 91/308/CEE du Conseil du 10 juin 1991 relative à la prévention de l'utilisation du système financier aux fins du blanchiment de capitaux(22).
3. Les États membres exigent des entreprises d'investissement qui effectuent des transactions portant sur tout instrument financier admis à la négociation sur un marché réglementé qu'elles déclarent à l'autorité compétente le détail de ces transactions le plus rapidement possible et au plus tard au terme du jour ouvrable suivant. Cette obligation s'applique sans distinction, que les transactions en question aient été effectuées ou non sur un marché réglementé.
Conformément à l'article 58, les autorités compétentes prennent les dispositions nécessaires afin de veiller à ce que l'autorité compétente du marché le plus pertinent en termes de liquidité pour ces instruments financiers reçoive aussi ces informations.
4. Les déclarations indiquent en particulier les noms et numéros des instruments achetés ou vendus, la quantité, la date et l'heure de l'exécution, le prix de la transaction et le moyen d'identifier l'entreprise d'investissement concernée.
5. Les États membres prévoient que les déclarations sont faites aux autorités compétentes par les entreprises d'investissement elles-mêmes, par un tiers agissant en leur nom, par un système de confrontation des ordres ou de déclaration agréé par l'autorité compétente ou par le marché réglementé ou le MTF dont les systèmes ont permis la conclusion de la transaction. Lorsque les transactions sont directement déclarées à l'autorité compétente par un marché réglementé, un MTF ou un système de confrontation des ordres ou de déclaration agréé par l'autorité compétente, il peut être dérogé à l'obligation faite aux entreprises d'investissement par le paragraphe 3.
6. Lorsque, conformément à l'article 32, paragraphe 7, les déclarations prévues dans le présent article sont transmises à l'autorité compétente de l'État membre d'accueil, celle-ci communique ces informations aux autorités compétentes de l'État membre d'origine de l'entreprise d'investissement, sauf si ces dernières décident qu'elles ne souhaitent pas les recevoir.
7. Afin d'assurer que les mesures visant à préserver l'intégrité du marché soient modifiées de façon à tenir compte de l'évolution des marchés financiers sur le plan technique et afin d'assurer l'application uniforme des paragraphes 1 à 5, la Commission peut arrêter, conformément à la procédure visée à l'article 64, paragraphe 2, des mesures d'exécution qui définissent les méthodes et les modalités à appliquer pour déclarer les transactions financières, la forme et le contenu à donner à ces déclarations, ainsi que les critères permettant de définir un marché pertinent conformément au paragraphe 3.
Article 26
Contrôle du respect des règles du MTF et d'autres obligations légales
1. Les États membres exigent des entreprises d'investissement et des opérateurs de marché exploitant un MTF qu'ils mettent en place et maintiennent des dispositions et procédures efficaces, en ce qui concerne le MTF, pour contrôler régulièrement que les utilisateurs de ce système en respectent les règles. Les entreprises d'investissement et les opérateurs de marché exploitant un MTF contrôlent les transactions effectuées par ses utilisateurs dans le cadre de son système en vue de détecter les manquements à ces règles, toute condition de négociation de nature à perturber le bon ordre du marché ou tout comportement potentiellement révélateur d'un abus de marché.
2. Les États membres exigent des entreprises d'investissement et des opérateurs de marché exploitant un MTF qu'ils signalent à l'autorité compétente les manquements importants à ses règles, toute condition de négociation de nature à perturber le bon ordre du marché ou tout comportement potentiellement révélateur d'un abus de marché. Les États membres exigent aussi des entreprises d'investissement et des opérateurs de marché exploitant un MTF qu'ils transmettent sans délai les informations pertinentes à l'autorité compétente pour instruire et poursuivre les abus de marché et qu'ils prêtent à celle-ci toute l'aide nécessaire pour instruire et poursuivre les abus de marché commis sur ou via ses systèmes.
Article 27
Obligation pour les entreprises d'investissement de rendre publics leurs prix fermes
1. Les États membres exigent des internalisateurs systématiques en actions qu'ils publient un prix ferme en ce qui concerne les actions admises à la négociation sur un marché réglementé pour lesquelles ils sont des internalisateurs systématiques et pour lesquelles il existe un marché liquide. En ce qui concerne les actions pour lesquelles il n'existe pas de marché liquide, les internalisateurs systématiques divulguent les prix à leurs clients sur demande.
Les dispositions du présent article sont applicables aux internalisateurs systématiques qui effectuent des transactions ne dépassant pas la taille normale de marché. Les internalisateurs systématiques qui n'effectuent que des transactions supérieures à la taille normale de marché ne sont pas soumis aux dispositions du présent article.
Les internalisateurs systématiques peuvent décider de la taille ou des tailles de transaction pour lesquelles ils établissent un prix. Pour une action déterminée, chaque cotation comporte un ou des prix fermes acheteurs et/ou vendeurs, pour une taille ou des tailles qui pourraient aller jusqu'à la taille normale de marché pour la catégorie d'actions à laquelle l'action appartient. Le ou les prix reflètent également les conditions de marché prévalant pour cette action.
Les actions sont groupées par catégorie sur la base de la moyenne arithmétique de la valeur des ordres exécutés sur le marché pour cette action. La taille normale de marché pour chaque catégorie d'actions est une taille représentative de la moyenne arithmétique de la valeur des ordres exécutés sur le marché pour les actions appartenant à chaque catégorie d'actions.
Pour chaque action, le marché se compose de tous les ordres exécutés dans l'Union européenne concernant cette action, à l'exclusion de ceux qui portent sur une taille élevée par rapport à la taille normale de marché pour cette action.
2. Pour chaque action, l'autorité compétente du marché le plus pertinent en termes de liquidité, visée à l'article 25, détermine, au moins annuellement, sur la base de la moyenne arithmétique de la valeur des ordres exécutés sur le marché concernant cette action, la catégorie d'actions à laquelle elle appartient. Cette information est mise à la disposition de tous les participants du marché.
3.. Les internalisateurs systématiques rendent leurs prix publics de façon régulière et continue pendant les heures normales de négociation. Ils ont le droit d'actualiser leurs prix à tout moment. Ils sont également autorisés, en cas de conditions de marché exceptionnelles, à les retirer.
Le prix est rendu public de telle manière qu'il soit facilement accessible à d'autres participants du marché à des conditions commerciales raisonnables.
Les internalisateurs systématiques exécutent aux prix affichés au moment de la réception de l'ordre, dans le respect des dispositions de l'article 21, les ordres qu'ils reçoivent de leurs clients de détail concernant les actions pour lesquelles ils sont internalisateurs systématiques.
Les internalisateurs systématiques exécutent au prix affiché au moment de la réception de l'ordre les ordres qu'ils reçoivent de leurs clients professionnels concernant les actions pour lesquelles ils sont internalisteurs systématiques. Ils peuvent toutefois exécuter ces ordres à un meilleur prix lorsque cela est justifié sous réserve que ce prix s'inscrive dans une fourchette rendue publique et proche des conditions du marché et que les ordres soient d'une taille supérieure à celle normalement demandée par un investisseur de détail.
En outre, les internalisateurs systématiques peuvent exécuter les ordres qu'ils reçoivent de leurs clients professionnels à des prix différents de leurs prix sans avoir à remplir les conditions énumérées au quatrième alinéa pour les transactions dont l'exécution relative à plusieurs valeurs mobilières ne représente qu'une seule transaction et pour les ordres qui sont soumis à des conditions autres que le prix du marché en vigueur.
Lorsqu'un internalisateur systématique qui n'établit un prix que pour une seule taille ou dont la cotation la plus élevée est inférieure à la taille normale de marché reçoit d'un client un ordre d'une taille supérieure à la taille pour laquelle le prix est établi mais inférieure à la taille normale de marché, il peut décider d'exécuter la partie de l'ordre qui dépasse la taille pour laquelle le prix est établi, dans la mesure où il l'exécute au prix fixé, sauf exceptions prévues aux deux alinéas précédents. Dans les cas où l'internalisateur systématique établit un prix pour différentes tailles et reçoit un ordre qui se situe entre ces tailles, qu'il décide d'exécuter, il exécute celui-ci à l'un des prix établis, conformément aux dispositions de l'article 22, sauf exceptions prévues aux deux alinéas précédents.
4. Les autorités compétentes vérifient:
a) que les entreprises d'investissement mettent régulièrement à jour les prix vendeurs et/ou acheteurs publiés conformément au paragraphe 1 et maintiennent des prix qui correspondent aux conditions prévalant sur le marché;
b) que les entreprises d'investissement respectent les conditions fixées au paragraphe 3, quatrième alinéa, pour l'octroi d'un meilleur prix.
5. Les internalisateurs systématiques sont autorisés à sélectionner, en fonction de leur politique commerciale et d'une manière objective et non discriminatoire, les investisseurs à qui ils donnent accès à leurs prix. Ils disposent à cette fin de règles claires régissant l'accès à leurs prix. Les internalisateurs systématiques peuvent refuser d'établir une relation commerciale ou peuvent cesser cette relation avec des investisseurs sur la base de considérations d'ordre commercial telles que la solvabilité de l'investisseur, le risque de contrepartie et le règlement définitif de la transaction.
6. Afin de limiter le risque d'être exposés à des transactions multiples de la part du même client, les internalisateurs systématiques sont autorisés à restreindre d'une manière non discriminatoire le nombre de transactions du même client qu'ils s'engagent à conclure aux conditions publiées. Ils sont également autorisés à restreindre, d'une manière non discriminatoire et conformément aux dispositions de l'article 22, le nombre total de transactions simultanées de différents clients, mais uniquement dans la mesure où le nombre et/ou le volume des ordres déposés par les clients dépasse considérablement la norme.
7. Afin d'assurer l'application uniforme des paragraphes 1 à 6, de manière à permettre l'évaluation efficace des actions et à optimiser la possibilité qu'ont les entreprises d'investissement d'obtenir la meilleure transaction pour leurs clients, la Commission arrête, conformément à la procédure visée à l'article 64, paragraphe 2, des mesures d'exécution qui:
a) précisent les critères d'application des paragraphes 1 et 2;
b) précisent les critères servant à déterminer si un prix est publié de façon régulière et continue et est aisément accessible, ainsi que les moyens par lesquels les entreprises d'investissement peuvent se conformer à l'obligation de rendre leurs prix publics, à savoir notamment:
i) par le biais des infrastructures de tout marché réglementé ayant admis l'instrument concerné à la négociation;
ii) par le recours aux services d'un tiers;
iii) au moyen de dispositifs propres;
c) précisent les critères généraux servant à déterminer les transactions dont l'exécution relative à plusieurs valeurs mobilières ne représente qu'une seule transaction ou les ordres qui sont soumis à des conditions autres que le prix du marché en vigueur;
d) précisent les critères généraux servant à déterminer les conditions de marché exceptionnelles dans lesquelles les prix peuvent être retirés, ainsi que les conditions dans lesquelles les prix peuvent être actualisés;
e) précisent les critères servant à déterminer ce qu'est une taille normalement demandée par un investisseur de détail.
f) précisent les critères servant à déterminer ce qui constitue un dépassement considérable de la norme visé au paragraphe 6;
g) précisent les critères servant à déterminer si les prix s'inscrivent dans une fourchette rendue publique et proche des conditions du marché.
Article 28
Transparence assurée par les entreprises d'investissement après la négociation
1. Les États membres exigent au moins des entreprises d'investissement qui concluent des transactions portant sur des actions admises à la négociation sur un marché réglementé, soit pour compte propre, soit au nom de clients, en dehors d'un marché réglementé ou d'un MTF qu'elles rendent publics le volume, le prix et l'heure de ces transactions. Ces informations sont rendues publiques, dans la mesure du possible, en temps réel, à des conditions commerciales raisonnables et sous une forme aisément accessible aux autres participants du marché.
2. Les États membres exigent que les informations publiées conformément au paragraphe 1 et les délais de cette publication satisfassent aux exigences fixées conformément à l'article 45. Lorsque les mesures arrêtées conformément à l'article 45 prévoient la déclaration différée de certaines catégories de transactions sur actions, cette possibilité s'applique mutatis mutandis aux mêmes transactions lorsqu'elles sont conclues en dehors d'un marché réglementé ou d'un MTF.
3. Afin d'assurer le fonctionnement transparent et ordonné des marchés et l'application uniforme du paragraphe 1, la Commission arrête, conformément à la procédure visée à l'article 64, paragraphe 2, des mesures d'exécution qui:
a) précisent les moyens par lesquels les entreprises d'investissement peuvent se conformer aux obligations prévues au paragraphe 1, et notamment:
i) par le biais des infrastructures de tout marché réglementé ayant admis l'instrument concerné à la négociation ou des infrastructures d'un MTF dans le cadre duquel l'action en question est négociée;
ii) par le recours aux services d'un tiers;
iii) au moyen de dispositifs propres;
b) précisent les modalités d'application des obligations prévues au paragraphe 1 dans le cas de transactions impliquant l'utilisation d'actions à des fins de garantie, de prêt ou à d'autres fins, lorsque l'échange de ces actions est déterminé par des facteurs autres qu'une évaluation de leur prix de marché.
Article 29
Exigences de transparence applicables aux MTF avant la négociation
1. Les États membres exigent au moins des entreprises d'investissement et des opérateurs de marché exploitant un MTF qu'ils rendent publics les prix acheteurs et vendeurs du moment et la profondeur du marché à ces prix, affichés par leurs systèmes pour les actions admises à la négociation sur un marché réglementé. Ils prévoient que ces informations sont rendues publiques à des conditions commerciales raisonnables et en continu, pendant les heures de négociation normales.
2. Les États membres habilitent les autorités compétentes à dispenser les entreprises d'investissement ou les opérateurs de marché exploitant un MTF de l'obligation de rendre publiques les informations visées au paragraphe 1 en fonction du modèle de marché ou du type et de la taille des ordres dans les cas définis conformément au paragraphe 3. Les autorités compétentes ont notamment le pouvoir de lever cette obligation lorsque les transactions portent sur une taille élevée par rapport à la taille normale de marché pour les actions ou les catégories d'actions en question.
3. Afin d'assurer l'application uniforme des paragraphes 1 et 2, la Commission arrête, conformément à la procédure visée à l'article 64, paragraphe 2, des mesures d'exécution concernant:
a) la fourchette des prix acheteurs et vendeurs ou des prix proposés par des teneurs de marché désignés ainsi que l'importance des positions de négociation exprimées à ces prix, qui doivent être rendus publics;
b) la taille ou le type d'ordres pouvant être soustraits à l'obligation de publicité avant la négociation, en vertu du paragraphe 2;
c) les modèles de marchés pour lesquels la dispense de l'obligation de publicité avant la négociation peut être accordée au titre du paragraphe 2, notamment l'applicabilité de l'obligation aux méthodes de négociation utilisées par un MTF qui conclut des transactions selon ses règles, par référence à des prix établis en dehors des systèmes des MTF ou par enchères périodiques.
À l'exception de situations dûment justifiées par la nature spécifique du MTF, le contenu desdites mesures d'exécution est identique à celui des mesures d'exécution prévues à l'article 44 pour les marchés réglementés.
Article 30
Exigences de transparence applicables aux MTF après la négociation
1. Les États membres exigent au minimum des entreprises d'investissement et des opérateurs de marché exploitant un MTF qu'ils rendent publics le prix, le volume et l'heure des transactions exécutées dans le cadre de leurs systèmes et portant sur des actions admises à la négociation sur un marché réglementé. Ils exigent en outre que les caractéristiques de toutes ces transactions soient rendues publiques à des conditions commerciales raisonnables et, dans la mesure du possible, en temps réel. Cette exigence ne s'applique pas au détail des transactions exécutées sur un MTF qui sont rendues publiques dans le cadre des systèmes d'un marché réglementé.
2. Les États membres habilitent leurs autorités compétentes à permettre aux entreprises d'investissement ou aux opérateurs de marché exploitant un MTF de différer la publication des caractéristiques des transactions susvisées en fonction de leur type ou de leur taille. Les autorités compétentes peuvent notamment autoriser la publication différée lorsqu'il s'agit de transactions portant sur des tailles élevées par rapport à la taille normale de marché pour les actions ou catégories d'actions négociées. Les États membres exigent des MTF qu'ils obtiennent l'autorisation préalable des autorités compétentes concernant les dispositions proposées pour organiser cette publicité différée et exigent que lesdites dispositions soient clairement communiquées aux participants du marché et aux investisseurs en général.
3. Afin d'assurer le fonctionnement efficace et ordonné des marchés financiers ainsi que l'application uniforme des paragraphes 1 et 2, la Commission arrête, conformément à la procédure visée à l'article 64, paragraphe 2, des mesures d'exécution concernant:
a) la portée et le contenu des informations à mettre à la disposition du public;
b) les conditions auxquelles les entreprises d'investissement ou les opérateurs de marché exploitant un MTF peuvent prévoir la publication différée des transactions ainsi que les critères à appliquer pour désigner les transactions pour lesquelles, en fonction de leur taille et de la catégorie d'actions concernées, cette publication différée est autorisée.
À l'exception de situations dûment justifiées par la nature spécifique du MTF, le contenu desdites mesures d'exécution est analogue à celui des mesures d'exécution prévues à l'article 45 pour les marchés réglementés.
CHAPITRE III
DROITS DES ENTREPRISES D'INVESTISSEMENT
Article 31
Liberté de prestation des services et d'exercice des activités d'investissement
1. Les États membres veillent à ce que toute entreprise d'investissement agréée et surveillée par les autorités compétentes d'un autre État membre conformément à la présente directive, et conformément à la directive 2000/12/CE dans le cas des établissements de crédit, puisse librement fournir des services d'investissement ainsi que des services auxiliaires et/ou exercer des activités d'investissement sur leur territoire, sous réserve que ces services et activités soient couverts par l'agrément. Les services auxiliaires peuvent être seulement fournis conjointement à un service d'investissement et/ou à une activité d'investissement.
Les États membres n'imposent pas d'obligations supplémentaires à ces entreprises d'investissement ni à ces établissements de crédit pour les matières régies par la présente directive.
2. Toute entreprise d'investissement qui souhaite fournir des services ou exercer des activités sur le territoire d'un autre État membre pour la première fois ou qui souhaite modifier la gamme des services fournis ou des activités exercées communique les informations suivantes aux autorités compétentes de son État membre d'origine:
a) l'État membre dans lequel elle envisage d'opérer;
b) un programme d'activité mentionnant, en particulier, les services et/ou les activités d'investissement ainsi que les services auxiliaires qu'elle entend fournir ou exercer et si elle prévoit de recourir à des agents liés sur le territoire de l'État membre où elle envisage de fournir des services.
Si l'entreprise d'investissement entend recourir à des agents liés, l'autorité compétente de l'État membre d'origine de celle-ci communique, à la demande de l'autorité compétente de l'État membre d'accueil et dans un délai raisonnable, l'identité des agents liés auxquels l'entreprise d'investissement entend recourir dans cet État membre. L'État membre d'accueil peut rendre ces informations publiques.
3. Dans le mois suivant la réception de ces informations, l'autorité compétente de l'État membre d'origine les transmet à l'autorité compétente de l'État membre d'accueil désignée comme point de contact conformément à l'article 56, paragraphe 1. L'entreprise d'investissement peut alors commencer à fournir le ou les services d'investissement dans l'État membre d'accueil.
4. En cas de modification de l'une quelconque des informations communiquées conformément au paragraphe 2, l'entreprise d'investissement en avise par écrit l'autorité compétente de son État membre d'origine, au moins un mois avant de mettre ladite modification en oeuvre. L'autorité compétente de l'État membre d'origine informe celle de l'État membre d'accueil de la modification.
5. Chaque État membre autorise, sans autre exigence juridique ou administrative, les entreprises d'investissement et les opérateurs de marché exploitant des MTF d'autres États membres à fournir les dispositifs appropriés sur son territoire, pour permettre aux utilisateurs et aux participants qui y sont établis d'accéder à leurs systèmes et de les utiliser à distance.
6. L'entreprise d'investissement ou l'opérateur de marché qui exploite un MTF communique à l'autorité compétente de son État membre d'origine le nom de l'État membre dans lequel il ou elle compte prendre de telles dispositions. Dans le mois qui suit, l'autorité compétente de l'État membre d'origine du MTF communique cette information à l'État membre dans lequel le MTF compte prendre de telles dispositions.
À la demande de l'autorité compétente de l'État membre d'accueil du MTF et dans un délai raisonnable, l'autorité compétente de l'État membre d'origine du MTF communique l'identité des membres ou des participants du MTF établis dans cet État membre.
Article 32
Établissement d'une succursale
1. Les États membres veillent à ce que des services et/ou des activités d'investissement ainsi que des services auxiliaires puissent être fournis sur leur territoire conformément à la présente directive et à la directive 2000/12/CE par l'établissement d'une succursale, sous réserve que ces services et activités soient couverts par l'agrément accordé à cette entreprise d'investissement ou à l'établissement de crédit dans l'État membre d'origine. Les services auxiliaires peuvent être seulement fournis conjointement à un service d'investissement et/ou à une activité d'investissement.
Les États membres n'imposent pas d'obligations supplémentaires, hormis celles autorisées en vertu du paragraphe 7, quant à l'organisation et au fonctionnement de la succursale pour les matières régies par la présente directive.
2. Les États membres exigent que toute entreprise d'investissement souhaitant établir une succursale sur le territoire d'un autre État membre en informe préalablement l'autorité compétente de son État membre d'origine et lui communique les informations suivantes:
a) l'État membre sur le territoire duquel elle envisage d'établir une succursale;
b) un programme d'activité précisant notamment les services et/ou activités d'investissement ainsi que les services auxiliaires que fournira ou exercera la succursale de même que la structure organisationnelle de celle-ci et indiquant si la succursale prévoit de recourir à des agents liés;
c) l'adresse à laquelle des documents peuvent être réclamés dans l'État membre d'accueil;
d) le nom des personnes chargées de la gestion de la succursale.
Si une entreprise d'investissement recourt à un agent lié établi dans un État membre autre que son État membre d'origine, cet agent lié est assimilé à la succursale et est soumis aux dispositions de la présente directive relatives aux succursales.
3. Sauf si elle a des raisons de douter de l'adéquation de la structure administrative ou de la santé financière de l'entreprise d'investissement, compte tenu des activités envisagées, l'autorité compétente de l'État membre d'origine communique toutes ces informations, dans les trois mois suivant leur réception, à l'autorité compétente de l'État membre d'accueil désignée comme point de contact conformément à l'article 56, paragraphe 1, et en avise l'entreprise d'investissement concernée.
4. Outre les informations visées au paragraphe 2, l'autorité compétente de l'État membre d'origine communique à l'autorité compétente de l'État membre d'accueil des renseignements détaillés sur le système accrédité d'indemnisation des investisseurs auquel l'entreprise d'investissement est affiliée conformément à la directive 97/9/CE. En cas de modification de ces informations, l'autorité compétente de l'État membre d'origine en avise l'autorité compétente de l'État membre d'accueil.
5. Lorsqu'elle refuse de communiquer les informations à l'autorité compétente de l'État membre d'accueil, l'autorité compétente de l'État membre d'origine indique les raisons de son refus à l'entreprise d'investissement concernée, dans les trois mois suivant la réception de toutes les informations.
6. Dès réception d'une communication de l'autorité compétente de l'État membre d'accueil ou, en l'absence d'une telle communication, dans un délai maximal de deux mois à compter de la date de transmission de la communication par l'autorité compétente de l'État membre d'origine, la succursale peut être établie et commencer son activité.
7. Il incombe à l'autorité compétente de l'État membre où se trouve la succursale de veiller à ce que les services fournis par la succursale sur son territoire satisfassent aux obligations prévues aux articles 19, 21, 22, 25, 27 et 28 et par les mesures arrêtées conformément à ces dispositions.
L'autorité compétente de l'État membre dans lequel se trouve la succursale est habilitée à examiner les modalités mises en place par la succursale et à exiger leur modification, lorsqu'une telle modification est strictement nécessaire pour lui permettre de faire appliquer les obligations prévues aux articles 19, 21, 22, 25, 27 et 28 et par les mesures arrêtées conformément à ces dispositions, pour ce qui est des services fournis et/ou des activités exercées par la succursale sur son territoire.
8. Chaque État membre prévoit que, lorsqu'une entreprise d'investissement agréée dans un autre État membre a établi une succursale sur son territoire, l'autorité compétente de l'État membre d'origine de cette entreprise d'investissement peut, dans l'exercice de ses responsabilités et après en avoir informé l'autorité compétente de l'État membre d'accueil, procéder à des vérifications sur place dans cette succursale.
9. En cas de modification de l'une quelconque des informations communiquées conformément au paragraphe 2, l'entreprise d'investissement en avise par écrit l'autorité compétente de l'État membre d'origine au moins un mois avant de mettre ladite modification en oeuvre. L'autorité compétente de l'État membre d'origine informe celle de l'État membre d'accueil de la modification.
Article 33
Accès aux marchés réglementés
1. Les États membres exigent que les entreprises d'investissement des autres États membres agréées pour exécuter les ordres de clients ou pour négocier pour compte propre aient le droit de devenir membres des marchés réglementés établis sur leur territoire ou d'y avoir accès, selon l'une des modalités suivantes:
a) directement, en établissant une succursale dans l'État membre d'accueil;
b) en devenant membres à distance d'un marché réglementé ou en y ayant accès à distance, sans devoir être établies dans l'État membre d'origine de ce marché réglementé, lorsque les procédures et les systèmes de négociation de celui-ci ne requièrent pas une présence physique pour la conclusion de transactions.
2. Les États membres n'imposent aux entreprises d'investissement qui exercent le droit conféré au paragraphe 1 aucune exigence réglementaire ou administrative supplémentaire concernant les matières régies par la présente directive.
Article 34
Accès aux systèmes de contrepartie centrale, de compensation et de règlement et droit de désigner un système de règlement
1. Les États membres exigent que les entreprises d'investissement des autres États membres aient le droit d'accéder aux systèmes de contrepartie centrale, de compensation et de règlement existant sur leur territoire aux fins du dénouement ou de l'organisation du dénouement de transactions sur instruments financiers.
Ils exigent également que l'accès desdites entreprises d'investissement à ces systèmes soit soumis aux mêmes critères non discriminatoires, transparents et objectifs que ceux qui s'appliquent aux participants nationaux. Ils ne limitent pas l'utilisation desdits systèmes à la compensation et au règlement des transactions sur instruments financiers effectuées sur un marché réglementé ou un MTF établi sur leur territoire.
2. Les États membres exigent que tout marché réglementé établi sur leur territoire offre à tous ses membres ou à tous ses participants le droit de désigner le système de règlement des transactions sur instruments financiers effectuées sur ledit marché, sous réserve:
a) de la mise en place de dispositifs et de liens entre le système de règlement désigné et tout autre système ou infrastructure nécessaires pour assurer le règlement efficace et économique des transactions en question; et
b) de la confirmation, par l'autorité compétente pour la surveillance du marché réglementé, que les conditions techniques de règlement des transactions conclues sur ce marché réglementé via un autre système de règlement que celui qu'il a désigné sont de nature à permettre le fonctionnement harmonieux et ordonné des marchés financiers.
Cette appréciation de l'autorité compétente pour le marché réglementé est sans préjudice des compétences des banques centrales nationales dans leur rôle de supervision des systèmes de compensation ou d'autres autorités chargées de la surveillance de ces systèmes. L'autorité compétente tient compte de la supervision et/ou de la surveillance déjà exercées par ces institutions afin d'éviter la répétition injustifiée des contrôles.
3. Les droits accordés aux entreprises d'investissement aux paragraphes 1 et 2 sont sans préjudice du droit des opérateurs de systèmes de contrepartie centrale, de compensation ou de règlement de valeurs mobilières de refuser l'accès à leurs services pour des raisons commerciales légitimes.
Article 35
Dispositions concernant les mécanismes de contrepartie centrale, de compensation et de règlement en ce qui concerne les MTF
1. Les États membres n'empêchent pas les entreprises d'investissement ni les opérateurs de marché exploitant un MTF de convenir avec une contrepartie centrale, un organisme de compensation ou un système de règlement d'un autre État membre de mécanismes appropriés afin d'organiser la compensation et/ou le règlement de tout ou partie des transactions conclues par leurs participants dans le cadre de leurs systèmes.
2. L'autorité compétente vis-à-vis des entreprises d'investissement et des opérateurs de marché exploitant un MTF ne peut interdire le recours à une contrepartie centrale, à un organisme de compensation et/ou à un système de règlement d'un autre État membre, sauf si elle peut prouver que cette interdiction est nécessaire pour préserver le fonctionnement ordonné dudit MTF et compte tenu des conditions imposées aux systèmes de règlement à l'article 34, paragraphe 2.
Pour éviter la répétition injustifiée des contrôles, l'autorité compétente tient compte de la supervision et/ou de la surveillance du système de compensation et de règlement déjà exercées par les banques centrales nationales en tant que superviseurs des systèmes de compensation et de règlement ou par d'autres autorités de surveillance compétentes concernant ces systèmes.
TITRE III
MARCHÉS RÉGLEMENTÉS
Article 36
Agrément et loi applicable
1. Les États membres réservent l'agrément en tant que marché réglementé aux systèmes qui se conforment aux dispositions du présent titre.
L'agrément en tant que marché réglementé n'est délivré que lorsque l'autorité compétente s'est assurée que l'opérateur de marché et les systèmes du marché réglementé satisfont au moins aux exigences visées dans le présent titre.
Lorsqu'un marché réglementé est une personne morale et qu'il est géré ou exploité par un opérateur de marché autre que le marché réglementé même, les États membres déterminent les modalités selon lesquelles les différentes obligations imposées à l'opérateur de marché au titre de la présente directive doivent être réparties entre le marché réglementé et l'opérateur de marché.
L'opérateur du marché réglementé fournit toutes les informations, y compris un programme d'activité énumérant notamment les types d'opérations envisagés et la structure organisationnelle, nécessaires pour permettre à l'autorité compétente de s'assurer que le marché réglementé a mis en place, lors de l'agrément initial, tous les dispositifs nécessaires pour satisfaire aux obligations que lui imposent les dispositions du présent titre.
2. Les États membres exigent que l'opérateur du marché réglementé effectue les actes afférents à l'organisation et à l'exploitation du marché réglementé sous la surveillance de l'autorité compétente. Ils font en sorte que les autorités compétentes s'assurent régulièrement que les marchés réglementés respectent les dispositions du présent titre. Ils veillent également à ce que les autorités compétentes vérifient que les marchés réglementés satisfont à tout moment aux conditions imposées pour l'agrément initial, fixées dans le présent titre.
3. Les États membres font en sorte que l'opérateur de marché ait la responsabilité de veiller à ce que le marché réglementé qu'il gère satisfasse à toutes les exigences visées dans le présent titre.
Ils s'assurent également que l'opérateur de marché est habilité à exercer les droits correspondant au marché réglementé qu'il gère en vertu de la présente directive.
4. Sans préjudice de toute disposition applicable de la directive 2003/6/CE, le droit public régissant les négociations effectuées dans le cadre des systèmes d'un marché réglementé est celui de l'État membre d'origine dudit marché réglementé.
5. L'autorité compétente peut retirer l'agrément délivré à un marché réglementé s'il:
a) n'en fait pas usage dans un délai de douze mois, s'il y renonce expressément ou s'il n'a pas fonctionné pendant les six derniers mois, à moins que l'État membre concerné ne prévoie la caducité de cet agrément dans de tels cas;
b) l'a obtenu par de fausses déclarations ou par tout autre moyen irrégulier;
c) ne remplit plus les conditions dans lesquelles l'agrément a été accordé;
d) a gravement et systématiquement enfreint les dispositions arrêtées en application de la présente directive;
e) relève de tout cas dans lequel le droit national prévoit le retrait de l'agrément.
Article 37
Exigences applicables à la gestion d'un marché réglementé
1. Les États membres exigent que toute personne dirigeant effectivement les activités et l'exploitation d'un marché réglementé jouisse d'une honorabilité et d'une expérience suffisantes pour garantir la gestion et l'exploitation saines et prudentes dudit marché réglementé. Ils imposent également à l'opérateur d'un marché réglementé d'informer l'autorité compétente de l'identité des personnes qui dirigent effectivement les activités et l'exploitation du marché réglementé et de tout changement ultérieur concernant ces personnes.
L'autorité compétente refuse d'approuver toute proposition de modification lorsqu'il existe des raisons objectives et démontrables d'estimer que le changement proposé risquerait de compromettre sérieusement la gestion et l'exploitation saines et prudentes dudit marché réglementé.
2. Les États membres veillent à ce que, lors du processus d'agrément d'un marché réglementé, la personne ou les personnes dirigeant effectivement les activités et l'exploitation d'un marché réglementé déjà muni d'un agrément conformément aux conditions fixées dans la présente directive soient réputées satisfaire aux exigences visées au paragraphe 1.
Article 38
Exigences applicables aux personnes qui exercent une influence significative sur la gestion d'un marché réglementé
1. Les États membres exigent des personnes qui sont en mesure d'exercer, de manière directe ou indirecte, une influence significative sur la gestion d'un marché réglementé qu'elles présentent les qualités appropriées.
2. Les États membres exigent de l'opérateur d'un marché réglementé:
a) qu'il fournisse à l'autorité compétente et rende publiques des informations concernant les propriétaires dudit marché réglementé et/ou de l'opérateur de marché, notamment l'identité des personnes en mesure d'exercer une influence significative sur la gestion ainsi que le montant des intérêts détenus par ces personnes;
b) qu'il signale à l'autorité compétente et rende public tout transfert de propriété entraînant un changement de l'identité des personnes exerçant une influence significative sur l'exploitation du marché réglementé.
3. L'autorité compétente refuse d'approuver les propositions tendant à changer les intérêts détenus par l'identité des personnes qui contrôlent un marché réglementé et/ou l'opérateur de marché lorsqu'il existe des raisons objectives et démontrables d'estimer que le changement proposé risquerait de compromettre la gestion saine et prudente dudit marché réglementé.
Article 39
Exigences organisationnelles
Les États membres exigent des marchés réglementés:
a) qu'ils prennent des dispositions pour repérer clairement et gérer les effets potentiellement dommageables, pour leur fonctionnement ou pour leurs participants, de tout conflit d'intérêts entre les exigences de leur bon fonctionnement et leurs intérêts propres ou ceux de leurs propriétaires ou de leurs opérateurs, notamment dans le cas où un tel conflit risque de compromettre l'exercice d'une fonction qui leur a été déléguée par l'autorité compétente;
b) qu'ils soient adéquatement équipés pour gérer les risques auxquels ils sont exposés, qu'ils mettent en oeuvre des dispositifs et des systèmes appropriés leur permettant d'identifier tous les risques significatifs pouvant compromettre leur bon fonctionnement et qu'ils instaurent des mesures effectives pour atténuer ces risques;
c) qu'ils mettent en oeuvre des dispositifs propres à garantir la bonne gestion des opérations techniques des systèmes et notamment des procédures d'urgence efficaces pour faire face aux dysfonctionnements éventuels des systèmes de négociation;
d) qu'ils adoptent des règles et des procédures transparentes et non discrétionnaires assurant une négociation équitable et ordonnée et fixant des critères objectifs en vue de l'exécution efficace des ordres;
e) qu'ils mettent en oeuvre des mécanismes visant à faciliter le dénouement efficace et en temps voulu des transactions exécutées dans le cadre de leurs systèmes;
f) qu'ils disposent, au moment de l'agrément et à tout moment par la suite, des ressources financières suffisantes pour faciliter leur fonctionnement ordonné, compte tenu de la nature et de l'ampleur des transactions qui y sont conclues ainsi que de l'éventail et du niveau des risques auxquels ils sont exposés.
Article 40
Admission des instruments financiers à la négociation
1. Les États membres exigent que les marchés réglementés établissent des règles claires et transparentes concernant l'admission des instruments financiers à la négociation.
Ces règles garantissent que tout instrument financier admis à la négociation sur un marché réglementé est susceptible de faire l'objet d'une négociation équitable, ordonnée et efficace et, dans le cas des valeurs mobilières, d'être négocié librement.
2. En ce qui concerne les instruments dérivés, ces règles assurent notamment que les caractéristiques du contrat dérivé permettent une cotation ordonnée, ainsi qu'un règlement efficace.
3. Outre les obligations prévues aux paragraphes 1 et 2, les États membres exigent que les marchés réglementés mettent en place et maintiennent des dispositions efficaces leur permettant de vérifier que les émetteurs des valeurs mobilières qui sont admises à la négociation sur le marché réglementé se conforment aux prescriptions du droit communautaire concernant les obligations en matière d'information initiale, périodique et spécifique.
Les États membres veillent à ce que les marchés réglementés instaurent des dispositions facilitant l'accès de leurs membres ou de leurs participants à l'information rendue publique en vertu du droit communautaire.
4. Les États membres veillent à ce que les marchés réglementés mettent en place les dispositions nécessaires pour contrôler régulièrement le respect des conditions d'admission des instruments financiers qu'ils ont admis à la négociation.
5. Une valeur mobilière qui a été admise à la négociation sur un marché réglementé peut être admise ultérieurement à la négociation sur d'autres marchés réglementés, même sans le consentement de l'émetteur et dans le respect des dispositions pertinentes de la directive 2003/71/CE du Parlement européen et du Conseil du 4 novembre 2003 concernant le prospectus à publier en cas d'offre au public de valeurs mobilières ou en vue de l'admission de valeurs mobilières à la négociation, et modifiant la directive 2001/34/CE(23). Cet autre marché réglementé informe l'émetteur que la valeur mobilière en question y est négociée. Un émetteur n'est pas tenu de fournir directement l'information exigée en vertu du paragraphe 3 à un marché réglementé qui a admis ses valeurs mobilières à la négociation sans son consentement.
6. Afin d'assurer l'application uniforme des paragraphes 1 à 5, la Commission arrête, conformément à la procédure visée à l'article 64, paragraphe 2, des mesures d'exécution qui précisent:
a) pour les différentes catégories d'instruments, les caractéristiques qui doivent être prises en considération par un marché réglementé pour déterminer si un instrument a été émis conformément aux conditions fixées au paragraphe 1, second alinéa, en vue de son admission à la négociation sur les différents segments de marché qu'il exploite;
b) les dispositions qu'un marché réglementé doit appliquer pour être réputé avoir rempli son obligation de vérifier que l'émetteur d'une valeur mobilière respecte les prescriptions du droit communautaire concernant les obligations en matière d'information initiale, périodique ou spécifique;
c) les dispositions que doit prendre le marché réglementé conformément au paragraphe 3 en vue de faciliter l'accès de ses membres ou de ses participants aux informations qui ont été rendues publiques dans les conditions fixées par le droit communautaire.
Article 41
Suspension et retrait d'instruments de la négociation
1. Sans préjudice du droit des autorités compétentes d'exiger la suspension ou le retrait d'un instrument de la négociation conformément à l'article 50, paragraphe 2, points j) et k), l'opérateur d'un marché réglementé peut suspendre ou retirer de la négociation tout instrument financier qui n'obéit plus aux règles du marché réglementé, sauf si une telle mesure est susceptible de léser d'une manière significative les intérêts des investisseurs ou de compromettre le fonctionnement ordonné du marché.
Nonobstant la possibilité dont disposent les opérateurs de marchés réglementés d'informer directement les opérateurs d'autres marchés réglementés, les États membres exigent qu'un opérateur de marché réglementé qui suspend ou retire un instrument financier de la négociation rende sa décision publique et communique les informations pertinentes à l'autorité compétente. Celle-ci est tenue d'informer les autorités compétentes des autres États membres.
2. L'autorité compétente qui exige la suspension ou le retrait d'un instrument financier de la négociation sur un ou plusieurs marchés réglementés fait immédiatement connaître sa décision au public et aux autorités compétentes des autres États membres. À l'exception de situations dans lesquelles les intérêts des investisseurs ou le fonctionnement ordonné du marché pourraient être affectés d'une manière significative, les autorités compétentes des autres États membres exigent la suspension ou le retrait dudit instrument financier de la négociation sur les marchés réglementés et les MTF qui fonctionnent sous leur surveillance.
Article 42
Accès aux marchés réglementés
1. Les États membres exigent que les marchés réglementés instaurent et maintiennent des règles transparentes et non discriminatoires, fondées sur des critères objectifs, régissant l'accès ou l'adhésion des membres à ces marchés.
2. Ces règles précisent toutes les obligations incombant aux membres ou aux participants en vertu:
a) des actes de constitution et d'administration du marché réglementé concerné;
b) des dispositions relatives aux transactions qui y sont conclues;
c) des normes professionnelles imposées au personnel des entreprises d'investissement ou des établissements de crédit opérant sur le marché;
d) des conditions fixées au paragraphe 3 pour les membres ou les participants autres que les entreprises d'investissement et les établissements de crédit;
e) des règles et des procédures relatives à la compensation et au règlement des transactions qui sont conclues sur le marché.
3. Les marchés réglementés peuvent admettre en tant que membres ou participants les entreprises d'investissement et les établissements de crédit agréés au titre de la directive 2000/12/CE, ainsi que d'autres personnes qui:
a) présentent des qualités d'honorabilité et de compétence;
b) présentent un niveau suffisant d'aptitude et de compétence pour la négociation;
c) disposent, le cas échéant, d'une organisation appropriée;
d) détiennent des ressources suffisantes pour le rôle qu'elles doivent assumer, compte tenu des différents mécanismes financiers que le marché réglementé pourrait avoir mis en place en vue de garantir le règlement approprié des transactions.
4. Les États membres veillent à ce que les membres et participants ne soient pas tenus de s'imposer mutuellement les obligations énoncées aux articles 19, 21 et 22 en ce qui concerne les transactions conclues sur un marché réglementé. Toutefois, les membres ou participants du marché réglementé appliquent les obligations prévues aux articles 19, 21 et 22 en ce qui concerne leurs clients lorsque, en agissant pour le compte de leurs clients, ils exécutent leurs ordres sur un marché réglementé.
5. Les États membres veillent à ce que les règles des marchés réglementés régissant l'accès ou l'adhésion des membres à ces marchés prévoient la participation directe ou à distance d'entreprises d'investissement et d'établissements de crédit.
6. Chaque État membre autorise, sans autre exigence juridique ou administrative, les marchés réglementés des autres États membres à prendre, sur son territoire, les dispositions nécessaires pour permettre aux membres et participants qui y sont établis d'accéder à distance à ces marchés et d'y négocier.
Le marché réglementé communique à l'autorité compétente de son État membre d'origine le nom de l'État membre dans lequel il compte prendre de telles dispositions. Dans le mois qui suit, l'autorité compétente de l'État membre d'origine communique cette information à l'État membre dans lequel le marché réglementé compte prendre de telles dispositions.
À la demande de l'autorité compétente de l'État membre d'accueil et dans un délai raisonnable, l'autorité compétente de l'État membre d'origine du marché réglementé communique l'identité des membres ou des participants du marché réglementé établis dans cet État membre.
7. Les États membres exigent que les opérateurs de marchés réglementés communiquent régulièrement la liste des membres et participants de leur marché réglementé à l'autorité compétente pour celui-ci.
Article 43
Contrôle du respect des règles des marchés réglementés et des autres obligations légales
1. Les États membres exigent que les marchés réglementés instaurent et maintiennent des dispositions et procédures efficaces pour le contrôle régulier du respect de leurs règles par leurs membres ou leurs participants. Les marchés réglementés surveillent les transactions effectuées par leurs membres ou leurs participants dans le cadre de leurs systèmes, en vue de détecter tout manquement auxdites règles, toute condition de négociation de nature à perturber le bon ordre du marché ou tout comportement potentiellement révélateur d'un abus de marché.
2. Les États membres exigent que les opérateurs de marchés réglementés signalent à l'autorité compétente du marché réglementé tout manquement important à leurs règles ou toute condition de négociation de nature à perturber le bon ordre du marché pouvant entraîner un abus de marché. Ils exigent également que les opérateurs de marchés réglementés fournissent sans délai les informations pertinentes à l'autorité compétente en matière d'enquêtes et de poursuites concernant les abus de marché sur les marchés réglementés et prêtent à celle-ci toute l'aide nécessaire pour instruire et poursuivre les abus de marché commis sur ou via les systèmes du marché réglementé.
Article 44
Exigences de transparence avant négociation applicables aux marchés réglementés
1. Les États membres exigent au minimum que les marchés réglementés rendent publics les prix acheteurs et vendeurs ainsi que l'importance des positions de négociation exprimées à ces prix, affichés par leurs systèmes pour les actions admises à la négociation. Ils exigent en outre que ces informations soient mises à la disposition du public à des conditions commerciales raisonnables et en continu, pendant les heures de négociation normales.
Les marchés réglementés peuvent accorder aux entreprises d'investissement qui sont tenues de publier leurs prix en actions au titre de l'article 27 l'accès, à des conditions commerciales raisonnables et sur une base non discriminatoire, aux dispositifs qu'ils utilisent pour rendre publique l'information visée au premier alinéa.
2. Les États membres habilitent les autorités compétentes à dispenser les marchés réglementés de l'obligation de rendre publiques les informations visées au paragraphe 1, en fonction du modèle de marché ou du type et de la taille des ordres dans les cas définis conformément au paragraphe 3. Les autorités compétentes ont notamment le pouvoir de lever cette obligation en ce qui concerne les transactions dont la taille est inhabituellement élevée par rapport à la taille normale de marché pour les actions ou catégories d'action négociées.
3. Afin d'assurer l'application uniforme des paragraphes 1 et 2, la Commission arrête, conformément à la procédure visée à l'article 64, paragraphe 2, des mesures d'exécution qui précisent:
a) la fourchette des prix acheteurs et vendeurs ou des prix proposés par des teneurs de marché désignés ainsi que la profondeur du marché à ces prix, qui doivent être rendues publics;
b) la taille ou le type d'ordres pouvant être soustraits à l'obligation de publicité avant négociation, en vertu du paragraphe 2;
c) les modèles de marchés pour lesquels la dispense de l'exigence de publicité avant négociation peut être accordée au titre du paragraphe 2, notamment l'applicabilité de l'obligation aux méthodes de négociation utilisées par les marchés réglementés qui concluent des transactions selon leurs règles, par référence à des prix établis en dehors des marchés réglementés ou par enchères périodiques.
Article 45
Exigences de transparence après négociation applicables aux marchés réglementés
1. Les États membres exigent au minimum des marchés réglementés qu'ils rendent publics le prix, le volume et l'heure des transactions exécutées portant sur des actions admises à la négociation. Ils exigent en outre que le détail de toutes ces transactions soit rendu public à des conditions commerciales raisonnables et, dans la mesure du possible, en temps réel.
Les marchés réglementés peuvent accorder aux entreprises d'investissement qui sont tenues de publier le détail de leurs transactions en actions au titre de l'article 28, à des conditions commerciales raisonnables et sur une base non discriminatoire, l'accès aux dispositifs qu'ils utilisent pour rendre publique l'information visée au premier alinéa.
2. Les États membres habilitent leurs autorités compétentes à permettre aux marchés réglementés de différer la publication des informations détaillées susvisées en fonction de leur type ou de leur taille. Les autorités compétentes peuvent notamment autoriser la publication différée en ce qui concerne les transactions dont la taille est élevée par rapport à la taille normale de marché pour les actions ou catégories d'action négociées. Les États membres exigent des marchés réglementés qu'ils obtiennent l'autorisation préalable des autorités compétentes concernant les dispositions proposées par les marchés réglementés pour organiser cette publicité différée et exigent que lesdites dispositions soient clairement communiquées aux participants de ces marchés et aux investisseurs en général.
3. Afin d'assurer le fonctionnement efficace et ordonné des marchés financiers ainsi que l'application uniforme des paragraphes 1 et 2, la Commission arrête, conformément à la procédure visée à l'article 64, paragraphe 2, des mesures d'exécution concernant:
a) la portée et le contenu des informations à mettre à la disposition du public;
b) les conditions auxquelles un marché réglementé peut prévoir la publication différée des transactions ainsi que les critères à appliquer pour désigner les transactions à l'égard desquelles, en fonction de leur taille ou de la catégorie d'actions concernées, cette publication différée est autorisée.
Article 46
Dispositions concernant les mécanismes de contrepartie centrale, de compensation et de règlement
1. Les États membres n'empêchent pas les marchés réglementés de convenir avec une contrepartie centrale, un organisme de compensation ou un système de règlement d'un autre État membre de mécanismes appropriés afin d'organiser la compensation et/ou le règlement de tout ou partie des transactions conclues par leurs participants dans le cadre de leurs systèmes.
2. L'autorité compétente d'un marché réglementé ne peut interdire le recours à une contrepartie centrale, à un organisme de compensation et/ou à un système de règlement d'un autre État membre, sauf si elle peut prouver que cette interdiction est nécessaire pour préserver le fonctionnement ordonné dudit marché réglementé et compte tenu des conditions imposées aux systèmes de règlement à l'article 34, paragraphe 2.
Pour éviter la répétition injustifiée des contrôles, l'autorité compétente tient compte de la supervision et/ou de la surveillance du système de compensation et de règlement déjà exercées par les banques centrales nationales en tant que superviseurs des systèmes de compensation et de règlement ou par d'autres autorités de surveillance compétentes à l'égard de ces systèmes.
Article 47
Liste des marchés réglementés
Chaque État membre établit une liste des marchés réglementés dont il est l'État membre d'origine et communique cette liste aux autres États membres et à la Commission. Chaque modification de cette liste donne lieu à une communication analogue. La Commission publie une liste de tous les marchés réglementés au Journal officiel de l'Union européenne et l'actualise au moins une fois par an. Elle publie également et actualise la liste sur son site Internet chaque fois qu'un État membre notifie une modification à sa propre liste.
TITRE IV
AUTORITÉS COMPÉTENTES
CHAPITRE PREMIER
DÉSIGNATION, POUVOIRS ET PROCÉDURES DE RECOURS
Article 48
Désignation des autorités compétentes
1. Chaque État membre désigne les autorités compétentes qui sont chargées de remplir chacune des fonctions prévues dans les différentes dispositions de la présente directive. Il communique à la Commission et aux autorités compétentes des autres États membres l'identité desdites autorités compétentes et les informe également de toute répartition des fonctions précitées.
2. Les autorités compétentes visées au paragraphe 1 sont des autorités publiques, sans préjudice d'une éventuelle délégation de leurs tâches à d'autres entités, dans les cas où cette possibilité est expressément prévue à l'article 5, paragraphe 5, à l'article 16, paragraphe 3, à l'article 17, paragraphe 2, et à l'article 23, paragraphe 4, de la présente directive.
Aucune délégation de tâches à des entités autres que les autorités visées au paragraphe 1 ne peut porter sur l'exercice de l'autorité publique ni l'utilisation de pouvoirs discrétionnaires de décision. Les États membres exigent qu'avant de procéder à la délégation les autorités compétentes prennent toutes les mesures raisonnables pour s'assurer que les délégataires potentiels ont les capacités et les ressources nécessaires à l'exécution effective de toutes leurs missions, et que la délégation s'inscrive impérativement dans un cadre clairement défini et documenté, régissant l'exercice des tâches déléguées et énonçant les missions à mener ainsi que les conditions dans lesquelles elles doivent être exécutées. Ces conditions comportent une clause contraignant l'entité en question à agir et à s'organiser de manière à éviter tout conflit d'intérêts et à s'assurer que les informations obtenues dans l'exercice des tâches déléguées ne soient pas utilisées d'une manière déloyale ou propre à fausser le jeu de la concurrence. Dans tous les cas, c'est en dernier ressort aux autorités compétentes désignées conformément au paragraphe 1 qu'il incombe de s'assurer du respect de la présente directive et de ses mesures d'exécution.
Les États membres informent la Commission et les autorités compétentes des autres État membres de tout accord conclu concernant la délégation de tâches, y compris des conditions précises régissant cette délégation.
3. La Commission publie au moins une fois par an au Journal officiel de l'Union européenne une liste des autorités compétentes visées aux paragraphes 1 et 2 et l'actualise continuellement sur son site Internet.
Article 49
Coopération entre les autorités au sein d'un même État membre
Si un État membre désigne plus d'une autorité compétente pour faire appliquer une disposition de la présente directive, leur rôle respectif est clairement défini et elles coopèrent étroitement.
Chaque État membre exige que la même coopération s'instaure entre les autorités compétentes aux fins de la présente directive et les autorités compétentes chargées, dans cet État membre, de la surveillance des établissements de crédit et autres établissements financiers, fonds de retraite, OPCVM, intermédiaires d'assurance et de réassurance et entreprises d'assurance.
Les États membres exigent que les autorités compétentes s'échangent toutes les informations essentielles ou utiles à l'exercice de leurs fonctions et de leurs tâches.
Article 50
Pouvoirs dont doivent disposer les autorités compétentes
1. Les autorités compétentes sont investies de tous les pouvoirs de surveillance et d'enquête nécessaires à l'exercice de leurs fonctions. Dans les limites prévues par leurs cadres juridiques nationaux, elles exercent ces pouvoirs:
a) directement; ou
b) en collaboration avec d'autres autorités; ou
c) sous leur responsabilité par délégation à des entités auxquelles les tâches ont été déléguées conformément à l'article 48, paragraphe 2; ou
d) en saisissant les autorités judiciaires compétentes.
2. Les pouvoirs visés au paragraphe 1 sont exercés conformément au droit national et comprennent au minimum les droits suivants:
a) accéder à tout document, sous quelque forme que ce soit, et en recevoir une copie;
b) exiger des informations de toute personne et, si nécessaire, convoquer et entendre toute personne pour en obtenir des informations;
c) procéder à des inspections sur place;
d) exiger les enregistrements des échanges téléphoniques et informatiques existants;
e) enjoindre de cesser toute pratique contraire aux dispositions adoptées en application de la présente directive;
f) demander le gel et/ou la mise sous séquestre d'actifs;
g) demander l'interdiction temporaire de l'exercice de l'activité professionnelle;
h) exiger des contrôleurs des comptes des entreprises d'investissement et des marchés réglementés agréés qu'ils fournissent des informations;
i) adopter tout type de mesure propre à assurer que les entreprises d'investissement et les marchés réglementés continuent de se conformer aux exigences légales;
j) exiger la suspension d'un instrument financier de la négociation;
k) exiger le retrait d'un instrument financier de la négociation, sur un marché réglementé ou sur toute autre infrastructure de négociation;
l) transmettre une affaire en vue de poursuites pénales;
m) autoriser des contrôleurs des comptes ou des experts à effectuer des vérifications ou des enquêtes.
Article 51
Sanctions administratives
1. Sans préjudice des procédures relatives au retrait d'un agrément ni de leur droit d'appliquer des sanctions pénales, les États membres veillent, conformément à leur droit national, à ce que puissent être prises des mesures ou appliquées des sanctions administratives appropriées à l'encontre des personnes responsables d'une violation des dispositions adoptées en application de la présente directive. Ils font en sorte que ces mesures soient efficaces, proportionnées et dissuasives.
2. Les États membres déterminent les sanctions applicables en cas de défaut de coopération dans le cadre d'une enquête couverte par l'article 50.
3. Les États membres habilitent les autorités compétentes à rendre publique toute mesure ou sanction appliquée en cas d'infraction aux dispositions adoptées en application de la présente directive, à moins que cette publication ne risque de perturber gravement les marchés financiers ou de causer un préjudice disproportionné aux parties en cause.
Article 52
Droit de recours
1. Les États membres veillent à ce que toute décision prise en vertu des dispositions législatives, réglementaires ou administratives arrêtées en application de la présente directive soit dûment motivée et puisse faire l'objet d'un droit de recours juridictionnel. Le droit de recours juridictionnel s'applique également lorsqu'il n'a pas été statué, dans les six mois qui ont suivi son introduction, sur une demande d'agrément comportant toutes les informations requises.
2. Les États membres prévoient qu'un ou plusieurs des organismes ci-après, selon le droit national, puissent, dans l'intérêt des consommateurs et conformément au droit national, intenter une action devant les tribunaux ou les autorités administratives compétentes pour faire appliquer les dispositions nationales relatives à la mise en oeuvre de la présente directive:
a) les organismes publics ou leurs représentants;
b) les organisations de consommateurs ayant un intérêt légitime à protéger les consommateurs;
c) les organisations professionnelles ayant un intérêt légitime à agir pour protéger leurs membres.
Article 53
Mécanisme extrajudiciaire de règlement des plaintes des investisseurs
1. Les États membres encouragent l'institution de procédures de plainte et de recours efficaces permettant le règlement extrajudiciaire des litiges en matière de consommation concernant les services d'investissement et les services auxiliaires fournis par les entreprises d'investissement, en faisant appel, le cas échéant à des organismes existants.
2. Les États membres veillent à ce qu'aucune disposition légale ou réglementaire n'empêche ces organismes de coopérer effectivement au règlement de litiges transfrontaliers.
Article 54
Secret professionnel
1. Les États membres veillent à ce que les autorités compétentes, toute personne travaillant ou ayant travaillé pour les autorités compétentes ou pour les entités délégataires des tâches de celles-ci conformément à l'article 48, paragraphe 2, ainsi que les contrôleurs des comptes ou les experts mandatés par les autorités compétentes soient tenus au secret professionnel. Aucune information confidentielle qu'elles ont reçue par ces personnes dans l'exercice de leurs fonctions ne peut être divulguée à quelque autre personne ou autorité que ce soit, sauf sous une forme résumée ou agrégée empêchant l'identification des entreprises d'investissement, des opérateurs de marchés, des marchés réglementés ou de toute autre personne concernés, sans préjudice des cas relevant du droit pénal ou des autres dispositions de la présente directive.
2. Lorsqu'une entreprise d'investissement, un opérateur de marché ou un marché réglementé a été déclaré en faillite ou qu'il est mis en liquidation forcée, les informations confidentielles qui ne concernent pas des tiers peuvent être divulguées dans le cadre de procédures civiles ou commerciales à condition d'être nécessaires au déroulement de la procédure.
3. Sans préjudice des cas relevant du droit pénal, les autorités compétentes, organismes ou personnes physiques ou morales autres que les autorités compétentes, qui reçoivent des informations confidentielles au titre de la présente directive, peuvent uniquement les utiliser dans l'exécution de leurs tâches et pour l'exercice de leurs fonctions dans le cas des autorités compétentes dans le cadre du champ d'application de la présente directive ou, dans le cas des autres autorités, organismes ou personnes physiques ou morales, aux fins pour lesquelles ces informations leur ont été communiquées et/ou dans le cadre de procédures administratives ou judiciaires spécifiquement liées à l'exercice de leurs fonctions. Toutefois, si l'autorité compétente ou tout autre autorité, organisme ou personne communiquant l'information y consent, l'autorité qui a reçu l'information peut l'utiliser à d'autres fins.
4. Toute information confidentielle reçue, échangée ou transmise en vertu de la présente directive est soumise aux exigences de secret professionnel prévues au présent article. Toutefois, le présent article n'empêche pas les autorités compétentes d'échanger ou de transmettre des informations confidentielles conformément à la présente directive et aux autres directives applicables notamment aux entreprises d'investissement, aux établissements de crédit, aux fonds de retraite, aux OPCVM, aux intermédiaires d'assurance et de réassurance, aux entreprises d'assurance, aux marchés réglementés ou aux opérateurs de marchés, avec l'accord de l'autorité compétente, d'une autre autorité, d'un autre organisme ou d'une autre personne physique ou morale qui a communiqué ces informations.
5. Le présent article ne fait pas obstacle à ce que les autorités compétentes échangent ou transmettent, conformément au droit national, des informations confidentielles qu'elles n'ont pas reçues d'une autorité compétente d'un autre État membre
Article 55
Relations avec les contrôleurs des comptes
1. Les États membres prévoient au moins que toute personne agréée au sens de la huitième directive 84/253/CEE du Conseil du 10 avril 1984 concernant l'agrément des personnes chargées du contrôle légal des documents comptables(24), s'acquittant dans une entreprise d'investissement des missions décrites à l'article 51 de la quatrième directive 78/660/CEE du Conseil du 25 juillet 1978 concernant les comptes annuels de certaines formes de sociétés(25), à l'article 37 de la directive 83/349/CEE ou à l'article 31 de la directive 85/611/CEE ou de toute autre mission légale, est tenue de signaler sans délai à l'autorité compétente tout fait ou toute décision concernant ladite entreprise d'investissement, dont elle aurait eu connaissance dans l'exercice desdites missions et qui pourrait:
a) constituer une infraction grave aux dispositions législatives, réglementaires ou administratives qui fixent les conditions de l'agrément ou qui régissent expressément l'exercice de l'activité des entreprises d'investissement;
b) compromettre la continuité de l'entreprise d'investissement considérée;
c) motiver un refus de certifier les comptes ou la formulation de réserves.
La personne précitée est aussi tenue de signaler tout fait ou toute décision dont elle aurait eu connaissance en accomplissant l'une des missions visées au premier alinéa dans toute entreprise ayant un lien étroit avec l'entreprise d'investissement dans laquelle elle s'acquitte de la même mission.
2. La divulgation de bonne foi aux autorités compétentes, par les personnes agréées au sens de la directive 84/253/CEE, des faits ou des décisions visés au paragraphe 1 ne constitue pas une violation des clauses contractuelles ou des dispositions légales restreignant la communication d'informations et n'engage en aucune façon leur responsabilité.
CHAPITRE II
COOPÉRATION ENTRE LES AUTORITÉS COMPÉTENTES DE PLUSIEURS ÉTATS MEMBRES
Article 56
Obligation de coopérer
1. Les autorités compétentes de plusieurs États membres coopèrent entre elles chaque fois que cela est nécessaire à l'accomplissement des missions prévues dans la présente directive, en faisant usage des pouvoirs qui leur sont conférés soit par la présente directive, soit par le droit national.
Toute autorité compétente prête son concours aux autorités compétentes des autres États membres. En particulier, les autorités compétentes échangent des informations et coopèrent dans le cadre d'enquêtes ou d'activités de surveillance.
Pour faciliter ou accélérer la coopération, et plus particulièrement l'échange d'informations, les États membres désignent une autorité compétente unique servant de point de contact aux fins de la présente directive. Les États membres communiquent à la Commission et aux autres États membres le nom des autorités chargées de recevoir des demandes d'échange d'informations ou de coopération en application du présent paragraphe.
2. Lorsque, compte tenu de la situation des marchés des valeurs mobilières dans l'État membre d'accueil, les activités d'un marché réglementé qui a instauré des dispositifs dans un État membre d'accueil y ont acquis une importance considérable pour le fonctionnement des marchés des valeurs mobilières et la protection des investisseurs, les autorités des États membres d'origine et d'accueil compétentes pour ce marché réglementé mettent en place des dispositifs de coopération proportionnés.
3. Les États membres prennent les mesures administratives et organisationnelles nécessaires pour faciliter l'assistance prévue au paragraphe 1.
Les autorités compétentes peuvent exercer leurs pouvoirs à des fins de coopération, y compris lorsque les pratiques faisant l'objet d'une enquête ne constituent pas une violation d'une règle en vigueur dans leur État membre.
4. Lorsqu'une autorité compétente a de bonnes raisons de soupçonner que des actes enfreignant les dispositions de la présente directive sont ou ont été commis sur le territoire d'un autre État membre par des entités qui ne sont pas soumises à sa surveillance, elle en informe l'autorité compétente de cet autre État membre d'une manière aussi circonstanciée que possible. L'autorité compétente informée prend les mesures appropriées. Elle communique les résultats de son intervention à l'autorité compétente qui l'a informée et, dans la mesure du possible, lui communique les éléments importants intervenus dans l'intervalle. Le présent paragraphe est sans préjudice des compétences de l'autorité compétente qui a transmis cette information.
5. Afin de garantir une application uniforme du paragraphe 2, la Commission peut arrêter, conformément à la procédure visée à l'article 64, paragraphe 2, des mesures d'exécution pour fixer les critères en fonction desquels le fonctionnement d'un marché réglementé dans un État membre d'accueil pourrait être considéré comme ayant une importance considérable pour le fonctionnement des marchés des valeurs mobilières et la protection des investisseurs dans ledit État membre d'accueil.
Article 57
Coopération dans le cadre d'activités de surveillance, de vérification sur place et d'enquêtes
L'autorité compétente d'un État membre peut requérir la coopération de l'autorité compétente d'un autre État membre dans le cadre d'une activité de surveillance ou aux fins d'une vérification sur place ou dans le cadre d'une enquête. Dans le cas d'entreprises d'investissement qui sont membres à distance d'un marché réglementé, l'autorité compétente de ce marché réglementé peut choisir de s'adresser à elles directement, auquel cas elle en informe l'autorité compétente de l'État membre d'origine dudit membre à distance.
Lorsqu'une autorité compétente reçoit une demande concernant une vérification sur place ou une enquête, elle y donne suite dans le cadre de ses pouvoirs:
a) en procédant elle-même à la vérification ou à l'enquête;
b) en permettant à l'autorité requérante de procéder directement à la vérification ou à l'enquête; ou
c) en permettant à des contrôleurs des comptes ou à des experts de procéder à la vérification ou à l'enquête.
Article 58
Échange d'informations
1. Les autorités compétentes des États membres qui ont été désignées comme points de contact aux fins de la présente directive, conformément à l'article 56, paragraphe 1, se communiquent sans délai les informations requises aux fins de l'exécution des missions assignées aux autorités compétentes désignées conformément à l'article 48, paragraphe 1, et prévues dans les dispositions arrêtées en application de la présente directive.
Les autorités compétentes échangeant des informations avec d'autres autorités compétentes au titre de la présente directive peuvent indiquer, au moment de la communication, que les informations en question ne peuvent être divulguées sans leur accord exprès, auquel cas ces informations peuvent être échangées uniquement aux fins pour lesquelles lesdites autorités ont donné leur accord.
2. L'autorité compétente désignée comme point de contact peut transmettre les informations reçues au titre du paragraphe 1 et des articles 55 et 63 aux autorités visées à l'article 49. Elle ne les transmet pas à d'autres organismes ou personnes physiques ou morales sans le consentement exprès des autorités compétentes qui les ont divulguées et uniquement aux fins pour lesquelles les autorités ont donné leur consentement, sauf si les circonstances le justifient. Dans ce dernier cas, le point de contact informe immédiatement son homologue qui a envoyé les informations.
3. Les autorités visées à l'article 49 ainsi que les autres organismes ou personnes physiques ou morales qui reçoivent une information confidentielle en application du paragraphe 1 ou des articles 55 ou 63 ne peuvent l'utiliser que dans l'exercice de leurs fonctions, notamment:
a) pour vérifier que les conditions d'accès à l'activité des entreprises d'investissement sont remplies et pour faciliter le contrôle, sur une base individuelle ou consolidée, des conditions d'exercice de cette activité, en particulier en ce qui concerne les exigences d'adéquation des fonds propres prévues dans la directive 93/6/CEE, l'organisation administrative et comptable et les mécanismes de contrôle interne;
b) pour s'assurer du bon fonctionnement des systèmes de négociation;
c) pour infliger des sanctions;
d) dans le cadre d'un recours administratif contre une décision des autorités compétentes;
e) dans les actions en justice intentées conformément à l'article 52; ou
f) dans le cadre du mécanisme extrajudiciaire de règlement des plaintes des investisseurs visé à l'article 53.
4. La Commission peut arrêter, conformément à la procédure visée à l'article 64, paragraphe 2, des mesures d'exécution concernant les procédures relatives à l'échange d'informations entre autorités compétentes.
5. Les dispositions du présent article et des articles 54 et 63 n'empêchent pas une autorité compétente de transmettre aux banques centrales, au Système européen de banques centrales et à la Banque centrale européenne agissant en qualité d'autorités monétaires et, le cas échéant, à d'autres autorités publiques chargées de la supervision des systèmes de paiement et de règlement, des informations confidentielles destinées à l'exécution de leurs missions; de même, il n'est pas interdit à ces autorités ou organismes de communiquer aux autorités compétentes toute information dont elles pourraient avoir besoin aux fins d'exercer les fonctions prévues dans la présente directive.
Article 59
Refus de coopérer
Une autorité compétente invitée à coopérer à une enquête, à une vérification sur place ou à une activité de surveillance conformément à l'article 57 ou à un échange d'informations conformément à l'article 58 ne peut refuser de donner suite à une telle requête que lorsque:
a) cette enquête, cette vérification sur place, cette activité de surveillance ou cet échange d'informations risque de porter atteinte à la souveraineté, à la sécurité ou à l'ordre public de l'État membre concerné;
b) une procédure judiciaire a déjà été engagée pour les mêmes faits et à l'encontre des mêmes personnes devant les autorités de cet État membre;
c) un jugement définitif a déjà été rendu pour les mêmes faits et à l'encontre des mêmes personnes dans cet État membre.
En cas de refus fondé sur ces motifs, l'autorité compétente requise en informe l'autorité compétente requérante, de façon aussi circonstanciée que possible.
Article 60
Consultation entre autorités compétentes avant l'octroi d'un agrément
1. L'autorité compétente d'un État membre est consultée avant l'octroi d'un agrément à une entreprise d'investissement qui est:
a) une filiale d'une entreprise d'investissement ou d'un établissement de crédit agréé dans ledit État membre; ou
b) une filiale de l'entreprise mère d'une entreprise d'investissement ou d'un établissement de crédit agréé dans ledit État membre; ou
c) contrôlée par les mêmes personnes physiques ou morales qu'une entreprise d'investissement ou un établissement de crédit agréé dans ledit État membre.
2. L'autorité compétente d'un État membre chargée de la surveillance des établissements de crédit ou des entreprises d'assurance est consultée avant l'octroi d'un agrément à une entreprise d'investissement qui est:
a) une filiale d'un établissement de crédit ou d'une entreprise d'assurance agréé dans la Communauté;
b) une filiale de l'entreprise mère d'un établissement de crédit ou d'une entreprise d'assurance agréé dans la Communauté; ou
c) contrôlée par la même personne physique ou morale qu'un établissement de crédit ou une entreprise d'assurance agréé dans la Communauté.
3. Les autorités compétentes visées aux paragraphes 1 et 2 se consultent en particulier aux fins d'évaluer la qualité des actionnaires ou associés ainsi que l'honorabilité et l'expérience des personnes qui dirigent effectivement l'activité et qui sont associées à la gestion d'une autre entreprise du même groupe. Elles se communiquent mutuellement toute information qui est afférente à la qualité des actionnaires ou membres ainsi qu'à l'honorabilité et à l'expérience des personnes qui dirigent effectivement l'activité et qui peut intéresser les autres autorités compétentes, aux fins de la délivrance d'un agrément ou du contrôle permanent du respect des conditions d'exercice.
Article 61
Pouvoirs des États membres d'accueil
1. Les États membres d'accueil peuvent exiger, à des fins statistiques, que toute entreprise d'investissement ayant une succursale sur leur territoire leur transmette des rapports périodiques sur les activités de cette succursale.
2. Dans l'exercice des responsabilités que lui confère la présente directive, tout État membre d'accueil peut exiger des succursales d'entreprises d'investissement qu'elles fournissent les informations nécessaires pour vérifier qu'elles se conforment aux normes qui leur sont applicables sur son territoire, pour les cas prévus à l'article 32, paragraphe 7. Les obligations ainsi imposées à ces succursales ne peuvent cependant être plus strictes que celles que cet État membre impose aux entreprises établies sur son territoire pour s'assurer du respect des mêmes normes.
Article 62
Mesures conservatoires à prendre par les États membres d'accueil
1. Lorsque l'autorité compétente de l'État membre d'accueil a des raisons claires et démontrables d'estimer qu'une entreprise d'investissement opérant dans le cadre du régime de la libre prestation de services sur son territoire ou possédant une succursale sur son territoire viole les obligations qui lui incombent en vertu des dispositions arrêtées en application de la présente directive, lesquelles ne confèrent pas de pouvoirs à l'autorité compétente de l'État membre d'accueil, elle en fait part à l'autorité compétente de l'État membre d'origine.
Si, en dépit des mesures prises par l'autorité compétente de l'État membre d'origine ou en raison du caractère inadéquat de ces mesures, l'entreprise d'investissement concernée continue d'agir d'une manière clairement préjudiciable aux intérêts des investisseurs de l'État membre d'accueil ou au fonctionnement ordonné des marchés, l'autorité compétente de cet État membre, après en avoir informé l'autorité compétente de l'État membre d'origine, prend toutes les mesures appropriées requises pour protéger les investisseurs ou pour préserver le bon fonctionnement des marchés. Cela inclut la possibilité d'empêcher cette entreprise d'investissement en infraction d'effectuer de nouvelles opérations sur son territoire. La Commission est informée sans délai de l'adoption de ces mesures.
2. Lorsque les autorités compétentes de l'État membre d'accueil constatent qu'une entreprise d'investissement ayant une succursale sur son territoire ne respecte pas les dispositions législatives ou réglementaires arrêtées dans cet État en application des dispositions de la présente directive qui confèrent des pouvoirs aux autorités compétentes de l'État membre d'accueil, elles exigent que cette entreprise mette fin à cette situation irrégulière.
Si l'entreprise d'investissement concernée ne prend pas les dispositions nécessaires, les autorités compétentes de l'État membre d'accueil prennent toutes les mesures appropriées pour qu'elle mette fin à cette situation irrégulière. La nature de ces mesures est communiquée aux autorités compétentes de l'État membre d'origine.
Si, en dépit des mesures prises par l'État membre d'accueil, l'entreprise d'investissement persiste à enfreindre les dispositions législatives ou réglementaires visées au premier alinéa qui sont en vigueur dans cet État, ce dernier peut, après en avoir informé les autorités compétentes de l'État membre d'origine, prendre les mesures appropriées pour prévenir ou sanctionner de nouvelles irrégularités et, au besoin, empêcher cette entreprise d'investissement d'effectuer de nouvelles opérations sur son territoire. La Commission est informée sans délai de l'adoption de ces mesures.
3. Lorsque l'autorité compétente de l'État membre d'accueil d'un marché réglementé ou un MTF a des raisons claires et démontrables d'estimer que ce marché réglementé ou ce MTF viole les obligations qui lui incombent en vertu des dispositions arrêtées en application de la présente directive, elle en fait part à l'autorité compétente de l'État membre d'origine dudit marché réglementé ou MTF.
Si, en dépit des mesures prises par l'autorité compétente de l'État membre d'origine ou en raison du caractère inadéquat de ces mesures, le marché réglementé ou le MTF continue d'agir d'une manière clairement préjudiciable aux intérêts des investisseurs de l'État membre d'accueil ou au fonctionnement ordonné des marchés, l'autorité compétente de l'État membre d'accueil, après en avoir informé l'autorité compétente de l'État membre d'origine, prend toutes les mesures appropriées requises pour protéger les investisseurs ou pour préserver le bon fonctionnement des marchés. Cela inclut la possibilité d'empêcher ce marché réglementé ou ce MTF de mettre leurs dispositifs à la disposition de membres à distance ou de participants établis dans l'État membre d'accueil. La Commission est informée sans délai de l'adoption de ces mesures.
4. Toute mesure prise en application des paragraphes 1, 2 ou 3, et qui comporte des sanctions ou des restrictions aux activités d'une entreprise d'investissement ou d'un marché réglementé, doit être dûment justifiée et communiquée à l'entreprise d'investissement ou au marché réglementé concernés.
CHAPITRE III
COOPÉRATION AVEC LES PAYS TIERS
Article 63
Échange d'informations avec les pays tiers
1. Les États membres peuvent conclure des accords de coopération prévoyant l'échange d'informations avec les autorités compétentes de pays tiers pour autant que les informations communiquées bénéficient de garanties de secret professionnel au moins équivalentes à celles exigées en vertu de l'article 54. Cet échange d'informations doit être destiné à l'exécution des tâches desdites autorités compétentes.
Les États membres peuvent transférer des données à caractère personnel vers un pays tiers conformément au chapitre IV de la directive 95/46/CE.
Les États membres peuvent aussi conclure des accords de coopération prévoyant l'échange d'informations avec des autorités, organismes ou personnes physiques ou morales de pays tiers:
i) responsables de la surveillance des établissements de crédit, des autres établissements financiers et des entreprises d'assurance et des marchés financiers;
ii) chargés des procédures de liquidation ou de faillite des entreprises d'investissement et de toute autre procédure analogue;
iii) chargés de procéder au contrôle légal des comptes des entreprises d'investissement et des autres établissements financiers, des établissements de crédit et des entreprises d'assurance, dans le cadre de l'exercice de leurs fonctions de surveillance, ou de l'exercice de leurs fonctions dans le cas des gestionnaires des systèmes d'indemnisation;
iv) responsables de la surveillance des organismes intervenant dans les procédures de liquidation ou de faillite des entreprises d'investissement, ou dans toute autre procédure analogue;
v) responsables de la surveillance des personnes chargées du contrôle légal des comptes des entreprises d'assurance, des établissements de crédit, des entreprises d'investissement et des autres établissements financiers,
pour autant que les informations communiquées bénéficient de garanties de secret professionnel au moins équivalentes à celles exigées en vertu de l'article 54. Cet échange d'informations doit être destiné à l'exécution des tâches desdites autorités, organismes ou personnes physiques ou morales.
2. Lorsqu'elles proviennent d'un autre État membre, les informations ne peuvent être divulguées sans l'accord exprès de l'autorité compétente qui les a communiquées et, le cas échéant, aux seules fins pour lesquelles elle a donné son accord. La même disposition s'applique aux informations communiquées par les autorités compétentes de pays tiers.
TITRE V
DISPOSITIONS FINALES
Article 64
Comité
1. La Commission est assistée par le comité européen des valeurs mobilières institué par la décision 2001/528/CE de la Commission(26) ( ci-après dénommé "le comité").
2. Lorsqu'il est fait référence au présent paragraphe, les articles 5 et 7 de la décision 1999/468/CE s'appliquent, dans le respect des dispositions de l'article 8 de celle-ci, à condition que les mesures d'exécution adoptées conformément à cette procédure ne modifient pas les dispositions essentielles de la présente directive.
La période prévue à l'article 5, paragraphe 6, de la décision 1999/468/CE est de trois mois.
3. Sans préjudice des mesures d'exécution déjà arrêtées, à l'issue d'une période de quatre ans suivant l'entrée en vigueur de la présente directive, l'application de ses dispositions prévoyant l'adoption de règles et de décisions de caractère technique selon la procédure visée au paragraphe 2 est suspendue. Sur proposition de la Commission, le Parlement européen et le Conseil peuvent reconduire lesdites dispositions selon la procédure prévue à l'article 251 du traité; à cette fin, ils les réexaminent avant l'échéance de la période précitée.
Article 65
Rapports et révision
1. Avant le...(27), la Commission, sur la base d'une consultation publique et après concertation avec les autorités compétentes, fait rapport au Parlement européen et au Conseil sur l'extension éventuelle du champ d'application des dispositions de la présente directive fixant les obligations de transparence avant et après négociation aux transactions portant sur des catégories d'instruments financiers autres que des actions.
2. Avant le...(28), la Commission présente au Parlement européen et au Conseil un rapport sur l'application de l'article 27.
3. Avant le...(29)au plus tard, la Commission, sur la base d'une consultation publique et après concertation avec les autorités compétentes, fait rapport au Parlement européen et au Conseil sur:
a) l'opportunité de maintenir l'exemption prévue à l'article 2, paragraphe 1, point k), concernant les entreprises dont l'activité principale consiste à négocier pour compte propre des instruments dérivés sur matières premières;
b) le contenu et la forme à donner aux exigences qu'il conviendrait d'appliquer aux fins de l'agrément et de la surveillance desdites entreprises comme entreprises d'investissement au sens de la présente directive;
c) le caractère approprié des règles concernant l'appel aux agents liés aux fins de la fourniture de services d'investissement et/ou de l'exercice d'activités d'investissement, notamment pour ce qui concerne le contrôle desdits agents;
d) l'opportunité de maintenir l'exemption prévue à l'article 2, paragraphe 1, point i).
4. Avant le...(30), la Commission fait rapport au Parlement européen et au Conseil sur l'élimination des obstacles susceptibles d'entraver la consolidation des informations au niveau européen, que les systèmes de négociation sont tenus de publier.
5. Sur la base des rapports visés aux paragraphes 1 à 4, la Commission peut présenter des propositions de modification de la présente directive.
6. Avant le...(31), la Commission, après concertation avec les autorités compétentes, fait rapport au Parlement européen et au Conseil sur l'opportunité de maintenir les obligations en matière d'assurance de la responsabilité civile professionnelle imposées aux intermédiaires en droit communautaire.
Article 66
Modification de la directive 85/611/CEE
À l'article 5 de la directive 85/611/CEE, le paragraphe 4 est remplacé par le texte suivant: "4. L'article 2, paragraphe 2, et les articles 12, 13 et 19 de la directive 2004/39/CE du Parlement européen et du Conseil du...(32) concernant les marchés d'instruments financiers(33) s'appliquent à la prestation des services visés au paragraphe 3 du présent article par les sociétés de gestion."
Article 67
Modification de la directive 93/6/CEE
La directive 93/6/CEE est modifiée comme suit:
1) L'article 2, paragraphe 2 est remplacé par le texte suivant: "2. 'entreprise d'investissement': tout établissement qui répond à la définition donnée à l'article 4, paragraphe 1, de la directive 2004/39/CE du Parlement européen et du Conseil du...(34) concernant les marchés d'instruments financiers(35) et qui est soumis aux exigences imposées par la même directive, à l'exception:
a) des établissements de crédit,
b) des entreprises locales définies au point 20);
c) des entreprises qui ne sont autorisées qu'à fournir le service de conseil en investissement et/ou se limitent à recevoir et à transmettre des ordres d'investisseurs sans, dans les deux cas, détenir elles-mêmes des fonds ou des titres appartenant à leurs clients et qui, pour cette raison, ne risquent à aucun moment d'être débitrices vis-à-vis de ceux-ci."
2) À l'article 3, le paragraphe 4 est remplacé par le texte suivant: "4. Les entreprises visées à l'article 2, paragraphe 2, point b), ont un capital initial de [50000] euros dans la mesure où elles bénéficient de la liberté d'établissement ou de prestation de services au titre des articles 31 ou 32 de la directive 2004/39/CE.";
3) À l'article 3, les paragraphes suivants sont insérés: "4 bis) En attendant la révision de la directive 93/6/CE, les entreprises visées à l'article 2, paragraphe 2, point c), ont:
a) un capital initial de 50000 euros; ou
b) une assurance de responsabilité civile professionnelle couvrant l'intégralité du territoire de la Communauté ou une autre garantie comparable contre l'engagement de leur responsabilité pour négligence professionnelle, pour une somme minimale d'un million d'euros par sinistre et d'un million et demi d'euros par an pour le montant total des sinistres; ou
c) une combinaison entre capital initial et assurance de responsabilité civile professionnelle aboutissant à un niveau de couverture équivalent à ceux définis aux points a) ou b).
Les montants visés dans le présent paragraphe sont périodiquement revus par la Commission, afin de tenir compte de l'évolution de l'indice européen des prix à la consommation publié par Eurostat, conformément et simultanément aux ajustements effectués en vertu de l'article 4, paragraphe 7, de la directive 2002/92/CE du Parlement européen et du Conseil du 9 décembre 2002 sur l'intermédiation en assurance(36).
4 ter) Lorsqu'une entreprise d'investissement visée à l'article 2, paragraphe 2, point c), est également immatriculée au titre de la directive 2002/92/CE, elle doit satisfaire à l'exigence établie par l'article 4, paragraphe 3, de cette directive et doit en outre avoir:
a) un capital initial de 25000 euros; ou;
b) une assurance de la responsabilité civile professionnelle couvrant l'intégralité du territoire de la Communauté ou une autre garantie comparable contre l'engagement de sa responsabilité pour négligence professionnelle, pour une somme minimale de 500000 euros par sinistre et de 750000 euros par an pour le montant total des sinistres; ou
c) une combinaison entre capital initial et assurance de responsabilité civile professionnelle aboutissant à un niveau de couverture équivalent à ceux définis aux points a) ou b)."
Article 68
Modification de la directive 2000/12/CE
L'annexe I de la directive 2000/12/CE est modifiée comme suit:
À la fin de l'annexe I, la phrase suivante est ajoutée: "Les services et activités prévus aux sections A et B de l'annexe I de la directive 2004/39/CEdu Parlement européen et du Conseil du...(37) concernant les marchés d'instruments financiers(38), lorsqu'ils renvoient aux instruments financiers visés à la section C de l'annexe I de cette directive sont subordonnés à la reconnaissance mutuelle conformément à la présente directive."
Article 69
Abrogation de la directive 93/22/CEE
La directive 93/22/CEE du Conseil est abrogée......(39). Les références à la directive 93/22/CEE s'entendent comme faites à la présente directive. Les références à des termes définis dans la directive 93/22/CEE, ou à des articles de ladite directive, s'entendent comme faites au terme équivalent défini dans la présente directive ou à l'article correspondant de la présente directive.
Article 70
Transposition
Les États membres arrêtent les dispositions législatives, réglementaires et administratives nécessaires pour se conformer à la présente directive...(40) au plus tard. Ils en informent immédiatement la Commission.
Lorsque les États membres adoptent ces dispositions, celles-ci contiennent une référence à la présente directive ou sont accompagnées d'une telle référence lors de leur publication officielle. Les modalités de cette référence sont arrêtées par les États membres.
Article 71
Dispositions transitoires
1. Les entreprises d'investissement déjà agréées dans leur État membre d'origine à fournir des services d'investissement avant...(41) sont réputées avoir cet agrément aux fins de la présente directive si la législation dudit État membre prévoit que, pour s'engager dans ce type d'activité, elles doivent satisfaire à des conditions comparables à celles imposées aux articles 9 à 14.
2. Un marché réglementé ou un opérateur de marché déjà agréé dans son État membre d'origine avant...(42) est réputé avoir cet agrément aux fins de la présente directive si la législation dudit État membre prévoit que le marché réglementé ou l'opérateur de marché, selon le cas, doit satisfaire à des conditions comparables à celles imposées au titre III.
3. Les agents liés déjà immatriculés dans un registre public avant(43) sont réputés être immatriculés aux fins de la présente directive si la législation dudit État membre prévoit que les agents liés doivent satisfaire à des conditions comparables à celles imposées à l'article 23.
4. Les informations communiquées avant...(44) aux fins des articles 17, 18 ou 30 de la directive 93/22/CEE sont réputées avoir été communiquées aux fins des articles 31 et 32 de la présente directive.
5. Tout système existant relevant de la définition d'un MTF exploité par un opérateur de marché d'un marché réglementé est autorisé en tant que MTF à la demande de l'opérateur de marché du marché réglementé, à condition qu'il réponde à des règles équivalentes à celles imposées par la présente directive pour l'autorisation et l'exploitation de MTF et à condition que la demande en question soit présentée au plus tard le...(45).
6. Les entreprises d'investissement sont autorisées à continuer à considérer les clients professionnels existants en tant que tels, à condition que cette typologie ait été effectuée par l'entreprise d'investissement sur la base d'une évaluation adéquate de la compétence, de l'expérience et des connaissances du client procurant l'assurance raisonnable, à la lumière de la nature des transactions ou des services envisagés, que celui-ci est en mesure de prendre ses propres décisions d'investissement et comprend les risques qu'il encourt. Ces entreprises d'investissement informent leurs clients des conditions établies dans la directive pour la typologie des clients.
Article 72
Entrée en vigueur
La présente directive entre en vigueur le jour de sa publication au Journal officiel de l'Union européenne.
Article 73
Destinataires
Les États membres sont destinataires de la présente directive.
Fait à Strasbourg, le 21 avril 2004