РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 17 юни 2009 година
относно държавна помощ C 21/08 (ex N 864/06), която Германия възнамерява да приведе в действие в полза на Sovello AG (преди EverQ GmbH)
(нотифицирано под номер C(2009) 4516)
(само текстът на немски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2009/697/ЕО)
КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 88, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква a) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (1) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
Чрез електронно уведомление от 20 декември 2006 г., регистрирано в Комисията на същия ден (A/40513), Германия уведоми Комисията, в съответствие с искането за индивидуално уведомление във връзка с Многосекторната рамка за регионалната помощ за големи инвестиционни проекти (2) (наричана по-долу „МСР за 2002 г.“), за своето намерение за предоставяне на регионална помощ за голям инвестиционен проект в полза на EverQ GmbH. На 24 ноември 2008 г. EverQ GmbH е преобразувано в акционерно дружество под наименованието Sovello AG (3).
(2)
На 16 февруари (D/50671), 26 април (D/51786), 10 юли (D/52902) и 17 септември 2007 г. (D/53704) Комисията поиска допълнителна информация. Германия актуализира уведомлението и предостави допълнителна информация съответно на 29 март (A/32775), 9 май (A/33866), 28 август (A/37024), 17 октомври (A/38528), 9 ноември (A/39223) и 12 ноември 2007 г. (A/39287). На 6 декември 2007 г. беше проведена среща между службите на Комисията и германските органи. На 20 декември 2007 г. (A/40543) Германия потвърди писмено информацията, представена в рамките на тази среща. На 20 февруари 2008 г. Комисията поиска допълнителна информация с цел изясняване дали се касае за единична инвестиция, както и актуални пазарни данни. Поисканата информация беше предоставена на Комисията на 19 март 2008 г. (A/5454).
(3)
С писмо от 20 май 2008 г. (К(2008)1844 окончателен) Комисията информира Германия за решението си да открие процедурата, предвидена в член 88, параграф 2 от Договора за ЕО, по отношение на помощта.
(4)
С писмо от 15 август 2008 г., регистрирано в Комисията на 18 август 2008 г. (A/16933), Германия представи своите мнения.
(5)
Решението на Комисията да открие официална процедура по разследване беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (4) на 4 септември 2008 г. Комисията покани заинтересованите страни да представят мненията си относно помощта.
(6)
Комисията получи мнението на една заинтересована страна с писмо от 30 септември 2008 г., регистрирано в Комисията на същия ден (A/20002). С писмо от 7 октомври 2008 г. (D/53848) Комисията изпрати това мнение на Германия. Германия предостави допълнителна информация посредством електронни съобщения от 16 и 24 април 2009 г. и 15 май 2009 г., които са регистрирани в Комисията на същите дати (съответно A/8772, A/9822 и A/11817).
2. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ПОМОЩТА
2.1. Цел на мярката
(7)
Помощта има за цел да подпомогне регионалното развитие. Мястото на инвестицията е Талхайм, област Битерфелд, Саксония-Анхалт, Германия; този регион е включен в картата на регионална помощ за Германия (2004-2006 г.) по смисъла на член 87, параграф 3, буква a) от Договора за ЕО (5).
2.2. Бенефициер
(8)
Бенефициер на помощта, за която е отправено уведомление, е Sovello AG (наричано по-долу Sovello). Sovello е съвместно предприятие, учредено през декември 2004 г., в което Evergreen Solar Inc. (Марлборо, Масачузетс, САЩ) (наричано по-долу Evergreen) притежава 75,1 % от дяловете, а Q-Cells AG (Талхайм, Германия) (наричано по-долу Q-Cells) - 24,9 %. Производителят на соларни модули Evergreen притежава патент за т. нар. „технология String-Ribbon“ (6), за която е предоставил лиценза на съвместното предприятие. Q-Cells, един от най-големите производители на соларни модули в световен мащаб, допринася със своите компетенции като производител на такива клетки, както и със своя опит за развитието на немския пазар на соларни продукти.
(9)
През ноември 2005 г. компанията Renewable Energy Corporation ASA (Норвегия) (наричана по-долу REC) става част от съвместното предприятие с дял от 15 %, докато Evergreen и Q-Cells намаляват своите дялове съответно до 64 % и 21 %. REC е сред най-големите световни производители на силиций за нуждите на отрасъла за фотоволтаични продукти и нейните дъщерни дружества произвеждат също така соларни пластини, соларни клетки и соларни модули.
(10)
От 19 декември 2006 г. (т.е. от деня преди уведомлението за помощта) всеки от съдружниците Evergreen, Q-Cells и REC притежава дял от 33,3 % в Sovello.
(11)
Схемата по-долу представя настоящата организационна структура на Sovello:
2.3. Инвестиционен проект
(12)
Германия възнамерява да предостави на Sovello регионална инвестиционна помощ за изграждането на нов завод (Sovello2) за производство на соларни модули.
(13)
Sovello вече експлоатира своя завод Sovello1 (7) в Талхайм, който започва производството на соларни модули през април 2006 г. Към датата на постъпване на уведомлението е планирано до края на 2007 г. да бъде достигнат производствен капацитет от 30 Megawatt-Peak (8). Германия посочва, че този завод е замислен като пилотен проект, чрез който да се осъществи индустриалната реализация на технологията String-Ribbon на Evergreen в комбинация с производствените технологии на Q-Cells.
(14)
Помощта, за която е отправено уведомление, се отнася за нов инвестиционен проект (Sovello2), който да направи възможно изграждането на нов завод за интегрирано серийно производство на соларни модули по утвърдената технология String-Ribbon в един граничещ с територията на Sovello1 парцел в Талхайм. Строителните работи на Sovello2 са започнали през юли 2006 г. и приключват през юни 2008 г. През 2009 г. се очаква Sovello2 да достигне своя пълен номинален капацитет от 60 MWp (9).
(15)
Към датата на постъпване на уведомлението вече се е очаквало, че Sovello2 ще създаде около 390 преки и най-малко около 700 косвени работни места в региона.
(16)
Представеният по-долу времеви график дава представа за различните фази на двата проекта.
Стадий
Sovello1
Sovello2
Инвестиционно решение
14.1.2005 г. (дата на първоначалния рамков договор за съвместно предприятие)
Края на юни 2006 г. (по данни на компетентните органи в Германия)
Заявление за помощ
27.12.2004 г. (за субсидия СП)
20.2.2006 г. (за субсидия СП)
Дата на одобрение
21.4.2005 г.
(решение СП)
15.12.2006 г.
(решение СП, подлежащо на одобрение от страна на Комисията)
Договор за закупуване на парцел
27.6.2005 г.
30.6.2006 г.
Започване на работа
2005 г.
юли 2006 г.
Уведомление
1.9.2005 г. (10)
20.12.2006 г.
Планиран инвестиционен период
1.1.2005 г. - 31.12.2007 г.
24.7.2006 г. - 30.6.2008 г.
Започване на производство
февруари 2006 г.
Второ тримесечие на 2007 г.
Достигане на пълен производствен капацитет
Края на юни 2006 г. (30 MWp)
Края на 2007 г. (60 MWp)
Одобрение от страна на Комисията
7.6.2006 г. (премия за МСП)
2.4. Правно основание
(17)
Помощта се предоставя на базата на следните съществуващи схеми за помощи: „Подобряване на регионалната икономическа структура“ (държавна помощ № 642/02 (11) - по-долу „Схема СП“), „Закон за инвестиционни премии 2005“ (държавна помощ № 142a/04 (12) и последващата схема „Закон за инвестиционни премии 2007“ (държавна помощ № 357a/06 (13).
2.5. Инвестиционни разходи
(18)
Съгласно актуализираната информация, предоставена от Германия на 16 и 24 април 2009 г., общите инвестиционни (номинални) разходи на Sovello2 възлизат на 118 418 780 EUR (настояща стойност 114 882 310 EUR (14) и изцяло отговарят на изискванията за регионална помощ. Таблица I представя разбивка на общите инвестиционни разходи за проекта, предмет на уведомлението.
Таблица I
Разбивка на разходите по проекта
(В евро)
2006 г.
2007 г.
2008 г.
Общо (номинална стойност)
Общо (настояща стойност 31.12.2006 г.)
[…]
[…]
[…]
118 418 780
114 882 310
2.6. Финансиране на проекта
(19)
Съгласно актуализираната информация, предоставена от Германия на 16 и 24 април 2009 г., Sovello е финансирало проекта с 87 313 015 EUR собствени средства и банкови заеми (необезпечени с държавна гаранция), в допълнение към исканата помощ на стойност 31 105 765 EUR. По този начин собственото финансиране на Sovello без държавна подкрепа съставлява най-малко 25 % от общия размер на допустимите разходи.
2.7. Приложим максимален интензитет на регионална помощ
(20)
Талхайм (област Битерфелд, град Десау, провинция Саксония-Анхалт) се намира в подпомаган район по смисъла на член 87, параграф 3, буква a) от Договора за ЕО. Съгласно насоките за национална регионална помощ (15) (по-долу „насоки за регионална помощ от 1998 г.“) и картата на регионална помощ за Германия 2004-2006 г. (16), валидна към момента на постъпване на уведомлението, максималният интензитет на помощта за големи предприятия в този район е 35 % от брутния еквивалент на помощта (по-долу БЕП).
2.8. Размер и интензитет на помощта
(21)
Германия е определила два различни размера и интензитета на помощта в зависимост от евентуалното използване на кохезионен бонус в съответствие с точка 25 от МСР за 2002 г. Съгласно точка 25 от МСР за 2002 г.: „максималният разрешен интензитет на помощта […] може да бъде увеличен чрез умножение с множител 1,15, ако проектът се съфинансира от структурните фондове в качеството му на голям проект по смисъла на член 25 от Регламент (ЕО) № 1260/1999 г. на Съвета (17) […]“. Въпреки това в един подпомаган район съгласно член 87, параграф 3, буква а) от Договора за ЕО делът на съфинансирането с общностни средства трябва да представлява най-малко 25 % от общите публични разходи, а максималният интензитет на помощта при прилагането на кохезионен бонус не трябва да надвишава 75 % от приложимия за регионална помощ таван (точки 25 и 26 от МСР за 2002 г.).
(22)
Първоначално обявеният от Германия интензитет на помощта възлиза на 22,46 % БЕП, което съответства на помощ в размер на 30,526 млн. евро. Това на практика представлява максималният интензитет на помощта без кохезионен бонус, който е изчислен на базата на първоначално обявените допустими разходи с настояща стойност от 135,934 млн. евро, при използването на механизма за намаляване на мащаба в съответствие с точка 21 от МСР за 2002 г., както и при съблюдаването на регионален таван на помощта в размер на 35 % БЕП.
(23)
В случаите на прилагане на кохезионен бонус (по-долу „помощ с кохезионен бонус“) максималната стойност на помощта при подлежащи на подпомагане разходи в размер на 135,934 млн. евро възлиза на 35,105 млн. евро (това е настояща стойност и съответства на интензитет на помощта от 25,83 % БЕП). Този интензитет на помощта се основава на точка 25 от МСР за 2002 г.
(24)
Вторият интензитет на помощта, който Германия е обявила за случаите на използване на кохезионен бонус, възлиза на 23,83 % БЕП от общите допустими инвестиционни разходи (това съответства на помощ в размер 35,336 млн. евро (номинална стойност) и съответно на 32,397 млн. евро (настояща стойност).
(25)
На 16 и 24 април 2009 г. Германия предостави актуална информация и уведоми Комисията, че общите допустими инвестиционни разходи за Sovello2 възлизат окончателно на 118 418 780 EUR (настояща стойност от 114 882 310 EUR), а помощта за Sovello2 в случай на прилагане на кохезионен бонус е в размер на 31 105 765 EUR номинална стойност (и 27 367 723 EUR настояща стойност, което съответства на интензитет на помощта от 23,8224 % БЕП). В допълнение към това се пояснява, че помощта трябва да се предостави под формата на директна субсидия от 17 220 066 EUR и инвестиционна помощ от 13 885 699 EUR през 2009 г.
(26)
Компетентните органи в Германия са подали заявление за съфинансиране (18) на голям проект в рамките на оперативна програма „Саксония-Анхалт“ със средства от ЕФРР (Европейския фонд за регионално развитие) в размер на 9,118 млн. евро (номинална стойност). Ако Комисията не одобри заявлението въз основа на валидните за големи проекти условия съгласно Регламент (ЕО) № 1260/1999 г. и на общите правила относно структурните фондове, изискванията за предоставянето на кохезионен бонус няма да бъдат изпълнени. В такъв случай субсидията, а с нея и общият размер на помощта, заложен в заявлението, ще бъдат намалени, така че да не бъде надхвърлен определеният в БЕП праг за случаите, в които не се предоставя бонус.
(27)
Съгласно параграф IX.2, буква м) от решението за отпускане на помощ по схемата СП (19) предоставянето на инвестиционни стимули зависи от одобрението на помощта от страна на Комисията.
(28)
В уведомлението се посочва, че въпросната помощ за проекта няма да се съчетава с помощи от други местни, регионални, национални или общностни схеми, предназначени за покриване на същите допустими разходи.
(29)
Германия е потвърдила, че бенефициерът е подал заявлението за помощта преди започването на работата по проекта. Съгласно решението за отпускане на помощта заявлението за помощта е било подадено на 20 февруари 2006 г., докато инвестиционният проект е започнал едва през юли 2006 г.
(30)
Германия е потвърдила също така, че максималният интензитет на помощта и максималният размер на помощта, одобрени с това решение, няма да бъдат надхвърлени, дори и в случай на по-високи или по-ниски допустими разходи.
2.9. Общи задължения
(31)
Съгласно параграф IX.2, буква е) от решението за отпускане на помощ под формата на пряка субсидия, както и немското законодателство относно съществуващите схеми за помощи, бенефициерът инвестира в обекта най-малко за период от пет години.
(32)
Германия е изпратила към уведомлението копие от решението за отпускане на помощта. В допълнение към това тя поема ангажимент да предоставя на Комисията:
-
на всеки пет години, като се започне от одобряването на помощта от страна на Комисията, междинен доклад (включващ информация за изплатените суми от помощта, за изпълнението на решението за отпускане на помощта, както и за други инвестиционни проекти в същия обект/завод),
-
в рамките на шест месеца след изплащането на последния транш от помощта съгласно посочения в уведомлението план за финансиране, подробен окончателен доклад.
3. ОСНОВАНИЯ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
(33)
В своето решение за откриване на официална процедура по разследване Комисията изразява съмнение относно аспектите, които са изброени по-долу.
(34)
Съгласно точка 49 от МСР за 2002 г. инвестиционният проект не трябва да бъде изкуствено разделян на подпроекти с цел заобикаляне на разпоредбите на МСР за 2002 г. От това следва, че към единичната инвестиция спадат всички фиксирани инвестиции в даден производствен обект за период от три години. По смисъла на посочената точка производственият обект представлява „икономически неделима серия от фиксирани единици на основния капитал, които изпълняват определена техническа задача, свързани са помежду си физически или функционално и имат ясно определени цели (например производството на точно определен продукт)“. Държавите-членки биха могли да предпочетат да отправят уведомление за два отделни проекта, вместо за една инвестиция, тъй като по този начин може да бъде постигнат по-висок максимален интензитет на помощта чрез използването на автоматичния механизъм за намаляване на мащаба в съответствие с точка 21 от МСР за 2002 г. (20)
(35)
Тъй като между началото на работата по проекта Sovello1 (2005 г.) и по Sovello2 (юли 2006 г.) са изминали по-малко от три години, Комисията би трябвало, както е отбелязано в решението за откриване на официална процедура по разследване, да счита, че двата проекта формират заедно една обща инвестиция, освен ако не са изпълнени критериите съгласно точка 49 от МСР за 2002 г.
(36)
В тази връзка Комисията отбелязва, че Evergreen е експлоатирала пилотен завод в Марлборо, където компанията е развивала научноизследователска и развойна дейност (по-долу НИРД) и е провеждала тестове за пилотна производствена линия за използването на технологията String-Ribbon. В същото време тя установява, че Sovello1 е много по-близо до пазара и на практика стартира производствената дейност през април 2006 г., като всички модули, произведени през април, май и юни 2006 г., веднага биват пласирани на пазара. По тази причина Комисията достига до предварителното заключение, че Sovello1 очевидно не е била създадена с основна цел да демонстрира своя технически или технологичен капацитет за производството на соларни модули по технологията String-Ribbon, а по-скоро да оцени икономическата ефективност и промишления капацитет на технологиите и производствените процеси на партньорите в съвместното предприятие, както и да се възползва от очакваното динамично развитие на немския пазар.
(37)
В допълнение към това Комисията установява, че обемът на първоначалната инвестиция в Sovello1 (капацитет от 30 MWp) не може да бъде класифициран като нисък. Още повече че, по нейно мнение, в случая със Sovello2, която разполага с капацитет от 60 MWp, не може да се говори за едно „серийно производство“, сравнявайки нейната производителност с тази на Sovello1. Що се отнася до разходите за Sovello2, мултипликационният коефициент е едва 2, докато за големия инвестиционен проект Qimonda той възлиза на 13. По случая Qimonda Комисията стига до заключението, че посоченият в уведомлението проект, заедно с един предходен пилотен проект, не формират единична инвестиция (решение на Комисията от 30 януари 2008 г. (21), по-долу „решение Qimonda“).
(38)
Предвид съдебното решение по дело T-184/97 (22), както и определението на понятията „индустриални научни изследвания“, „експериментално развитие“ и „процесна иновация“ в рамката на Общността за държавна помощ за изследвания, развитие и иновации (23) (наричана по-долу „Рамката на Общността относно НИРИ“), Комисията изразява своето силно съмнение, че Sovello1 може да се разглежда като пилотен проект и по този начин като отделен от проекта Sovello2 проект.
(39)
Комисията изразява мнение, че Sovello1, в случай че не може да се разглежда като пилотен проект (въз основа на комплексно отчитане на посочените в точка 49 от МСР за 2002 г. критерии), би следвало да се класифицира като единична инвестиция заедно със Sovello2. Отчитайки факта, че в рамките на три месеца след стартиране на търговско производство в първия завод започва работата по втория завод, Комисията стига до заключението, че въпреки аргументите на Германия за физическото разделяне на двата завода и за липсата на функционална връзка между тях, става дума за едно-единствено предприятие, което разполага с две производствени бази, изградени върху граничещи един с друг парцели, които произвеждат едни и същи продукти, по една и съща технология.
(40)
На базата на първоначалния договор за съвместно предприятие Комисията установява, че търговските партньори са планирали една много по-мащабна инвестиция от Sovello1, която е трябвало да се реализира на няколко етапа. В допълнение към това не е било ясно дали допълнителните разходи за създаването на отделни проекти, вместо на един общ, са били по-високи от допълнителната помощ, която се полага, когато двата проекта не се разглеждат като единична инвестиция (и съответно механизмът за намаляване на мащаба в съответствие с точка 21 от МСР за 2002 г. не би бил приложим за двата проекта, взети заедно).
(41)
С оглед на гореизложеното Комисията изразява своите съмнения дали, и ако да, до каква степен, помощта, за която е отправено уведомление, е необходима като инвестиционен стимул и дали е в съответствие с МСР за 2002 г. и общия пазар.
4. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИ СТРАНИ
(42)
След публикуването на решението за откриване на официална процедура по разследване в Официален вестник на Европейския съюз в Комисията постъпи едно мнение: на Европейската асоциация на производителите на фотоволтаични продукти (EPIA) (24). Позицията на EPIA може да бъде обобщена, както следва:
4.1. Отрасълът за соларни продукти - пазар с висок темп на растеж
(43)
Според EPIA пазарът на продукти на отрасъла за соларни продукти се характеризира с постоянен висок темп на растеж. Това може да се обясни с нарастващото в световен мащаб търсене на стоки от отрасъла за фотоволтаични продукти, както и с динамичното технологично развитие и високата степен на иновации. Навременните действия са ключов фактор при внедряването на иновации на индустриално равнище. С цел да се ускори увеличаването на конкурентоспособността на отрасъла за соларни продукти разходите за производство на соларна енергия трябва да бъдат намалени. При производството на соларна енергия разходите за закупуване на соларни системи играят огромна роля. От друга страна, разходите за производство на соларни системи зависят от използваните технологии и от разходите за суровини и материали.
(44)
Според EPIA ключовото значение на технологиите и иновациите в соларния сектор на първо място се доказва от нарастващото сътрудничество между предприятия и/или научноизследователски и развойни институти, както и от все по-големия брой новоучредени предприятия в този сектор.
4.2. Пилотни проекти в отрасъла за соларни продукти
(45)
Според EPIA в отрасъла за соларни продукти иновациите и новите технологии се разработват и внедряват съгласно икономически критерии. С цел да се намалят икономическите рискове за капиталовложителите и да се тества технологичната и/или икономическата осъществимост на дадено нововъведение по определени критерии, научноизследователската и развойната дейност в тази област, както и индустриалното приложение на иновациите се осъществяват поетапно. По тази причина пилотните проекти са подходящо средство за разрешаване на определени технически и/или икономически проблеми в сферата на иновациите, с конкретни цели, ограничени ресурси и измерими рискове. Пилотни проекти се осъществяват също така в рамките на ориентирани към продуктите и процесите иновации в областта на индустриално доказали се технологии, тъй като разширяването на капацитета е икономически оправдано едва когато даден процес на пилотно производство е показал наличието на потенциал за серийно производство. Тогава очевидно едно бързо разширяване на производствения капацитет би било решаващ фактор за успех. Следователно новите производствени мощности често биват изграждани непосредствено след успешното приключване на пилотното производство.
4.3. Технологията String-Ribbon все още не е тествана индустриално
(46)
Според EPIA в случая с използваната от Sovello технология String-Ribbon се касае за един непрекъснат процес на получаване на силициеви ленти за производството на кристални пластини. В сравнение с традиционните технологии за производство на кристални пластини при този процес се използва много по-малко количество силиций, което го прави значително по-рентабилен. Технологията String-Ribbon за производство на пластини не е била тествана индустриално преди изграждането на Sovello1. Освен това към момента не е съществувало нито едно предприятие по света, което да е в състояние да преработва тези пластини String-Ribbon в соларни клетки и впоследствие в соларни модули. Посредством технологията String-Ribbon Sovello покрива цялата верига на добавената стойност, започвайки от пластините, преминавайки през клетките и достигайки до модулите. Тази технологично иновационна интеграция по веригата на добавената стойност е трябвало да бъде индустриално тествана.
5. МНЕНИЕ НА ГЕРМАНИЯ
(47)
Германия е подала допълнителна информация с цел да се отстранят съмненията на Комисията дали двете инвестиции Sovello1 и Sovello2, взети заедно, формират единична инвестиция по смисъла на точка 49 от МСР за 2002 г. Германия поддържа мнението, че Sovello1 е пилотен проект и може да се разглежда като самостоятелен инвестиционен проект съгласно решението Qimonda. Тази позиция се подкрепя от аргументите, изложени по-долу.
5.1. Sovello1 представлява пилотен проект
(48)
Германия поддържа мнението, че инвестицията Sovello1 трябва да бъде класифицирана като пилотен проект. При това тя се позовава на определение, дадено от ОИСР (25), според което изграждането и експлоатацията на даден пилотен завод се окачествяват като НИРД, доколкото тяхната основна цел се състои в натрупването на опит и събирането на техническа и друг вид информация. Според определението на ОИСР даден пилотен проект не се осъществява единствено с цел да се докаже техническата осъществимост на някоя нова технология, а също така за да се оценят оперативната ефективност, рентабилността и техническата оптимизация, преди да може да се пристъпи към серийно производство. Следователно успешната реализация на пилотния проект е, според позицията на Германия, „conditio sine qua non“ за започването и осъществяването на серийно производство.
(49)
Германия поддържа мнението, че инвестицията Sovello1, на основание на реализираните чрез нея продуктови и процесни иновации, може да се впише в понятията „индустриално научно изследване“ и „процесна иновация“ в Рамката на Общността относно НИРИ. Според нея фактът, че бенефициерът от самото начало е възнамерявал да пусне на пазара произведената в Sovello1 продукция, няма решаващо значение при вземането на решение за класифицирането като единична инвестиция, при което Комисията не е разгледала тези аспекти и в решението Qimonda. Германия пояснява, че целта и концепцията на пилотния проект Qimonda, от една страна, и инвестицията Sovello1, от друга, не се различават помежду си.
(50)
Германия твърди, че проектът Sovello1 недвусмислено отговаря на горепосочените условия. Sovello е основан през януари 2005 г. от партньорите в съвместното предприятие Q-Cells и Еvergreen с цел да демонстрира промишлената осъществимост на технологията String-Ribbon на Evergreen в комбинация с производствената технология на Q-Cells (производство на соларни клетки и ноу-хау в сферата на съоръженията и производствените процеси).
(51)
Германия поддържа мнението, че решението на Първоинстанционния съд по дело T-184/97 не е в разрез с класифицирането на Sovello1 като пилотен проект и в дадения случай не е релевантно, тъй като не разглежда въпроса за единичната инвестиция.
(52)
Според Германия Sovello1 е първият в света автоматизиран и напълно интегриран завод за производство на соларни модули на базата на технологията String-Ribbon.
(53)
Германия потвърждава, че Evergreen притежава един пилотен завод в Марлборо, в който компанията развива НИРД и провежда тествания за пилотна производствена линия по технологията String-Ribbon. По тази причина Sovello1 не е трябвало да даде отговор на въпроса дали е възможно производството на соларни модули по технологията String-Ribbon; Evergreen вече успешно е доказала това в лабораторни условия в Марлборо. Въпросът е касаел технологичната (и икономическа) реализуемост на индустриално серийно производство. Германия пояснява, че в Марлборо никога не се е извършвало индустриално производство - това важи както за пластините, така и за клетките и модулите. В Sovello1 са се произвеждали модули от типа „Spruce Line“, а в Марлборо - модули тип „Cedar Line“. Тези два типа модули се различават преди всичко по това, че модулите от типа „Cedar Line“ се произвеждат ръчно, докато производството в Sovello е до голяма степен автоматизирано.
(54)
Заводът в Марлборо достига едва през 2004 г. капацитет от 15 MWp. Това става възможно благодарение на инсталирането на нова пещ за изтегляне на пластини. Според Германия това не води до заключението, че там са се прилагали индустриални технологии за производство на клетки или модули String-Ribbon или се е осъществявало съответно производство в индустриални мащаби. Освен това в Марлборо, както бе споменато по-горе, са се произвеждали различен вид модули от тези в Sovello1. В допълнение към това Германия посочва, че в отрасъла за соларни продукти се реализират пилотни проекти с капацитет между 10 и 30 MWp. От факта, че Sovello1 се намира в горния край на скалата, не може да се направи изводът, че той не представлява пилотен проект. Капацитетът на Sovello1 (30 MWp) се обуславя от капацитета на специално разработеното за този завод […] (26).
(55)
В допълнение към това Германия посочва, че благодарение на съвременните познания фабриките, използващи технологията String-Ribbon, достигат капацитет от 75-80 MWp. По тази причина нито един инвеститор не би изградил по-голяма фабрика на базата на нова и напълно неизпитана технология.
(56)
Германия твърди, че към момента на реализиране на инвестицията Sovello1 не са съществували никакви стандарти за техническото проектиране на машините и съоръженията, които са били необходими за серийното производство на соларни модули по иновационната технология String-Ribbon. Тъй като за Sovello са били поставени специфични и по-високи производствени цели в сравнение с тези за завода в Марлборо производителност от най-малко […], стабилна степен на ефективност на клетките от […] и повишаване на този показател с […], не е било възможно нито просто да се копира лабораторният процес в Марлборо, нито да се използват традиционните производствени процеси на Q-Cells (27). Германия посочва редица примери в подкрепа на това твърдение.
(57)
Германия твърди също така, че кратката тестова фаза и бързият успех, както и бързата търговска реализация не са в разрез с класифицирането на Sovello1 като пилотен проект. Следва също така да се отбележи, че „пилотното производство“ на завода в Марлборо е продадено. Това може да се обясни с високото търсене на соларни продукти. Модулите с по-ниска производителност и степен на ефективност се търгуват на по-ниски цени. Ако действителната стойност на производителността и степента на ефективност не бяха успели да достигнат целевите стойности, пилотният проект Sovello1 щеше да претърпи провал. Но дори и в този случай произведените модули щяха да бъдат пласирани, за да се ограничат генерираните загуби.
(58)
Германия пояснява, че между започването на производството в Sovello1 и работата по Sovello2 са минали пет месеца (а не три, както е посочено в решението на Комисията за откриването на официална процедура по разследване).
(59)
Германия твърди, че тестовата фаза за пилотния завод Sovello1 е била толкова кратка, защото характерното за други отрасли самостоятелно обособяване на инвестиционната и оперативната фаза (наемане на специалисти, тясно сътрудничество с производителите на техника, предварителни договори за доставка на производствени материали и резервни части, пространствено разделение между производството на клетки и производството на модули) не е било използвано и цялостното планиране на проекта е било много добро.
5.2. Инвестиционните проекти Sovello1 и Sovello2 представляват независими проекти
(60)
Според Германия за да могат Sovello1 и Sovello2, взети заедно, да бъдат разглеждани като единична инвестиция, всички критерии, посочени в точка 49 от МСР за 2002 г., трябва да бъдат изпълнени кумулативно. Германия привежда многобройни аргументи в подкрепа на това тълкуване и се позовава на досегашната практика на Комисията за вземане на решения, по-специално относно решението Qimonda, решението на Комисията за AMD (28) (по-долу „решение AMD“) и решението на Комисията за Q-Cells (29) (по-долу „решение Q-Cells“.) Тъй като в случая със Sovello1 и Sovello2 тези условия не са изпълнени, двата проекта трябва да бъдат разглеждани като самостоятелни инвестиционни проекти.
(61)
Германия защитава тезата, че Sovello1 и Sovello2 не са свързани един с друг нито физически, нито технически или функционално. В случая става дума за отделни производствени бази, разполагащи с напълно автономни производствени съоръжения, отделни дълготрайни активи (земя, сгради, машини и съоръжения) и отделно свързване към публичната пътна инфраструктура (различна номерация), които се намират на отделни (макар и граничещи един с друг) и придобити в различни периоди парцели (30). Според Германия и двете производствени бази покриват цялата верига на добавената стойност (от пластините String-Ribbon, през клетките String-Ribbon, до модулите String-Ribbon). Те могат да бъдат продавани отделно, без това да доведе до физически промени в използвания производствен процес (31).
(62)
Германия поддържа мнението, че едно сравнение между Sovello1 и Sovello2 би установило ясни различия по отношение на производствените технологии (нови производствени технологии, производство на по-тънки пластини) и качеството (по-висока производителност) на (междинните) продукти (пластини, клетки и модули).
(63)
Германия подчертава, че опцията на Sovello за закупуване на граничещ със Sovello1 парцел, заложена в договора за покупка на земя, води след себе си единствено до едно задължение за продавача, както и че приложимите разпоредби за отпускане на помощи не дават основание покупката на парцела да се счита за начало на инвестиционен проект. По тази причина, според мнението на Германия, опцията за закупуване не представлява безспорно доказателство за единен инвестиционен план, в който са включени както Sovello1, така и Sovello2.
(64)
Германия посочва също така, че в решението QCells Комисията стига до заключението, че две инвестиции не са свързани помежду си, когато имат собствени земи, сгради и съоръжения, разполагат със самостоятелна администрация и се припокриват единствено в стратегическо и оперативно отношение. Общото управление в стратегическата и оперативната област има в случая със Sovello1 и Sovello2 чисто търговски основания и не е безусловно необходимо за съществуването и реализацията на двата проекта.
(65)
Германия поддържа позицията, че съществуващият стратегически план, който (както е посочено в първоначалния договор за съвместно предприятие) предвижда разширяване на капацитета при успех на пилотния проект, не трябва да се счита за нещо различно от съответните планове в решението Qimonda.
(66)
Германия пояснява, че с двата инвестиционни проекта Sovello1 и Sovello2 се преследват различни цели, макар и в двата случая да се касае за производството на соларни модули. Sovello1 може да се определи по-скоро като едно изследване за осъществимост (с цел проверка на технологичната и икономическата осъществимост на едно индустриално производство на базата на технологията String-Ribbon по цялата верига на добавената стойност), докато Sovello2 се отнася до същинско серийно производство на определена група продукти с търговско предназначение, при което натрупаният в рамките на Sovello1 технически опит следва да бъде стандартизиран.
(67)
Според Германия посоченото в точка 61 от решението за откриване на официална процедура по разследване сравнение (между мултипликационния коефициент относно инвестиционните разходи според решението Qimonda и съответния фактор за двата проекта Sovello) не взема под внимание спецификата на сектора и по тази причина не е основание за изключването на Sovello1 от категорията на пилотни проекти. В допълнение към това Германия посочва, че посочените в решението Qimonda разходи се отнасят за три инвестиционни проекта, че разходите за сгради и съоръжения в отрасъла за полупроводници са много по-големи, отколкото тези в соларната индустрия, както и че капацитетът на единица оборудване в отрасъла за полупроводници е значително по-малък (поради което в отрасъла за полупроводници е необходимо използването на много по-голям обем оборудване). По тази причина пилотните проекти в отрасъла за полупроводници са свързани с относително ниски разходи, тъй като оборудването в този сектор е в много по-голяма степен стандартизирано. Според Германия по-високото съотношение между разходите за последващия проект и тези за пилотния проект се дължат също така на по-голямата финансова мощ на инвеститора (и по тази причина не би следвало да е основание за получаване на държавна помощ в по-висок размер).
(68)
Германия поддържа мнението, че изразеното в първоначалния договор за съвместно предприятие общо намерение за разширяване на производствения капацитет на Sovello не е израз на функционална връзка между Sovello1 и Sovello2, тъй като не съдържа допълнителни спецификации за втори инвестиционен проект (местоположение, производствени технологии, оборудване, снабдяване със силиций и финансиране).
(69)
Германия пояснява, че окончателното решение за реализацията на Sovello2 е взето през юни 2006 г. на базата на следните параметри: 1. постоянно и бързо нарастващото пазарно търсене, гарантиращо пазарна реализация на продуктите в дългосрочен аспект; 2. сключването на дългосрочен договор за доставка на силиций като суровина (договор с REC от юни 2006 г.); 3. доказан технически и икономически успех на пилотния проект Sovello1 (целевата производителност и стабилната ефективност на клетките са достигнати през юни 2006 г.).
(70)
Германия посочва, че към момента на инвестиционното решение за Sovello1 (януари 2005 г.) не е било нито технически, нито икономически възможно да се извърши инвестицията Sovello2. Освен това към този момент успехът на проекта Sovello1 не е бил предвидим.
5.3. Липса на икономически стимул за изкуствено разделяне на Sovello1 и Sovello2
(71)
Германия твърди, че Sovello е нямало никакъв икономически стимул да разделя изкуствено Sovello1 и Sovello2. В резултат на автономната концепция на двете производствени бази Sovello е генерирало допълнителни разходи в размер на около […] EUR (32). По тази причина Германия е на мнение, че Sovello не е могло да се възползва от обикновено присъщите за единичната инвестиция взаимодействия и икономии от мащаба. По-високите инвестиционни разходи не биха били компенсирани чрез по-високия размер на подпомагането, който може да се очаква при класифицирането на двете инвестиции като самостоятелно обособени, тъй като допълнителната помощ би възлизала едва на около 10 млн. евро (33).
5.4. Заключение: Sovello1 и Sovello2 не представляват единична инвестиция
(72)
На базата на предходни решения Германия прави извода, че Комисията класифицира два отделни инвестиционни проекта като единична инвестиция единствено в случаите, когато всички критерии по точка 49 от МСР за 2002 г. са изпълнени кумулативно. По тази причина Германия поддържа позицията, че Sovello1 и Sovello2, дори и Sovello1 да не се разглежда като пилотен проект, не биха могли да формират заедно единична инвестиция, тъй като критериите, посочени в точка 49 от МСР за 2002 г., не са изпълнени кумулативно.
(73)
Според Германия пространствената и времевата близост на двата проекта не води до заключението, че двете инвестиции, взети заедно, следва да се разглеждат като единична инвестиция по смисъла на точка 49 от МСР за 2002 г. и че проектите са изкуствено разделени с цел заобикаляне на разпоредбите на МСР за 2002 г.
6. ОЦЕНЯВАНЕ НА ПОМОЩТА
6.1. Наличие на държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО
(74)
В решението си за откриване на официална процедура по разследване Комисията достига до заключението, че финансовата подкрепа, която Германия иска да предостави на Sovello въз основа на съществуващите схеми за регионална помощ „Схема СП“ и „Закон за инвестиционни премии“, представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО. Това заключение не е оспорено от Германия.
6.2. Изискване за уведомяване, правомерност на помощта и приложимо законодателство
(75)
Германия е отправила уведомление за мярката на 20 декември 2006 г. и по този начин е спазила задължението за индивидуално уведомление в съответствие с точка 24 от МСР за 2002 г.
(76)
В съответствие с точка 63 и бележка под линия 58 от насоките за национална регионална помощ за 2007-2013 г. (34), според които инвестиционните проекти, за които трябва да се отправи индивидуално уведомление, се оценяват на базата на действащите към датата на уведомлението разпоредби, Комисията е оценила мярката за помощ, за която се отнася отправеното уведомление, въз основа на насоките за регионална помощ от 1998 г., картата на регионална помощ за Германия (2004-2006 г.) и на МСР за 2002 г.
6.3. Съответствие на помощта с общите правила на насоките за регионална помощ от 1998 г.
(77)
Комисията вече е установила в своето решение за откриване на официална процедура по разследване, че проектът включва първоначална инвестиция по смисъла на насоките за регионална помощ от 1998 г., че допустимите инвестиционни разходи са точно определени и че правилата за кумулация са спазени. Освен това Sovello е заявило помощта преди началото на работата по проекта и е задължено да инвестира в региона най-малко 5 години след приключването на проекта. Sovello поема ангажимента да финансира със собствени средства най-малко 25 % от допустимите разходи без държавно подпомагане. Тъй като помощта за Sovello се предоставя в рамките на вече одобрени схеми, в основни линии тя отговаря на общите правила на насоките за регионална помощ от 1998 г. В настоящото решение Комисията потвърждава тази констатация.
6.4. Съответствие на помощта с МСР за 2002 г.
6.4.1. Единична инвестиция
(78)
Съгласно точка 49 от МСР за 2002 г. инвестиционният проект не трябва да бъде изкуствено разделян на подпроекти с цел заобикаляне на разпоредбите на МСР за 2002 г. Към единичната инвестиция спадат всички фиксирани инвестиции в даден производствен обект за период от три години (35). Под „производствен обект“ се разбира „икономически неделима серия от фиксирани единици на основния капитал, които изпълняват определена техническа задача, свързани са помежду си физически или функционално и имат ясно определени цели (например производството на точно определен продукт)“.
(79)
Тъй като в миналото Sovello е получила помощ за предходен инвестиционен проект (Sovello1) със същото местоположение (върху парцел, граничещ с територията на Sovello2) и между началото на работата по проекта Sovello1 (2005 г.) и тази по проекта Sovello2 (юли 2006 г.) са изминали по-малко от 3 години, трябва да се установи дали тази предходна инвестиция формира единична инвестиция заедно с проекта Sovello2, за който е отправено уведомление.
(80)
Комисията се ръководи от принципната позиция, че всички фиксирани инвестиции в даден производствен обект за период от три години формират единична инвестиция. Забележките на Германия по въпроса за единичната инвестиция биват оценявани на базата на критериите, посочени в точка 49 от МСР за 2002 г.
(81)
Според Комисията не съществуват данни, че инвестиционният проект е бил изкуствено разделен на два подпроекта с цел заобикаляне на разпоредбите на МСР за 2002 г. Въпреки това фактът, че разпоредбите на МСР за 2002 г. не са били умишлено избегнати, не води автоматично до заключението, че започнатите в рамките на тригодишния период проекти не представляват единична инвестиция (вж. също параграфи 47-49 от решението AMD, в което Комисията стига до заключението, че се касае за единична инвестиция, макар и проектите да не са били преднамерено разделени по изкуствен начин с цел заобикаляне на разпоредбите на МСР за 2002 г.). Становището за наличие на единична инвестиция трябва да се основава на оценката на фактите съобразно критериите, посочени в точка 49 от МСР за 2002 г., а не на базата на намеренията.
(82)
Германия заключава от практиката на Комисията за вземане на решения, че за да бъдат два проекта разглеждани като единична инвестиция, трябва да бъдат изпълнени кумулативно всички критерии по точка 49 от МСР за 2002 г. Комисията не може да се съгласи с това тълкуване. В нито едно от предходните решения на Комисията не е посочено, че всички критерии трябва да бъдат изпълнени кумулативно, за да може да се направи изводът за наличие на единична инвестиция. Според Комисията МСР за 2002 г. предвижда една много по-широка оценка на тези критерии. Критериите трябва да бъдат широко интерпретирани според съответния единичен случай. Това допуска възможността два инвестиционни проекта да бъдат класифицирани като единична инвестиция, дори и когато не всички критерии са изпълнени.
(83)
Критериите по-долу:
-
определена техническа задача,
-
физическа или функционална връзка,
-
ясна цел,
-
икономическа неделимост
се анализират и оценяват в широк смисъл.
(84)
При това е взет под внимание и доводът на Германия, че за Sovello не съществува никакъв икономически стимул за изкуственото разделяне на Sovello1 и Sovello2.
6.4.1.1. Определена техническа задача
(85)
Двата завода изпълняват една и съща точно определена техническа задача: производството на соларни модули по технологията String-Ribbon. В допълнение към това се установява, че не съществуват данни, че за производството в Sovello1 и съответно в Sovello2 са необходими различни ресурси (и в двата случая суровината е силиций). Промените по отношение на оборудването и съоръженията на Sovello2, обусловени от натрупания при Sovello1 опит и целящи оптимизирането на производствената ефективност, биха могли да доведат до минимални разлики между произвежданите в Sovello1 и съответно в Sovello2 модули. Според Комисията обаче тези разлики са в резултат на нормални изменения в рамките на индустриалните проекти и не променят факта, че двата завода изпълняват една и съща специфична техническа функция.
6.4.1.2. Физическа или функционална връзка
(86)
Sovello1 и Sovello2 представляват отделни производствени бази с отделни дълготрайни активи и самостоятелна свързаност с публичната пътна инфраструктура. И двете производствени бази обхващат пълния процес за производство на соларни модули - от пластините, през клетките до модулите. Не съществува никаква физическа връзка между влизащите в състава на двете производствени бази „фиксирани единици на основния капитал, които изпълняват определена техническа задача“. В едно експертно мнение, представено на Комисията, се прави заключението, че заводите могат да бъдат продадени поотделно, както и да бъдат експлоатирани поотделно, без за това да са необходими физически промени в производствения процес. Комисията няма никакви основания да не се съгласи с това заключение.
(87)
Заводите Sovello1 и Sovello2 ползват някои централизирани услуги. Нещо повече, те произвеждат един и същи продукт, по една и съща технология и с едни и същи машини и съоръжения. Също така те използват по правило едни и същи доставчици на машини, оборудване и суровини, а поддръжката и снабдяването с резервни части са централизирани. При все това трябва да се признае, че в този случай липсват някои елементи, които обикновено биха осигурили функционална връзка между влизащите в състава на двете производствени бази „фиксирани единици на основния капитал, които изпълняват определена техническа задача“. Например между двата проекта Sovello нито съществуват отношения във връзка с доставки, нито се използва обща техническа инфраструктура (например електроцентрала или др.), нито се извърша обмен на междинни продукти. Двата завода представляват автономни производствени линии.
(88)
Що се отнася до опцията на Sovello1 за закупуване на прилежащи парцели, заложена в договора за закупуване на земя, Комисията се съгласява в този случай с Германия, че така формулираната опция за закупуване не представлява достатъчно основание да се направи заключението за съществуване на функционална връзка по смисъла на точка 49 от МСР за 2002 г., още повече че бенефициерът по тази опция не е трябвало да заплати никаква допълнителна парична сума и инвеститорът в Sovello2 е предвиждал алтернативни местоположения.
(89)
На базата на гореизложените съображения Комисията изразява мнение, че между Sovello1 и Sovello2 не съществува никаква физическа и силна функционална връзка по смисъла на точка 49 от МСР за 2002 г.
6.4.1.3. Ясна цел
(90)
Германия твърди, че Sovello1 представлява пилотен проект, имащ за цел проверката (в индустриален мащаб и по цялата верига на добавената стойност) на функционалността, ефикасността (производителността) и икономическата ефективност на един производствен процес, основаващ се върху изцяло иновационна технология (36), докато при Sovello2 е била преследвана целта, след доказване на техническата и икономическата осъществимост, да се разшири капацитетът и да се започне масово производство. По тази причина Германия стига до заключението, че с инвестиционните проекти Sovello1 и Sovello2 се преследват различни цели.
(91)
В тази връзка Комисията подчертава, че, за разлика от тълкуването на Германия, в решението Qimonda тя не изхожда от това, че пилотните проекти неминуемо имат друга цел с оглед използването на точка 49 от МСР за 2002 г. В това решение тя посочва единствено, че въпросният пилотен проект е имал друга цел и не формира единична инвестиция заедно с втория проект. При проверката на целите на двата проекта фактът, че единият се определя като пилотен проект, може успешно да послужи като ясно доказателство, че двата проекта имат различни цели, но отчитайки специфичните параметри на проектите в единичния случай, този факт не е достатъчен за ясното разграничаване на целите на двата проекта. Също така според Комисията, като се вземат предвид трудностите при определяне на един пилотен проект, трябва по-скоро да се отчетат индивидуалните параметри на проектите, за да се прецени дали на базата на специалния си пилотен характер първият проект има цел, която значително се различава от целта на втория проект. В този контекст са приведени редица съображения, които показват, че Sovello1 и Sovello2 имат различни, ясно определени цели.
(92)
Представените от EPIA аргументи потвърждават, че в отрасъла за соларни продукти разработването на иновации и нови технологии често се извършва поетапно в съответствие с определени икономически критерии, както и че в отрасъла за фотоволтаични продукти съществуват редица проекти, които имат за цел да проверят промишлената осъществимост на дадени иновации и икономическата осъществимост на дадени процеси преди започване на масово производство. В допълнение към това те потвърждават, че Sovello1 представлява първата в света инвестиция, при която технологията String-Ribbon се тества в индустриални условия.
(93)
На базата на рамковия договор за съвместно предприятие Комисията установява, че производството на пластини в Sovello1 трябва да бъде осъществявано именно на базата на технологията String-Ribbon, но в комбинация с производствените технологии на Q-Cells с цел разработване на производствени процеси, които да могат да се използват в индустриален мащаб и да са с доказана икономическа ефективност. Това е включвало редица технологични иновации и разработването на специални машини за Sovello1, с акцент върху автоматизацията и икономическата осъществимост на производствените процеси в индустриален мащаб, и е довело до производството на модули от типа Spruce Line. По тази причина Sovello1 се определя като качествено нов проект, имащ за цел тестването на техническата осъществимост и икономическата ефективност на производството на соларни модули по технологията String-Ribbon в индустриален мащаб. За разлика от това Sovello2 е имал за цел индустриално серийно производство, чието започване се предопределя от успеха на Sovello1.
(94)
В своето решение за откриване на официална процедура по разследване Комисията изразява своите съмнения относно мащаба на Sovello1 (производствен капацитет от 30 MWp) в сравнение с лабораторното производство в Марлборо (15 MWp) и серийното производство на Sovello2 (само 60 MWp). При все това Германия разяснява, че заводът в Марлборо е достигнал своя пълен капацитет едва през 2004 г. и твърди, че това не представлява доказателство, че в Марлборо са прилагани индустриални производствени процеси. За това свидетелства и фактът, че понастоящем Evergreen възнамерява да закрие своето производство в Марлборо (като запази единствено НИРД) и да изгради своя нов производствен обект в Девънс (37).
(95)
В допълнение към това Германия посочва, че обикновено пилотните проекти в отрасъла за фотоволтаични продукти са с производствен капацитет между 10 и 30 MWp. Освен това капацитетът от 30 MWp в случая със Sovello1 се обуславя от […]. Първоначално Комисията изразява съмнения относно ограничения (спрямо този на Sovello1) производствен капацитет на Sovello2, но Германия пояснява, че към момента максималният капацитет на заводите, работещи по технологията String-Ribbon, е около 75-80 MWp и през 2008 г. е започнало допълнително разширение на Sovello (Sovello3), което междувременно е почти приключило.
(96)
Що се отнася до мултипликационния коефициент на инвестиционните разходи на Qimonda спрямо съответния фактор за двата инвестиционни проекта Sovello, Комисията отбелязва, че посочените в решението Qimonda разходи се отнасят за три инвестиционни проекта, че разходите за сгради и съоръжения в отрасъла за полупроводници са значително по-високи от тези в отрасъла за фотоволтаични продукти, както и че капацитетът на единица оборудване в отрасъла за полупроводници е осезаемо по-малък (поради което е необходимо много по-голямо като обем оборудване за осъществяване на масово производство). В допълнение към това Комисията посочва, че пилотните проекти в отрасъла за полупроводници са по-рентабилни, тъй като оборудването в този сектор е в много по-голяма степен стандартизирано. Освен това Комисията е на мнение, че по-високото съотношение между разходите за последващия проект и тези за пилотния проект могат да се дължат на по-високата финансова мощ на инвеститора. Комисията посочва също така, че първоначално е отправено уведомление за един много по-мащабен проект (Sovello2 + Sovello3), че уведомлението е било променено впоследствие, изключвайки подпомагането за Sovello3, както и че инвестиционният проект Sovello3 се е забавил. Отчитайки динамиката и бързото развитие на този зависим от пазарното търсене сектор, Комисията изразява мнението, че „ниският“ мултипликационен коефициент на разходите на двата инвестиционни проекта Sovello не позволява да се направи изводът, че Sovello1 не може да се определи като пилотен проект с различна от тази на Sovello2 цел.
(97)
В допълнение към това Комисията взема под внимание, че преди началото на Sovello2 е било взето решение, въз основа на резултатите от Sovello1, за осъществяването или недопускането на допълнителни инвестиции.
(98)
В тази връзка става ясно, че още през февруари 2006 г. е било подадено заявление за помощ за Sovello2 (условно решение за предоставяне от декември 2006 г.). При даването на ход на официална процедура по разследване Комисията изхожда от факта, че при подаването на заявлението за помощ бенефициерът е имал конкретни планове относно обхвата и финансирането на инвестиционния проект. Въпреки това представената информация сочи, че окончателното инвестиционно решение е било взето едва през юни 2006 г., след като са били изпълнени поставените за Sovello2 „основни етапи“. В допълнение към това договорът за доставки с REC (осигуряващ достатъчна обезпеченост на Sovello2 със силиций) е подписан едва през юни 2006 г., което означава, че на практика решението „за“ или „против“ е било взето едва на този етап. Очевидно ръководството на компанията бенефициер е можело още преди това да разполага със сведения, че технологичните и икономическите цели е вероятно да бъдат постигнати, но това не противоречи на планирането на Sovello1 през 2005 г. като пилотен проект с определени технологични и икономически цели, които ясно се различават от тези на Sovello2.
(99)
В допълнение към това Комисията взема под внимание, че Sovello1, на базата на т. нар. Наръчник на Фраскати на ОИСР (38), в който са залегнали общи стандарти, възприети в политиката относно НИРДИ, притежава признаците на пилотен проект. Определението на ОИСР различава няколко форми на пилотни проекти: проекти, които служат за експериментално разработване на ново изобретение или технология (в случая технологията String-Ribbon) в лабораторни условия, и проекти, свързани с експерименталното разработване на дадена технология на процеси за индустриално приложение на новото изобретение или технология.
(100)
Точка 2.3.4 от Наръчника на Фраскати изрично посочва граничните случаи между НИРД и индустриални дейности (като Sovello1). В допълнение към това се разяснява с помощта на класификации как НИРД могат да бъдат разграничени от индустриалните дейности. Следва да се отбележи, че стандартите и еталоните (например мултипликационният коефициент на разходите) биха могли да са различни за всяка отделна индустрия.
(101)
Вземайки под внимание данните на EPIA, според които пазарът на фотоволтаични продукти се отличава с изключителна динамика и високо търсене, в този случай Комисията изразява мнение, че незабавната търговска реализация на продукцията на Sovello1 не представлява категорично доказателство, че Sovello1 не е бил замислен като пилотен проект.
(102)
В решение на Първоинстанционния съд по дело T-184/97 (BP/Комисията) се разглежда значението на понятието„пилотен проект за технологично разработване на по-безопасни за околната среда продукти“ (по-специално по отношение на горива от възобновяеми енергоизточници). Оспорваната схема далеч надхвърля осъществяването на даден пилотен проект за технологични разработки и очевидно се отнася предимно за икономическите и индустриалните разработки, които биха могли да осигурят по-добро пазарно проникване на биогоривата. При все това проектът Sovello1 преследва и двете цели: валидирането на една нова технология на процеси (технологията String-Ribbon в комбинация с производствената технология на Q-Cells) в индустриален мащаб и проверката на нейната икономическа ефективност. Както е посочено по-горе, това в действителност не противоречи на определението на ОИСР за пилотни заводи.
(103)
На базата на гореизложеното Комисията изразява мнение, че двата проекта Sovello1 и Sovello2, макар и да изпълняват една и съща техническа функция (производството на соларни модули по една и съща технология), имат различни цели. Sovello1 има за цел да установи дали производството на соларни модули (по технологията String-Ribbon в комбинация с производствените технологии на Q-Cells) е технологично и икономически осъществимо в индустриален мащаб, докато Sovello2 е свързан с осъществяването на серийно производство на тези модули.
6.4.1.4. Икономическа неделимост
(104)
Sovello1 и Sovello2 са икономически жизнеспособни независимо един от друг. Очевидно е, че пилотният проект Sovello1 е бил необходим, за да може насоченият към масово производство проект Sovello2 да бъде реализиран. При все това всеки от проектите може да бъде продаден поотделно и няма факти за това, че пилотният проект Sovello1 не може да бъде икономически разграничен от инвестиционния проект Sovello2. В допълнение към това Комисията посочва, че преди да избере Талхайм като местоположение, ръководството на компанията бенефициер е обмисляло алтернативни местоположения на Sovello2 както в Европа, така и в САЩ.
6.4.1.5. Липса на икономически стимул за изкуствено разделяне на двата инвестиционни проекта
(105)
По изчисления на Германия помощта за два отделни инвестиционни проекта (Sovello1 и Sovello2) би била само с около 10 млн. евро по-висока от помощта за единична инвестиция (Sovello1 + Sovello2). От друга страна, следва да се вземат под внимание и допълнителните разходи в размер на […] EUR. Германия базира своите изчисления на предположението, че при единична инвестиция (с по-ниски общи разходи) би се полагала премия за МСП, възлизаща на 15 %, какъвто е случаят с проекта Sovello1. Въпреки това не може да се твърди със сигурност, че Комисията действително би одобрила отпускането на премия за МСП при инвестиционен проект от такава величина. Но дори и в такъв случай всички изчисления сочат, че за Sovello не е съществувал никакъв икономически стимул за „изкуствено“ разделяне на Sovello1 и Sovello2.
(106)
При все това Комисията припомня, че това показва единствено, че Sovello1 и Sovello1 не са били разделени умишлено с цел заобикаляне на разпоредбите относно отпускането на помощи. Това обаче не означава, че не е благоприятно един проект, който (както Sovello) при всички случаи трябва да бъде разделен по икономически съображения, да не се представи като единична инвестиция, за да се постигнат по този начин по-високи интензитети на помощта. Следователно Комисията трябва винаги да проверява икономическата реалност на базата на критериите, посочени в точка 49 от МСР за 2002 г., независимо от намеренията на страните.
6.4.1.6. Заключение: не се касае за единична инвестиция
(107)
Разделянето на инвестициите Sovello се дължи не само на недостига на финансови средства и на недостатъчното снабдяване със силиций, но и на необходимостта инвеститорите да тестват от индустриална и икономическа гледна точка една качествено нова технология. В случай че целевите стойности на производителността и степента на ефективност не са били постигнати, Sovello2 по всяка вероятност е нямало да бъде осъществен. Въз основа на това може да се направи изводът, че Sovello1 и Sovello2, макар и да имат една и съща определена техническа задача, не са икономически неделими, нямат никаква физическа или силна функционална връзка и имат недвусмислено различни цели.
(108)
Вземайки под внимание мненията на Германия и EPIA, както и комплексната оценка на критериите, посочени в точка 49 от МСР за 2002 г., Комисията достига до заключението, че проектът Sovello2, предмет не уведомлението, не формира заедно със Sovello1 единична инвестиция по смисъла на точка 49 от МСР за 2002 г.
6.4.2. Интензитет на помощта - точки 21 и 25 от МСР за 2002 г.
(109)
В решението си за откриване на официална процедура по разследване Комисията изчислява максималния интензитет на помощта и максималния размер на помощта за Sovello2 съобразно допустимите разходи, посочени в първоначалното уведомление. По този начин допустимият максимален интензитет на помощта без кохезионен бонус възлиза на 22,46 % БЕП (това отговаря на максимален размер на помощта по настояща стойност от 30,526 млн. евро), а допустимият максимален интензитет на помощта с кохезионен бонус - на 25,83 % БЕП (това съответства на максимален размер на помощта по настояща стойност от 35,105 млн. евро).
(110)
Кохезионният бонус се основава на точка 25 от МСР за 2002 г., според който максималният интензитет на помощта без бонус, изчислен по точка 21 от МСР за 2002 г., може да бъде увеличен с коефициент от 1,15, ако най-малко 25 % (39) от държавните разходи за проекта, съгласно приложимите за големи проекти условия за ползване на структурни фондове, се финансират със средства на ЕФРР, което предполага наличието на решение на Комисията за одобрение на вноската на Общността за конкретния случай.
(111)
В съответствие с общата концепция, за която държавите-членки писмено са уведомени на 18 декември 2003 г. (D/58176-D/1247), Германия посочва в своето първоначалното уведомление два различни интензитета на помощта: интензитет на помощта без кохезионен бонус, при който не се надхвърля горната граница от 22,46 % БЕП, и интензитет на помощта с кохезионен бонус в размер на 23,83 % БЕП.
(112)
Германия подава заявление за съфинансиране от ЕФРР в размер на 9,118 млн. евро и указва в своето първоначално уведомление използването на кохезионен бонус. Това съфинансиране от страна на Общността би представлявало повече от 25 % от действителните държавни разходи с номинален размер от 31 105 765 EUR. Освен това посоченият в уведомлението интензитет на помощта от 23,83 % БЕП е по-нисък от интензитета на помощта от 26,25 % БЕП и по този начин не надвишава 75 % от приложимия за регионална помощ таван от 35 %. Условията за използване на кохезионен бонус са изцяло изпълнени, доколкото заявеното от Германия съфинансиране със средства от структурните фондове бъде одобрено от Комисията. Тъй като решението за съфинансиране все още не е взето, Германия е поела задължението да прилага кохезионния бонус, единствено ако Комисията издаде съответното решение за одобрение на съфинансирането със средства на Общността.
(113)
На базата на предоставената на 16 и 24 април 2009 г. актуализирана информация Комисията установява, че Германия - в случай на отпускане на кохезионен бонус - планира интензитет на помощта от 23,8224 % БЕП за проекта, при който действително реализираните допустими разходи възлизат на 114 882 310 EUR (настояща стойност), което съответства на номинален размер на помощта от 31 105 765 EUR (27 367 723 EUR по настояща стойност). Този интензитет на помощта е по-нисък от първоначално обявения (с кохезионен бонус) в размер на 23,83 % БЕП, както и от допустимия максимален интензитет на помощта от 25,83 % БЕП (изчислен въз основа на първоначално обявените допустими разходи с настояща стойност от приблизително 135,94 млн. евро). По този начин планираният интензитет на помощта от 23,8224 % е в съответствие с условията за намаляване на мащаба по смисъла на точки от 21 до 23 от МСР за 2002 г. и нито планираният размер на помощта, нито планираният интензитет на помощта превишават стойностите, които предприятието е можело да очаква при започването на работата по проекта.
(114)
В случай че не бъде предоставено съфинансиране от ЕФРР и по този начин предпоставките за използването на кохезионен бонус не бъдат изпълнени, Германия потвърждава, че първоначално обявеният интензитет на помощта (без кохезионен бонус) от 22,46 % БЕП няма да бъде надвишен. От този интензитет на помощта се обуславя един максимален размер на помощта от 25 802 567 EUR (настояща стойност) въз основа на действително реализирани допустими разходи в размер на 114 882 310 EUR (настояща стойност). Германия се съгласява да не превишава този размер на помощта. Интензитетът на помощта (без кохезионен бонус) от 22,46 % съответства - въз основа на първоначално изчислените допустими разходи от 135,94 млн. евро (настояща стойност) - на първоначално обявения интензитет на помощта и на допустимия таван за регионална помощ. По този начин планираният интензитет на помощта от 22,46 % е в съответствие с условията за намаляване на мащаба по смисъла на точки от 21 до 23 от МСР за 2002 г. и нито планираният максимален размер на помощта от 25 802 567 EUR (настояща стойност), нито планираният интензитет на помощта превишават стойностите, които предприятието е можело да очаква при започването на работата по проекта.
(115)
На базата на гореизложеното Комисията стига до заключението, че мярката за помощ съответства на точки от 21 до 25 от МСР за 2002 г.
6.4.3. Съгласуваност с критериите съгласно точка 24 от МСР за 2002 г.
(116)
Решението на Комисията за допустимостта на регионални помощи за големи инвестиционни проекти съгласно точка 24 от МСР за 2002 г. зависи от пазарния дял на бенефициента преди и след инвестицията, както и от капацитета, който се постига чрез осъществяване на инвестицията, или от пазарните резултати. За да могат да бъдат проведени съответните проверки съгласно точка 24, букви а) и б) от МСР за 2002 г., Комисията трябва най-напред да определи продукта/продуктите, предмет на инвестицията, както и съответния продуктов и съответния географски пазар.
6.4.3.1. Продукт, който е предмет на инвестиционния проект
(117)
Инвестиционният проект се отнася за соларни модули, предназначени за употреба в системи от соларни модули. Според уведомлението произвежданите от Sovello соларни модули се обозначават със следните продуктови кодове: NACE Rev 1.1 32.10.0, Prodcom 32.10.52.37 и код по КН (версия 2005 г.) 8541 40 90. Соларните модули могат да бъдат описани най-общо като комплекси от множество соларни клетки, които преобразуват слънчевата светлина в електроенергия.
(118)
Соларните клетки се произвеждат на базата на технологията String-Ribbon. Sovello произвежда соларните модули посредством интегриран процес, включващ три фази. От силициева стопилка се изтеглят тънки силициеви ленти, от които се изрязват соларни пластини. След това пластините се преработват в соларни клетки, които се свързват една с друга и се сглобяват под формата на соларни модули (панели).
(119)
Германия е потвърдила, че в производствените бази, за които се отнася помощта, не могат да бъдат произвеждани никакви други продукти освен базираните на силиций соларни клетки, соларни пластини и соларни модули, без това да изисква огромни допълнителни разходи.
(120)
В тази връзка се припомнят разпоредбите на точка 52 от МСР за 2002 г., според които се счита, че даден продукт е част от продукта от следващ производствен стадий, ако проектът се отнася за определен междинен продукт и значителен дял от произведената продукция не се търгува на пазара. Тъй като по информация на Германия Sovello не възнамерява да предлага в търговската мрежа получаваните от производството на соларни модули (междинни) продукти (като соларни пластини и соларни клетки), а ще използва всички междинни продукти за нуждите на собственото си интегрирано производство на соларни модули, Комисията няма да класифицира соларните пластини и соларните клетки като вид самостоятелно обособени продукти.
(121)
Въз основа на гореизложеното при по-нататъшната проверка на съответствието на въпросния проект с общия пазар по смисъла на МСР за 2002 г. Комисията ще разглежда соларните модули като продукт, предмет на инвестиционния проект.
6.4.3.2. Съответен продуктов пазар
(122)
При определянето на продуктовия пазар трябва да се провери кои други продукти по смисъла на точка 52 от МСР за 2002 г. могат да се разглеждат като заместители на продукта, предмет на инвестиционния проект.
(123)
Соларните модули се произвеждат по различни технологии. Според изследването „Соларно поколение“ (Solar Generation) на EPIA и Greenpeace (40) от 2005 г. 90 % от соларните клетки са произведени от силиций, което се потвърждава и от информацията в Интернет. Sovello използва т.нар. технология String-Ribbon, която позволява производството на соларни модули от соларни клетки с ниско съдържание на силиций. Понастоящем се тестват или вече се използват за серийно производство различни технологии/полупроводникови материали, като аморфен силиций, поликристален силиций, микрокристален силиций, кадмиев телурид, медно-индиев селенид/сулфид. Компанията First Solar използва тънколистната технология (41), а CSG Solar - технологията „кристален силиций върху стъкло“ (42). Тънколистната технология е по-малко ефективна (на m2, макар и не на килограм използван силиций), но в същото време - и по-рентабилна. Тя намира широко приложение в селските райони поради по-ниските цени на m2 в тях. Монокристалната и поликристалната технология са скъпи, но предлагат по-висока ефективност на m2, поради което произвежданите по тази технология модули са по-подходящи за градски райони. По този начин двете технологии могат да бъдат съпоставяни от гледна точка на предлагането. При все това в свои предходни решения за отпускане на помощ (43) Комисията определя пазара за соларни модули най-общо като продуктов, което се ползва и с подкрепата на производителите на соларни модули. В допълнение към това не съществуват независими статистически данни, съпоставящи двете технологии. Що се отнася до търсенето, изглежда се наблюдава взаимозаменяемост: всички технологии в крайна сметка имат за цел да превърнат слънчевата светлина в електроенергия.
(124)
Комисията няма никакви основания да счита, че соларните модули, които се произвеждат на базата на различни технологии, трябва да бъдат причислявани към различни продуктови пазари. Тя не разполага с данни, че цените на произведените по различни технологии соларни модули се различават значително едни от други, ако се вземат под внимание разликите в консумацията на електроенергия. Освен това произведените по различни начини модули са напълно взаимозаменяеми в соларните енергийни системи (44). По тази причина съответният продуктов пазар не е по-малък от целия пазар, обхващащ всички видове соларни модули.
(125)
Нещо повече, соларните модули очевидно не са взаимозаменяеми с други продукти. Те представляват най-важната съставна част от соларните енергийни системи и не могат да бъдат заменени в тях от други продукти. По този начин не съществуват никакви основания да се счита, че съответният продуктов пазар може да бъде по-голям от пазара на соларни модули.
(126)
Това разграничаване на съответния продуктов пазар е в съответствие с решенията за сливания (45) в същия икономически сектор.
(127)
Въз основа на гореизложеното, за целите на настоящото решение за държавна помощ Комисията ще разглежда пазара за соларни модули като съответен продуктов пазар.
6.4.3.3. Съответен географски пазар
(128)
Sovello счита, че Германия и други европейски държави представляват ключовият пазар за продуктите ѝ в краткосрочен и средносрочен план. Въпреки това фактът, че дадено предприятие развива своята дейност предимно в Германия, сам по себе си не е решаващ за очертаването на географския пазар за соларни модули.
(129)
Според Германия географският пазар за соларни модули е световният пазар. Германия посочва, че соларните клетки на европейски и извъневропейски производители се търгуват на световните пазари, че не съществуват никакви търговски бариери, че транспортните разходи са сравнително ниски в сравнение с производствените, както и че ценовите равнища са хомогенни. В допълнение към това Германия пояснява, че навсякъде по света важат едни и същи технически изисквания. Най-големите производители и потребители на фотоволтаични технологии са Япония, Европа и САЩ.
(130)
Комисията споделя мнението, че пазарът за соларни клетки е световен, тъй като фирмите, които произвеждат и предлагат на пазара соларни клетки, развиват своята дейност в световен мащаб. Според различни независими (46) изследвания (47) в сектора на фотоволтаичните продукти към момента соларни модули се произвеждат основно в Япония и Германия - плътно следвани от САЩ и Китай. В допълнение към това големи количества соларни модули, произведени в Япония, се внасят в Европа (като най-голям дял от осъществявания внос се пада на Германия). В сравнение с производствените разходи транспортните разходи са относително ниски. Освен това според тези изследвания не съществуват търговски бариери. Напротив, изрично се посочва, че пазарът за соларни модули обхваща целия свят, тъй като соларните модули се търгуват в световен мащаб. Нещо повече, изследванията не съдържат никакви специални данни за пазара на соларни модули в рамките на Европейското икономическо пространство, което още веднъж показва, че географският пазар е от световен мащаб. В допълнение към това в предходни решения за сливания (48), както и в предходни решения за отпускане на помощ (49) - дори и когато изричното очертаване на границите на пазара не е било необходимо - се подкрепя позицията, че пазарът за соларни модули с голяма доза сигурност може да се определи като световен.
(131)
Въз основа на гореизложеното за целите на това решение за държавна помощ Комисията ще разглежда пазара за соларни модули като световен.
6.4.3.4. Член 24, буква а) от МСР за 2002 г: пазарен дял
(132)
Съгласно точка 24, буква а) от МСР за 2002 г. един инвестиционен проект, подлежащ на задължение за индивидуално уведомяване, няма право на инвестиционна помощ, ако бенефициерът реализира повече от 25 % от продажбите на въпросния продукт преди инвестицията или ако ще реализира повече от 25 % от тези продажби след инвестицията.
(133)
За да може да установи дали проектът е в съответствие с точка 24, буква а) от МСР за 2002 г., Комисията трябва да анализира консолидирания пазарен дял на бенефициента преди и след инвестицията. Тъй като Sovello започва своята инвестиционна дейност през 2006 г. и следва да достигне своя пълен производствен капацитет през 2009 г., Комисията е анализирала дела на Sovello на пазара на соларни продукти за периода 2005-2010 г.
(134)
При отправянето на уведомление за помощта Германия предоставя няколко независими изследвания (50), съдържащи прогнози за динамиката на търсенето в сектора на фотоволтаичните продукти. В допълнение към това тя предоставя данни за прогнозираните обеми на производство на соларни модули от страна на бенефициента. Комисията използва изследването на Ландесбанк Баден Вюртемберг като база за своите изчисления. Това изследване съдържа данни за инсталираната мощност и за търсенето, както и ценови оценки (51).
(135)
Тъй като към момента на отправяне на уведомлението за помощ или след това нито един от партньорите в съвместното предприятие - Evergreen, Q-Cells и REC - не притежава дял от над 50 % от Sovello, е нормално Комисията да не вземе под внимание техните пазарни дялове при проверката на съгласуваността с точка 24, буква а) от МСР за 2002 г. (52)
(136)
Evergreen предлага на пазара и продава всички произведени от Sovello модули, но в споразумението за продажба е заложен принципът на равнопоставеност и независимост на страните. Въпреки това не може да се изключи възможността Evergreen да влияе върху пазарната стратегия на Sovello въз основа на своето участие в съвместното предприятие. По тази причина, за да вземе под внимание и най-неблагоприятния сценарий, Комисията изчислява общия пазарен дял на Evergreen и Sovello, без да заема категорично становище по въпроса (53).
(137)
На тази основа Комисията установява, че общият пазарен дял на Sovello и Evergreen (в количествено и стойностно изражение) за периода 2005-2010 г. е под 5 %.
(138)
От тези данни следва, че пазарният дял на бенефициера преди и след инвестицията не би надхвърлил 25 % от общия обем на пазара за соларни модули. Поради тази причина по мнение на Комисията мярката за помощ, за която е отправено уведомление, е в съответствие с точка 24, буква а) от МСР за 2002 г.
6.4.3.5. Точка 24, буква б) от МСР за 2002 г.: производствен капацитет
(139)
Комисията също така е изследвала дали инвестиционният проект е в съответствие с точка 24, буква б) от МСР за 2002 г. За целта тя ще провери дали отбелязаният среден годишен темп на растеж на регистрираното потребление на въпросния продукт през последните пет години надвишава средния годишен темп на растеж на БВП на Европейското икономическо пространство (което би доказало, че пазарът не бележи отрицателно развитие в структурно отношение).
(140)
Тъй като за мярката е отправено уведомление през 2006 г., са използвани данни за годините от 2000 до 2005. Данните, представени от Германия в уведомлението, са проверени от Комисията спрямо предоставените изследвания и публично достъпна информация от сигурен източник (54). В нито един от тези източници средният годишен темп на растеж на регистрираното потребление на соларни модули в Европейското икономическо пространство за периода 2000-2005 г. не е по-малък от 49 % (в количествено изражение) и съответно от 42 % (в стойностно изражение).
(141)
Средният годишен темп на растеж на БВП на Европейското икономическо пространство за периода 2000-2005 г. възлиза на 1,76 % в количествено изражение и на 3,72 % в стойностно изражение. Така средният годишен темп на растеж на регистрираното потребление на соларни модули през последните пет години, според наличните данни, е значително по-голям.
(142)
При анализа на регистрираното потребление в Европейското икономическо пространство Комисията се основава на сектора на фотоволтаичните продукти като цяло, тъй като не съществуват почти никакви данни за пазара на соларни продукти в Европейското икономическо пространство. Това се дължи преди всичко на разглеждането на пазара за соларни модули като световен. Пазарът на соларни продукти се счита за добър аналог на пазара на соларни модули, тъй като соларните модули представляват междинни продукти на общия пазар на фотоволтаични продукти и по правило пазарът за междинни продукти до голяма степен следва тенденциите на развитие на пазара за крайни продукти и съответно на целия пазар (обикновено към сектора на фотоволтаичните продукти се причисляват соларните пластини, соларните клетки, соларните модули и соларните системи). Освен това пазарът на фотоволтаични продукти бележи толкова бърз растеж, че дори и действителната динамика на растежа на пазара на соларни модули в Европейското икономическо пространство да бележи известни отклонения, това няма да е основание да се счита, че растежът е под 1,76 %.
(143)
На базата на гореизложените данни Комисията стига до заключението, че мярката за помощ, за която е отправено уведомление, е в съответствие с точка 24, буква б) от МСР за 2002 г.
6.5. Заключение
(144)
Въз основа на гореизложеното Комисията стига до извода, че мярката за помощ, за която е отправено уведомление, е в съответствие с Насоките за регионална помощ от 1998 г., Картата на регионална помощ за Германия (2004-2006 г.) и МСР за 2002 г.,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Планираният от Германия интензитет на регионална помощ от максимум 23,8224 % брутен еквивалент на помощта (БЕП) от реализираните допустими разходи в размер на 114 882 310 EUR (настояща стойност) и съответният размер на регионална помощ от 27 367 723 EUR (настояща стойност) в полза на Sovello AG са в съответствие с общия пазар, при условие че Комисията приеме решение за съфинансиране от страна на ЕФРР (Европейския фонд за регионално развитие) в размер на минимум 25 % от държавните разходи по проекта.
2. Планираният от Германия интензитет на регионална помощ от максимум 22,46 % БЕП от реализираните допустими разходи от 114 882 310 EUR (настояща стойност) и съответният размер на регионална помощ от 25 802 567 EUR (настояща стойност) в полза на Sovello AG, в случая, в който Комисията не одобри с решение съфинансиране от страна на ЕФРР в размер на минимум 25 % от държавните разходи по проекта, са в съответствие с общия пазар.
Член 2
1. Ако Комисията одобри с решение съфинансиране от страна на ЕФРР в размер на минимум 25 % от държавните разходи по проекта, може да бъде отпусната помощ (включително и кохезионен бонус) в размер на максимум 23,8224 % БЕП от реализираните допустими разходи за Sovello2, което съответства на размер на помощта от 27 367 723 EUR (настояща стойност).
2. Ако Комисията не одобри с решение съфинансиране от страна на ЕФРР в размер на минимум 25 % от държавните разходи по проекта, може да бъде отпусната помощ (без кохезионен бонус) в размер на максимум 22,46 % БЕП от реализираните допустими разходи за Sovello2, което съответства на размер на помощта от 25 802 567 EUR (настояща стойност).
Член 3
Адресат на настоящото решение е Федерална република Германия.
Съставено в Брюксел на 17 юни 2009 година.
DÉCISION DE LA COMMISSION
du 17 juin 2009
concernant l’aide d’État C 21/08 (ex N 864/06) que l’Allemagne envisage de mettre à exécution en faveur de Sovello AG (anciennement EverQ GmbH)
[notifiée sous le numéro C(2009) 4516]
(Le texte en langue allemande est le seul faisant foi.)
(Texte présentant de l'intérêt pour l'EEE)
(2009/697/CE)
LA COMMISSION DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES,
vu le traité instituant la Communauté européenne, et notamment son article 88, paragraphe 2, premier alinéa,
vu l’accord sur l’Espace économique européen, et notamment son article 62, paragraphe 1, point a),
après avoir invité les intéressés à présenter leurs observations conformément auxdits articles (1), et vu ces observations,
considérant ce qui suit:
1. PROCÉDURE
(1)
L’Allemagne a, par le biais d’une notification soumise par voie électronique le 20 décembre 2006 et enregistrée le même jour (A/40513), fait part à la Commission, conformément à l’obligation de notification prévue par l’encadrement multisectoriel des aides à finalité régionale en faveur de grands projets d’investissement (2) (désigné ci-après par «MSR 2002»), de son intention d’accorder à l’entreprise EverQ GmbH une aide régionale en faveur d’un grand projet d’investissement. Le 24 novembre 2008, l’entreprise EverQ GmbH est devenue la société anonyme Sovello AG (3).
(2)
Les 16 février (D/50671), 26 avril (D/51786), 10 juillet (D/52902) et 17 septembre 2007 (D/53704), la Commission a demandé des compléments d’information à l’Allemagne, laquelle a remanié sa notification et communiqué les informations requises les 29 mars (A/32775), 9 mai (A/33866), 28 août (A/37024), 17 octobre (A/38528), 9 novembre (A/39223) et 12 novembre 2007 (A/39287). Le 6 décembre 2007 a eu lieu une réunion entre des représentants des services de la Commission et des autorités allemandes. Le 20 décembre 2007, les autorités allemandes ont confirmé par écrit les renseignements fournis au cours de cette rencontre (A/40543). Le 20 février 2008, la Commission a demandé des précisions quant à la question de savoir s’il s’agissait d’un investissement unique et invité l’Allemagne à lui transmettre des données actualisées sur le marché. Les renseignements requis lui ont été communiqués le 19 mars 2008 (A/5454).
(3)
Par lettre du 20 mai 2008 [C(2008)1844 final], la Commission a informé l’Allemagne de sa décision d’ouvrir la procédure prévue à l’article 88, paragraphe 2, du traité CE.
(4)
L’Allemagne a communiqué ses observations par lettre du 15 août 2008, enregistrée le 18 août 2008 par la Commission (A/16933).
(5)
La décision de la Commission d’ouvrir la procédure formelle d’examen a été publiée le 4 septembre 2008 au Journal officiel de l’Union européenne (4). La Commission a invité les parties concernées à soumettre leurs observations concernant l’aide.
(6)
La Commission a reçu les observations de l’une des parties par lettre du 30 septembre 2008, enregistrée le même jour (A/20002). Elle les a alors transmises à l’Allemagne par son courrier du 7 octobre 2008 (D/53848). L’Allemagne a porté des éléments complémentaires à la connaissance de la Commission, par le biais de courriels datés des 16 et 24 avril 2009 ainsi que du 15 mai 2009, tous enregistrés le jour même (A/8772, A/9822 et A/11817).
2. DESCRIPTION DÉTAILLÉE DE L’AIDE
2.1. But de la mesure
(7)
L’aide vise à promouvoir le développement régional. Le site de l’investissement est Thalheim, région de Bitterfeld, en Saxe-Anhalt (Allemagne). Il s’agit, selon la carte des aides à finalité régionale ayant trait à l’Allemagne (2004-2006) (5), d’une région admissible au bénéfice d’aides en vertu de l’article 87, paragraphe 3, point a, du traité CE.
2.2. Bénéficiaire de l’aide
(8)
L’aide notifiée serait accordée à l’entreprise Sovello AG (ci-après dénommée «Sovello»). Sovello a été fondée en décembre 2004 par un accord de coentreprise unissant Evergreen Solar Inc. (Marlboro, MA, États-Unis, ci-après dénommée «Evergreen»), pour 75,1 % des parts, et Q-Cells AG (Thalheim, Allemagne, ci-après dénommée «Q-Cells»), pour 24,9 % des parts. Le fabricant de modules photovoltaïques Evergreen détient un brevet pour la technologie dite «String-Ribbon» (6), sur laquelle elle a concédé une licence à la coentreprise. QCells, l’un des plus grands fabricants de cellules photovoltaïques au monde, a mis son expérience et ses compétences dans la fabrication de ces cellules au service du marché allemand de l’énergie solaire.
(9)
En novembre 2005, l’entreprise Renewable Energy Corporation ASA (Norvège, ci-après dénommée «REC») a fait son entrée dans la coentreprise, avec une participation de 15 %, les parts d’Evergreen et de Q-Cells se voyant ainsi réduites à 64 % et 21 % respectivement. REC est l’un des plus grands producteurs mondiaux de silicium destiné à l’industrie photovoltaïque, et ses filiales fabriquent également des wafers, des cellules et des modules solaires.
(10)
Depuis le 19 décembre 2006 (à savoir le jour précédant la notification de l’aide), les partenaires Evergreen, Q-Cells et REC possèdent chacun une participation de 33,3 % dans le capital de Sovello.
(11)
Le schéma ci-dessous illustre l’actuelle structure actionnariale de Sovello:
2.3. Projets d’investissement
(12)
L’Allemagne envisage d’accorder à Sovello une aide régionale à l’investissement pour la construction d’une nouvelle usine (Sovello2) affectée à la fabrication de modules photovoltaïques.
(13)
Sovello exploite déjà une usine baptisée Sovello1 (7) à Thalheim. Celle-ci a commencé à produire des modules photovoltaïques en avril 2006. Au moment de la notification, il était prévu d’atteindre une capacité de production de 30 mégawatts-peak (8) avant la fin de 2007. Les autorités allemandes ont fait valoir que cette usine était conçue comme un projet pilote destiné à valider la technologie «String-Ribbon», combinée avec les techniques de fabrication de Q-Cells, dans le cadre d’un processus industriel.
(14)
Les aides déclarées portent sur un nouveau projet d’investissement, Sovello2, qui devait permettre la construction, sur un terrain adjacent au site de Solvello1 à Thalheim, d’une deuxième usine destinée à la production intégrée en série de modules photovoltaïques sur la base du procédé «String-Ribbon» validé. Les travaux de construction de Sovello2 ont commencé en juillet 2006 et se sont achevés en juin 2008. Sovello2 devrait atteindre sa capacité nominale à plein régime de 60 MWp en 2009 (9).
(15)
Au moment de la notification, on considérait que Sovello2 pourrait créer quelque 390 emplois directs et au moins 700 emplois indirects dans la région.
(16)
L’échéancier ci-dessous donne un aperçu des différentes phases des deux projets:
Phase
Sovello1
Sovello2
Décision d’investissement
14.1.2005 (date de l’accord-cadre de coentreprise initial)
Fin juin 2006 (d’après les données communiquées par les autorités allemandes)
Demande d’aide
27.12.2004 (pour la prime au développement régional)
20.2.2006 (pour la prime au développement régional)
Date d’autorisation
21.4.2005
(notification d’octroi de l’aide au développement régional)
15.12.2006
(notification d’octroi de l’aide au développement régional, sous réserve de l’accord de la Commission)
Acte d’achat du terrain
27.6.2005
30.6.2006
Début des travaux
2005
Juillet 2006
Notification
1.9.2005 (10)
20.12.2006
Période d’investissement prévue
1.1.2005-31.12.2007
24.7.2006-30.6.2008
Passage en production
Février 2006
Deuxième trimestre 2007
Réalisation de la pleine capacité de production
Fin juin de 2006 (30 MWp)
Fin 2007 (60 MWp)
Autorisation de la Commission
7.6.2006 (prime PME)
2.4. Base juridique
(17)
L’aide est accordée sur la base des dispositions suivantes applicables en matière d’aides: amélioration du tissu économique régional [ou «GA-Regelung», aide d’État N 642/02 (11)], loi sur les primes à l’investissement 2005 [aide d’État N 142a/04 (12)] et les dispositions qui y ont fait suite dans la loi sur les primes à l’investissement 2007 [aide d’État N 357a/06 (13)].
2.5. Coût de l’investissement
(18)
Selon les données actualisées communiquées par les autorités allemandes les 16 et 24 avril 2009, le coût total (nominal) de l’investissement pour Sovello2 s’élève à 118 418 780 EUR [valeur actualisée de 114 882 310 EUR (14)] et est éligible dans son intégralité au bénéfice des aides régionales. Le tableau I fournit le détail du coût total d’investissement communiqué pour le projet:
Tableau I
Ventilation du coût du projet
(en EUR)
2006
2007
2008
Au total (montant nominal)
Au total (valeur actualisée au 31 décembre 2006)
[…]
[…]
[…]
118 418 780
114 882 310
2.6. Financement du projet
(19)
Selon les données actualisées communiquées par les autorités allemandes les 16 et 24 avril 2009, Sovello a financé le projet sur fonds propres à concurrence de 87 313 015 EUR et par le biais d’un emprunt bancaire (non couvert par une garantie d’État) et des aides demandées à hauteur de 31 105 765 EUR. La part propre, sans intervention publique, de Sovello représente donc au moins 25 % des frais admissibles au bénéfice de l’aide.
2.7. Plafonds d’intensité applicables aux aides régionales
(20)
Thalheim (région de Bitterfeld, ville de Dessau, Land de Saxe-Anhalt) se trouve dans une région admissible au bénéfice d’aides en vertu de l’article 87, paragraphe 3, point a), du traité CE. En vertu des lignes directrices concernant les aides d’État à finalité régionale (15) (ci-après désignées par «lignes directrices de 1998») et à la carte des aides à finalité régionale 2004-2006 (16) ayant trait à l’Allemagne en vigueur au moment de la notification, un plafond d’intensité de 35 % de l’équivalent subvention brut (ci-après dénommé «ESB») est autorisé pour les aides aux grandes entreprises de la région.
2.8. Montant et intensité des aides
(21)
Les autorités allemandes ont, dans l’optique de la possible application d’une prime de cohésion au titre du point 25 du MSR 2002, communiqué deux montants et deux intensités d’aide différents. Le point 25 du MSR 2002 stipule ce qui suit: «L’intensité d’aide maximale admissible […] peut être majorée en la multipliant par un coefficient de 1,15 si le projet est cofinancé au moyen de ressources des Fonds structurels en tant que grand projet au sens de l’article 25 du règlement (CE) no 1260/1999 du Conseil (17) […].» Dans une région admissible au bénéfice d’aides en vertu de l’article 87, paragraphe 3, point a), du traité CE, la part du cofinancement provenant de fonds européens doit toutefois représenter au moins 25 % des ressources publiques totales accordées au projet et le plafond d’intensité des aides découlant de l’application de la prime de cohésion ne peut pas dépasser 75 % des aides maximales applicables (points 25 et 26 du MSR 2002).
(22)
La première intensité d’aide notifiée par l’Allemagne se montait à 22,46 % ESB (ce qui correspond à un montant de 30,526 millions d'EUR). Il s’agit de l’intensité maximale des aides hors prime de cohésion, calculée sur la base des coûts éligibles initialement communiqués, d’une valeur actualisée de 135,934 millions d'EUR, auxquels a été appliquée la correction à la baisse exposée au point 21 du MSR 2002, en tenant compte d’un taux maximal d’aide régionale de 35 % ESB.
(23)
Si la prime de cohésion est appliquée (situation désignée ci-après par «aide avec prime de cohésion»), le montant maximal de l’aide, pour des coûts éligibles de 135,934 millions d’EUR, s’élève à 35,105 millions d’EUR (valeur actualisée, soit une intensité d’aide de 25,83 % ESB). Cette intensité d’aide se fonde sur le point 25 du MSR 2002.
(24)
La deuxième intensité d’aide communiquée par les autorités allemandes, dans l’hypothèse où la prime de cohésion serait d’application, s’élève à 23,83 % ESB [soit un montant de 35,336 millions d’EUR (montant nominal) ou 32,397 millions d’EUR (valeur actualisée)] sur la base de tous les coûts d’investissement éligibles.
(25)
Les 16 et 24 avril 2009, les autorités allemandes ont transmis des données actualisées et indiqué à la Commission que le coût total d’investissement éligible pour Sovello2 serait finalement de 118 418 780 EUR (114 882 310 EUR en valeur actualisée) et qu’en cas d’application de la prime de cohésion, le montant (nominal) de l’aide accordée au projet Sovello2 serait de 31 105 765 EUR (soit 27 367 723 EUR en valeur actualisée), soit une intensité d’aide de 23,8224 % ESB. Elles précisaient par ailleurs que l’aide revêtirait la forme d’une subvention directe de 17 220 066 EUR et d’une prime à l’investissement de 13 885 699 EUR en 2009.
(26)
Les autorités allemandes ont introduit une demande de grand projet afin d’obtenir, dans le cadre du programme opérationnel «Saxe-Anhalt», un cofinancement au titre du FEDER (Fonds européen de développement régional) à hauteur de 9,118 millions d’EUR (montant nominal) (18). Si la Commission devait refuser la demande au titre des dispositions applicables aux grands projets du règlement (CE) no 1260/1999 portant dispositions générales sur les Fonds structurels, les conditions d’octroi de la prime de cohésion ne seraient pas remplies. Dans ce cas, la subvention et par conséquent l’aide totale prévue dans la notification seraient revues à la baisse, de sorte à ne pas dépasser les valeurs seuils, exprimées en ESB, retenues dans l’hypothèse où la prime ne serait pas accordée.
(27)
Conformément à la section IX.2, point M, de la notification d’octroi de l’aide au développement régional (19), l’obtention des incitations à l’investissement est soumise à l’approbation de l’aide par la Commission.
(28)
La notification stipule que l’aide déclarée pour le projet ne sera pas cumulée avec des aides distinctes sollicitées en vertu d’autres dispositions locales, régionales, nationales ou européennes en vue de couvrir les mêmes coûts éligibles.
(29)
L’Allemagne assure que le bénéficiaire de l’aide a demandé celle-ci avant le début des travaux relatifs au projet. La demande d’aide a été introduite le 20 février, conformément à la notification d’octroi de l’aide, alors que le projet d’investissement visé n’a débuté qu’en juillet 2006.
(30)
L’Allemagne a par ailleurs confirmé que les plafonds en matière d’intensité et de montant des aides autorisés par cette décision ne seraient pas dépassés, même à supposer que les coûts éligibles soient revus à la hausse ou à la baisse.
2.9. Obligations générales
(31)
La section IX.2, point f), de la notification d’octroi de l’aide, portant sur les subventions directes, de même que les dispositions de la législation allemande applicables en matière d’aides stipulent que le bénéficiaire de l’aide doit maintenir les investissements sur le site initial pendant au moins cinq ans.
(32)
Les autorités allemandes ont joint à la déclaration une copie de la notification d’octroi de l’aide et se sont par ailleurs engagées à
-
présenter à la Commission, tous les cinq ans après l’approbation de l’aide par celle-ci, un rapport intermédiaire (mentionnant les montants versés au titre de l’aide, des informations relatives à l’exécution de la notification d’octroi et des renseignements quant à d’autres projets d’investissement concernant le même site/les mêmes unités de production),
-
présenter à la Commission un rapport final détaillé, dans un délai de six mois à compter du versement de la dernière tranche de l’aide conformément au plan de financement soumis.
3. MOTIFS D’OUVERTURE DE LA PROCÉDURE
(33)
La Commission, dans sa décision relative à l’ouverture d’une procédure d’examen formelle, émet des doutes quant aux aspects suivants:
(34)
En vertu du point 49 du MSR 2002, un projet d’investissement ne peut pas être fractionné artificiellement en plusieurs sous-projets dans le but d’échapper à l’application des dispositions de l’encadrement. Un projet d’investissement est dès lors réputé comprendre tous les investissements en capital fixe réalisés sur un site au cours d’une période de trois ans. Par «site» au sens de ce point, on entend «un ensemble économique indivisible d’éléments de capital fixe remplissant une fonction technique précise et présentant un lien matériel ou fonctionnel, et dont les finalités sont clairement indiquées, comme la production d’un produit déterminé». Les États membres pourraient être tentés de notifier deux projets individuels, en lieu et place d’un investissement unique, afin de bénéficier d’un plafond d’intensité d’aide supérieur après application de la correction à la baisse automatique prévue par le point 21 du MSR 2002 (20).
(35)
Moins de trois ans s’étant écoulés entre le début des travaux relatifs au projet Sovello1 (2005) et celui de ceux associés au projet Sovello2 (juillet 2006), la Commission se fonde normalement sur l’hypothèse, comme exposé dans sa décision d’ouverture de la procédure d’examen formelle, selon laquelle les deux projets constituent un seul et même investissement, à moins que les critères énoncés au point 49 du MSR 2002 soient remplis.
(36)
La Commission a, à cet égard, pris connaissance du fait qu’Evergreen possédait, à Marlboro, une unité pilote dans laquelle l’entreprise menait des activités de recherche et de développement (ci-après désignées par «R&D») et effectuait des tests en vue de créer une ligne de production pilote pour l’application de la technologie «String-Ribbon». Elle a constaté que Sovello1 présentait une plus grande proximité vis-à-vis du marché, tous les modules produits en avril, mai et juin 2006 ayant été immédiatement vendus alors que la production avait commencé en avril 2006. La Commission en a donc tiré la conclusion provisoire que Sovello1 n’avait manifestement pas été conçu en première instance dans le but de démontrer la possibilité technique ou technologique de produire des modules photovoltaïques selon la technologie «String-Ribbon», mais bien dans le but de juger du rendement économique et des capacités industrielles des technologies et des procédés de fabrication des partenaires et de tirer profit du développement rapide escompté du marché allemand.
(37)
La Commission a en outre constaté que l’ampleur du premier investissement consenti dans Sovello1 (capacité de 30 MWp) ne pouvait en aucun cas être considérée comme minime. Par ailleurs, il ne saurait, selon elle, être question, dans le cas d’une unité Sovello2 dotée d’une capacité de 60 MWp, d’une «production en série», eu égard aux prestations de Sovello1. Concernant les coûts relatifs à Sovello2, le coefficient de multiplication n’est que de 2, alors qu’il était de 13 pour le grand projet d’investissement Qimonda. Dans cette affaire, la Commission avait conclu que le projet notifié et un projet pilote antérieur ne constituaient pas un investissement unique [décision de la Commission du 30 janvier 2008 (21), ci-après dénommée «décision Qimonda»].
(38)
S’appuyant sur l’arrêt de la Cour dans l’affaire T-184/97 (22) ainsi que sur la définition des concepts «recherche industrielle», «développement expérimental» et «innovation de procédés» proposée dans l’encadrement communautaire des aides d’État à la recherche, au développement et à l’innovation (23) (ci-après désigné par «encadrement communautaire des aides R&D&I»), la Commission a exprimé des doutes sérieux quant au fait que Sovello1 puisse être considéré comme un projet pilote et, partant, que Sovello2 puisse être considéré comme un projet distinct.
(39)
La Commission était d’avis que Sovello1, dans l’hypothèse où il ne pourrait pas être considéré comme un projet pilote (sur la base d’un examen global des critères exposés au point 49 du MSR 2002), et Sovello2 pourraient constituer un seul et même investissement. Les travaux relatifs à la deuxième unité ayant débuté dans un délai de trois mois à compter du démarrage de la production commerciale au sein de la première unité, la Commission a conclu qu’en dépit des arguments avancés par les autorités allemandes concernant la séparation matérielle des deux installations et l’absence de lien fonctionnel entre celles-ci, il s’agissait d’une seule et même entreprise disposant de deux unités de production sises sur des terrains contigus et fabriquant le même produit sur la base de la même technologie.
(40)
La Commission a relevé dans l’accord de coentreprise initial que les partenaires avaient prévu un investissement d’une ampleur nettement supérieure à celle du seul projet Sovello1, à réaliser en plusieurs phases. Par ailleurs, elle a estimé qu’il était impossible de déterminer avec certitude si le surcoût associé à la conception de projets distincts, en lieu et place d’une unité intégrée, était ou non supérieur au montant de l’aide supplémentaire octroyée dans l’hypothèse où les deux projets ne seraient pas considérés comme un investissement unique (et où le principe de correction à la baisse prévu au point 21 du MSR 2002 ne serait pas applicable aux deux projets).
(41)
S’appuyant sur les considérations exposées ci-dessus, la Commission doutait que l’aide déclarée soit nécessaire en vue de favoriser l’investissement (et, dans l’affirmative, de la mesure dans laquelle cette aide était nécessaire) et qu’elle puisse être considérée comme compatible avec le MSR 2002 et avec le marché commun.
4. OBSERVATIONS DES PARTIES CONCERNÉES
(42)
Une fois la décision d’ouverture de la procédure d’examen formelle publiée au Journal officiel de l’Union européenne, la Commission a reçu un avis émanant de l’Association européenne de promotion de l’énergie photovoltaïque (24) (European Photovoltaic Industry Association - EPIA). Les commentaires peuvent être résumés comme suit:
4.1. L’industrie solaire - Un marché doté d’un fort taux de croissance
(43)
Selon l’EPIA, le marché de l’énergie solaire se distingue par un fort taux de croissance en constante hausse. Cet essor est dû à l’augmentation de la demande, à l’échelle mondiale, en produits photovoltaïques, ainsi qu’à une technologie dynamique et à un degré élevé d’innovation. La rapidité est un facteur clé de l’adoption des innovations à l’échelon industriel. Pour renforcer plus rapidement la compétitivité de l’industrie photovoltaïque, il importe de réduire les coûts de production de ce type d’énergie. Or, les coûts d’acquisition des systèmes photovoltaïques jouent un rôle considérable à cet égard, et ces coûts dépendent à leur tour des technologies mises en œuvre ainsi que du prix des matières premières et des matériaux.
(44)
Selon l’EPIA, la multiplication des accords de coopération entre entreprises et/ou instituts de R&D, de même que la prolifération des nouvelles entreprises dans le secteur témoignent de l’importance de la technologie et de l’innovation dans l’industrie de l’énergie solaire.
4.2. Projets pilotes dans l’industrie de l’énergie solaire
(45)
Selon l’EPIA, les innovations et nouvelles technologies employées dans le secteur de l’énergie solaire sont développées et mises en œuvre sur la base de critères économiques. Afin de limiter au maximum les risques économiques encourus par les investisseurs et de tester la faisabilité technique et/ou économique d’une innovation en fonction de certains critères, la recherche et le développement, de même que la mise en œuvre industrielle des innovations, s’effectuent par étapes. Les projets pilotes constituent donc une solution de choix pour résoudre les problèmes techniques et/ou économiques liés aux innovations avec des objectifs concrets, des ressources limitées et des risques calculés. Des projets pilotes sont également réalisés dans le cadre d’innovations orientées produits et procédés portant sur des technologies éprouvées en milieu industriel, une extension des capacités ne pouvant se justifier du point de vue économique que si un processus de production pilote a montré qu’une fabrication en série était possible. Dans ce cas, toutefois, une extension rapide des capacités de production est déterminante pour la réussite du projet. Raison pour laquelle les nouvelles capacités de production sont souvent développées immédiatement après une production pilote fructueuse.
4.3. La technologie «String-Ribbon» n’a pas encore été testée à l’échelle industrielle
(46)
Selon l’EPIA, la technologie «String-Ribbon» mise en œuvre par Sovello consiste en un procédé continu destiné à produire des rubans de silicium en vue de fabriquer des wafers cristallins. Ce procédé permet d’utiliser considérablement moins de silicium que les technologies de découpe traditionnelles et est donc nettement plus économique. La technologie «String-Ribbon» de fabrication de wafers n’avait pas encore été testée à l’échelle industrielle avant la construction de Sovello1. Par ailleurs, aucune entreprise au monde n’était alors en mesure de transformer les wafers issus de la technologie «String-Ribbon» en cellules photovoltaïques, puis en modules photovoltaïques. Grâce à cette technologie, Sovello couvre l’ensemble de la chaîne de création de valeur, depuis les wafers jusqu’aux modules, en passant par les cellules. Cette intégration, innovante sur le plan technologique, de la chaîne de création de valeur devait faire l’objet d’essais à l’échelle industrielle.
5. OBSERVATIONS DE L’ALLEMAGNE
(47)
L’Allemagne a communiqué des informations complémentaires en vue de dissiper les doutes de la Commission quant à la question de savoir si les projets Sovello1 et Sovello2 constituaient ou non un seul et même investissement au sens du point 49 du MSR 2002. Les autorités allemandes sont d’avis que Sovello1 est un projet pilote et doit, conformément à la décision Qimonda, être considéré comme un projet d’investissement autonome. Cet avis se fonde sur les arguments suivants:
5.1. Sovello1 est un projet pilote
(48)
L’Allemagne maintient que l’investissement dans Sovello1 doit être considéré comme un projet pilote. Elle s’appuie à cet égard sur une définition de l’OCDE (25) selon laquelle la construction et l’exploitation d’une usine pilote relèvent de la R&D lorsque leur but principal réside dans l’accumulation d’expérience et dans l’enregistrement de données techniques et autres. Selon la définition de l’OCDE, un projet pilote n’est pas mené dans l’unique but de vérifier la faisabilité technique d’une nouvelle technologie, mais aussi d’évaluer la rentabilité technique, le rapport coûts-efficacité et l’optimisation technique d’une solution avant de passer à la production en série. La réalisation fructueuse d’un projet pilote est donc, selon les autorités allemandes, une condition sine qua non au démarrage et à la mise en œuvre d’une production en série.
(49)
L’Allemagne est d’avis que le projet Sovello1 peut, eu égard aux innovations qu’il a permises en termes de procédés et de produits, s’inscrire dans les concepts de «recherche industrielle» et d’«innovation de procédés» au sens de l’encadrement communautaire des aides R&D&I. Selon elle, le fait que le bénéficiaire de l’aide ait eu dès le début l’intention de commercialiser les produits fabriqués dans l’usine Sovello1 n’est pas pertinent pour considérer ce projet comme un investissement unique, la Commission n’ayant pas retenu cet aspect dans la décision Qimonda. Les autorités allemandes expliquent que l’objectif et la conception du projet pilote Qimonda ne diffèrent pas de ceux du projet Sovello1.
(50)
L’Allemagne fait valoir que le projet Sovello1 remplit sans équivoque les conditions susmentionnées. Sovello aurait selon elle été fondée en janvier 2005 par Q-Cells et Evergreen, dans le cadre d’un accord de coentreprise, afin de démontrer la faisabilité industrielle de la technologie «String-Ribbon» d’Evergreen en combinaison avec la technologie de production de Q-Cells (fabrication de cellules photovoltaïques et savoir-faire dans le domaine des installations et des processus de production).
(51)
L’Allemagne est d’avis que le jugement rendu par le Tribunal de première instance dans l’affaire T-184/97 ne s’oppose pas au classement de Sovello1 comme projet pilote et n’est par ailleurs pas pertinent en l’espèce, car il ne contient aucun avis concernant la question des investissements uniques.
(52)
Selon les autorités allemandes, Sovello1 est la première unité industrielle automatisée et entièrement intégrée au monde dédiée à la production de modules photovoltaïques sur la base de la technologie «String-Ribbon».
(53)
L’Allemagne confirme qu’Evergreen possède, à Marlboro, une unité pilote dans laquelle l’entreprise mène des activités de R&D et effectue des tests en vue de créer une ligne de production pilote pour l’application de la technologie «String-Ribbon». Raison pour laquelle Sovello1 n’a pas pour vocation de vérifier s’il est possible de produire des modules photovoltaïques sur la base de la technologie «String-Ribbon», puisqu’Evergreen l’a déjà fait, avec succès, dans son laboratoire de Marlboro. La question qui se pose ici est, au contraire, de vérifier si une production industrielle en série est réalisable sur le plan technologique (et économique). L’Allemagne souligne qu’aucune production industrielle n’a jamais été effectuée à Marlboro, qu’il s’agisse de wafers, de cellules ou de modules. Par ailleurs, les modules produits au sein de Sovello1 sont de type «Spruce Line», alors que l’unité de Marlboro fabrique des modules de type «Cedar Line». Ces deux types de modules se distinguent en premier lieu par leur mode de production, les modules de type «Cedar Line» étant fabriqués à la main, alors que la production de l’usine Sovello est en grande partie automatisée.
(54)
L’unité de Marlboro n’a atteint une capacité de 15 MWp qu’en 2004, à la suite de l’installation de nouveaux fours à wafers. Les autorités allemandes estiment que cela ne permet pas de conclure à la mise en œuvre de technologies «String-Ribbon» industrielles pour la fabrication de cellules ou de modules ni à la réalisation d’une production d’ampleur industrielle. Par ailleurs, comme déjà évoqué, les modules produits à Marlboro sont d’un type autre que ceux de Sovello1. L’Allemagne souligne en outre que, dans le secteur de l’énergie photovoltaïque, des projets pilotes sont réalisés avec des capacités comprises entre 10 et 30 MWp. Le fait que Sovello1 se situe dans la moyenne haute de cette fourchette ne permet pas de conclure qu’il ne s’agit pas d’un projet pilote. La capacité de Sovello1 (30 MWp) résulte de la capacité réalisée spécialement pour cette unité […] (26).
(55)
L’Allemagne indique d’ailleurs que les usines s’appuyant sur la technologie «String-Ribbon» atteignent aujourd’hui des capacités de 75-80 MWp, compte tenu de l’état actuel des connaissances. Aucun investisseur n’aurait soutenu la construction d’une usine de plus grande taille basée sur une nouvelle technologie, non encore éprouvée.
(56)
L’Allemagne fait valoir qu’au moment de l’investissement consenti dans le projet Sovello1, il n’existait encore aucune norme pour la conception technique des machines et installations et qu’une telle norme était nécessaire pour la production en série de modules photovoltaïques sur la base de la nouvelle technologie «String-Ribbon». Les objectifs de production s’appliquant à l’unité Sovello étant spécifiques et plus ambitieux que ceux de l’unité de Marlboro (rendement d’au moins […] %, degré d’efficacité des cellules stable de […] % et accroissement de l’efficacité des cellules d’[…]), il n’aurait été possible ni de se borner à «copier» les procédés mis en œuvre à Marlboro ni d’avoir recours aux procédés de production traditionnels de Q-Cells (27). L’Allemagne étaye cette affirmation au moyen de nombreux exemples.
(57)
Les autorités allemandes font par ailleurs valoir que la brièveté de la phase d’essai, le succès rapide rencontré par les produits et leur délai de commercialisation court ne s’opposent en rien à ce que Sovello1 soit considéré comme un projet pilote. La «production pilote» de l’unité de Marlboro a elle aussi été vendue. Cela s’explique par la forte demande en produits photovoltaïques. Les modules présentant un faible rendement et une faible efficacité sont toutefois vendus à un prix peu élevé. Si les objectifs en matière de rendement et d’efficacité n’avaient pas pu, à terme, être atteints, le projet pilote Sovello1 aurait échoué. Toutefois, les modules produits auraient ici aussi été vendus, ne serait-ce que pour limiter les pertes encourues.
(58)
Les autorités allemandes rappellent en outre que cinq mois (et non trois, comme indiqué dans la décision de la Commission d’initier une procédure d’examen formelle) ont séparé le démarrage de la production dans l’unité Sovello1 et les travaux de Sovello2.
(59)
L’Allemagne est d’avis que, si la phase de test de l’unité pilote Sovello1 a été aussi courte, c’est parce que la distinction, habituelle dans le secteur, entre phase d’investissement et phase d’exploitation (embauche de personnel qualifié, collaboration étroite avec les constructeurs d’équipements, contrats de livraison précoces pour les matériaux de production et les pièces de rechange, séparation physique entre fabrication des cellules et fabrication des modules) n’a pas été établie et parce que le projet dans son ensemble était très bien planifié.
5.2. Les projets d’investissement Sovello1 et Sovello2 sont des projets distincts
(60)
L’Allemagne estime que tous les critères mentionnés au point 49 du MSR 2002 doivent être remplis simultanément pour que Sovello1 et Sovello2 puissent être considérés comme un seul et même investissement. Elle avance divers arguments en vue d’étayer cette interprétation et s’appuie à cet égard sur la jurisprudence en matière de décisions de la Commission, et plus particulièrement sur la décision Qimonda, sur la décision de la Commission relative à AMD (28) (ci-après dénommée «décision AMD») et sur la décision de la Commission relative à Q-Cells (29) (ci-après dénommée «décision Q-Cells»). Cette condition n’étant pas remplie dans les cas de Sovello1 et Sovello2, les deux projets devraient être considérés comme des projets d’investissement autonomes.
(61)
L’Allemagne assure que Sovello1 et Sovello2 ne présentent des liens ni matériels, ni techniques, ni fonctionnels. Il s’agit d’unités de production distinctes, avec des installations entièrement autonomes, des actifs propres (terrains, bâtiments, machines et installations) et un accès séparé au réseau routier public (adresses distinctes, avec numéros non identiques), sises sur des terrains différents (quoique contigus) qui n’ont pas été acquis au même moment (30). Selon les autorités allemandes, les deux unités de production couvrent l’ensemble de la chaîne de création de valeur au moyen de la technologie «String-Ribbon», depuis les wafers jusqu’aux modules, en passant par les cellules. Ces deux unités pourraient être vendues séparément sans que des modifications physiques doivent être apportées au processus de production (31).
(62)
L’Allemagne estime qu’une comparaison entre Sovello1 et Sovello2 fait apparaître des différences en termes de technologie de fabrication (nouvelles technologies de process, production de wafers plus fins) et de qualité (rendement plus élevé) des produits (semi-finis) (wafers, cellules, modules).
(63)
Les autorités allemandes font également valoir, entre autres arguments, que l’option d’achat sur le terrain contigu concédée à Sovello dans l’acte de vente du terrain de Sovello1 n’impliquait une obligation que dans le chef du vendeur et que rien ne justifie, sur la base des dispositions applicables en matière d’aides, de considérer l’achat du terrain comme les prémices d’un projet d’investissement. Selon l’Allemagne, cette option d’achat ne constitue dès lors pas une preuve irréfutable de l’existence d’un plan d’investissement unique englobant tant Sovello1 que Sovello2.
(64)
L’Allemagne indique que, dans sa décision Q-Cells, la Commission a conclu que deux investissements ne sont pas liés entre eux si ceux-ci concernent des fonds, bâtiments et équipements différents, s’ils sont gérés séparément et si seule la direction des domaines stratégique et technique est commune. Dans le cas de Sovello1 et de Sovello2, la direction commune des domaines stratégique et technique s’explique par des motifs purement commerciaux et est absolument nécessaire à la subsistance et au succès des deux projets.
(65)
L’Allemagne est d’avis que le plan stratégique existant qui, comme l’illustre l’accord de coentreprise initial, prévoyait une extension des capacités en cas de succès du projet pilote n’a d’autre valeur que les plans correspondants de l’affaire Qimonda.
(66)
L’Allemagne affirme que les projets d’investissement Sovello1 et Sovello 2 poursuivent des objectifs différents, même s’ils portent tous deux sur la production de modules photovoltaïques. Sovello1 se rapproche davantage d’une étude de faisabilité (visant à vérifier la possibilité technique et économique de mettre en œuvre une production industrielle sur la base de la technologie «String-Ribbon» sur l’ensemble de la chaîne de valeur), alors que Sovello2 concerne la production en série, à des fins commerciales, d’un groupe de produits donné, dans le cadre de laquelle l’expérience technique acquise dans le cadre du projet Sovello1 serait standardisée.
(67)
L’Allemagne estime que la comparaison établie au point 61 de la décision d’ouverture de la procédure d’examen formelle (entre le coefficient de multiplication applicable aux coûts des investissements auxquels se rapporte la décision Qimonda, et le coefficient correspondant pour les coûts des deux projets Sovello) ne tient aucun compte des caractéristiques propres au secteur et n’est donc pas pertinente pour exclure la possibilité que Sovello1 soit un projet pilote. L’Allemagne précise encore que les coûts mentionnés dans la décision Qimonda ont trait à trois projets d’investissement, que les coûts des bâtiments et installations du secteur des semi-conducteurs sont considérablement plus élevés que ceux du secteur de l’énergie solaire et que les capacités par machine dans l’industrie des semi-conducteurs sont nettement inférieures (raison pour laquelle plus de machines ont dû être acquises dans ce contexte). Par ailleurs, les projets pilotes dans le secteur des semi-conducteurs sont associés à des coûts relativement moindres, les équipements connexes étant davantage standardisés. L’Allemagne est par ailleurs d’avis que le quotient plus élevé entre les coûts du second projet et ceux du projet pilote est imputable à des ressources supérieures dans le chef de l’investisseur (et ne justifie donc pas une aide publique de plus grande ampleur).
(68)
Les autorités allemandes considèrent que la déclaration d’intention générale contenue dans l’accord de coentreprise initial visant à accroître les capacités de production de Sovello ne constitue pas la preuve d’un lien fonctionnel entre Sovello1 et Sovello2, car elle ne précise pas plus avant les spécifications d’un second projet d’investissement (site, technologies de production, machines, approvisionnement en silicium ou financement).
(69)
Les autorités allemandes précisent que la décision finale concernant la réalisation de Sovello2 a été prise en juin 2006 sur la base des éléments suivants: 1) une forte demande du marché, en constante augmentation, garantissant l’écoulement des produits à long terme, 2) la conclusion d’un accord à long terme concernant la fourniture de silicium (contrat conclu en juin 2006 avec REC), 3) le succès technique et économique démontré du projet pilote Sovello1 (le rendement escompté et un degré d’efficacité stable des cellules ayant été atteints en juin 2006).
(70)
L’Allemagne souligne qu’à l’époque où a été prise la décision d’investir dans Sovello1 (janvier 2005), il était encore impossible, tant sur le plan technique que sur le plan économique, d’anticiper les investissements relatifs à Sovello2, et que rien ne permettait de présager du succès du projet Sovello1 lui-même.
5.3. Aucune incitation financière au fractionnement artificiel de Sovello1 et Sovello2
(71)
L’Allemagne fait valoir que Sovello n’avait aucun intérêt économique à scinder artificiellement les projets Sovello1 et Sovello2. En effet, la conception autonome des deux unités de production aurait engendré pour l’entreprise un surcoût à hauteur de quelque […] d’EUR (32). Sans compter que Sovello ne pourrait en outre pas tirer parti des synergies et économies d’échelle généralement possibles dans le cas d’investissements uniques. Les coûts d’investissement plus élevés ne seraient pas, loin s’en faut, compensés par le surcroît d’aide obtenu si les deux projets devaient être considérés comme des investissements distincts, la différence ne s’élevant qu’à quelque 10 millions d’EUR (33).
5.4. Conclusion: Sovello1 et Sovello2 ne constituent pas un investissement unique
(72)
Selon les autorités allemandes, les décisions antérieures de la Commission révèlent que celle-ci n’a considéré deux projets distincts comme investissement unique que lorsque tous les critères mentionnés au point 49 du MSR 2002 étaient remplis simultanément. Elle est donc d’avis que Sovello1 et Sovello2 ne constituent pas un investissement unique, même dans l’hypothèse où Sovello1 ne serait pas reconnu comme projet pilote, car tous les critères en question ne sont pas remplis.
(73)
L’Allemagne estime que la proximité des deux projets dans l’espace et dans le temps ne permet pas de conclure qu’ils doivent être considérés comme un seul et même investissement au sens du point 49 du MSR 2002, ni que ces projets aient été fractionnés artificiellement en vue de contourner les dispositions du MSR 2002.
6. APPRÉCIATION DE L’AIDE
6.1. Existence d’une aide au sens de l’article 87, paragraphe 1, du traité CE
(74)
Dans sa décision d’ouverture de la procédure d’examen formelle, la Commission conclut que l’aide financière que l’Allemagne envisage d’accorder à l’entreprise Sovello en vertu des dispositions en vigueur en matière d’aides régionales («GA-Regelung») et de la loi sur les primes à l’investissement constitue une aide d’État au sens de l’article 87, paragraphe 1, du traité CE. L’Allemagne n’a pas contesté cette conclusion.
6.2. Obligation de notification, légalité de l’aide et droit applicable
(75)
L’Allemagne a notifié la mesure envisagée le 20 décembre 2006, se conformant ainsi à son obligation de notification individuelle au titre du point 24 du MSR 2002.
(76)
Conformément au point 63 et à la note 58 de bas de page des lignes directrices applicables aux aides d’État à finalité régionale 2007-2013 (34), selon lesquels les projets d’investissement notifiés individuellement doivent être évalués en fonction des règles en vigueur au moment de leur soumission, la Commission a examiné les mesures d’aide déclarées sur la base des lignes directrices de 1998, de la carte des aides à finalité régionale ayant trait à l’Allemagne (2004-2006) et du MSR 2002.
6.3. Compatibilité de l’aide avec les dispositions générales des lignes directrices de 1998
(77)
Dans sa décision d’ouverture de la procédure d’examen formelle, la Commission avait déjà constaté que le projet constituait un premier investissement au sens des lignes directrices de 1998, que les coûts d’investissement éligibles au bénéfice d’aides étaient clairement définis et que les règles de cumul étaient respectées. Par ailleurs, Sovello a introduit sa demande d’aide avant le début des travaux associés au projet et est tenue de maintenir les investissements dans la région pendant au moins cinq ans à compter de la fin de l’exécution du projet. Sovello apporte une contribution propre, sans intervention publique, d’au moins 25 % des coûts éligibles. L’aide en faveur de Sovello devant être accordée dans le cadre de dispositions déjà examinées, elle est en principe conforme aux dispositions générales des lignes directrices de 1998. La Commission confirme cette observation dans la présente décision.
6.4. Compatibilité de l’aide avec le MSR 2002
6.4.1. Investissement unique
(78)
Conformément au point 49 du MSR 2002, un projet d’investissement ne peut pas être fractionné artificiellement en plusieurs sous-projets dans le but d’échapper à l’application des dispositions de l’encadrement. Un projet d’investissement comprend dès lors tous les investissements en capital fixe réalisés sur un site au cours d’une période de trois ans (35). Par «site», on entend «un ensemble économique indivisible d’éléments de capital fixe remplissant une fonction technique précise et présentant un lien matériel ou fonctionnel, et dont les finalités sont clairement indiquées, comme la production d’un produit déterminé».
(79)
Sovello ayant déjà reçu par le passé une aide concernant un projet d’investissement antérieur (Sovello1) visant le même site (un terrain contigu au site de Sovello2) et moins de trois ans s’étant écoulés entre le début des travaux relatifs au projet Sovello1 (2005) et au projet Sovello2 (juillet 2006), il convient de déterminer si les projets Sovello1 et Sovello2 constituent un investissement unique.
(80)
La Commission suppose normalement que tous les investissements en capital fixe réalisés sur un site au cours d’une période de trois ans relèvent d’un seul et même projet d’investissement. Les observations soumises par l’Allemagne à cet égard ont été examinées sur la base des critères mentionnés au point 49 du MSR 2002.
(81)
La Commission estime que rien n’indique que le projet d’investissement ait été artificiellement scindé en deux sous-projets en vue d’échapper aux dispositions du MSR 2002. Le fait que les dispositions du MSR 2002 n’aient pas été délibérément contournées ne permet toutefois pas de conclure automatiquement que les projets entamés au cours d’une période de trois ans ne constituent pas un investissement unique (voir aussi points 47 à 49 de la décision AMD, dans laquelle la Commission a conclu à l’existence d’un investissement unique, bien que le projet n’ait pas été délibérément et artificiellement scindé en sous-projets dans le but de contourner les dispositions du MSR 2002). L’existence ou non d’un investissement unique doit donc être évaluée en examinant les faits à la lumière des critères mentionnés au point 49 du MSR 2002, et non sur la base du caractère délibéré de la scission de l’investissement en sous-projets.
(82)
L’Allemagne déduit de la jurisprudence de la Commission en matière de décisions que tous les critères mentionnés au point 49 du MSR 2002 doivent être remplis simultanément pour que deux projets puissent être considérés comme un seul et même investissement. La Commission ne partage pas cette interprétation. Il ne ressort d’aucune de ses décisions antérieures que tous les critères doivent être remplis simultanément pour pouvoir conclure à l’existence d’un investissement unique. Au contraire, elle estime que le MSR 2002 prévoit une évaluation globale desdits critères. Ceux-ci doivent être évalués globalement cas par cas. Cela implique que deux projets d’investissement peuvent constituer un investissement unique même s’ils ne remplissent pas tous les critères.
(83)
Les critères de
-
fonction technique précise,
-
lien matériel ou fonctionnel,
-
finalité clairement indiquée,
-
ensemble économique indivisible
sont analysés et appréciés ci-après dans le cadre d’une évaluation globale.
(84)
Ce faisant, il est aussi tenu compte de l’argument avancé par l’Allemagne, selon lequel Sovello n’avait aucun intérêt économique à scinder artificiellement les projets Sovello1 et Sovello2.
6.4.1.1. Fonction technique précise
(85)
Les deux usines remplissent une fonction technique précise unique, à savoir la fabrication de modules photovoltaïques sur la base de la technologie «String-Ribbon». Par ailleurs, rien ne permet de conclure que la production au sein de Sovello1 et Sovello2 exige des intrants différents (dans les deux cas, la matière première est le silicium). Les modifications apportées à l’équipement et aux machines de Sovello2, sur la base l’expérience accumulée au sein de Sovello1 et en vue d’optimiser l’efficacité de la production, peuvent conduire à des différences mineures entre les modules fabriqués dans les deux unités. Il est de l’avis de la Commission que ces différences ne sont toutefois que le résultat d’adaptations habituelles dans le cadre de projets industriels et qu’elles ne changent rien au fait que les deux usines remplissent la même fonction technique.
6.4.1.2. Lien matériel ou fonctionnel
(86)
Sovello1 et Sovello2 sont des unités de production distinctes, avec des actifs propres et un accès séparé au réseau routier public. Les deux sites couvrent l’ensemble du processus de production des systèmes photovoltaïques, depuis les wafers jusqu’aux modules finis, en passant par les cellules. Il n’existe aucun lien matériel entre les «éléments de capital fixe [constituant les deux unités de production et] remplissant une fonction technique précise». Un rapport d’expertise présenté à la Commission conclut que les unités pourraient être vendues et exploitées séparément, sans que des modifications physiques doivent être apportées au processus de production. La Commission n’a aucune raison de ne pas se ranger à cet avis.
(87)
Les usines Sovello1 et Sovello2 ont centralisé certains services. Par ailleurs, elles fabriquent le même produit sur la base du même procédé et par le biais des mêmes équipements et installations. Elles font aussi appel, en règle générale, aux mêmes fournisseurs de machines, d’équipements et de matières premières, et la maintenance, de même que la gestion des pièces détachées, sont organisées de manière centralisée. Toutefois, il est exact que, dans ce cas, certains éléments attestant habituellement un lien fonctionnel entre les «éléments de capital fixe [constituant les deux unités de production et] remplissant une fonction technique précise» sont absents. Ainsi, il n’existe aucune relation de livraison entre les deux unités Sovello, aucune infrastructure technique (par exemple centrale électrique, etc.) n’est exploitée en commun et les produits semi-finis ne sont pas échangés. Les deux usines constituent des lignes de production autonomes.
(88)
Concernant l’option d’achat prévue sur un terrain adjacent dans l’acte de vente du site de Sovello1, la Commission partage l’avis des autorités allemandes selon lequel une telle option ne constitue pas en soi un motif suffisant pour conclure à l’existence d’un lien fonctionnel au sens du point 49 du MSR 2002, d’autant que le bénéficiaire n’a pas dû apporter de contribution financière pour bénéficier de cette option et que l’investisseur du projet Sovello2 a également envisagé d’autres sites.
(89)
S’appuyant sur ces considérations, la Commission est d’avis qu’il n’existe ni lien matériel ni lien fonctionnel fort au sens du point 49 du MSR 2002 entre Sovello1 et Sovello2.
6.4.1.3. Finalité clairement indiquée
(90)
L’Allemagne fait valoir que Sovello1 était un projet pilote destiné à prouver la fonctionnalité, l’efficacité (rendement) et la rentabilité, sur l’ensemble de la chaîne de création de valeur, d’un processus de fabrication reposant sur une technologie fondamentalement innovante (36) dans un contexte industriel, alors que Sovello2 avait pour but, une fois la faisabilité technique et économique des procédés validées, d’accroître les capacités et de passer à une production de masse. L’Allemagne conclut dès lors que les projets d’investissement Sovello1 et Sovello2 poursuivent des objectifs différents.
(91)
À cet égard, la Commission tient à préciser que, contrairement à l’interprétation qu’en livre l’Allemagne, la décision Qimonda ne partait pas de l’hypothèse que les projets pilotes devaient nécessairement poursuivre un autre objectif pour être conformes aux dispositions du point 49 du MSR 2002. Dans cette décision, la Commission se contentait de constater que le projet pilote en question poursuivait un autre objectif et que les deux projets étudiés ne constituaient pas un seul et même investissement. Lors de l’examen des objectifs de deux projets, le fait que l’un des deux soit un projet pilote peut effectivement être un indice de ce qu’ils ne poursuivent pas le même but, mais, selon les caractéristiques spécifiques des projets, ce point peut ne pas être suffisant pour délimiter clairement leurs objectifs. Par ailleurs, compte tenu de la difficulté de délimiter un projet pilote, la Commission est d’avis qu’il convient plutôt de vérifier, sur la base des caractéristiques propres au projet, si celui-ci, du fait de son caractère de pilote, poursuit un objectif suffisamment différent de celui du second projet. Dans le cas qui nous occupe, d’autres éléments ont été examinés, qui attestent que Sovello1 et Sovello2 présentent bien des objectifs distincts et clairement définis.
(92)
Les arguments avancés par l’EPIA confirment que, dans le secteur de l’énergie solaire, le développement d’innovations et de nouvelles technologiques se fait souvent par étapes, sur la base de critères économiques, et qu’il existe de nombreux projets dans le secteur photovoltaïque visant à vérifier, avant le passage à la production de masse, la faisabilité industrielle des innovations ainsi que la reproductibilité des procédés. Ils confirment également que Sovello1 constitue le premier investissement à l’échelle mondiale dans le cadre duquel la technologie «String-Ribbon» a été testée à l’échelle industrielle.
(93)
La Commission déduit de l’accord-cadre de coentreprise que la production de wafers au sein de Sovello1, si elle s’effectue bien sur la base de la technologie «String-Ribbon», fait également usage d’une combinaison de technologies de production de Q-Cells en vue de développer des procédés de fabrication applicables à l’échelle industrielle et de valider leur rentabilité. Cela a supposé une série d’innovations technologiques et le développement de machines spéciales pour Sovello1, l’accent étant mis sur l’automatisation et sur la reproductibilité des procédés de production à l’échelle industrielle, et a conduit à la production de modules de type «Spruce Line». Sovello1 était donc un tout nouveau projet visant à tester la faisabilité technique et la rentabilité de la fabrication de modules photovoltaïques sur la base de la technologie «String-Ribbon» dans un contexte industriel. Sovello2, en revanche, visait une production industrielle en série, dont la mise en route dépendait du succès de Sovello1.
(94)
Dans sa décision d’ouverture de la procédure d’examen formelle, la Commission exprimait des doutes quant à l’ampleur de Sovello1 (capacité de production de 30 MWp) en comparaison avec la production expérimentale de Marlboro (15 MWp) et avec la production en série de Sovello2 (60 MWp seulement). Les autorités allemandes ont toutefois précisé que l’usine de Marlboro n’avait atteint sa pleine capacité qu’en 2004 et fait valoir que cela ne permettait pas de conclure qu’un processus de production industrielle avait débuté à Marlboro, ce qu’atteste également le fait qu’Evergreen envisage actuellement d’arrêter la production à Marlboro (pour ne plus y poursuivre que des activités de R&D) et de développer son nouveau site de production de Devens (37).
(95)
L’Allemagne souligne en outre que, dans le secteur de l’énergie photovoltaïque, les projets pilotes présentant des capacités comprises entre 10 et 30 MWp ne sont pas rares. Elle indique par ailleurs que, dans le cas de Sovello1, la capacité de 30 MWp résulte de […]. Si la Commission nourrissait initialement des doutes quant à la capacité de production limitée de Sovello (en comparaison avec Sovello1), l’Allemagne a rappelé que les usines appliquant la technologie «String-Ribbon» n’atteignaient à l’heure actuelle que des capacités de quelque 75 à 80 MWp tout au plus et qu’une nouvelle extension de Sovello (Sovello3) avait commencé en 2008. Elle est aujourd’hui presque terminée.
(96)
Concernant la comparaison entre le coefficient de multiplication applicable aux coûts des investissements de Qimonda et le coefficient correspondant des deux projets Sovello, la Commission prend acte du fait que les coûts de Qimonda se rapportent à trois investissements, que les coûts des bâtiments et équipements du secteur des semi-conducteurs sont considérablement plus élevés que ceux du secteur de l’énergie photovoltaïque et que les capacités par machine dans l’industrie des semi-conducteurs sont nettement inférieures (raison pour laquelle davantage de machines sont nécessaires pour le passage à la production de masse). La Commission constate par ailleurs que les projets pilotes menés dans l’industrie des semi-conducteurs sont plus économiques, du fait de la standardisation beaucoup plus grande des machines. La Commission reconnaît également qu’un quotient plus élevé entre coûts du second projet et coût du projet pilote peut être imputable au fait que l’investisseur dispose de davantage de ressources financières. La Commission note encore qu’un projet beaucoup plus ambitieux (Sovello2 + Sovello3) était initialement annoncé, mais que la notification a été modifiée ultérieurement dans le but de retirer les subventions prévues en faveur de Sovello3 et que le projet d’investissement Sovello3 a été repoussé. Eu égard à la dynamique et au développement rapide de ce secteur déterminé par la demande, la Commission est d’avis que le «faible» coefficient de multiplication applicable aux coûts des deux projets Sovello ne permet pas de conclure que Sovello1 ne soit pas un projet pilote, doté d’un objectif autre que celui de Sovello2.
(97)
Par ailleurs, la Commission a pris en compte le fait que la décision effective de procéder ou non à un nouvel investissement a été prise avant le démarrage de Sovello2, sur la base des résultats de Sovello1.
(98)
À cet égard, il est exact qu’une demande d’aide concernant Sovello2 a été introduite dès février 2006 (délivrance de la notification provisoire d’octroi en décembre 2006). Lors de l’ouverture de la procédure d’examen formelle, la Commission a supposé que le bénéficiaire de l’aide avait, lors de la soumission de sa demande, des plans concrets quant à l’ampleur et au financement du projet d’investissement. Il ressort toutefois des informations présentées que la décision d’investissement définitive n’a été prise qu’en juin 2006, soit après l’accomplissement des objectifs intermédiaires fixés pour Sovello2. Par ailleurs, le contrat de livraison conclu avec REC (garantissant un approvisionnement suffisant de Sovello2 en silicium) n’a été signé qu’en juin 2006, ce qui tend à indiquer que la décision effective n’a été prise qu’à ce moment. Il est naturellement possible que la direction de l’entreprise bénéficiaire ait déjà disposé d’indices montrant que les objectifs technologiques et économiques du projet seraient vraisemblablement atteints, mais cela ne va pas à l’encontre du fait que Sovello1 ait, en 2005, été conçu comme un projet pilote poursuivant des objectifs technologiques et économiques précis, clairement distincts de ceux de Sovello2.
(99)
La Commission a par ailleurs tenu compte du fait que Sovello1 présente les caractéristiques d’un projet pilote telles que définies dans le manuel Frascati de l’OCDE (38), qui fixe des normes généralement acceptées dans le domaine de la politique de R&D&I. La définition de l’OCDE établit une distinction entre différentes formes de projets pilotes: projets qui visent au développement expérimental d’une nouvelle invention ou technologie (en l’espèce, de la technologie «String-Ribbon») dans des conditions de laboratoire et projets qui concernent le développement expérimental d’une technologie de process destinée à l’exploitation industrielle de la nouvelle invention ou technologie.
(100)
Le point 2.3.4 du manuel Frascati traite explicitement des cas limites entre activités R&D et activités industrielles (comme Sovello1). Des classifications illustrent également comment distinguer ces deux types d’activités. Il y est par ailleurs fait référence au fait que les normes et critères de référence (tel le coefficient de multiplication des coûts) peuvent varier d’un secteur à l’autre.
(101)
Compte tenu des informations fournies par l’EPIA, selon lesquelles le marché de l’énergie photovoltaïque est extrêmement dynamique et se caractérise par sa forte demande, la Commission est d’avis que la valorisation commerciale immédiate de la production de Sovello ne constitue pas une preuve concluante de ce que l’usine n’a pas été conçue comme un projet pilote.
(102)
Dans le jugement rendu par le Tribunal de première instance dans l’affaire T-184/97 (BP contre Commission), il est question du sens à donner à la notion de «projet pilote visant au développement technologique de produits moins polluants» (plus particulièrement en relation avec les carburants issus de sources d’énergie renouvelables). Le dispositif mis en cause ici allait bien au-delà de la réalisation d’un projet visant au développement technologique et avait manifestement pour vocation essentielle le développement économique et industriel en vue de permettre une meilleure pénétration du marché des biocarburants. Le projet Sovello1 quant à lui poursuit les deux objectifs: validation d’une nouvelle technologie de process (technologie «String-Ribbon» utilisée en combinaison avec les technologies de production de Q-Cells) dans un contexte industriel et vérification de sa rentabilité. Comme nous l’avons exposé ci-dessus, ceci n’est effectivement pas en contradiction avec la définition des installations pilotes élaborée par l’OCDE.
(103)
S’appuyant sur l’exposé ci-dessus, la Commission est d’avis que les deux projets, Sovello1 et Sovello2, s’ils remplissent la même fonction technique (à savoir la production de modules photovoltaïques sur la base de la même technologie), poursuivent des objectifs différents. Le but de Sovello1 était de vérifier si la fabrication de modules photovoltaïques (basée sur la technologie «String-Ribbon» utilisée en combinaison avec les technologies de production de Q-Cells) était réalisable sur les plans technologique et économique dans un environnement industriel, tandis que Sovello2 visait à développer la production en série de tels modules.
6.4.1.4. Ensemble économique indivisible
(104)
Sovello1 et Sovello2 sont économiquement viables, indépendamment l’un de l’autre. Il est certes exact que le projet pilote Sovello1 était nécessaire à la réalisation du projet Sovello2, axé sur la production de masse. Toutefois, chacun projet pourrait être cédé séparément et rien n’indique que le projet pilote Sovello1 ne pourrait pas être économiquement séparé du projet d’investissement Sovello2. La Commission constate en outre que la direction de l’entreprise bénéficiaire a envisagé d’autres sites pour Sovello2, tant en Europe qu’aux États-Unis, avant de porter son choix sur Thalheim.
6.4.1.5. Aucune incitation financière au fractionnement artificiel des deux projets d’investissement
(105)
D’après les calculs des autorités allemandes, il existe une différence de quelque 10 millions d’EUR à peine entre l’aide obtenue pour deux projets d’investissement distincts (Sovello1 et Sovello2) et pour un investissement unique (Sovello1 + Sovello2). Ce montant doit toutefois être mis en balance avec le surcoût de […] d’EUR qu’a engendré la réalisation de deux projets. Dans ses calculs, l’Allemagne est partie du principe qu’une prime PME de 15 % aurait été accordée pour un investissement unique (avec des frais totaux moindres), comme cela a été le cas pour le projet Sovello1. Il n’est toutefois pas certain que la Commission aurait effectivement approuvé une prime PME pour un projet d’investissement de cette ampleur. Mais même dans cette hypothèse, tous les calculs indiquent que Sovello n’avait aucun intérêt économique à scinder «artificiellement» les projets Sovello1 et Sovello2.
(106)
La Commission rappelle néanmoins que cela montre uniquement qu’il n’y a pas eu scission délibérée de Sovello1 et Sovello2 en vue de contourner les dispositions en vigueur en matière d’aide. Cela ne signifie par conséquent pas qu’il ne pourrait pas s’avérer avantageux, pour une entreprise, de ne pas présenter comme un investissement unique un projet qui, comme Sovello, doit de toute façon est fractionné pour des motifs économiques, de sorte à obtenir une intensité d’aide supérieure. La Commission doit donc établir cette réalité économique cas par cas, sur la base des critères énoncés au point 49 du MSR 2002, et indépendamment de l’intention des parties.
6.4.1.6. Conclusion: il ne s’agit pas d’un investissement unique
(107)
Le fractionnement des investissements Sovello n’est pas seulement imputable à des moyens financiers insuffisants et à la difficulté de s’approvisionner en silicium, mais également au fait que les investisseurs devaient tester une technologie extrêmement innovante sur les plans industriel et économique. Si le rendement et l’efficacité escomptés n’avaient pas été atteints, Sovello2 n’aurait, selon toute vraisemblance, pas été réalisé. On peut donc en conclure que Sovello1 et Sovello2, même s’ils remplissent la même fonction technique précise, ne sont pas indissociables sur le plan économique, ne présentent aucun lien matériel ou fonctionnel fort et poursuivent clairement des objectifs différents.
(108)
Compte tenu des observations soumises par les autorités allemandes et par l’EPIA, ainsi que sur la base d’une évaluation globale des critères exposés au point 49 du MSR 2002, la Commission est parvenue à la conclusion que le projet Sovello2 notifié et le projet Sovello1 ne constituent pas un investissement unique au sens du point 49 du MSR 2002.
6.4.2. Intensité d’aide - points 21 et 25 du MSR 2002
(109)
Dans sa décision d’ouverture de la procédure d’examen formelle, la Commission a déterminé l’intensité et le montant maximal de l’aide admissible pour Sovello2 sur la base des coûts éligibles qui lui ont initialement été communiqués. Selon ces calculs, l’intensité maximale admissible sans prime de cohésion s’élève à 22,46 % ESB (soit un montant de 30,526 millions d’EUR en valeur actualisée) et l’intensité maximale avec prime de cohésion à 25,83 % ESB (soit un montant de 35,105 millions d’EUR en valeur actualisée).
(110)
La prime de cohésion se fonde sur le point 25 du MSR 2002, en vertu duquel l’intensité d’aide maximale sans prime calculée selon le point 21 du MSR 2002 peut être majorée d’un coefficient de 1,15 si au moins 25 % (39) des ressources publiques allouées au projet au titre des dispositions des Fonds structurels applicables aux grands projets sont financés par des fonds émanant du FEDER, mesure qui exige l’approbation, par la Commission, de la participation financière de la Communauté cas par cas.
(111)
Conformément au concept général communiqué aux États membres par lettre du 18 décembre 2003 (D/58176-D/1247), l’Allemagne a, dans sa notification d’origine, indiqué deux intensités d’aide distinctes: une intensité d’aide sans prime de cohésion, plafonnée à 22,46 % ESB, et une intensité d’aide avec prime de cohésion à hauteur de 23,83 % ESB.
(112)
L’Allemagne a introduit une demande de cofinancement par le FEDER à concurrence de 9,118 millions d’EUR et a fait référence, dans sa notification d’origine, à l’octroi d’une prime de cohésion. Cette participation financière de la Communauté représenterait plus de 25 % des ressources publiques effectivement allouées, d’une valeur nominale totale de 31 105 765 EUR. Par ailleurs, l’intensité d’aide annoncée, de 23,83 % ESB, est inférieure à l’intensité de 26,25 % ESB et ne dépasse donc pas 75 % du taux maximal applicable aux aides régionales, de 35 %. Les conditions relatives à l’octroi de la prime de cohésion sont donc remplies, pour autant que le cofinancement issu des Fonds structurels demandé par l’Allemagne soit approuvé par la Commission. La Commission ne s’étant pas encore prononcée sur cette question, l’Allemagne s’est engagée à n’appliquer la prime de cohésion que si la Commission approuvait cette contribution financière de la Communauté.
(113)
La Commission relève, dans les informations actualisées qui lui ont été communiquées les 16 et 24 avril 2009, que l’Allemagne, dans l’hypothèse où la prime de cohésion lui serait octroyée, prévoit une intensité d’aide de 23,8224 % ESB pour le projet, dont les coûts éligibles effectivement échus s’élèvent à 114 882 310 EUR (valeur actualisée), soit une aide d’un montant nominal de 31 105 765 EUR (27 367 723 EUR en valeur actualisée). Cette intensité est inférieure à celle annoncée initialement (avec prime de cohésion), de 23,83 % ESB ainsi qu’à l’intensité maximale admissible de 25,83 % ESB (calculée sur la base des coûts éligibles initialement communiqués, d’une valeur actualisée approximative de 135,94 millions d’EUR). L’intensité d’aide prévue, de 23,8224 %, est donc conforme aux dispositions relatives à la correction à la baisse exposées aux points 21 à 23 du MSR 2002, et ni l’intensité ni le montant de l’aide prévus ne dépassent les valeurs que pouvait escompter l’entreprise au début des travaux relatifs au projet.
(114)
L’Allemagne a par ailleurs confirmé que, dans l’hypothèse où il n’y aurait pas de cofinancement du FEDER et où les conditions régissant l’octroi de la prime de cohésion ne seraient pas remplies, l’intensité d’aide initialement notifiée (sans prime de cohésion), de 22,46 % ESB, ne serait pas dépassée. Cette intensité d’aide correspond, sur la base des coûts éligibles effectivement échus à hauteur de 114 882 310 EUR (valeur actualisée), à un montant maximal de l’aide de 25 802 567 EUR (valeur actualisée). L’Allemagne a promis de ne pas dépasser ce montant. L’intensité d’aide (sans prime de cohésion) de 22,46 % correspond, sur la base des coûts éligibles initialement estimés à 135,94 millions d’EUR (valeur actualisée), à l’intensité annoncée à l’origine et au taux maximal admissible applicable aux aides régionales. L’intensité d’aide prévue, de 22,46 %, est donc conforme aux dispositions relatives à la correction à la baisse exposées aux points 21 à 23 du MSR 2002, et ni l’intensité prévue ni le montant maximal de l’aide de 25 802 567 EUR ne dépassent les valeurs que pouvait escompter l’entreprise au début des travaux relatifs au projet.
(115)
Forte de ce constat, la Commission est parvenue à la conclusion que la mesure d’aide est conforme aux points 21 et 25 du MSR 2002.
6.4.3. Compatibilité avec les critères exposés au point 24 du MSR 2002
(116)
La décision de la Commission relative à l’admissibilité des aides régionales en faveur de grands projets d’investissement au titre du point 24 du MSR 2002 est tributaire de la part de marché que possède le bénéficiaire de l’aide avant et après l’investissement ainsi que des capacités créées par celui-ci ou des prestations du marché. Afin de pouvoir procéder aux contrôles prévus au point 24 a) et b) du MSR 2002, la Commission doit d’abord définir le ou les produits concernés par l’investissement ainsi que le marché en cause (marché de produits et marché géographique).
6.4.3.1. Produit concerné par le projet d’investissement
(117)
Le projet d’investissement concerne des modules solaires destinés à être utilisés dans des systèmes photovoltaïques. Selon la notification, les modules fabriqués par Sovello portent les codes de marchandises suivants: NACE Rév 1.1 32.10.0, Prodcom 32.10.52.37 et code NC (version de 2005) 8541 40 90. Ces modules peuvent fondamentalement être décrits comme un assemblage de plusieurs cellules photovoltaïques destiné à convertir la lumière solaire en énergie électrique.
(118)
Les modules photovoltaïques sont fabriqués sur la base de la technologie «String-Ribbon». Sovello les produit dans le cadre d’un processus intégré en trois étapes. De fins rubans de silicium sont prélevés d’un bain de silicium fondu et découpés en vue d’en faire des wafers solaires. Ces wafers sont ensuite transformés en cellules photovoltaïques qui sont à leur tour assemblées en modules photovoltaïques (panneaux solaires).
(119)
L’Allemagne a confirmé qu’aucun produit autre que des wafers, cellules ou modules photovoltaïques ne pouvait être produit dans les installations subventionnées sans que cela entraîne des coûts supplémentaires considérables.
(120)
À cet égard, la Commission attire l’attention sur le point 52 du MSR 2002, selon lequel le produit concerné couvre également les produits stockés, pour autant que le projet ait trait à un produit semi-fini et qu’une partie significative de la production ne soit pas directement commercialisée. Sovello n’ayant pas l’intention, selon les autorités allemandes, de vendre des produits (semi-finis) réalisés dans le cadre de la fabrication des modules photovoltaïques (tels des wafers ou des cellules photovoltaïques), mais bien d’utiliser tous les produits semi-finis au sein de sa propre production intégrée de panneaux solaires, la Commission ne considérera pas les wafers et cellules photovoltaïques comme des produits distincts.
(121)
Sur la base de ce qui précède, la Commission considérera, aux fins de l’examen de la compatibilité du projet étudié avec les règles du marché commun en vertu du MSR 2002, les modules photovoltaïques comme l’objet concerné par le projet d’investissement.
6.4.3.2. Marché de produits en cause
(122)
Pour définir le marché de produits en cause, il convient de déterminer quels autres produits, au sens du point 52 du MSR 2002, peuvent être considérés comme des produits de substitution pour ceux concernés par le projet d’investissement.
(123)
Les modules photovoltaïques sont fabriqués sur la base de différentes technologies. Il ressort de l’étude Solar Generation réalisée par l’EPIA et par Greenpeace (40) que, en 2005, 90 % des cellules étaient en silicium. Les informations trouvées sur l'internet le confirment. Sovello utilise pour sa part la technologie «String-Ribbon», qui permet de réaliser des modules photovoltaïques à partir de cellules présentant une teneur moindre en silicium. Actuellement, différents technologies et matériaux semi-conducteurs, tels le silicium amorphe, le silicium polycristallin, le silicium microcristallin, le tellure de cadmium ou le séléniure/sulfure de cuivre indium, sont à l’étude ou d’ores et déjà mis en œuvre dans la production en série. First Solar applique la technologie de couche mince (41) et CSG Solar la technologie «Crystalline-Silicon-on-Glass» (42). La technologie de couche mince est moins efficace (au m2, mais pas au kilo de silicium utilisé), mais elle est aussi plus économique. Elle est surtout utilisée dans les zones rurales, où les prix au mètre carré sont inférieurs. Les technologies mono et polycristalline sont plus onéreuses, mais présentent une efficacité supérieure au m2, de sorte que les modules ainsi fabriqués sont mieux adaptés aux environnements urbains. On peut donc, du point de vue de l’offre, établir une distinction entre ces deux technologies. Dans ses décisions antérieures en matière d’aides (43), la Commission a toutefois défini le marché des modules photovoltaïques dans son ensemble comme marché de produits en cause, comme l’ont d’ailleurs proposé les fabricants de modules photovoltaïques. Il n’existe par ailleurs pas de statistiques indépendantes établissant une distinction entre ces technologies. Du point de vue de la demande, il semble exister une certaine interchangeabilité, toutes les technologies visant à convertir la lumière solaire en énergie électrique.
(124)
La Commission n’a aucune raison de supposer que les modules photovoltaïques fabriqués selon des technologies différentes devraient relever de marchés de produits différents. Elle ne dispose pas non plus d’indices laissant entendre qu’il existe des écarts significatifs entre les prix de modules réalisés par le biais de différentes techniques, à capacités égales. En outre, les modules produits selon les différentes méthodes sont purement et simplement interchangeables au sein des systèmes photovoltaïques (44). Le marché en cause n’est donc rien moins que le marché général qui regroupe tous les modules photovoltaïques.
(125)
Par ailleurs, les modules photovoltaïques ne peuvent manifestement pas être remplacés par d’autres produits. Ils constituent la composante essentielle des systèmes photovoltaïques et ne peuvent, à ce titre, pas être remplacés par d’autres solutions dans le cadre de ceux-ci. Rien n’indique donc que le marché en cause puisse s’étendre au-delà du marché des modules photovoltaïques.
(126)
Cette définition du marché en cause est en outre en accord avec les décisions rendues en matière de contrôle des fusions (45) dans le même secteur.
(127)
Sur la base des données techniques exposées ci-dessus, la Commission considère le marché des modules photovoltaïques comme le marché de produits en cause aux fins de la présente décision en matière d’aide.
6.4.3.3. Marché géographique en cause
(128)
Sovello fait valoir que l’Allemagne et d’autres pays européens sont, à court et à moyen terme, les principaux débouchés de ses produits. Le fait qu’une entreprise soit essentiellement active en Allemagne n’est toutefois pas en soi déterminant pour la définition du marché géographique en cause.
(129)
Les autorités allemandes estiment que le marché géographique pertinent pour les cellules photovoltaïques est le marché mondial. Elles font valoir à cet égard que les cellules fabriquées par les constructeurs européens et tiers sont vendues partout dans le monde, qu’il n’existe aucune entrave technique à leur commerce, que les frais de transport sont relativement faibles en comparaison avec les coûts de production et que le niveau de prix est homogène. L’Allemagne déclare en outre que les exigences techniques sont les mêmes partout dans le monde. Les principaux constructeurs et utilisateurs de solutions basées sur la technologie photovoltaïque sont le Japon, l’Europe et les États-Unis.
(130)
La Commission partage l’opinion selon laquelle le marché pertinent pour les cellules photovoltaïques est le marché mondial, car les constructeurs qui produisent et commercialisent ces cellules sont actifs dans le monde entier. Il ressort de différentes études indépendantes (46) (47) consacrées au secteur de l’énergie photovoltaïque que la plupart des modules sont actuellement produits au Japon et en Allemagne, suivis de près par les États-Unis et la Chine. Par ailleurs, un grand nombre de modules photovoltaïques construits au Japon sont importés en Europe (dont une importante proportion en Allemagne). Les frais de transport sont relativement peu élevés en comparaison avec les coûts de production. Par ailleurs, il n’existe, à en croire ces études, aucune entrave au commerce de ces produits. Au contraire, on peut clairement constater que le marché des modules photovoltaïques est réellement un marché mondial, puisque ceux-ci sont vendus aux quatre coins de la planète. Cela mis à part, les études ne contiennent pas de données spécifiques quant au marché des modules photovoltaïques au niveau de l’Espace économique européen, ce qui semble confirmer que le marché géographique pertinent pour ceux-ci est le marché mondial. Par ailleurs, dans diverses décisions antérieures rendues dans le contexte du contrôle des fusions (48), de même que dans d’autres décisions en matière d’aides (49) - même lorsqu’une délimitation explicite du marché était superflue, il a été supposé que le marché pertinent pour les modules photovoltaïques était, plus que probablement, le marché mondial.
(131)
S’appuyant sur ces éléments, la Commission considère le marché mondial comme le marché géographique en cause aux fins de la présente décision en matière d’aide.
6.4.3.4. Point 24 a) du MSR 2002: parts de marché
(132)
Conformément au point 24 a) du MSR 2002, un projet d’investissement soumis à notification individuelle n’entre pas en ligne de compte lorsque le bénéficiaire potentiel de l’aide réalise plus de 25 % des ventes du produit concerné avant l’investissement ou si, après l’investissement, il est en position de garantir plus de 25 % du volume d’affaires.
(133)
Afin de déterminer si le projet est en conformité avec le point 24 a) du MSR 2002, la Commission doit analyser la part de marché du bénéficiaire potentiel de l’aide, au niveau du groupe, avant et après investissement. Sovello ayant démarré ses investissements en 2006 et devant atteindre son plein régime de production en 2009, la Commission s’est attachée aux parts détenues par Sovello sur le marché des modules photovoltaïques pour la période 2005-2010.
(134)
Les autorités allemandes ont joint à la notification de l’aide plusieurs études indépendantes (50) contenant des prévisions en matière de développement de la demande dans le secteur de l’énergie photovoltaïque. Par ailleurs, elles ont également communiqué diverses données quant aux volumes de production de modules photovoltaïques escomptés dans le chef du bénéficiaire de l’aide. La Commission s’est appuyée, pour ses calculs, sur l’étude de la Banque régionale du Bade-Wurtemberg. Celle-ci contient des données relatives aux capacités installées et à la demande ainsi que des estimations des prix (51).
(135)
Aucun des partenaires de la coentreprise (Evergreen, Q-Cells et REC) ne détenant plus de 50 % du capital au moment de la notification de l’aide ni après, la Commission ne devrait normalement tenir aucun compte de leurs parts de marché dans l’examen de la compatibilité du projet avec le point 24 a) du MSR 2002 (52).
(136)
Evergreen commercialise et vend tous les modules fabriqués par Sovello, mais l’accord de distribution respecte le principe d’indépendance mutuelle des parties. Il n’est toutefois pas à exclure qu’Evergreen, du fait de sa participation à la coentreprise, soit en mesure d’influencer la stratégie de commercialisation de Sovello. Afin de tenir compte de l’hypothèse la moins favorable, la Commission a dès lors calculé les parts de marché totales d’Evergreen et de Sovello, sans adopter de position définitive en la matière (53).
(137)
Sur cette base, la Commission a pu déterminer que la part de marché commune de Sovello et d’Evergreen (en termes de volume et de valeur) est inférieure à 5 % pour la période 2005-2010.
(138)
Il ressort de ces chiffres que la part de marché du bénéficiaire potentiel de l’aide avant et après l’investissement ne peut pas dépasser 25 % de l’ensemble du marché des modules photovoltaïques. La Commission estime donc que la mesure d’aide notifiée est compatible avec le point 24 a) du MSR 2002.
6.4.3.5. Point 24 b) du MSR 2002: capacités de production
(139)
La Commission s’est également attachée à déterminer si le projet d’investissement était compatible avec le point 24 b) du MSR 2002. Pour ce faire, elle a vérifié si le taux de croissance annuel moyen enregistré ces cinq dernières années dans la consommation apparente du produit concerné était supérieur à celui du PIB de l’Espace économique européen (ce qui indiquerait que l’évolution du marché n’est pas structurellement baissière).
(140)
La mesure ayant été notifiée en 2006, l’examen a porté sur les chiffres relatifs à la période 2000-2005. Les données communiquées par l’Allemagne à cet égard lors de la notification ont été vérifiées par la Commission sur la base des études transmises et des informations accessibles au public émanant de sources fiables (54). Dans aucune de ces sources, le taux de croissance annuel moyen de la consommation apparente de modules photovoltaïques dans l’Espace économique européen n’est inférieur à 49 % (volume) ou à 42 % (valeur) pour la période 2000-2005.
(141)
Le taux de croissance annuel moyen du PIB de l’Espace économique européen pour la même période s’élève quant à lui à 1,76 % (volume) et 3,72 % (valeur). Le taux de croissance relatif aux modules photovoltaïques est donc, pour les cinq dernières années pour lesquelles des chiffres sont disponibles, nettement supérieur.
(142)
Pour son évaluation de la consommation apparente au sein de l’Espace économique européen, la Commission s’est fondée sur le secteur de l’énergie photovoltaïque dans son ensemble, compte tenu de la difficulté à rassembler des données portant sur le seul marché des modules photovoltaïques dans l’EEE. Cette situation est principalement due au fait que le marché des modules photovoltaïques est un marché essentiellement mondial. Le marché de l’énergie photovoltaïque fait office de bonne base de substitution, car les modules photovoltaïques s’y profilent comme des produits intermédiaires et que le marché des produits intermédiaires suit généralement de près l’évolution du marché des produits finis ou de l’ensemble du marché (le secteur de l’énergie photovoltaïque regroupe généralement les wafers, cellules, modules et systèmes photovoltaïques). Par ailleurs, le marché de l’énergie photovoltaïque connaît une croissance telle que, même à supposer que le développement effectif du marché des modules solaires au sein de l’EEE s’en écarte légèrement, on pourrait partir de l’hypothèse qu’il est impossible que sa croissance soit inférieure à 1,76 %.
(143)
Sur la base des chiffres susmentionnés, la Commission parvient à la conclusion que la mesure d’aide notifiée est compatible avec le point 24 b) du MSR 2002.
6.5. Conclusion
(144)
Sur la base de l’évaluation ci-dessus, la Commission conclut que la mesure d’aide est conforme aux lignes directrices concernant les aides d’État à finalité régionale de 1998, à la carte des aides à finalité régionale ayant trait à l’Allemagne (2004-2006) et au MSR 2002,
A ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DÉCISION:
Article premier
1. L’intensité d’aide régionale prévue par l’Allemagne, s’élevant au maximum à 23,8224 % de l’équivalent subvention brut (ESB) des coûts éligibles effectivement échus, à hauteur de 114 882 310 EUR (valeur actualisée), et le montant correspondant de l’aide régionale, soit 27 367 723 EUR (valeur actualisée), octroyée au bénéfice de l’entreprise Sovello AG sont compatibles avec les règles du marché commun, pour autant que la Commission approuve, par le biais d’une décision, un cofinancement par le biais du FEDER (Fonds européen de développement régional) à concurrence d’au moins 25 % des ressources publiques allouées au projet.
2. Si la Commission devait ne pas approuver, par le biais d’une décision, un cofinancement du FEDER à concurrence d’au moins 25 % des ressources publiques allouées au projet, l’intensité d’aide régionale prévue par l’Allemagne dans ce cas, s’élevant au maximum à 22,46 % ESB des coûts éligibles effectivement échus, à hauteur de 114 882 310 EUR (valeur actualisée), et le montant correspondant de l’aide régionale, soit 25 802 567 EUR (valeur actualisée), octroyée au bénéfice de l’entreprise Sovello AG seraient compatibles avec les règles du marché commun.
Article 2
1. Si la Commission approuve, par le biais d’une décision, un cofinancement du FEDER à concurrence d’au moins 25 % des ressources publiques allouées au projet, une aide maximale (en ce comprise la prime de cohésion) à hauteur de 23,8224 % ESB des coûts éligibles effectivement échus pour Sovello2, soit un montant de 27 367 723 EUR (valeur actualisée), peut être mise en exécution.
2. Si la Commission n’approuve pas, par le biais d’une décision, un cofinancement du FEDER à concurrence d’au moins 25 % des ressources publiques allouées au projet, une aide maximale (sans prime de cohésion) à hauteur de 22,46 % ESB des coûts éligibles effectivement échus pour Sovello2, soit un montant de 25 802 567 EUR (valeur actualisée), peut être mise en exécution.
Article 3
La République fédérale d’Allemagne est destinataire de la présente décision.
Fait à Bruxelles, le 17 juin 2009.