32001L0102
L 006/45
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 2001/102/ЕО НА СЪВЕТА
от 27 ноември 2001 година
за изменение на Директива 1999/29/ЕО относно нежеланите вещества и продукти при храненето на животни
(текст от значение за ЕИП)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност,
като взе предвид Директива 1999/29/ЕО от 22 април 1999 г. относно нежеланите вещества и продукти при храненето на животни (1), и по-специално член 10, буква а) от нея,
като взе предвид предложението на Комисията,
като има предвид, че:
(1)
Директива 1999/29/ЕО предвижда, че фуражни суровини могат да бъдат пускани в обращение в Общността, само ако са с добро и коректно търговско качество.
(2)
Терминът „диоксини“ покрива група от 75 полихлорирани дибензо-р-диоксини (ПХДД) и 135 сродни на полихлориниран дибензофуран (ПХДФ), от които 17 имат токсикологично значение. Най-токсичният сродник е 2,3,7,8-тетрахлордибензо-р-диоксин (ТХДД), класифициран от Международен изследователски център на рака и други авторитетни международни организации, като известен с канцерогенното си въздействие върху човека. Научният комитет по храните (НКХ), по примера на Световната здравна организация (СЗО), заключи, че карцерогенният ефект на диоксините не се проявява при нива, по-ниски от определен праг. Другите вредни ефекти, като ендометриозис, нервноповеденчески и имуноподтискащи ефекти, се проявяват при много по-ниски нива и те следва да се отчитат при определянето на приемлива доза.
(3)
Полихлорираните бифенили (ПХБ) са група от 209 различни сродни съединения, които могат да бъдат разделени на две групи, в зависимост от техните токсикологични качества: 12 сродни съединения проявяват токсикологични качества, подобни на тези на диоксинните и следователно често са определяни като „ПХБ тип диоксин“. Другите ПХБ не проявяват тази токсичност, подобна на диоксина, а имат различен токсикологичен профил.
(4)
Всяко сродно съединение на диоксините или на ПХБ от тип диоксин, има различна степен на токсичност. За да се прецени токсичността на тези различни сродни съединения се въвежда понятието за коефициент на токсична еквивалентност (КТЕ), за да се улесни оценката на риска и регулаторния контрол. Това означава, че аналитичните резултати, свързани с всичките 17 индивидуални сродни на диоксина съединения и на 12 сродни съединения на ПХБ от тип диоксин, се изразяват, чрез една количествена единица: „ТХДД концентрация на токсични еквивалентности (КТЕ)“.
(5)
Диоксините и ПХБ са изключително устойчиви на химическо и биологично разграждане и следователно остават в околната среда и се натрупват в хранителните вериги за животни и хора.
(6)
Разпространението на диоксини, ПХБ и ПХБ от тип диоксин в околната среда, причинява фоново замърсяване, което влияе на всички сухоземни растения, които се пасат от животните директно или се използват, като фуражни суровини, а също и във водната хранителна верига. Същото се отнася до почвата, която може да зарази фуражните суровини или да бъде директно погълната от животните. Освен фоновото замърсяване, директно случайно замърсяване на фуражните суровини може да стане поради локализирано изпускане на диоксини от промишлени дейности, замърсяване на фуражни суровини при тяхното производство, преработка и транспортиране, и незаконни практики или грешки в управлението по време на производството на храни за животни.
(7)
Повече от 90 % от излагането на човека на диоксини става чрез хранителните продукти. Хранителните продукти от животински произход обикновено допринасят за около 80 % от общото излагане. Заплахата за животните от диоксини произлиза основно от храните за животни. Следователно храните за животни, и в някои случаи почвата, са от значение като потенциални източници на диоксини.
(8)
НКХ прие становище по отношение на оценка на риска от диоксини и ПХБ от тип диоксин в храните на 30 май 2001 г. Това е актуализация, базирана на новата научна информация, която е в наличност след приемането на становището на НКХ по този въпрос на 22 ноември 2000 г. НКХ е определил пределно допустимата седмична доза (ПДСД) за диоксини и ПХБ от тип диоксин на 14 pg СЗО-ТЕК/kg телесно тегло. Оценките на излагането показват, че значителна част от населението на Общността има хранителна доза, надвишаваща пределно допустимата доза.
(9)
Намаляването на излагането на хора на диоксини, чрез консумиране на храна, следователно е важно и необходимо, за да се гарантира защитата на потребителите. Тъй като замърсяването на храната е пряко свързано със замърсяването на храната на животните, трябва да бъде приет интегриран подход за намаляване на инцидентите с диоксин по време на цялата хранителна верига за хора, т.е. от фуражни суровини през животните, използвани за храна, до хората. Следователно въвеждането на мерки относно фуражните суровини и храните за животни представлява ключов етап към намаляване на поеманата от хора доза диоксин.
(10)
Научният комитет по храненето на животните (НКХЖ) е бил помолен да даде съвет по отношение на източниците на замърсяване на храните на животни с диоксини и ПХБ, включително ПХБ от тип диоксин, излагането на животни, от които се произвежда храна, на диоксини и ПХБ, пренасянето на тези компоненти в хранителните продукти от животински произход, и всякакво влияние на наличните в храните за животни диоксини и ПХБ върху здравето на животните. НКХЖ прие становище на 6 ноември 2000 г. Той идентифицира рибното брашно и рибното олио като най-силно замърсената фуражна суровина, като продуктите от европейски произход са по-силно замърсени. Животинската мазнина е била идентифицирана като следващия много сериозно замърсен материал. Всички други фуражни суровини от животински и растителен произход са имали сравнително ниски нива на замърсяване с диоксини. Грубите фуражи показват различни степени на замърсяване с диоксини, в зависимост от географското разположение, степента на замърсяване с пръст и излагането на източници на атмосферно замърсяване.
(11)
Следва да се предприемат мерки за намаляване наличието и замърсяването с диоксини на околната среда, за да се ограничат последиците от замърсяването на околната среда върху замърсяването на фуражните суровини. ПКХЖ препоръча, inter alia, да се наблегне на намаляване последиците от най-замърсените фуражни суровини върху цялостното замърсяване по хранителен път.
(12)
Максимално допустимите нива на диоксини и ПХБ от тип диоксин, следва да бъдат подходящ инструмент за предпазване от неприемливо високо излагане на животни и за предпазване разпространението на храни за животни с неприемлива висока граница на замърсяване, т.е. в случаи на инцидентно замърсяване и излагане. Освен това, установяването на максимално допустими нива е задължително за прилагането на регулираща контролна система и за гарантиране на единното ѝ прилагане.
(13)
Мерки, базирани единствено на установяването на максимални нива за диоксини и ПХБ от тип диоксин в храните за животни, не биха били достатъчно ефективни за намаляване на излагането на човека на диоксини, освен ако нивата са определени толкова ниско, че голяма част от доставките на фуражи да се декларират като негодни за консумация от животни. По принцип е прието, че за да се намали активно наличието на диоксини в храните за животни, максималните нива следва да бъдат придружени с мерки, стимулиращи активния подход, включително нива за действие и целеви нива за храните за животни в комбинация с мерките за ограничаване на емисиите. Целевите нива показват нивата, които трябва да бъдат достигнати, за да се намали в крайна сметка излагането на човека, на по-голяма част от населението, до ПДСД, посочени от ПКХ. Нивата за действие са инструмент за компетентните органи и оператори за идентифициране случаите, когато е подходящо да се идентифицира източникът на замърсяване и да се вземат мерки за неговото намаляване или елиминиране, не само в случай на неспазване на настоящата директива, но също когато са открити значителни нива диоксини над нормалните фонови съдържания. Това ще се отрази в постепенно намаляване на нивата на диоксини в храните за животни и целевите нива ще бъдат постепенно достигнати. Препоръка на Комисията по този въпрос беше адресирана до държавите-членки.
(14)
Въпреки че от токсикологична гледна точка, всяка граница следва да се отнася до диоксини, фурани и ПХБ от тип диоксин, в момента максимални нива са определени само за диоксини и фурани и не са определени за ПХБ от тип диоксин, като се има предвид ограничените налични данни за последните. Въпреки това, наблюдението ще продължи, по-специално върху наличието на ПХБ от тип диоксин, с оглед включването на тези вещества в максималните нива.
(15)
Съдържанието на диоксин в храните за животни следва да се разглежда с оглед на текущите нива на фона на замърсяване, които се различават при различните суровини за храни за животни. Максималната граница, предвид фоновото замърсяване, следва да се фиксира на определена, но реално постижима, граница.
(16)
За да гарантира, че всички оператори в хранителните вериги за животни и хора продължават да полагат всички възможни усилия и да правят всичко необходимо, за да ограничат наличието на диоксини в храните за животни и хора, максималните приложими нива, следва да бъдат преразглеждани през определен период, с оглед определяне на по-ниски максимални нива. Общо намаление на излагането на човека на диоксини от поне 25 % следва да бъде постигнато до 2006 г.
(17)
Комбинирани фуражи и фуражни суровини от растителен произход обикновено не съдържат високи нива на диоксини. Тъй като фуражните суровини от растителен произход са определено основния компонент в хранителния режим на много видове животни, следва да се определи максимална граница също за тези суровини. Колкото по-чувствителен е методът за анализ, толкова по-скъп и по-продължителен е анализът за проверка за диоксини. Тъй като е важно да се анализират колкото е възможно повече проби, максималните предложени нива са по-високи от нормалния фон, като се има предвид, че те съставят горните пределни нива.
(18)
От изключителна важност е да се намалят, като цяло, нива на замърсители от диоксини в храните за животни. Следователно е абсолютно необходимо да се забрани смесването на фуражни суровини или храни за животни, отговарящи на максимално допустимите нива, с фуражни суровини или храни за животни, съдържанието на които надвишава максимално допустимите нива.
(19)
Директива 1999/29/ЕО следователно трябва да бъде изменена.
(20)
Постоянният комитет по храните за животни не предостави благоприятно становище. Комисията следователно не беше в състояние да приеме разпоредбите, които бяха предвидени, съгласно процедурата, посочена в член 13 от Директива 1999/29/ЕО,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Приложения I и II към Директива 1999/29/ЕО се изменят съгласно приложението към настоящата директива.
Член 2
1. Държавите-членки приемат и публикуват не по-късно от 1 юли 2002 г. законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива. Те незабавно информират Комисията за това.
Те прилагат тези разпоредби считано от 1 юли 2002 г.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текста на разпоредбите от националното си законодателство в областта, уредена от настоящата директива.
Член 3
1. Разпоредбите, посочени в член 1, се преразглеждат за първи път най-късно до 31 декември 2004 г., с оглед на новите данни за наличието на диоксини и ПХБ от типа диоксин, по-специално, с оглед на включването на ПХБ от типа диоксин в нивата, които трябва да се определят.
2. Разпоредбите, посочени в член 1, се преразглеждат отново, най-късно до 31 декември 2006 г., с цел значителното намаляване на максималните нива.
Член 4
Настоящата директива влиза в сила в деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейските общности.
Член 5
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 27 ноември 2001 година.
Directive 2001/102/CE du Conseil
du 27 novembre 2001
modifiant la directive 1999/29/CE concernant les substances et produits indésirables dans l'alimentation des animaux
(Texte présentant de l'intérêt pour l'EEE)
LE CONSEIL DE L'UNION EUROPÉENNE,
vu le traité instituant la Communauté européenne,
vu la directive 1999/29/CE du Conseil du 22 avril 1999 concernant les substances et produits indésirables dans l'alimentation des animaux(1), et notamment son article 10, point a),
vu la proposition de la Commission,
considérant ce qui suit:
(1) La directive 1999/29/CE dispose que les matières premières pour aliments des animaux ne peuvent être mises en circulation dans la Communauté que si elles sont de qualité saine, loyale et marchande.
(2) Le terme "dioxines" désigne un groupe de 75 congénères du groupe des dibenzo-p-dioxines polychlorées ("PCDD") et de 135 congénères du groupe des dibenzofurannes polychlorés ("PCDF"), dont 17 revêtent une importance toxicologique. Le congénère le plus toxique est la 2,3,7,8-tétrachlorodibenzo-p-dioxine ("TCDD"), que le Centre international de recherche sur le cancer et d'autres organisations internationales reconnues ont répertoriée comme ayant une action cancérigène sur l'homme. À l'instar de l'Organisation mondiale de la santé ("OMS"), le comité scientifique de l'alimentation humaine ("CSAH") a conclu que l'effet cancérigène des dioxines ne se produisait pas à des teneurs inférieures à un certain seuil. Les autres effets nocifs, tels que l'endométriose et les effets neurocomportementaux et immunosuppressifs, se produisent à des teneurs nettement inférieures et sont donc considérés comme utiles pour déterminer la dose tolérable.
(3) Les polychlorobiphényles ("PCB") constituent un groupe de 209 congénères différents qui peuvent être classés en deux catégories en fonction de leurs propriétés toxicologiques: 12 d'entre eux présentent des propriétés toxicologiques analogues à celles des dioxines et sont donc souvent qualifiés de "PCB de type dioxine". Les autres PCB, qui ne présentent pas cette toxicité de type dioxine, ont un profil toxicologique différent.
(4) Chaque congénère du groupe des dioxines ou de celui des PCB de type dioxine présente un niveau de toxicité différent. La notion de facteur d'équivalence toxique ("TEF") a été introduite pour pouvoir apprécier la toxicité de ces différents congénères et faciliter l'évaluation des risques et les contrôles réglementaires. Cela signifie que les résultats de l'analyse de l'ensemble des 17 congénères du groupe des dioxines et des 12 congénères du groupe des PCB de type dioxine sont exprimés en une seule unité quantifiable: la "concentration en équivalents toxiques de TCDD" (ou "TEQ").
(5) Les dioxines et les PCB sont extrêmement résistants à la dégradation chimique et biologique et subsistent donc dans l'environnement en s'accumulant dans les chaînes alimentaires animale et humaine.
(6) La diffusion des dioxines, des PCB et des PCB de type dioxine dans l'environnement tout entier provoque une contamination de fond touchant toutes les plantes terrestres broutées directement ou utilisées comme matières premières pour aliments des animaux ainsi que la chaîne alimentaire animale aquatique. Il en va de même pour la terre, qui peut contaminer les matières premières pour aliments des animaux ou être ingérée directement par les animaux. En plus de la contamination de fond, une pollution accidentelle directe des matières premières pour aliments des animaux peut résulter du rejet localisé de dioxines d'origine industrielle, de la contamination de matières premières pour aliments des animaux au cours de leur production, de leur traitement ou de leur transport et de pratiques illégales ou d'une mauvaise gestion au cours de la production d'aliments pour animaux.
(7) Plus de 90 % de l'exposition des êtres humains à la dioxine proviennent des produits alimentaires. Les produits alimentaires d'origine animale contribuent normalement à environ 80 % de l'exposition totale. La contamination des animaux par la dioxine provient principalement des aliments pour animaux. C'est pourquoi ces aliments, et parfois la terre, suscitent des inquiétudes en tant que sources potentielles de dioxines.
(8) Le 30 mai 2001, le CSAH a adopté un avis sur l'évaluation des risques des dioxines et des PCB de type dioxine dans l'alimentation. Il s'agit d'une mise à jour fondée sur de nouvelles informations scientifiques parvenues au CSAH depuis l'adoption de son avis sur le sujet le 22 novembre 2000. Le CSAH a fixé une dose hebdomadaire tolérable ("DHT") de 14 pg OMS-TEQ/kg de poids corporel pour les dioxines et les PCB de type dioxine. Les estimations d'exposition indiquent qu'une proportion considérable de la population de la Communauté absorbe par voie alimentaire une dose supérieure à la dose tolérable.
(9) Il est donc nécessaire et important pour la protection des consommateurs de réduire l'exposition des êtres humains aux dioxines par la consommation d'aliments. Étant donné que la contamination de l'alimentation humaine est directement liée à celle de l'alimentation animale, il convient d'adopter une approche intégrée pour réduire les effets de la dioxine tout au long de la chaîne alimentaire humaine, c'est-à-dire des matières premières pour aliments des animaux aux humains en passant par les animaux producteurs d'aliments. En conséquence, l'introduction de mesures concernant les matières premières pour aliments des animaux et les aliments pour animaux constitue une étape cruciale vers la réduction de la dose de dioxine absorbée par les êtres humains.
(10) Le comité scientifique européen de l'alimentation animale (CSAA) a été invité à fournir des conseils sur les sources de contamination des aliments pour animaux par les dioxines et les PCB, y compris les PCB de type dioxine, sur l'exposition des animaux producteurs d'aliments aux dioxines et aux PCB, sur le transfert de ces composés aux produits alimentaires d'origine animale, et sur toute conséquence sur la santé animale des dioxines et des PCB présents dans les aliments pour animaux. Le 6 novembre 2000, le CSAA a adopté un avis indiquant que la farine de poisson et l'huile de poisson étaient les matières premières pour aliments des animaux les plus contaminées et que les produits d'origine européenne étaient plus contaminés. Les matières grasses animales ont été considérées comme la matière première la plus contaminée après ces matières. Toutes les autres matières premières d'origine animale et végétale pour aliments des animaux présentaient des niveaux de contamination par la dioxine relativement bas. Les fourrages grossiers présentaient divers niveaux de contamination par la dioxine en fonction de la situation géographique, du degré de contamination par la terre et de l'exposition à des sources de pollution aérienne.
(11) Il convient de prendre des mesures pour réduire la présence et les rejets de dioxine dans l'environnement afin de limiter les conséquences de la pollution environnementale sur la contamination des matières premières pour aliments des animaux. Le CSAA a recommandé, notamment, que l'accent soit mis sur la réduction des conséquences de la contamination des matières premières pour aliments des animaux les plus contaminées sur la contamination globale par voie alimentaire.
(12) Les teneurs maximales en dioxines et en PCB de type dioxine devraient constituer un outil adéquat pour éviter une exposition inacceptablement élevée des animaux et la distribution d'aliments pour animaux présentant un niveau de contamination inacceptable, par exemple en cas de pollution ou d'exposition accidentelle. En outre, l'établissement de teneurs maximales est indispensable pour la mise en oeuvre d'un système de contrôle réglementaire et pour en assurer une application uniforme.
(13) L'établissement de teneurs maximales en dioxines et en PCB de type dioxine dans les aliments pour animaux ne serait pas suffisamment efficace en soi pour réduire l'exposition des êtres humains aux dioxines, à moins que ces teneurs ne soient fixées à des valeurs si basses qu'une grande partie de l'approvisionnement en aliments pour animaux devrait être déclarée impropre à la consommation animale. Il est généralement admis que, pour réduire activement la présence de dioxines dans les aliments pour animaux, les teneurs maximales doivent être accompagnées de mesures stimulant une approche active, alliant des seuils d'intervention et des teneurs cibles pour les aliments pour animaux à des mesures destinées à limiter les émissions. Les teneurs cibles indiquent les teneurs à atteindre pour parvenir finalement à contenir l'exposition de la majorité de la population humaine en dessous de la DHT fixée par le CSAH. Pour les autorités compétentes et les exploitants, les seuils d'intervention constituent un outil permettant de repérer les cas dans lesquels il convient de déterminer la source de la contamination et de prendre des mesures pour la réduire ou la supprimer, non seulement en cas de non-respect de la présente directive, mais aussi lorsque sont décelées des concentrations en dioxines supérieures aux teneurs de fond normales. Cela débouchera sur une réduction progressive des teneurs en dioxines dans les aliments pour animaux et, ultérieurement, sur le respect des teneurs cibles. C'est pourquoi une recommandation de la Commission à cet égard est transmise aux États membres.
(14) Bien que, d'un point de vue toxicologique, toute teneur maximale doive s'appliquer aux dioxines, aux furannes et aux PCB de type dioxine, à l'heure actuelle, les teneurs maximales ne sont fixées que pour les dioxines et les furannes et non pour les PCB de type dioxine, en raison de l'inconsistance des données disponibles sur la prévalence de ces dernières. Néanmoins, la surveillance va se poursuivre, notamment quant à la présence de PCB de type dioxine, en vue d'inclure ces substances dans les teneurs maximales.
(15) Il convient d'évaluer les teneurs inacceptables en dioxine des aliments pour animaux en fonction des niveaux de contamination de fond actuels, qui diffèrent d'une matière première pour aliments des animaux à l'autre. Il s'agit de fixer le niveau maximum à une valeur stricte mais réaliste, en tenant compte de la contamination de fond.
(16) Afin de s'assurer que tous les exploitants des chaînes alimentaires humaine et animale continuent à tout mettre en oeuvre et à prendre toutes les mesures nécessaires pour limiter la présence de dioxines dans les alimentations animale et humaine, il convient de réexaminer les teneurs maximales applicables, après une période donnée, en vue d'abaisser ces teneurs maximales. Il y a lieu d'atteindre, d'ici à 2006, une réduction globale d'au moins 25 % de l'exposition des êtres humains aux dioxines.
(17) Les aliments composés pour animaux et les matières premières d'origine végétale pour aliments des animaux ne présentent normalement pas des teneurs élevées en dioxines. Étant donné que les matières premières d'origine végétale pour aliments des animaux sont de loin la principale composante du régime alimentaire de nombreuses espèces animales, il convient d'établir également une teneur maximale pour ces matières premières pour aliments des animaux. Plus la méthode d'analyse est fine, plus la recherche de dioxines est onéreuse et prend du temps. Or, comme il convient d'analyser le plus d'échantillons possible, les teneurs maximales proposées sont quelque peu plus élevées que les teneurs de fond normales car elles constituent des niveaux supérieurs.
(18) Il est extrêmement important de réduire les niveaux généraux de contamination par les dioxines dans les aliments pour animaux. C'est pourquoi il est indispensable d'interdire le mélange de matières premières pour aliments des animaux ou d'aliments pour animaux respectant les teneurs maximales avec des matières premières pour aliments des animaux ou des aliments pour animaux dont les teneurs sont supérieures à ces valeurs maximales.
(19) Il convient donc de modifier la directive 1999/29/CE en conséquence.
(20) Le comité permanent des aliments des animaux n'a pas émis un avis favorable. La Commission n'a donc pu adopter les dispositions envisagées conformément à la procédure définie à l'article 13 de la directive 1999/29/CE,
A ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DIRECTIVE:
Article premier
Les annexes I et II de la directive 1999/29/CE sont modifiées conformément à l'annexe de la présente directive.
Article 2
1. Les États membres adoptent et publient avant le 1er juillet 2002 les dispositions législatives, réglementaires et administratives nécessaires pour se conformer à la présente directive. Ils en informent immédiatement la Commission.
Ils appliquent ces dispositions à partir du 1er juillet 2002.
Lorsque les États membres adoptent ces dispositions, celles-ci contiennent une référence à la présente directive ou sont accompagnées d'une telle référence lors de leur publication officielle. Les modalités de cette référence sont arrêtées par les États membres.
2. Les États membres communiquent à la Commission le texte des dispositions de droit interne qu'ils adoptent dans le domaine régi par la présente directive.
Article 3
1. Les dispositions visées à l'article 1er feront l'objet d'un premier réexamen avant le 31 décembre 2004 à la lumière d'informations nouvelles sur la présence de dioxines et de PCB de type dioxine, notamment en vue de l'inclusion des PCB de type dioxine dans les teneurs à établir.
2. Les dispositions visées à l'article 1er feront l'objet d'un nouvel examen avant le 31 décembre 2006 afin de diminuer les teneurs maximales de manière significative.
Article 4
La présente directive entre en vigueur le jour de sa publication au Journal officiel des Communautés européennes.
Article 5
Les États membres sont destinataires de la présente directive.
Fait à Bruxelles, le 27 novembre 2001.