РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 428/2009 НА СЪВЕТА
от 5 май 2009 година
за въвеждане режим на Общността за контрол на износа, трансфера, брокерската дейност и транзита на изделия и технологии с двойна употреба
(преработен)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 133 от него,
като взе предвид предложението на Комисията,
като има предвид, че:
(1)
Регламент (ЕО) № 1334/2000 на Съвета от 22 юни 2000 г. за въвеждане режим на Общността за контрол на износа на стоки и технологии с двойна употреба (1) беше съществено изменян на няколко пъти. Тъй като предстои да бъдат направени допълнителни изменения, той следва да бъде преработен с цел по-голяма яснота.
(2)
Изделията с двойна употреба (включително софтуер и технологии) следва да бъдат предмет на ефективен контрол, когато се изнасят от Европейската общност.
(3)
Необходима е ефективна обща система за контрол на износа на изделия с двойна употреба, за да се гарантира, че се изпълняват международните ангажименти и отговорности на държавите-членки, особено по отношение на неразпространението, както и тези на Европейския съюз (ЕС).
(4)
Наличието на обща система за контрол и на хармонизирана политика за правоприлагане и наблюдение във всички държави-членки е необходимо условие за въвеждането на свободно движение на изделия с двойна употреба в рамките на Общността.
(5)
Отговорността за вземането на решения относно индивидуалните, глобалните или националните генерални разрешения за износ, относно разрешенията за брокерски услуги, относно транзита на необщностни изделия с двойна употреба или относно разрешенията за трансфер в рамките на Общността на изделия с двойна употреба, описани в приложение IV, е на националните власти. Националните разпоредби и решенията, засягащи износа на изделия с двойна употреба, трябва да бъдат вземани в рамките на общата търговска политика, и в частност на Регламент (ЕИО) № 2603/69 на Съвета от 20 декември 1969 г. за установяване на общи правила за износ (2).
(6)
Решенията за актуализация на общия списък на изделията с двойна употреба, чийто износ подлежи на контрол, трябва да бъдат в съответствие със задълженията и ангажиментите, които държавите-членки са поели като участници в съответните международни режими за неразпространение и договорености за контрол върху износа, или чрез ратификация на съответните международни договори.
(7)
Общите списъци на изделия с двойна употреба, местоназначения и ръководни правила, са съществени елементи на режима за ефективен контрол на износа;
(8)
Предаването на софтуер и технологии посредством електронни средства, телефакс или телефон до местоназначения извън Общността също следва да бъде предмет на контрол.
(9)
Необходимо е да се отделя особено внимание на въпросите на реекспорта и крайната употреба.
(10)
На 22 септември 1998 г. представители на държавите-членки и Европейската комисия подписаха протоколи в допълнение към съответните споразумения за предпазни мерки между държавите-членки, Европейската общност за атомна енергия и Международната агенция за атомна енергия, които, освен другите мерки, задължават държавите-членки да предоставят информация за трансфер на определени видове оборудване и неядрени материали.
(11)
Общността е приела комплекс от митнически правила, съдържащи се в Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 г. за създаване на Митнически кодекс на Общността (3) (оттук нататък: Митнически кодекс на Общността) и Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията (4) за прилагането на Регламент (ЕИО) № 2913/92, които наред с другото въвеждат разпоредби, свързани с износа и реекспорта на стоки. Настоящият регламент не съдържа разпоредби, които ограничават правомощията съгласно и по силата на Митническия кодекс на Общността и разпоредбите за неговото прилагане.
(12)
По силата на и в рамките на ограниченията на член 30 от Договора и до постигане на по-голяма степен на хармонизация държавите-членки си запазват правото да извършват контрол върху трансфера на някои изделия с двойна употреба в рамките на Общността с оглед защита на обществения ред или обществената сигурност. Когато тези мерки за контрол са свързани с ефективността на контрола на износа от Общността, те следва да бъдат преглеждани периодично от Съвета.
(13)
За да се осигури правилното прилагане на настоящия регламент, всяка държава-членка следва да вземе мерки, даващи на компетентните органи съответните правомощия.
(14)
През юни 2003 г. държавните или правителствените ръководители на ЕС приеха план за действие относно неразпространението на оръжия за масово унищожение (Солунски план за действие). Този план за действие беше допълнен от стратегията на ЕС срещу разпространението на оръжия за масово унищожение (Стратегия на ЕС срещу разпространението на ОМУ), приета от Европейския съвет на 12 декември 2003 г. Съгласно глава III от тази стратегия Европейският съюз трябва да използва всичките си инструменти с цел предотвратяване, възпиране, преустановяване и по възможност премахване на програмите за разпространение, които са предмет на загриженост в световен план. В алинея 30.A (4) от същата глава се обръща специално внимание на укрепването на политиките и практиката в областта на контрола на износа.
(15)
В Резолюция 1540 на Съвета за сигурност на ООН, приета на 28 април 2004 г., се определя, че всички държави вземат и налагат ефективни мерки за въвеждане на вътрешен контрол, за да се предотврати разпространението на ядрени, химични или биологични оръжия и техните носители, включително чрез въвеждане на необходимия контрол върху свързаните с тях материали, и за тази цел, наред с другите мерки, въвеждат контрол на транзита и брокерската дейност. Свързаните с тях материали са материали, оборудване и технологии, обхванати от съответните многостранни договори и договорености или включени в национални списъци за контрол, които могат да се използват за разработване, развиване, производство или употреба на ядрени, химични и биологични оръжия и техните носители.
(16)
Настоящият регламент обхваща изделия, които само преминават през територията на Общността, т.е. тези, за които не се определя митническо направление, различно от режима външен транзит, или които само се поставят в свободна зона или свободен склад и за които не се изисква да се отразяват данни в материалната отчетност. Съответно следва да бъде предвидена възможност за органите на държавите-членки, след оценка на всеки отделен случай, да забраняват транзита на необщностни изделия с двойна употреба, когато съществуват основания, въз основата на информация от разузнавателни или от други източници, за подозрения, че изделията са или могат да бъдат предназначени, изцяло или частично, за разпространение на оръжия за масово унищожение или за техни носители.
(17)
Следва също да се въведе контрол върху предоставянето на брокерски услуги, когато брокерът е бил уведомен от компетентните национални органи или знае, че такова предоставяне може да доведе до производство или доставка на оръжия за масово унищожение в трета държава.
(18)
Желателно е да се постигне уеднаквено и последователно прилагане на контрола в целия ЕС, за да се подобри сигурността на ЕС и в международен план, както и да се осигурят равни условия за износители от ЕС. Ето защо е целесъобразно, в съответствие с препоръките от Солунския план за действиеи посланията на Стратегията на ЕС срещу разпространението на ОМУ, да се разшири обхватът на консултациите между държавите-членки преди предоставянето на разрешение за износ. Сред ползите от този подход би била например гаранцията, че основните интереси на сигурността на дадена държава-членка няма да бъдат застрашени от износ от друга държава-членка. По-голямото сближаване на условията за въвеждане на национален контрол върху изделията с двойна употреба, които не са включени в регламента, и хармонизирането на условията за използване на различни видове разрешения, които могат да бъдат издадени съгласно регламента, би довело до по-уеднаквено и последователно прилагане на контрол. Прецизирането на определението за нематериален трансфер на технологии, така че да включва предоставянето на контролирани технологии на лица, намиращи се извън ЕС, би подпомогнало усилията за подобряване на сигурността, какъвто резултат би имало и от по-нататъшното привеждане на условията за обмен на чувствителна информация между държавите-членки в съответствие с тези на международните режими за контрол на износа, по-специално като се предвиди възможност за въвеждане на защитена електронна система за обмен на информация между държавите-членки.
(19)
Всяка държава-членка следва да определи ефективни, пропорционални и възпиращи санкции, приложими в случай на нарушение на разпоредбите на настоящия регламент,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ПРЕДМЕТ И ОПРЕДЕЛЕНИЯ
Член 1
Настоящият регламент въвежда режим на Общността за контрол на износа, трансфера, брокерската дейност и транзита на изделия и технологии с двойна употреба.
Член 2
За целите на настоящия регламент:
1.
„изделия с двойна употреба“ означава изделия, включително софтуер и технология, които могат да се използват както за граждански, така и за военни цели, и включва всички изделия, които могат да се прилагат както за невзривна употреба, така и по какъвто и да било начин, подпомагащ производството на ядрени оръжия или други ядрени взривни устройства;
2.
„износ“ означава:
i)
режим износ по смисъла на член 161 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 (Митнически кодекс на Общността);
ii)
реексспорт по смисъла на член 182 от този кодекс с изключение на изделията при транзит, както и
iii)
предаване на софтуер или технологии по електронен път, включително по телефакс, телефон, електронна поща или други електронни средства, до местоназначения извън Европейската общност; включва се предоставянето в електронен формат на такива софтуер и технологии на юридически и физически лица и съдружия извън Общността. Износът се отнася също до устно предаване на технологии, когато се дава описание на технологиите по телефона;
3.
„износител“ означава физическо или юридическо лице или съдружие:
i)
от чието име се изготвя декларация за износ, т.е. лицето, което по времето, когато декларацията бива приета, е страна по договора с получателя в третата държава и има правото да вземе решение за изпращането на изделието извън митническата територия на Общността. Ако не е бил сключен договор за износ или ако страната по договора не действа от свое собствено име, „износител“ означава лицето, което има право да вземе решение за изпращане на изделието извън митническата територия на Общността;
ii)
което взема решение за предаване или предоставяне на софтуер или технологии по електронен път, включително по телефакс, телефон, електронна поща или други електронни средства, до местоназначение извън Общността;
В случай че правото за разпореждане с изделието с двойна употреба принадлежи на лице, установено извън Общността, по силата на договора, на който се основава износът, за износител се смята договарящата страна, установена в Общността;
4.
„декларация за износ“ означава актът, чрез който лицето заявява по установената форма и ред желанието си да постави изделия с двойна употреба под режим износ.
5.
„брокерски услуги“ означава:
-
договарянето или уреждането на сделки за закупуване, продажба или доставка на изделия с двойна употреба от трета държава за друга трета държава; или
-
продаването или купуването на изделия с двойна употреба, които се намират в трети държави с цел трансфер в друга трета държава.
За целите на настоящия регламент предоставянето само на спомагателни услуги се изключва от настоящото определение. Спомагателните услуги включват транспорт, финансови услуги, застрахователни или презастрахователни услуги, или обща реклама или промоции;
6.
„брокер“ означава физическо или юридическо лице или съдружие, пребиваващо или установено в държава-членка на Общността, което извършва услугите, определени в точка 5, от Общността за територията на трета държава;
7.
„транзит“ означава транспортиране на необщностни изделия с двойна употреба, които влизат и преминават през митническата територия на Общността с местоназначение извън Общността;
8.
„индивидуално разрешение за износ“ означава разрешение, предоставено на един конкретен износител за един краен потребител или получател в трета държава, и което обхваща едно или повече изделия с двойна употреба;
9.
„генерално разрешение за износ на Общността“ означава разрешение за износ в определени държави на местоназначение, достъпно за всички износители, които спазват условията за ползване, описани в приложение II;
10.
„глобално разрешение за износ“ означава разрешение, предоставено на един конкретен износител според вида или категорията изделие с двойна употреба, което може да е валидно за износ към един или повече конкретни крайни потребители и/или в една или повече определени трети държави;
11.
„национално генерално разрешение за износ“ означава разрешение за износ, предоставено съгласно член 9, параграф 2 и определено в националното законодателство в съответствие с член 9 и приложение IIIв;
12.
„митническа територия на Европейския съюз“ означава територията по смисъла на член 3 от Митническия кодекс на Общността;
13.
„необщностни изделия с двойна употреба“ означава изделия, които попадат в категорията необщностни стоки по смисъла на член 4, точка 8 от Митническия кодекс на Общността.
ГЛАВА II
ПРИЛОЖНО ПОЛЕ
Член 3
1. За износ на изделията с двойна употреба, описани в приложение I, се изисква разрешение.
2. Съгласно член 4 или член 8 разрешение може да се изисква също и за износ до всички или до някои местоназначения на определени изделия с двойна употреба, които не са описани в приложение I.
Член 4
1. Изисква се разрешение за износ на изделия с двойна употреба, които не са описани в приложение I, ако износителят е бил уведомен от компетентните власти на държавата-членка, в която е установен, че въпросните изделия са или могат да бъдат предназначени, изцяло или частично, за употреба във връзка с разработка, производство, обработка, експлоатация, поддръжка, складиране, откриване, идентифициране или разпространение на химически, биологични или ядрени оръжия, или други ядрени взривни устройства, или за разработка, производство, поддръжка или съхранение на ракети, способни да пренасят такива оръжия.
2. Изисква се също разрешение за износ на изделия с двойна употреба, които не са описани в приложение I, когато на купуващата държава или на държавата на местоназначение е наложено оръжейно ембарго, въведено с обща позиция или съвместно действие, приета(о) от Съвета, или с решение на Организацията за сигурност и сътрудничество в Европа (ОССЕ), или оръжейно ембарго, наложено със задължителна резолюция на Съвета за сигурност на ООН, както и в случай че износителят е бил уведомен от органите, посочени в параграф 1, че въпросните изделия са или могат да бъдат предназначени, изцяло или частично, за военна крайна употреба. За целите на настоящия параграф „военна крайна употреба“ означава:
а)
включване във военни изделия, посочени в списъка на оръжията на държавите-членки;
б)
използване на производствено, изпитателно или аналитично оборудване и съставни части за него за разработка, производство и поддръжка на военните изделия, посочени в гореспоменатия списък;
в)
използване на полуготови изделия в завод за производство на военните изделия, посочени в гореспоменатия списък.
3. Изисква се също разрешение за износ на изделия с двойна употреба, които не са описани в приложение I, в случай че износителят е бил информиран от органите, посочени в параграф 1, че въпросните изделия са или могат да бъдат предназначени, изцяло или частично, за употреба като части или компоненти на военните изделия, посочени в националния списък на оръжията, които са били изнесени от територията на тази държава-членка без разрешение или в нарушение на разрешението, изисквано от националното законодателство на въпросната държава-членка.
4. Ако износителят знае, че изделията с двойна употреба, които не са описани в приложение I и които той предлага да бъдат изнесени, са предназначени, изцяло или частично, за която и да е от употребите, посочени в параграфи 1, 2 и 3, той е длъжен да уведоми органите, посочени в параграф 1, които да вземат решение дали е целесъобразно или не въпросният износ да бъде предмет на разрешителен режим.
5. Държава-членка може да приема или поддържа национално законодателство, налагащо разрешителен режим за износа на изделия с двойна употреба, които не са описани в приложение I, когато износителят има основания за подозрение, че въпросните изделия са или могат да бъдат предназначени, изцяло или частично, за някоя от употребите, посочени в параграф 1.
6. Държава-членка, която налага разрешителен режим, в изпълнение на параграфи 1-5, за износа на изделия с двойна употреба, които не са описани в приложение I, при необходимост уведомява другите държави-членки и Комисията. Другите държави-членки разглеждат надлежно такава информация и уведомяват своите митнически органи и други съответни национални органи, които имат отношение към въпроса.
7. Разпоредбите на член 13, параграфи 1, 2 и 5-7 се прилагат по отношение на случаите, засягащи изделия с двойна употреба, които не са описани в приложение I.
8. Настоящият регламент не засяга правото на държавите-членки да вземат национални мерки съгласно член 11 от Регламент (ЕИО) № 2603/69.
Член 5
1. Изисква се разрешение за брокерски услуги по отношение на изделията с двойна употреба, описани в приложение I, ако брокерът е бил уведомен от компетентните органи на държавата-членка, в която пребивава или е установен, че въпросните изделия са или могат да бъдат предназначени, изцяло или частично, за някоя от употребите, посочени в член 4, параграф 1. Ако брокерът знае, че изделията с двойна употреба, описани в приложение I, за които той предлага брокерски услуги, са предназначени, изцяло или частично, за някоя от употребите, посочени в член 4, параграф 1, той е длъжен да уведоми компетентните органи, които ще вземат решение дали е целесъобразно или не тези брокерски услуги да бъдат предмет на разрешителен режим.
2. Държава-членка може да разшири приложението на параграф 1 до изделия с двойна употреба, които не са включени в списъка, по отношение на употреби, посочени в член 4, параграф 1, и до изделия с двойна употреба с военна крайна употреба и местоназначения, посочени в член 4, параграф 2.
3. Държава-членка може да приеме или поддържа национално законодателство, налагащо разрешителен режим за брокерски услуги с изделия с двойна употреба, ако брокерът има основания за подозрение, че въпросните изделия са или могат да бъдат предназначени за някоя от употребите, посочени в член 4, параграф 1.
4. Разпоредбите на член 8, параграфи 2, 3 и 4 се прилагат за националните мерки, посочени в параграфи 2 и 3 на настоящия член.
Член 6
1. Компетентните органи на държавите-членки могат да забранят транзита на необщностни изделия с двойна употреба, описани в приложение I, когато има транзит на изделия, които са или могат да бъдат предназначени, изцяло или частично, за употребите, посочени в член 4, параграф 1. Когато се взема решение относно подобна забрана, държавите-членки вземат предвид задълженията и ангажиментите си, произтичащи за тях като страни в международни договори или като членове в международни режими за неразпространение.
2. Преди да вземе решение дали да се наложи забрана на транзит или не, държавата-членка може да постанови компетентните ѝ органи да могат да налагат в отделни случаи разрешителен режим за конкретния транзит на изделия с двойна употреба, описани в приложение I, ако изделията са или могат да бъдат предназначени, изцяло или частично, за употребите, посочени в член 4, параграф 1.
3. Държава-членка може да разшири приложението на параграф 1 до изделия с двойна употреба извън списъка за употреби, посочени в член 4, параграф 1, и до изделия с двойна употреба за военна крайна употреба и местоположения, посочени в член 4, параграф 2.
4. Разпоредбите на член 8, параграфи 2, 3 и 4 се прилагат за националните мерки, посочени в параграфи 2 и 3 на настоящия член.
Член 7
Настоящият регламент не се прилага по отношение на предоставянето на услуги или предаването на технологии, когато това предоставяне или предаване включва трансгранично движение на физически лица.
Член 8
1. Държава-членка може да забрани или да наложи разрешителен режим за износа на изделия с двойна употреба, които не са описани в приложение I, от съображения за защита на обществената сигурност или на човешките права.
2. Държавите-членки нотифицират Комисията относно всички мерки, взети по силата на параграф 1, веднага след въвеждането им и посочват точните основания за тези мерки.
3. Държавите-членки също незабавно нотифицират Комисията относно промени в мерките, приети по силата на параграф 1.
4. Комисията публикува мерките, относно които е била нотифицирана по силата на параграфи 2 и 3, в серия С на Официален вестник на Европейския съюз.
ГЛАВА III
РАЗРЕШЕНИЕ ЗА ИЗНОС И РАЗРЕШЕНИЕ ЗА БРОКЕРСКИ УСЛУГИ
Член 9
1. С настоящия регламент се въвежда генерално разрешение за износ на Общността на определени видове изделия, установени в приложение II.
2. За всякакъв друг износ, за който се изисква разрешение съгласно настоящия регламент, разрешението се издава от компетентните органи на държавата-членка, където е установен износителят. При спазване на ограниченията, посочени в параграф 4, това разрешение може да бъде индивидуално, глобално или генерално.
Всички разрешения са валидни на територията на Общността.
Износителите предоставят на компетентните органи цялата необходима информация, която се изисква във връзка със заявленията им за индивидуално и глобално разрешение за износ, с цел да се предостави пълна информация на компетентните национални органи относно, по-специално, крайния потребител, държавата на местоназначение и крайната употреба на изнасяните изделия. Разрешението може да бъде обвързано при необходимост със заявление за крайната употреба.
3. Държавите-членки разглеждат заявленията за индивидуални или глобални разрешения в срок, който се определя от националното законодателство или практика.
4. Националните генерални разрешения за износ:
а)
изключват от обхвата си изделията, описани в приложение II, част 2;
б)
се определят от националното законодателство или практика. Те могат да се използват от всички износители, установени или пребиваващи в държавата-членка, която издава въпросните разрешения, ако отговарят на условията, определени в настоящия регламент и в допълващото национално законодателство. Те се издават в съответствие с указанията, изложени в приложение IIIв. Те се издават в съответствие с националното законодателство или практика.
Държавите-членки нотифицират незабавно Комисията относно всички издадени или изменени национални генерални разрешения за износ. Комисията публикува информацията относно тези нотификации в серия С на Официален вестник на Европейския съюз;
в)
не се използват, ако износителят е бил уведомен от своите власти, че въпросните изделия са или могат да бъдат предназначени, изцяло или частично, за която и да е от употребите, посочени в член 4, параграфи 1 и 3, или в член 4, параграф 2, в държава с наложено оръжейно ембарго, въведено чрез обща позиция или съвместно действие, приета(о) от Съвета, или с решение на ОССЕ, или оръжейно ембарго, наложено със задължителна резолюция на Съвета за сигурност на ООН, или в случай че износителят знае, че изделията са предназначени за посочените по-горе употреби.
5. Държавите-членки запазват или въвеждат в националното си законодателство възможността за предоставяне на глобално разрешение за износ.
6. Държавите-членки предоставят на Комисията списък на органите, оправомощени да:
а)
предоставят разрешения за износ на изделия с двойна употреба;
б)
вземат решения по силата на настоящия регламент за забрана на транзита на необщностни изделия с двойна употреба.
Комисията публикува списъка на тези органи в серия С на Официален вестник на Европейския съюз.
Член 10
1. Разрешенията за брокерски услуги съгласно настоящия регламент се предоставят от компетентните органи на държавата-членка, където пребивава или е установен брокерът. Тези разрешения се предоставят за точно количество определени изделия, при които се осъществява движение между две или повече трети държави. Местонахождението на изделията в третата държава на произход, крайният потребител и точното му местонахождение трябва да бъдат точно посочени. Разрешенията са валидни на територията на Общността.
2. Брокерите предоставят на компетентните органи цялата необходима информация, която се изисква във връзка със заявленията им за разрешение съгласно настоящия регламент за брокерски услуги, относно, по-специално, информация за местонахождението на изделията с двойна употреба в третата държава на произход, ясно описание на съответните изделия и количества, третите страни, които участват в сделката, третата държава на местоназначение, крайния потребител в тази държава и точното му местонахождение.
3. Държавите-членки разглеждат заявленията за разрешения за брокерски услуги в срок, определен от националното законодателство или практика.
4. Държавите-членки предоставят на Комисията списък на органите, оправомощени да издават разрешения съгласно настоящия регламент за предоставяне на брокерски услуги. Комисията публикува списъка на тези органи в серия С на Официален вестник на Европейския съюз.
Член 11
1. В случай че изделията с двойна употреба, за които е подадено заявление за индивидуално разрешение за износ за местоназначение, което не е описано в приложение II или към което и да било местоназначение при изделия с двойна употреба, описани в приложение IV, са или ще бъдат разположени на територията на една или повече държави-членки, различни от тази, където е подадено заявлението, този факт се отбелязва в заявлението. Компетентните органи на държавата-членка, към която е отправено заявлението за разрешение, незабавно се консултират с компетентните органи на въпросната(ите) държава(и)-членка(и) и предоставят съответната информация. Запитаната(ите) държава(и)-членка(и) съобщават в рамките на 10 работни дни евентуални възражения, които тя (те) има(т) срещу издаването на такова разрешение, което има обвързваща сила за държавата-членка, в която е подадено заявлението.
Ако в срок от 10 работни дни не постъпят възражения, се смята, че запитаната(ите) държава(и)-членка(и) няма(т) възражения.
В изключителни случаи запитаната държава-членка има право да поиска удължаване на 10-дневния срок. Във всеки случай удължението не може да надхвърля 30 работни дни.
2. В случай че дадена сделка за износ може да засегне важни интереси за сигурността ѝ, държавата-членка има право да поиска от друга държава-членка да не издава разрешение за износ, или, ако такова разрешение вече е било издадено, да поиска то да бъде анулирано, спряно, променено или отменено. Държавата-членка, получила такова искане, незабавно предприема необвързващи консултации с отправилата искането държава-членка, които трябва да приключат в рамките на 10 работни дни. В случай че получилата такова искане държава-членка вземе решение да предостави разрешението, Комисията и другите държави-членки следва да бъдат нотифицирани относно него посредством електронната система, посочена в член 13, параграф 6.
Член 12
1. При вземането на решение дали да се предостави индивидуално или глобално разрешение за износ или да се предостави разрешение за брокерски услуги съгласно настоящия регламент държавите-членки вземат предвид всички съображения, които имат отношение към въпроса, в това число:
а)
задълженията и ангажиментите, които са поели като членове в съответните международни режими за неразпространение и договорености за контрол върху износа, или чрез ратификация на съответните международни договори;
б)
задълженията си по силата на санкции, наложени съгласно обща позиция или съвместно действие на Съвета или с решение на ОССЕ, или посредством задължителна резолюция на Съвета за сигурност на ООН;
в)
съображения във връзка с националната външна политика и политика на сигурност, включително тези, обхванати от Обща позиция 2008/944/ОВППС на Съвета от 8 декември 2008 г., определяща общи правила за режим на контрол върху износа на военни технологии и оборудване (5);
г)
съображения относно крайното предназначение и риска от отклоняване.
2. В допълнение към критериите, посочени в параграф 1, когато се оценява заявление за глобално разрешение за износ, държавите-членки вземат предвид прилагането от износителя на пропорционални и адекватни мерки и процедури, за да осигури спазването на разпоредбите и целите на настоящия регламент, както и на условията по разрешението.
Член 13
1. Компетентните органи на държавите-членки, които действат в съответствие с настоящия регламент, могат да откажат да издадат разрешение за износ и могат да анулират, спрат, изменят или отменят разрешение за износ, което вече са издали. В случай на отказ, анулиране, спиране, значително ограничаване или отменяне на разрешение за износ или когато държавите-членки решат, че съответният износ не може да бъде разрешен, те нотифицират за това компетентните органи на другите държави-членки и Комисията и им предоставят необходимата информация. В случай че компетентните органи на държава-членки са спрели разрешение за износ, окончателната оценка се предоставя на държавите-членки и на Комисията в края на срока на спирането.
2. Компетентните органи на държавите-членки разглеждат отказите за разрешения, относно които е направена нотификация съгласно параграф 1, в срок от три години от нотификацията и ги отменят, изменят или подновяват. Компетентните органи на държавите-членки нотифицират възможно най-бързо компетентните органи на други държави-членки и Комисията относно резултатите от прегледа. Отказите, които не са отменени, остават в сила.
3. Компетентните органи на държавите-членки незабавно нотифицират държавите-членки и Комисията относно взетите в съответствие с член 6 решения за забрана на транзита на изделия с двойна употреба, описани в приложение I. Тези нотификации ще съдържат цялата необходима информация, включително класификацията на изделието, техническите му параметри, държавата на местоназначение и крайния потребител.
4. Параграфи 1 и 2 се прилагат също за разрешенията за брокерски услуги.
5. Преди компетентните органи на държава-членка по силата на настоящия регламент да предоставят разрешение за износ или за брокерски услуги или да вземат решение за транзит, те разглеждат всички валидни откази или решения, взети съгласно настоящия регламент, за забрана на транзита на изделия с двойна употреба, описани в приложение I, за да се уверят дали вече има отказано разрешение или транзит от компетентните органи на друга(и) държава(и)-членка(и) за идентична по същество сделка (в смисъл на изделие с идентични по същество параметри или технически характеристики за същия краен потребител или получател). Те първо се консултират с компетентните органи на държавата(ите)-членка(и), издала(и) такъв(ива) отказ(и) или решения за забрана на транзита съгласно параграфи 1 и 3. Ако след такава консултация компетентните органи на държавата-членка решат да предоставят разрешение или да разрешат транзита, те нотифицират компетентните органи на другите държави-членки и Комисията, като предоставят цялата необходима информация, за да обосноват решението.
6. Всички нотификации, които се изискват съгласно настоящия член, ще се извършват със защитени електронни средства, включително чрез защитена система, която може да бъде създадена в съответствие с член 19, параграф 4.
7. Цялата информация, която се предоставя съгласно разпоредбите в настоящия член, е в съответствие с разпоредбите на член 19, параграфи 3, 4 и 6 относно поверителния характер на подобна информация.
Член 14
1. Всички индивидуални и глобални разрешения за износ и разрешения за брокерски услуги се издават в писмен вид или в електронен формат на формуляри, които съдържат най-малко всички елементи от образците, поместени в приложения IIIа и IIIб, в установения в образците ред.
2. При поискване от износителите глобалните разрешения за износ, които съдържат количествени ограничения, се разделят.
ГЛАВА IV
АКТУАЛИЗИРАНЕ НА СПИСЪКА НА ИЗДЕЛИЯТА С ДВОЙНА УПОТРЕБА
Член 15
1. Списъкът на изделията с двойна употреба, поместен в приложение I, се актуализира в съответствие със съответните задължения и ангажименти и всички изменения в тях, които държавите-членки са поели като членове на международните режими за неразпространение и договореностите за контрол върху износа, или посредством ратификация на съответните международни договори.
2. Приложение IV, което представлява подраздел на приложение I, се актуализира в съответствие с член 30 от Договора за създаване на Европейската общност, а именно интересите на държавите-членки, свързани с обществения ред и сигурност.
ГЛАВА V
МИТНИЧЕСКИ ПРОЦЕДУРИ
Член 16
1. При извършване на формалностите при износ на изделия с двойна употреба в митническата служба, която отговаря за обработката на декларацията за износ, износителят предоставя доказателства, че са били получени всички необходими разрешения за износ.
2. От износителя може да бъде изискано да осигури превод на документите, представени като доказателство, на официален език на държавата-членка, където се подава декларацията за износ.
3. Без да се засягат правомощията, възложени ѝ съгласно и по силата на Митническия кодекс на Общността, всяка държава-членка има право също, за срок не по-дълъг от сроковете, посочени в параграф 4 по-долу, да спре процеса на износ от своята територия или, при необходимост, по друг начин да не позволи изделията с двойна употреба, описани в приложение I, за които има валидно разрешение за износ, да напуснат Общността през нейна територия, когато има основания да подозира, че:
а)
при издаването на разрешението не е била взета предвид информация, която има отношение по въпроса, или
б)
обстоятелствата съществено са се променили след издаването на разрешението.
4. В случая, посочен в параграф 3, с компетентните органи на държавата-членка, която е издала разрешението, незабавно се провеждат консултации, за да може да се предприемат действия съгласно член 13, параграф 1. Ако тези компетентни органи решат да оставят в сила разрешението, те дават отговор в рамките на 10 работни дни, който срок може по тяхно искане да бъде удължен до 30 работни дни при изключителни обстоятелства. В такъв случай или ако не бъде получен отговор в рамките на 10 или 30 дни, в зависимост от обстоятелствата, изделията с двойна употреба се освобождават незабавно. Държавата-членка, която е издала разрешението, уведомява останалите държавите-членки и Комисията.
Член 17
1. Държавите-членки могат да решат митническите формалности при износ на изделия с двойна употреба да се изпълняват само в оправомощени за тази цел митнически учреждения.
2. Държавите-членки, възползвали се от възможността, посочена в параграф 1, уведомяват Комисията за съответно оправомощените митнически учреждения. Комисията публикува тази информация в серия С на Официален вестник на Европейския съюз.
Член 18
Разпоредбите на членове 843 и 912а-912ж от Регламент (ЕИО) № 2454/93 се прилагат по отношение на ограниченията, отнасящи се до износ, реекспорт и излизане от митническата територия на изделията с двойна употреба, за чийто износ се изисква разрешение съгласно настоящия регламент.
ГЛАВА VI
АДМИНИСТРАТИВНО СЪТРУДНИЧЕСТВО
Член 19
1. Държавите-членки в сътрудничество с Комисията вземат всички необходими мерки за установяване на пряко сътрудничество и обмен на информация между компетентните органи, по-специално за да се изключи рискът евентуални различия при прилагането на контрола върху износа на изделия с двойна употреба да доведат до отклонения в търговията, които биха могли да създадат трудности за една или повече държави-членки.
2. Държавите-членки вземат всички необходими мерки за установяване на пряко сътрудничество и обмен на информация между компетентните органи с оглед да се повиши ефикасността на режима на Общността за контрол на износа. Тази информация може да включва:
а)
данни за износители, лишени по силата на национални санкции от правото да използват национални генерални разрешения за износ или генерални разрешения на Общността за износ;
б)
данни за чувствителни крайни потребители, участници в подозрителни дейности за доставка и, ако има такива, използвани маршрути.
3. Регламент (ЕО) № 515/97 на Съвета от 13 март 1997 г. относно взаимопомощта между административните органи на държавите-членки и сътрудничеството между последните и Комисията по гарантиране на правилното прилагане на законодателството в областта на митническите и земеделските въпроси (6), и по-специално разпоредбите относно поверителността на информацията, се прилагат mutatis mutandis, без да се засяга член 23 от настоящия регламент.
4. Комисията може да въведе защитена и криптирана система за обмен на информация между държавите-членки, а при необходимост и с Комисията, в консултация с координационната група по въпросите на изделията с двойна употреба, създадена съгласно член 23.
5. Предоставянето на указания за износителите и брокерите е отговорност на държавите-членки, в които те пребивават или са установени. Комисията и Съветът също могат да предоставят указания и/или препоръки за най-добри практики по въпросите, обхванати в настоящия регламент.
6. Обработката на лични данни е в съответствие с правилата, определени в Директива 95/46/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 г. за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (7) и в Регламент (ЕО) № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2000 г. относно защитата на лицата по отношение на обработката на лични данни от институции и органи на Общността и за свободното движение на такива данни (8).
ГЛАВА VII
МЕРКИ ЗА КОНТРОЛ
Член 20
1. Износителите на изделия с двойна употреба водят подробни регистри за своя износ в съответствие с националното законодателство или действащата практика в съответните държави-членки. Тези регистри включват по-специално търговски документи като фактури, манифести и транспортни и други спедиционни документи, съдържащи достатъчно информация, за да може да се установи следното:
а)
описанието на изделията с двойна употреба;
б)
количеството на изделията с двойна употреба;
в)
името и адреса на износителя и на получателя;
г)
когато е известно, крайната употреба и крайния потребител на изделията с двойна употреба.
2. В съответствие с националното законодателство или действащата практика в съответните държави-членки брокерите водят регистри за брокерски услуги, които попадат в обхвата на член 5, така че при поискване да могат да докажат описанието на изделията с двойна употреба, които са били обект на брокерски услуги, периода, през който изделията са били обект на такива услуги, тяхното местоназначение и държавите, които са засегнати от тези брокерски услуги.
3. Регистрите и документите, посочени в параграфи 1 и 2, се съхраняват най-малко три години след изтичане на календарната година, през която е осъществен износът или са предоставени брокерските услуги. При поискване те се представят на компетентните органи на държавата-членка, в която е установен износителят или е установен или пребивава брокерът.
Член 21
За да се гарантира, че настоящият регламент се прилага надлежно, държавите-членки вземат всякакви необходими мерки, за да позволят на своите компетентни органи:
а)
да събират информация, свързана с която и да е поръчка или сделка, засягаща изделия с двойна употреба;
б)
да установят дали мерките за контрол на износа се прилагат надлежно, което може по-специално да включва правомощието да се влиза в помещенията на лица, участващи в сделка по износ, или брокери, предоставящи брокерски услуги, в случаите, определени в член 5.
ГЛАВА VIII
ДРУГИ РАЗПОРЕДБИ
Член 22
1. Изисква се разрешение за всякакъв трансфер в рамките на Общността на изделия с двойна употреба, описани в приложение IV. За изделията, описани в приложение IV, част 2, не се издава генерално разрешение.
2. Всяка държава-членка може да наложи разрешителен режим за трансфера на други изделия с двойна употреба от нейна територия към друга държава-членка в случаите, когато към момента на трансфера:
-
операторът знае, че крайното местоназначение на въпросните изделия е извън Общността,
-
износът на тези изделия към това крайно местоназначение подлежи на разрешителен режим съгласно членове 3, 4 или 8 в държавата-членка, откъдето ще бъдат трансферирани изделията, и такъв износ пряко от нейната територия не е разрешен с генерално или глобално разрешение,
-
няма да се извършва обработка или преработка, както са определени в член 24 от Митническия кодекс на Общността, на изделията в държавата-членка, в която те трябва да бъдат трансферирани.
3. Разрешението за трансфер трябва да бъде поискано от държавата-членка, от която ще бъдат трансферирани изделията с двойна употреба.
4. В случаите, когато последващият износ на изделията с двойна употреба вече е бил приет - чрез процедурата на консултация, предвидена в член 11 - от държавата-членка, от която тези изделия трябва да бъдат трансферирани, разрешението за трансфер се издава на оператора незабавно, освен ако обстоятелствата не са се променили съществено.
5. Държава-членка, която приеме законодателство, налагащо разрешителен режим, уведомява Комисията и останалите държавите-членки за взетите от нея мерки. Комисията публикува тази информация в серия С на Официален вестник на Европейския съюз.
6. Мерките съгласно параграфи 1 и 2 не предполагат прилагане на граничен контрол по вътрешните граници на Общността, а само мерки за контрол, извършвани в рамките на обичайната процедура на контрол, която се прилагат недискриминационно на цялата територия на Общността.
7. Прилагането на мерките съгласно параграфи 1 и 2 не може да води до подлагане на трансфера от една държава-членка в друга на по-строги ограничителни условия от налаганите при износ на същите изделия към трети държави.
8. Документите и регистрите за трансфери в рамките на Общността на изделия с двойна употреба, описани в приложение I, се съхраняват за срок от най-малко три години след изтичане на календарната година, през която е извършен трансферът, и при поискване се представят на компетентните органи на държавата-членка, от която са били трансферирани изделията.
9. Всяка държава-членка може чрез националното си законодателство да изисква, за всякакъв трансфер в рамките на Общността от тази държава-членка на изделия, описани в приложение I, част 2, категория 5, които не са описани в приложение IV, на компетентните органи на тази държава-членка да се предостави допълнителна информация относно тези изделия.
10. Съответните търговски документи, свързани с трансфер в рамките на Общността на изделия с двойна употреба, описани в приложение I, указват ясно, че тези изделия са предмет на мерки за контрол при износ от Общността. Съответните търговски документи включват по-специално договори за продажба, потвърждения на поръчки, фактури или спедиционни бележки.
Член 23
1. Създава се координационна група по въпросите на изделията с двойна употреба под председателството на представител на Комисията. Всяка държава-членка назначава свой представител в тази група.
Координационната група проучва всички въпроси, свързани с прилагането на настоящия регламент, които биха могли да бъдат повдигнати или от председателя, или от представител на държава-членка.
2. Председателят на координационната група по въпросите на изделията с двойна употреба (или координационната група) се консултира, когато сметне за необходимо, с износители, брокери и други заинтересовани страни, които засяга настоящият регламент.
Член 24
Държавите-членки вземат необходимите мерки да гарантират правилното прилагане на всички разпоредби на настоящия регламент. По-специално те определят санкциите, приложими при нарушения на разпоредбите на настоящия регламент, или на други такива, приети за неговото прилагане. Тези санкции трябва да бъдат ефективни, пропорционални и възпиращи.
Член 25
Държавите-членки уведомяват Комисията за законовите, подзаконовите и административните разпоредби, приети в изпълнение на настоящия регламент, включително мерките, посочени в член 24. Комисията препраща информацията до останалите държави-членки.
На всеки три години Комисията извършва преглед на прилагането на настоящия регламент и представя на Европейския парламент и Съвета доклад относно прилагането му, който може да включва предложения за изменение. Държавите-членки предоставят на Комисията цялата информация, необходима за изготвянето на доклада.
Член 26
Настоящият регламент не засяга:
-
прилагането на член 296 от Договора за създаване на Европейската общност,
-
прилагането на Договора за създаване на Европейската общност за атомна енергия.
Член 27
Регламент (ЕО) № 1334/2000 се отменя, считано от 27 август 2009 г.
Въпреки това по отношение на заявленията за разрешения за износ, подадени преди 27 август 2009 г., продължават да се прилагат съответните разпоредби на Регламент (ЕО) № 1334/2000.
Позоваванията към отменения регламент се считат за позовавания към настоящия регламент и се четат съгласно таблицата за съответствията в приложение VI.
Член 28
Настоящият регламент влиза в сила 90 дни след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 5 май 2009 година.
RÈGLEMENT (CE) No 428/2009 du Conseil
du 5 mai 2009
instituant un régime communautaire de contrôle des exportations, des transferts, du courtage et du transit de biens à double usage
(refonte)
LE CONSEIL DE L’UNION EUROPÉENNE,
vu le traité instituant la Communauté européenne, et notamment son article 133,
vu la proposition de la Commission,
considérant ce qui suit:
(1)
Le règlement (CE) no 1334/2000 du Conseil du 22 juin 2000 instituant un régime communautaire de contrôle des exportations de biens et technologies à double usage (1) a été modifié à plusieurs reprises et de façon substantielle. Étant donné que de nouvelles modifications s’imposent, il convient, dans un souci de clarté, de procéder à la refonte dudit règlement.
(2)
Les biens à double usage (y compris les logiciels et les technologies) devraient être soumis à un contrôle efficace lorsqu’ils sont exportés de la Communauté européenne.
(3)
Un système commun efficace de contrôle des exportations des biens à double usage est nécessaire pour assurer le respect des engagements et responsabilités des États membres à l’échelle internationale, notamment en matière de non-prolifération, ainsi que des engagements et responsabilités de l’Union européenne (UE).
(4)
L’existence d’un système commun de contrôle et de politiques harmonisées d’application et de contrôle dans tous les États membres est une condition préalable à la libre circulation des biens à double usage dans la Communauté.
(5)
La responsabilité des décisions relatives aux autorisations d’exportation individuelles, globales ou générales nationales, aux autorisations de services de courtage, au transit de biens à double usage non communautaires ou aux autorisations de transfert, au sein de la Communauté, de biens à double usage figurant sur la liste de l’annexe IV incombe aux autorités nationales. Les mesures et les décisions nationales qui ont une incidence sur les exportations de biens à double usage doivent être arrêtées dans le cadre de la politique commerciale commune, et notamment dans le cadre du règlement (CEE) no 2603/69 du Conseil du 20 décembre 1969 portant établissement d’un régime commun applicable aux exportations (2).
(6)
Les décisions relatives à la mise à jour de la liste commune des biens à double usage soumis à des contrôles d’exportation doivent être conformes aux obligations et engagements que les États membres ont acceptés en tant que membres des régimes internationaux pertinents de non-prolifération et de contrôle des exportations, ou du fait de la ratification de traités internationaux en la matière.
(7)
Des listes communes de biens à double usage, de destinations et de lignes directrices sont des éléments essentiels d’un régime efficace de contrôle des exportations.
(8)
Il convient de contrôler également la transmission de logiciels et de technologies par voie électronique, par télécopieur ou par téléphone vers des destinations à l’extérieur de la Communauté.
(9)
Il convient d’accorder une attention particulière aux problèmes de réexportation et d’utilisation finale.
(10)
Le 22 septembre 1998, les représentants des États membres et de la Commission européenne ont signé des protocoles additionnels aux accords de garanties respectifs conclus entre les États membres, la Communauté européenne de l’énergie atomique et l’Agence internationale de l’énergie atomique, aux termes desquels, entre autres, les États membres sont tenus de fournir des informations sur les transferts d’équipements et de matériels non nucléaires déterminés.
(11)
La Communauté a adopté, par le règlement (CEE) no 2913/92 du Conseil du 12 octobre 1992 établissant le code des douanes communautaire (3) (ci-après dénommé le «code des douanes communautaire») et par le règlement (CEE) no 2454/93 de la Commission (4) mettant en application le règlement (CEE) no 2913/92, un ensemble de règles douanières qui prévoient, entre autres, des dispositions portant sur l’exportation et la réexportation de marchandises. Rien dans le présent règlement ne limite les pouvoirs conférés par le code des douanes communautaire et ses dispositions d’application ou découlant de celui-ci.
(12)
Conformément à l’article 30 du traité et dans les limites dudit article, et dans l’attente d’une harmonisation plus poussée, les États membres conservent le droit de contrôler les transferts de certains biens à double usage au sein de la Communauté aux fins de sauvegarder l’ordre public et la sécurité publique. Si ces contrôles sont effectués au regard de l’efficacité du contrôle des exportations hors de la Communauté, ils devraient faire l’objet d’un bilan périodique par le Conseil.
(13)
Pour garantir la bonne application du présent règlement, chaque État membre devrait prendre des mesures pour doter les autorités compétentes des pouvoirs appropriés.
(14)
Les chefs d’État ou de gouvernement de l’Union européenne ont adopté en juin 2003 un plan d’action en matière de non-prolifération des armes de destruction massive (ci-après dénommé le «plan d’action de Thessalonique»). Celui-ci a été complété par la stratégie de l’Union européenne contre la prolifération des armes de destruction massive adoptée par le Conseil européen le 12 décembre 2003 (ci-après dénommée la «stratégie ADM de l’Union européenne»). Conformément au chapitre III de cette stratégie, l’Union européenne doit utiliser tous les instruments dont elle dispose pour empêcher - notamment par la dissuasion -, pour arrêter et, si possible, éliminer les programmes de prolifération qui sont une cause d’inquiétude au niveau mondial. Le point 30. A) 4) dudit chapitre porte spécifiquement sur la nécessité de renforcer les politiques et les pratiques en matière de contrôle des exportations.
(15)
Dans sa résolution 1540 (2004) adoptée le 28 avril 2004, le Conseil de sécurité des Nations unies a décidé que tous les États doivent prendre et appliquer des mesures efficaces afin de mettre en place des dispositifs intérieurs de contrôle destinés à prévenir la prolifération des armes nucléaires, chimiques ou biologiques ou de leurs vecteurs, y compris en mettant en place des dispositifs de contrôle appropriés pour les éléments connexes, et qu’à cette fin ils doivent, entre autres, mettre en place des dispositifs de contrôle du transit et du courtage. Les éléments connexes sont des matières, équipements et technologies couverts par les traités et arrangements multilatéraux pertinents, ou figurant sur les listes de contrôle nationales, susceptibles d’être utilisés aux fins de la conception, de la mise au point, de la fabrication ou de l’utilisation d’armes nucléaires, chimiques ou biologiques ou de leurs vecteurs.
(16)
Le présent règlement inclut les biens à double usage qui ne font que transiter par le territoire de la Communauté, c’est-à-dire qui n’ont pas reçu de destination douanière autre que le régime de transit externe ou qui sont simplement introduits dans une zone franche ou dans un entrepôt franc et qui ne doivent pas être inscrits dans une comptabilité matières agréée. En conséquence, il convient de prévoir que les autorités des États membres ont la faculté d’interdire au cas par cas le transit de biens à double usage non communautaires lorsqu’elles peuvent raisonnablement présumer, sur la base de renseignements ou d’autres sources, que les biens sont ou peuvent être destinés, en tout ou partie, à contribuer à la prolifération d’armes de destruction massive ou de leurs vecteurs.
(17)
Il convient également de contrôler la prestation de services de courtage lorsque le courtier sait, ou a été informé par les autorités nationales compétentes, que cette prestation pourrait aboutir à la production ou à la fourniture d’armes de destruction massive dans un pays tiers.
(18)
Il est souhaitable de parvenir à une application uniforme et cohérente des contrôles à travers l’ensemble de l’Union européenne afin de promouvoir la sécurité de l’Union européenne et la sécurité internationale et des conditions de concurrence équitables pour les exportateurs de l’Union européenne. Il convient donc, conformément aux recommandations du plan d’action de Thessalonique, et aux demandes formulées dans la stratégie ADM de l’Union européenne, d’élargir la portée de la consultation entre États membres avant l’octroi d’une autorisation d’exportation. Cette approche permettrait notamment de veiller à ce que les intérêts essentiels de sécurité d’un État membre ne soient pas menacés par une exportation d’un autre État membre. Une plus grande convergence des conditions de mise en œuvre des contrôles nationaux pour les biens à double usage qui ne figurent pas dans le présent règlement et une harmonisation des conditions d’utilisation des différents types d’autorisations qui peuvent être octroyées en vertu du présent règlement se traduiraient par une application plus cohérente et uniforme des contrôles. L’amélioration de la définition des transferts intangibles de technologies, afin d’y inclure la mise à disposition de technologies sous contrôle à des personnes établies en dehors de l’Union européenne, viendrait à l’appui des efforts déployés pour promouvoir la sécurité, de même qu’un alignement accru des modalités d’échange de données sensibles entre les États membres sur celles en vigueur dans le cadre des régimes internationaux de contrôle des exportations, notamment en prévoyant la possibilité de créer un système électronique sécurisé d’échange des informations entre les États membres.
(19)
Chaque État membre devrait déterminer des sanctions efficaces, proportionnées et dissuasives à appliquer en cas d’infraction aux dispositions du présent règlement,
A ARRÊTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT:
CHAPITRE I
OBJET ET DÉFINITIONS
Article premier
Le présent règlement institue un régime communautaire de contrôle des exportations, des transferts, du courtage et du transit de biens à double usage.
Article 2
Aux fins du présent règlement, on entend par:
1)
«biens à double usage», les produits, y compris les logiciels et les technologies, susceptibles d’avoir une utilisation tant civile que militaire; ils incluent tous les biens qui peuvent à la fois être utilisés à des fins non explosives et entrer de manière quelconque dans la fabrication d’armes nucléaires ou d’autres dispositifs nucléaires explosifs;
2)
«exportation»:
i)
une procédure d’exportation au sens de l’article 161 du règlement (CEE) no 2913/92 (code des douanes communautaire);
ii)
une procédure de réexportation au sens de l’article 182 dudit code, à l’exclusion des biens en transit; et
iii)
la transmission de logiciels ou de technologies, par voie électronique, y compris par télécopieur, téléphone, courrier électronique ou tout autre moyen électronique, vers une destination à l’extérieur de la Communauté européenne; cela comprend la mise à disposition sous forme électronique des logiciels et des technologies à l’intention de personnes physiques ou morales et de partenariats à l’extérieur de la Communauté. Cette définition s’applique aussi à la transmission orale de technologies lorsque celles-ci sont décrites par téléphone;
3)
«exportateur», toute personne physique ou morale ou tout partenariat:
i)
pour le compte de laquelle ou duquel est faite une déclaration d’exportation, c’est-à-dire la personne qui, au moment où la déclaration est acceptée, est partie au contrat conclu avec le destinataire du pays tiers et est habilitée à décider de l’envoi du produit hors du territoire douanier de la Communauté. Si aucun contrat d’exportation n’a été conclu ou si la partie au contrat n’agit pas pour son propre compte, il faut entendre par exportateur la personne qui a la faculté de décider de l’envoi du produit hors du territoire douanier de la Communauté;
ii)
qui décide de transmettre ou de mettre à disposition des logiciels ou des technologies par voie électronique, y compris par télécopieur, téléphone, courrier électronique ou tout autre moyen électronique vers une destination à l’extérieur de la Communauté.
Lorsque le bénéfice d’un droit de disposer des biens à double usage appartient à une personne établie en dehors de la Communauté selon le contrat sur lequel l’exportation est fondée, l’exportateur est réputé être la partie contractante établie dans la Communauté;
4)
«déclaration d’exportation», l’acte par lequel une personne manifeste, dans les formes et les modalités prescrites, sa volonté de placer des biens à double usage sous le régime de l’exportation;
5)
«service de courtage»:
-
la négociation ou l'organisation de transactions en vue de l'achat, la vente ou la fourniture des biens à double usage d'un pays tiers vers un autre pays tiers, ou
-
la vente ou l’achat de biens à double usage qui se situent dans des pays tiers en vue de leur transfert vers un autre pays tiers.
Aux fins du présent règlement, la seule prestation de services auxiliaires est exclue de la présente définition. On entend par «services auxiliaires», le transport, les services financiers, l’assurance ou la réassurance, ou encore la publicité générale ou la promotion;
6)
«courtier»: toute personne physique ou morale ou tout partenariat qui réside ou est établi dans un État membre de la Communauté et qui fournit les services définis au point 5), de la Communauté vers le territoire d’un pays tiers;
7)
«transit», le transport de biens à double usage non communautaires entrant sur le territoire douanier de la Communauté et le traversant vers une destination à l’extérieur de la Communauté;
8)
«autorisation individuelle d’exportation», une autorisation octroyée à un exportateur particulier pour un utilisateur final ou un destinataire dans un pays tiers et couvrant un ou plusieurs biens à double usage;
9)
«autorisation générale communautaire d’exportation», une autorisation d’exportation pour certains pays de destination, octroyée à l’ensemble des exportateurs qui respectent les conditions d’utilisation telles qu’elles figurent à l’annexe II;
10)
«autorisation globale d’exportation», une autorisation octroyée à un exportateur particulier pour un type ou une catégorie de biens à double usage qui peut être valable pour des exportations vers un ou plusieurs utilisateurs finals spécifiques et/ou dans un ou plusieurs pays tiers spécifiques;
11)
«autorisation générale nationale d’exportation», une autorisation d’exportation octroyée conformément à l’article 9, paragraphe 2, et définie par la législation nationale en conformité avec l’article 9 et l’annexe III c;
12)
«territoire douanier de l’Union européenne», le territoire au sens de l’article 3 du code des douanes communautaire;
13)
«biens à double usage non communautaires», les biens ayant le statut de marchandises non communautaires au sens de l’article 4, paragraphe 8, du code des douanes communautaire.
CHAPITRE II
CHAMP D’APPLICATION
Article 3
1. L’exportation des biens à double usage figurant sur la liste de l’annexe I est soumise à autorisation.
2. Conformément à l’article 4 ou à l’article 8, l’exportation vers toutes ou certaines destinations de certains biens à double usage ne figurant pas sur la liste de l’annexe I peut également être soumise à autorisation.
Article 4
1. L’exportation des biens à double usage ne figurant pas sur la liste de l’annexe I est soumise à autorisation si les autorités compétentes de l’État membre où l’exportateur est établi ont informé celui-ci que les biens en question sont ou peuvent être destinés, en tout ou partie, à contribuer à la mise au point, à la production, au maniement, au fonctionnement, à l’entretien, au stockage, à la détection, à l’identification ou à la dissémination d’armes chimiques, biologiques ou nucléaires ou d’autres dispositifs nucléaires explosifs ou à la mise au point, à la production, à l’entretien ou au stockage de missiles pouvant servir de vecteurs à de telles armes.
2. L’exportation des biens à double usage ne figurant pas sur la liste de l’annexe I est également soumise à autorisation si le pays acheteur ou de destination est soumis à un embargo sur les armes décidé dans une position commune ou une action commune adoptée par le Conseil de l’Union européenne, ou dans une décision de l’Organisation pour la sécurité et la coopération en Europe (OSCE) ou imposé par une résolution contraignante du Conseil de sécurité des Nations unies et si les autorités visées au paragraphe 1 ont informé l’exportateur que les biens en question sont ou peuvent être destinés, en tout ou partie, à une utilisation finale militaire. Aux fins du présent paragraphe, on entend par «utilisation finale militaire»:
a)
l’incorporation dans des produits militaires figurant sur la liste des matériels de guerre des États membres;
b)
l’utilisation d’équipements de production, d’essai ou d’analyse et de composants à cet effet, en vue de la mise au point, de la production ou de l’entretien de produits militaires figurant sur la liste précitée;
c)
l’utilisation en usine de tout produit non fini en vue de la production de produits militaires figurant sur la liste précitée.
3. L’exportation des biens à double usage ne figurant pas sur la liste de l’annexe I est également soumise à autorisation si les autorités visées au paragraphe 1 ont informé l’exportateur que les biens en question sont ou peuvent être destinés, en tout ou partie, à être utilisés comme pièces ou composants de produits militaires figurant sur la liste nationale des matériels de guerre qui ont été exportés du territoire de l’État membre en question sans l’autorisation prévue par la législation nationale de cet État membre, ou en violation d’une telle autorisation.
4. Si un exportateur a connaissance de ce que des biens à double usage ne figurant pas sur la liste de l’annexe I et qu’il entend exporter sont destinés, en tout ou partie, à l’un des usages visés aux paragraphes 1, 2 et 3, il est tenu d’en informer les autorités visées au paragraphe 1, qui décideront de l’opportunité de soumettre l’exportation concernée à autorisation.
5. Les États membres peuvent adopter ou maintenir des législations nationales soumettant à autorisation l’exportation de biens à double usage ne figurant pas sur la liste de l’annexe I lorsque l’exportateur a des motifs de soupçonner que ces produits sont ou peuvent être destinés, en tout ou partie, à l’un des usages visés au paragraphe 1.
6. Un État membre qui, en application des paragraphes 1 à 5, soumet à autorisation l’exportation d’un bien à double usage ne figurant pas sur la liste de l’annexe I en informe, le cas échéant, les autres États membres et la Commission. Les autres États membres tiennent dûment compte de cette information et la communiquent à leurs administrations douanières et autres autorités nationales compétentes.
7. Les dispositions de l’article 13, paragraphes 1, 2 et 5 à 7, s’appliquent pour ce qui est des biens à double usage non énumérés à l’annexe I.
8. Le présent règlement est sans préjudice du droit des États membres de prendre des mesures nationales au titre de l’article 11 du règlement (CEE) no 2603/69.
Article 5
1. Les services de courtage de biens à double usage figurant sur la liste de l’annexe I sont soumis à autorisation si les autorités compétentes de l’État membre où le courtier réside ou est établi ont informé celui-ci que les biens en question sont ou peuvent être destinés, en tout ou partie, à l’un des usages visés à l’article 4, paragraphe 1. Si un courtier a connaissance de ce que les biens à double usage figurant sur la liste de l’annexe I pour lesquels il propose des services de courtage sont destinés, en tout ou partie, à l’un des usages visés à l’article 4, paragraphe 1, il est tenu d’en informer les autorités compétentes, qui décideront de l’opportunité de soumettre les services de courtage concernés à autorisation.
2. Un État membre peut étendre l’application des dispositions du paragraphe 1 aux biens à double usage ne figurant pas sur la liste de l’annexe I pour les usages visés à l’article 4, paragraphe 1, et aux biens à double usage destinés à des utilisations finales militaires et à des destinations visées à l’article 4, paragraphe 2.
3. Les États membres peuvent adopter ou maintenir des législations nationales soumettant à autorisation le courtage de biens à double usage si le courtier a des motifs de soupçonner que ces biens sont ou peuvent être destinés à l’un des usages visés à l’article 4, paragraphe 1.
4. Les dispositions de l’article 8, paragraphes 2, 3 et 4, s’appliquent aux mesures nationales visées aux paragraphes 2 et 3 du présent article.
Article 6
1. Le transit des biens à double usage non communautaires figurant sur la liste de l’annexe I peut être interdit par les autorités compétentes de l’État membre où le transit a lieu si les biens sont ou peuvent être destinés, en tout ou partie, aux usages visés à l’article 4, paragraphe 1. Lorsqu’ils décident d’une telle interdiction, les États membres prennent en considération les obligations et engagements qu’ils ont acceptés en tant que parties à des traités internationaux ou en tant que membres de régimes internationaux de non-prolifération.
2. Avant de décider d’interdire ou non un transit, un État membre peut prévoir que ses autorités compétentes ont la faculté, dans des cas individuels, de soumettre à autorisation le transit de biens à double usage figurant sur la liste de l’annexe I si les biens sont ou peuvent être destinés, en tout ou partie, aux usages visés à l’article 4, paragraphe 1.
3. Un État membre peut étendre l’application des dispositions du paragraphe 1 aux biens à double usage ne figurant pas sur la liste de l’annexe I pour les usages visés à l’article 4, paragraphe 1, et aux biens à double usage destinés à des utilisations finales militaires et à des destinations visées à l’article 4, paragraphe 2.
4. Les dispositions de l’article 8, paragraphes 2, 3 et 4, s’appliquent aux mesures nationales visées aux paragraphes 2 et 3 du présent article.
Article 7
Le présent règlement ne s’applique pas à la fourniture de services ou à la transmission de technologies si cette fourniture ou transmission implique un mouvement transfrontalier de personnes.
Article 8
1. Un État membre peut interdire ou soumettre à autorisation l’exportation des biens à double usage ne figurant pas sur la liste de l’annexe I pour des raisons liées à la sécurité publique ou à la sauvegarde des droits de l’homme.
2. Les États membres notifient à la Commission les mesures prises conformément au paragraphe 1 immédiatement après leur adoption et en précisent les raisons.
3. Les États membres notifient également immédiatement à la Commission toute modification apportée aux mesures prises conformément au paragraphe 1.
4. La Commission publie les mesures notifiées conformément aux paragraphes 2 et 3 au Journal officiel de l’Union européenne, série C.
CHAPITRE III
AUTORISATION D’EXPORTATION ET AUTORISATION DE SERVICES DE COURTAGE
Article 9
1. Le présent règlement établit, pour certaines exportations, une autorisation générale communautaire d’exportation qui figure à l’annexe II.
2. Pour toutes les autres exportations soumises à autorisation en vertu du présent règlement, l’autorisation est octroyée par les autorités compétentes de l’État membre où l’exportateur est établi. Sous réserve de la restriction prévue au paragraphe 4, cette autorisation peut être individuelle, globale ou générale.
L’ensemble des autorisations sont valables dans toute la Communauté.
Les exportateurs fournissent aux autorités compétentes toutes les informations pertinentes requises pour leurs demandes d’autorisation individuelles et globales d’exportation, de façon à communiquer aux autorités compétentes nationales des informations exhaustives, en particulier sur l’utilisateur final, le pays de destination et les utilisations finales du bien exporté. L’autorisation peut, le cas échéant, être soumise à une déclaration d’utilisation finale.
3. Les États membres traitent les demandes d’autorisations individuelles ou globales dans un délai qui doit être déterminé par la législation ou la pratique nationale.
4. Les autorisations générales nationales d’exportation:
a)
ne s’appliquent pas aux biens énumérés dans la partie 2 de l’annexe II;
b)
sont définies par la législation ou la pratique nationale. Elles peuvent être utilisées par tous les exportateurs qui sont établis ou résident dans l’État membre délivrant ces autorisations, pour autant qu’ils satisfassent aux exigences fixées dans le présent règlement et dans la législation nationale complémentaire. Elles sont délivrées conformément aux indications figurant à l’annexe III c. Elles sont délivrées conformément à la législation ou la pratique nationales.
Les États membres notifient immédiatement à la Commission toute autorisation générale nationale d’exportation délivrée ou modifiée. La Commission publie ces notifications au Journal officiel de l’Union européenne, série C;
c)
ne peuvent être utilisées si l’exportateur a été informé par ses autorités que les biens en question sont ou peuvent être destinés, en tout ou partie, à l’un des usages visés à l’article 4, paragraphes 1 et 3, ou à l’article 4, paragraphe 2, dans un pays soumis à un embargo sur les armes décidé dans une position commune ou une action commune adoptée par le Conseil, ou dans une décision de l’OSCE ou imposé par une résolution contraignante du Conseil de sécurité des Nations unies, ou si l’exportateur a connaissance du fait que les biens en question sont destinés aux usages précités.
5. Les États membres maintiennent ou introduisent dans leur législation nationale respective la possibilité d’octroyer une autorisation globale d’exportation.
6. Les États membres communiquent à la Commission la liste des autorités compétentes pour:
a)
octroyer les autorisations d’exportation de biens à double usage;
b)
décider d’interdire le transit de biens à double usage non communautaires au titre du présent règlement.
La Commission publie la liste de ces autorités au Journal officiel de l’Union européenne, série C.
Article 10
1. Les autorisations de services de courtage au titre du présent règlement sont octroyées par les autorités compétentes de l’État membre où le courtier réside ou est établi. Ces autorisations sont octroyées pour une quantité fixe de biens donnés circulant entre deux ou plusieurs pays tiers. La localisation des biens dans le pays tiers d’origine, l’utilisateur final et sa localisation exacte doivent être clairement précisés. Les autorisations sont valables dans toute la Communauté.
2. Les courtiers fournissent aux autorités compétentes toutes les informations pertinentes requises pour leur demande d’autorisation de services de courtage au titre du présent règlement, notamment des détails sur la localisation des biens à double usage dans le pays tiers d’origine, une description claire des biens, la quantité concernée, les tiers concernés par l’opération, le pays tiers de destination, l’utilisateur final dans ce pays et sa localisation exacte.
3. Les États membres traitent les demandes d’autorisations de services de courtage dans un délai qui doit être déterminé par la législation ou la pratique nationale.
4. Les États membres communiquent à la Commission la liste des autorités compétentes pour accorder des autorisations de services de courtage au titre du présent règlement. La Commission publie la liste de ces autorités au Journal officiel de l’Union européenne, série C.
Article 11
1. Si les biens à double usage pour lesquels a été demandée une autorisation individuelle d’exportation vers une destination non mentionnée à l’annexe II, ou vers toute destination dans le cas des biens à double usage figurant sur la liste de l’annexe IV, sont ou seront situés dans un ou plusieurs États membres autres que celui dans lequel la demande a été introduite, ces précisions sont indiquées dans la demande. Les autorités compétentes de l’État membre auprès desquelles la demande d’autorisation a été introduite consultent immédiatement les autorités compétentes de l’État membre ou des États membres en question et leur fournissent toutes les informations utiles. Le ou les États membres consultés font connaître, dans un délai de dix jours ouvrables, leurs objections éventuelles à l’octroi d’une telle autorisation, qui sont contraignantes pour l’État membre où la demande a été introduite.
Si aucune objection n’est reçue dans un délai de dix jours ouvrables, l’État membre ou les États membres consultés sont réputés n’avoir pas d’objection.
Dans des cas exceptionnels, tout État membre consulté peut demander la prorogation du délai de dix jours. Cette prorogation ne peut toutefois pas excéder trente jours ouvrables.
2. Si une exportation risque de porter atteinte aux intérêts essentiels de sécurité d’un État membre, celui-ci peut demander à un autre État membre de ne pas octroyer d’autorisation d’exportation ou, si cette autorisation a été octroyée, demander son annulation, sa suspension, sa modification ou sa révocation. L’État membre qui reçoit une telle demande engage immédiatement avec l’État membre requérant une consultation ne présentant pas de caractère contraignant, qui doit être achevée dans un délai de dix jours ouvrables. Si l’État membre qui reçoit une telle demande décide d’octroyer l’autorisation, sa décision est notifiée à la Commission et aux autres États membres au moyen du système électronique visé à l’article 13, paragraphe 6.
Article 12
1. Pour décider de l’octroi d’une autorisation d’exportation individuelle ou globale ou de l’octroi d’une autorisation de services de courtage au titre du présent règlement, les États membres prennent en considération tous les éléments pertinents, et notamment:
a)
les obligations et engagements que chaque État membre a acceptés en tant que membre des régimes internationaux de non-prolifération et de contrôle des exportations ou du fait de la ratification des traités internationaux en la matière;
b)
leurs obligations découlant des sanctions imposées par une position commune ou une action commune adoptée par le Conseil ou par une décision de l’OSCE ou par une résolution contraignante du Conseil de sécurité des Nations unies;
c)
des considérations de politique étrangère et de sécurité nationale, y compris celles qui s’inscrivent dans le cadre de la position commune 2008/944/PESC du Conseil du 8 décembre 2008 définissant des règles communes régissant le contrôle des exportations de technologie et d’équipements militaires (5);
d)
des considérations relatives à l’utilisation finale prévue et au risque de détournement.
2. Outre les critères visés au paragraphe 1, les États membres qui évaluent une demande d’autorisation globale d’exportation prennent en considération la mise en œuvre par l’exportateur de moyens proportionnés et appropriés ainsi que de procédures permettant d’assurer la conformité avec les dispositions et les objectifs du présent règlement et avec les conditions de l’autorisation.
Article 13
1. Les autorités compétentes des États membres, agissant conformément au présent règlement, peuvent refuser d’octroyer une autorisation d’exportation et peuvent annuler, suspendre, modifier ou révoquer une autorisation d’exportation qu’elles ont déjà octroyée. Au cas où les autorités compétentes refusent, annulent, suspendent, limitent substantiellement ou révoquent l’autorisation d’exportation ou si elles ont déterminé que l’exportation envisagée ne doit pas être autorisée, elles notifient leur décision aux autorités compétentes des autres États membres et à la Commission et elles partagent toutes informations utiles avec elles. Au cas où les autorités compétentes d’un État membre ont suspendu une autorisation d’exportation, l’évaluation finale est communiquée aux États membres et à la Commission à l’issue de la période de suspension.
2. Les autorités compétentes des États membres réexaminent les refus d’autorisation notifiés en vertu du paragraphe 1 dans un délai de trois ans à compter de la notification et les révoquent, les modifient ou les renouvellent. Les autorités compétentes des États membres notifient les résultats du réexamen aux autorités compétentes des autres États membres et à la Commission dans les meilleurs délais. Les refus qui ne sont pas révoqués restent en vigueur.
3. Les autorités compétentes des États membres notifient sans tarder aux États membres et à la Commission leurs décisions d’interdire un transit de biens à double usage figurant sur la liste de l’annexe I prises en vertu de l’article 6. Ces notifications contiennent toutes les informations pertinentes, y compris la classification du bien, ses paramètres techniques, le pays de destination et l’utilisateur final.
4. Les dispositions des paragraphes 1 et 2 s’appliquent aux autorisations de services de courtage.
5. Avant que les autorités compétentes d’un État membre, agissant conformément au présent règlement, n’octroient une autorisation d’exportation ou de services de courtage ou ne prennent une décision concernant un transit, elles examinent tous les refus en vigueur ou toutes les décisions d’interdire un transit de biens à double usage figurant sur la liste de l’annexe I prises en vertu du présent règlement afin d’établir si une autorisation ou un transit a été refusé par les autorités compétentes d’un autre État membre pour une transaction sensiblement analogue (c’est-à-dire un bien présentant des paramètres ou des caractéristiques techniques sensiblement analogues pour le même utilisateur final ou destinataire). Elles consultent au préalable les autorités compétentes de l’État membre ou des États membres qui ont rejeté la demande ou pris la décision d’interdire le transit conformément aux dispositions des paragraphes 1 et 3. Si après ces consultations, les autorités compétentes de l’État membre cité en premier lieu décident d’octroyer l’autorisation ou d’autoriser le transit, elles en informent les autorités compétentes des autres États membres et la Commission en apportant toutes les informations pertinentes à l’appui de leur décision.
6. Toutes les notifications requises en vertu du présent article sont effectuées par des moyens électroniques sécurisés, y compris un système sécurisé susceptible d’être mis en place conformément à l’article 19, paragraphe 4.
7. Toutes les informations partagées en application des dispositions du présent article sont conformes aux dispositions de l’article 19, paragraphes 3, 4 et 6, concernant la confidentialité desdites informations.
Article 14
1. Toutes les autorisations individuelles et globales d’exportation et les autorisations de services de courtage sont établies par écrit ou en format électronique sur des formulaires contenant au moins l’ensemble des éléments et dans l’ordre fixé dans les modèles figurant aux annexes III a et III b.
2. À la demande des exportateurs, les autorisations globales d’exportation comportant des limitations quantitatives sont fractionnées.
CHAPITRE IV
MISE À JOUR DE LA LISTE DES BIENS À DOUBLE USAGE
Article 15
1. La liste des biens à double usage figurant à l’annexe I est mise à jour dans le respect des obligations et engagements pertinents, et de toute modification de ces derniers, que les États membres ont acceptés en tant que membres des régimes internationaux de non-prolifération et de contrôle des exportations, ou du fait de la ratification des traités internationaux en la matière.
2. L’annexe IV, qui reprend en partie l’annexe I, est mise à jour compte tenu de l’article 30 du traité instituant la Communauté européenne, c’est-à-dire des intérêts des États membres en matière d’ordre public et de sécurité publique.
CHAPITRE V
PROCÉDURES DOUANIÈRES
Article 16
1. Lorsqu’il accomplit les formalités pour l’exportation de biens à double usage auprès du bureau de douane compétent pour traiter la déclaration d’exportation, l’exportateur apporte la preuve que toute autorisation d’exportation nécessaire a été obtenue.
2. La traduction des documents produits comme preuve vers une langue officielle de l’État membre où la déclaration d’exportation est présentée peut être demandée à l’exportateur.
3. Sans préjudice des compétences qui lui seraient conférées au titre et en application du code des douanes communautaire, un État membre peut également, pour une période ne dépassant pas les périodes visées au paragraphe 4, suspendre la procédure d’exportation à partir de son territoire ou, au besoin, empêcher d’une autre manière les biens à double usage figurant sur la liste de l’annexe I et couverts par une autorisation d’exportation en bonne et due forme de quitter la Communauté à partir de son territoire lorsqu’il a des raisons de soupçonner:
a)
que des informations pertinentes n’ont pas été prises en considération lors de l’octroi de l’autorisation; ou
b)
que les circonstances ont considérablement changé depuis l’octroi de l’autorisation.
4. Dans le cas visé au paragraphe 3, les autorités compétentes de l’État membre ayant octroyé l’autorisation d’exportation sont immédiatement consultées pour qu’elles puissent prendre des mesures conformément à l’article 13, paragraphe 1. Si ces autorités compétentes décident de maintenir l’autorisation, elles répondent dans un délai de dix jours ouvrables, qui, à leur demande, peut être porté à trente jours ouvrables dans des circonstances exceptionnelles. À la réception de cette réponse ou si aucune réponse n’est reçue dans un délai, respectivement, de dix ou de trente jours ouvrables, les biens à double usage sont immédiatement libérés. L’État membre qui a accordé l’autorisation en informe les autres États membres ainsi que la Commission.
Article 17
1. Les États membres peuvent prévoir que les formalités douanières d’exportation des biens à double usage ne peuvent être accomplies qu’auprès de bureaux de douane habilités à cet effet.
2. Lorsqu’ils ont recours à la possibilité prévue au paragraphe 1, les États membres communiquent à la Commission les bureaux de douane dûment habilités. La Commission publie cette information au Journal officiel de l’Union européenne, série C.
Article 18
Les dispositions de l’article 843 et des articles 912 bis à 912 octies du règlement (CEE) no 2454/93 s’appliquent aux restrictions relatives à l’exportation, la réexportation et la sortie du territoire douanier des biens à double usage dont l’exportation est soumise à l’autorisation en vertu du présent règlement.
CHAPITRE VI
COOPÉRATION ADMINISTRATIVE
Article 19
1. Les États membres, en coopération avec la Commission, prennent toutes les dispositions utiles pour établir une coopération directe et un échange d’informations entre les autorités compétentes, en particulier pour écarter le risque que des disparités éventuelles dans l’application des contrôles à l’exportation de biens à double usage ne provoquent un détournement de trafic pouvant créer des difficultés à un ou plusieurs États membres.
2. Les États membres prennent toutes les dispositions utiles pour établir une coopération directe et un échange d’informations entre les autorités compétentes afin de renforcer l’efficacité du régime communautaire de contrôle des exportations. Ces informations peuvent porter sur les éléments suivants:
a)
renseignements concernant les exportateurs déchus, à la suite de sanctions nationales, du droit d’utiliser des autorisations générales nationales d’exportation ou des autorisations générales communautaires d’exportation;
b)
données sur les utilisateurs finals sensibles, les acteurs impliqués dans des activités d’acquisition suspectes et, s’ils sont disponibles, les itinéraires.
3. Le règlement (CE) no 515/97 du Conseil du 13 mars 1997 relatif à l’assistance mutuelle entre les autorités administratives des États membres et à la collaboration entre celles-ci et la Commission en vue d’assurer la bonne application des réglementations douanière et agricole (6), et notamment les dispositions relatives à la confidentialité des informations, sont applicables mutatis mutandis, sans préjudice de l’article 23 du présent règlement.
4. Un système sécurisé et crypté d’échange des données entre États membres et, le cas échéant, avec la Commission peut être mis en place par la Commission, en consultation avec le groupe de coordination «double usage» institué en vertu de l’article 23.
5. Il incombe aux États membres où les exportateurs et les courtiers résident ou sont établis de leur fournir des orientations. La Commission et le Conseil peuvent également formuler des orientations et/ou des recommandations concernant les bonnes pratiques pour les questions relevant du présent règlement.
6. Les données personnelles sont traitées conformément aux règles énoncées dans la directive 95/46/CE du Parlement européen et du Conseil du 24 octobre 1995 relative à la protection des personnes physiques à l’égard du traitement des données à caractère personnel et à la libre circulation de ces données (7) et dans le règlement (CE) no 45/2001 du Parlement européen et du Conseil du 18 décembre 2000 relatif à la protection des personnes physiques à l’égard du traitement des données à caractère personnel par les institutions et organes communautaires et à la libre circulation de ces données (8).
CHAPITRE VII
MESURES DE CONTRÔLE
Article 20
1. Les exportateurs de biens à double usage conservent des registres ou relevés détaillés de leurs exportations, selon la législation ou la pratique en vigueur dans l’État membre concerné. Ces registres ou relevés contiennent en particulier les documents commerciaux tels que les factures, les manifestes, les documents de transport ou autres documents d’expédition comportant les informations suffisantes pour identifier:
a)
la description des biens à double usage;
b)
la quantité des biens à double usage;
c)
les nom et adresse de l’exportateur et du destinataire;
d)
l’utilisation finale et l’utilisateur final des biens à double usage, s’ils sont connus.
2. Conformément à la législation ou à la pratique en vigueur dans l’État membre concerné, les courtiers conservent des registres ou relevés des services de courtage relevant de l’article 5 de façon à pouvoir prouver, sur demande, la description des biens à double usage qui ont fait l’objet de services de courtage, ainsi que la période au cours de laquelle les biens ont fait l’objet desdits services, la destination et les pays concernés par ces services de courtage.
3. Les registres ou relevés et les documents visés aux paragraphes 1 et 2 sont conservés pendant une période d’au moins trois ans à partir de la fin de l’année civile au cours de laquelle l’exportation a eu lieu ou les services de courtage ont été assurés. Ils doivent être présentés, sur demande, aux autorités compétentes de l’État membre où l’exportateur est établi ou de celui où le courtier est établi ou réside.
Article 21
En vue d’assurer la bonne application du présent règlement, chaque État membre adopte les mesures nécessaires permettant à ses autorités compétentes:
a)
de recueillir des informations sur toute commande ou opération portant sur des biens à double usage;
b)
d’établir que les mesures de contrôle des exportations sont correctement appliquées, ce qui peut inclure le droit d’accès aux locaux professionnels des personnes ayant un intérêt dans une opération d’exportation ou des courtiers qui assurent des services de courtage dans les circonstances visées à l’article 5.
CHAPITRE VIII
AUTRES DISPOSITIONS
Article 22
1. Une autorisation est exigée pour les transferts intracommunautaires de biens à double usage figurant sur la liste de l’annexe IV. Les biens énumérés dans la partie 2 de l’annexe IV ne sont pas couverts par une autorisation générale.
2. Un État membre peut décider qu’une autorisation est requise pour le transfert d’autres biens à double usage depuis son territoire vers un autre État membre dans les cas où, au moment du transfert:
-
l’opérateur sait que la destination finale des biens en question est située à l’extérieur de la Communauté,
-
l’exportation de ces biens vers cette destination finale est soumise à une obligation d’autorisation dans l’État membre depuis lequel les biens sont destinés à être transférés en application des articles 3, 4 ou 8 et une telle exportation réalisée directement depuis son territoire n’est pas autorisée par une autorisation générale ou globale,
-
aucune transformation ou ouvraison telles que définies à l’article 24 du code des douanes communautaire ne doit être réalisée sur les biens dans l’État membre vers lequel ils sont destinés à être transférés.
3. La demande d’autorisation de transfert doit être faite dans l’État membre depuis lequel les biens à double usage sont destinés à être transférés.
4. Dans les cas où l’exportation ultérieure de biens à double usage a déjà été acceptée, dans le cadre des procédures de consultation prévues à l’article 11, par l’État membre depuis lequel les biens sont destinés à être transférés, l’autorisation de transfert est immédiatement délivrée à l’opérateur, à moins que les circonstances n’aient considérablement changé.
5. Un État membre qui adopte une législation prévoyant de telles prescriptions informe la Commission et les autres États membres des mesures qu’il a prises. La Commission publie ces informations au Journal officiel de l’Union européenne, série C.
6. Les mesures prises en application des paragraphes 1 et 2 n’impliquent pas la réalisation de contrôles aux frontières intérieures de la Communauté mais uniquement des contrôles effectués dans le cadre des procédures normales de contrôle appliquées de manière non discriminatoire sur l’ensemble du territoire de la Communauté.
7. L’application des mesures prises au titre des paragraphes 1 et 2 ne doit en aucun cas avoir pour résultat que les transferts d’un État membre à l’autre soient soumis à des conditions plus restrictives que celles imposées pour les exportations des mêmes biens vers des pays tiers.
8. Les documents et relevés concernant les transferts intracommunautaires de biens à double usage figurant sur la liste de l’annexe I sont conservés pendant une période d’au moins trois ans à partir de la fin de l’année civile au cours de laquelle le transfert a eu lieu et sont présentés, sur demande, aux autorités compétentes de l’État membre depuis lequel les biens ont été transférés.
9. Un État membre peut, par sa législation nationale, exiger que, pour tout transfert intracommunautaire au départ de cet État membre de biens visés à l’annexe I, catégorie 5, partie 2, et ne figurant pas sur la liste de l’annexe IV, des informations complémentaires concernant ces biens soient fournies à ses autorités compétentes.
10. Les documents commerciaux pertinents relatifs au transfert intracommunautaire de biens à double usage figurant sur la liste de l’annexe I indiquent clairement que ces biens sont soumis à des contrôles s’ils sont exportés de la Communauté. Au nombre de ces documents commerciaux pertinents figurent, notamment, les contrats de vente, confirmations de commandes, factures ou bordereaux d’expédition.
Article 23
1. Il est institué un groupe de coordination «double usage» présidé par un représentant de la Commission. Chaque État membre y désigne un représentant.
Le groupe de coordination examine toute question concernant l’application du présent règlement susceptible d’être soulevée par la présidence ou par le représentant d’un État membre.
2. La présidence du groupe de coordination «double usage» ou le groupe de coordination consulte, chaque fois qu’elle/il l’estime nécessaire, les exportateurs, les courtiers et autres parties prenantes concernés par le présent règlement.
Article 24
Chaque État membre prend toute mesure appropriée pour assurer la mise en œuvre de toutes les dispositions du présent règlement. Il détermine notamment le régime des sanctions applicables aux violations des dispositions du présent règlement ou de celles adoptées pour son application. Les sanctions ainsi prévues doivent être efficaces, proportionnées et dissuasives.
Article 25
Chaque État membre informe la Commission des dispositions législatives, réglementaires et administratives qu’il prend en application du présent règlement, notamment des mesures visées à l’article 24. La Commission communique ces informations aux autres États membres.
Tous les trois ans, elle examine la mise en œuvre du présent règlement et soumet au Parlement européen et au Conseil un rapport concernant son application, pouvant comporter des propositions en vue de sa modification. Les États membres communiquent à la Commission toutes les informations nécessaires à l’établissement du rapport.
Article 26
Le présent règlement n’affecte pas:
-
l’application de l’article 296 du traité instituant la Communauté européenne,
-
l’application du traité instituant la Communauté européenne de l’énergie atomique.
Article 27
Le règlement (CE) no 1334/2000 est abrogé avec effet au 27 août 2009.
Toutefois, les dispositions pertinentes du règlement (CE) no 1334/2000 restent applicables pour les demandes d’autorisation d’exportation introduites avant le 27 août 2009.
Les références faites au règlement abrogé s’entendent comme faites au présent règlement et sont à lire selon le tableau de correspondance figurant à l’annexe VI
Article 28
Le présent règlement entre en vigueur quatre-vingt-dix jours après la date de sa publication au Journal officiel de l’Union européenne.
Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre.
Fait à Bruxelles, le 5 mai 2009.