31999L0032
L 121/13
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 1999/32/ЕО НА СЪВЕТА
от 26 април 1999 година
относно намаляването на съдържанието на сяра в определени течни горива и за изменение на Директива 93/12/EИО
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 130т, параграф 1 от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет (2),
в съответствие с процедурата, установена в член 189в от Договора (3),
(1)
като има предвид, че целите и принципите на политиката на Общността в областта на околната среда, установени в програмите за действие, и по-специално Петата програма за действие в областта на околната среда (4), въз основа принципите, заложени в член 130с от Договора, имат за цел осигуряване на ефективна защита на хората от известни рискове от емисии на серен диоксид и защита на околната среда чрез предотвратяване натрупването на сяра, превишаващо критичното натоварване и нива;
(2)
като има предвид, че член 129 от Договора предвижда, че изискванията за здравеопазване представляват неразделна част от останалите политики на Общността; като има предвид, че член, параграф 3, буква о) от Договора предвижда също така че дейностите на Общността следва да включват принос за постигането високо ниво на здравеопазване;
(3)
като има предвид, че емисиите от серен диоксид значително увеличават проблема с окисляването в рамките на Общността; като има предвид, че серният диоксид също има пряко въздействие върху човешкото здраве и околната среда;
(4)
като има предвид, че окисляването и атмосферният серен диоксид увреждат чувствителните екосистеми, намаляват биоразнообразието и благоприятните стойности, а също така вредят на реколтата и растежа на горите; като има предвид, че киселинният дъжд в градовете може да причини значителни щети на сградите и архитектурното наследство; като има предвид, че замърсяването със серен диоксид уврежда човешкото здраве, и по-специално групите население, страдащи от респираторни заболявания;
(5)
като има предвид, че окисляването е трансграничен феномен, налагащ решения на ниво Общност, както и на национално и местно ниво.
(6)
като има предвид, че емисиите от серен диоксид спомагат за образуването на прахови частици в атмосферата;
(7)
като има предвид, че Общността и отделните държави-членки са договарящи се страни по Конвенцията за трансграничното замърсяване на въздуха на Икономическата комисия за Европа на Организацията на обединените нации (ООН/ИКЕ); като има предвид, че Вторият протокол на ООН/ИКЕ за трансграничното замърсяване със серен диоксид предвижда договарящите се страни да намалят емисиите от серен диоксид до или под 30 % от намаляването, посочено в Първия протокол и като има предвид, че Вторият протокол на ООН/ИКЕ се основава на предпоставката, че критичното натоварване и нивото ще бъдат надхвърляни в някои чувствителни зони; като има предвид, че ако се зачитат целите на Петата програма за действие в областта на околната среда, ще бъдат необходими по-нататъшни мерки за намаляване на емисиите от серен диоксид; като има предвид, че договарящите се страни за в бъдеще значително ще намаляват емисиите от серен диоксид;
(8)
като има предвид, че сярата, която обикновено в природата се среща в малки количества в нефта и въглищата, през последните десетилетия се признава за доминиращ източник на емисии на серен диоксид, които са една от основните причина за киселинния дъжд и една от главните причини за замърсяването на въздуха в някои градски и индустриални зони;
(9)
като има предвид, че Комисията наскоро публикува съобщение за икономически ефективна стратегия в рамките на Общността за борба с окисляването; като има предвид, че контролът над емисиите на серен диоксид, образувани при изгаряне на определени течни горива, се определя като комплексен елемент от тази икономически ефективна стратегия; като има предвид, че Общността осъзнава потребността от мерки по отношение на всички останали горива;
(10)
като има предвид, че според проучванията ползите от намаляване на емисиите на сяра, чрез намаляването ѝ в съдържанието на течните горива, са по-големи от изчислените разходи за промишлеността и като има предвид, че съществуват и са се наложили технологии за намаляване нивото на сярата в течните горива;
(11)
като има предвид, че в съответствие с принципите на субсидиарност и пропорционалност по член 3б от Договора, целта на намаляването на емисиите от серен диоксид при изгаряне на определени видове течни горива не може да се постигне ефективно от отделна държава-членка; като има предвид, че несъгласуваните действия не гарантират постигане на желаната цел, не са продуктивни и това ще доведе до голяма несигурност на пазара на засегнатите продукти; като има предвид, че от гледна точка на необходимостта от намаляване в Общността на емисиите от серен диоксид, е по-ефективно да се предприемат действия на ниво Общност; като има предвид, че настоящата директива се ограничава до минимум изисквания, необходими за постигане на желаната цел;
(12)
като има предвид, че в Директива 93/12/ЕИО от 23 март 1993 г. относно съдържанието на сяра в някои течни горива (5), Комисията беше помолена да представи на Съвета предложение с по-ниски максимално допустими стойности за съдържание на сярата в газьола и нови максимално допустими стойности за авиационния керосин; като има предвид, че е подходящо да се установят максимално допустими стойности за съдържанието на сяра и в други течни горива, по-специално тежките течни горива, котелни горива, корабни горива и газьоли, на основата на проучвания за икономическата ефективност;
(13)
като има предвид, че в съответствие с член 130у от Договора, настоящата директива не възпрепятства държавата-членка да определи или въведе по-строги защитни мерки; като има предвид, че подобни мерки трябва да бъдат съвместими с Договора и следва да бъдат нотифицирани на Комисията;
(14)
като има предвид, че държавата-членка, преди да въведе нови, по-строги защитни мерки, следва, в съответствие с Директива 83/189/ЕИО на Съвета от 28 март 1983 г. относно установяване на процедура за осигуряване на информация в областта на техническите стандарти и разпоредби (6), да нотифицира Комисията за проектомерките;
(15)
като има предвид, че по отношение на максималните допустими стойности за съдържание на сяра в тежките течни горива е подходящо някои държави-членки и райони, където условията на околната среда позволяват това, да бъдат предвидени дерогации;
(16)
като има предвид, че по отношение максималните допустими стойности на съдържанието на сяра в тежките течни горива е подходящо държавите-членки да предвидят дерогации за използването им при горивните инсталации, които съответстват на допустимите стойности за емисиите, установени в Директива 88/609/ЕИО на Съвета от 24 ноември 1988 г. (7) за ограничаване на емисиите от определени замърсители във въздуха от големи горивни инсталации; като има предвид, че в светлината на предстоящото преразглеждане на Директива 88/609/ЕИО е необходимо да се преразгледат и ако е приложимо, да се променят някои разпоредби на настоящата директива;
(17)
Като има предвид, че за горивни инсталации в рафинериите, които са изключени от обхвата на член 3, параграф 3, i), буква в) от настоящата директива, емисиите от серен диоксид средно за такива инсталации следва да не надвишават нормите по Директива 88/609/ЕИО и всякакви нейни изменения; като има предвид, че при прилагането на директивата държавите-членки следва да вземат предвид, че заместването чрез други горива, различни от посочените в член 2, не води до увеличаване на емисиите на киселинни замърсители;
(18)
като има предвид, че максимално допустимата стойност за емисии от 0,2 % за съдържанието на сяра е вече определена в Директива 93/12/ЕИО; като има предвид, че тази максимално допустимата за емисии следва се промени на 0,1 % до 1 януари 2008 г.;
(19)
като има предвид, че в съответствие с Акта за присъединяване от 1994 г., на Австрия и Финландия се предоставя дерогация от разпоредбите на Директива 93/12/ЕИО относно съдържанието на сяра на газьола за период от 4 години от датата на присъединяването;
(20)
като има предвид, че максимално допустимите стойности за емисии от 0,2 % (от 2000 г.) и от 0,1 % (от 2008 г.) за съдържание на сяра в газьола предназначен за използване в морските плавателни съдове, може да представлява технически и икономически проблеми за Гърция за цялата ѝ територия, за Испания по отношение на Канарските острови, за Франция по отношение на Френските отвъдморски департаменти и за Португалия по отношение на архипелазите Мадейра и Азорите; като има предвид, че предоставянето на дерогация за Гърция, Канарските острови, Френските отвъдморски департаменти и архипелазите Мадейра и Азорите не следва да има отрицателен ефект върху пазара на корабни горива и че износът на корабни горива от Гърция, Канарските острови, Френските отвъдморски департаменти и архипелазите Мадейра и Азорите за други държави-членки следва да отговаря на действащите изисквания на внасящата държава-членка; като има предвид, че поради това на Гърция, Канарските острови, Френските отвъдморски департаменти и архипелазите Мадейра и Азорите следва да се предостави дерогация от нормите максималните допустими стойности за емисии на сяра от теглото за корабно горива;
(21)
като има предвид, че емисиите от сяра от корабоплаване поради изгарянето на котелни горива с високо съдържание на сяра допринасят за замърсяването от серен диоксид и проблемите с окисляването; като има предвид, че на продължаващите понастоящем и на бъдещите преговори по Конвенцията MAPOL в Международната морска организация (IMO) Общността ще подкрепя по-ефективната защита на зоните, чувствителни към емисии на серни оксиди и намаляването в нормални граници за котелни горива (от настоящите 4,5 %); като има предвид, че следва да бъдат продължени инициативите на Общността, районът на Северно море/Ла Манш да бъде обявен за специално контролирана зона за ниски емисии на серни оксиди;
(22)
като има предвид, че са необходими по-задълбочени проучвания по отношение ефекта от окисляването върху екосистемите и човешкото тяло; като има предвид, че Общността поддържа такива проучвания по Петата рамкова програма за научни изследвания (8);
(23)
като има предвид, че в случаи на нарушаване при доставка на суров петрол петролните продукти и други въглеводороди, Комисията може да разреши прилагането на по-високи допустими стойности на територията на държавата-членка;
(24)
като има предвид, че държавите-членки следва да установят подходящи механизми за мониторинг в съответствие с разпоредбите на настоящата директива; като има предвид, че докладите за съдържанието на сяра в течните горива следва да бъдат изпращани на Комисията;
(25)
като има предвид, че с цел по-голяма яснота е необходимо Директива 93/12/ЕИО да бъде изменена,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА
Член 1
Цел и обхват
1. Целта на настоящата директива е да бъдат намалени емисиите на серен диоксид, получени при изгарянето на определени видове течни горива и така да се намалят вредните ефекти от такива емисии върху човека и околната среда.
2. Намаляването на емисиите от серен диоксид, получени от изгарянето на определени извлечени от петрол течни горива, се постига чрез налагане на максимални допустими стойности на съдържанието на сяра в такива горива като условие за тяхната употреба на територията на държавите-членки.
Ограничаването на съдържанието на сяра в определени петролни течни горива като посочените в настоящата директива не се прилагат за:
а)
-
извлечени от петрол течни горива, използвани за задвижване на кораби, с изключение на горивата, обхванати от дефиницията на член 2, параграф 3;
-
корабно гориво, използвано от кораби, прекосяващи границите между трета страна и държава-членка;
б)
горива, предназначени за обработка преди тяхното крайно изгаряне;
в)
горива за обработка в рафинерната индустрия;
Член 2
Определения
За целите на настоящата директива:
1.
течно тежко гориво е:
-
всяко извлечено от петрол течно гориво, попадащо под код по КН 2710 00 71-2710 00 78, или
-
всяко извлечено от петрол течно гориво, различно от газьола, определен в точки 2 и 3, което поради максималните допустими стойности за неговата дестилация, попада в категорията на течните тежки горива, предназначени за употреба като гориво и които се дестилират при 250 °С за не по-малко от 65 % от обема си (включително загубите при дестилация), определени съгласно метода ASTM D86. Ако дестилацията не може да бъде определена съгласно метода ASTM D86, петролният продукт също се категоризира като течно тежко гориво;
2.
газьол е:
-
всяко извлечено от петрола течно гориво, попадащо под код по КН 2710 00 67-2710 00 68, или
-
всяко извлечено от петрола течно гориво, което поради максималните допустими стойности за неговата дестилация, попада в категорията на средните дестилати, предназначени за употреба като гориво и които се дестилират при 350 °С за не по-малко от 85 % от обема (включително загубите при дестилация), определени съгласно метода ASTM D86.
Дизеловите горива, дефинирани в член 2, параграф 2 от Директива 98/70/ЕО на Европейския парламент и Съвета от 13 октомври 1998 г. относно качеството на бензиновите и дизеловите горива и за изменение на Директива 93/12/ЕИО на Съвета (9) са изключени от тази дефиниция. Горивата, използвани при извън-пътните машини и селскостопанските трактори също са изключени от тази дефиниция;
3.
корабно гориво представлява горивата, предназначени за морски цели, които покриват дефиницията в точка 2 или които имат вискозитет или плътност, попадащи в границите на вискозитет или плътност, определени за морски дестилати в таблица I от ISO 8217 (1996);
4.
ASTM метод е всеки метод, определен от Американско общество за тестване и материали в неговото издание от 1976 г., определящо стандартните определения и спецификации на гориво-смазочните материали;
5.
горивна инсталация е всяко техническо оборудване, в което горивата се окисляват, за да се използва получената топлина;
6.
критично натоварване е количествено измерване на въздействието на един или повече замърсители, при които не се появяват значителни вредни ефекти върху чувствителните елементи на околната среда, съгласно настоящите познания.
Член 3
Максимално съдържание на сяра в течните тежки горива
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки за да гарантират, че от 1 януари 2003 г. на тяхната територия не се използват течни тежки горива, ако съдържанието на сяра надвишава 1,00 масови процента.
2. При условие че нормите за качество на въздуха за серен диоксид, установени в Директива 80/779/ЕИО (10) или във всеки друг законодателен акт на Общността, който отменя и заменя тези стандарти и други разпоредби, се зачитат и емисиите не допринасят за увеличаване на критичното натоварване във всяка от държавите-членки, отделната държава-членка може да разреши на цялата ѝ територия или на части от нея да се използват течни тежки горива със съдържание на сяра между 1,00 и 3,00 масови процента. Такова разрешение се дава само докато емисиите от отделната държава-членка не допринасят за увеличаване на критичното натоварване в никоя от другите държави-членки.
3.
i)
При условията на подходящ мониторинг на емисии от компетентните власти, параграфи 1 и 2 не се прилагат за течни тежки горива, използвани:
а)
в горивни инсталации, които попадат в обхвата на Директива 88/609/ЕИО, които се считат за нови инсталации в съответствие с определенията, дадени в член 2, параграф 9 от настоящата директива, и съответстват на нормите за емисии от серен диоксид за такива инсталации, посочени в член 4 и приложение IV от настоящата директива;
б)
в други горивни инсталации, които не попадат в обхвата по буква а), където емисиите от серен диоксид от инсталацията са по-малко от или равни на 1 700 mg/Nm3 на кислородното съдържание в изходящ газ от 3 обемни процента, отнесено към сухо вещество;
в)
за изгаряне в рафинерии, където средните месечни емисии от серен диоксид осреднени за всички инсталации в рафинерията (с изключение на горивните инсталации, които попадат в обхвата на буква а)), без оглед на използвания вид или смес гориво, са в границите, определени от всяка държава-членка, които не надвишават 1 700 mg/Nm3.
ii)
Държавите-членки вземат необходимите мерки за да гарантират, че всяка горивна инсталация, използваща течни тежки горива с концентрация на сяра, по-висока от тази по параграф 1, не се експлоатира без издадено разрешение от компетентна власт, който определя нормите на емисии.
4. Разпоредбите по параграф 3 се преразглеждат и ако е подходящо, се поправят в съответствие с бъдещите изменения на Директива 88/609/ЕИО.
5. Ако държавата-членка се възползва от възможностите по параграф 2, тя информира Комисията и обществеността най-малко дванадесет месеца предварително. Комисията дава достатъчно информация за оценка, дали са спазени условията по параграф 2. Комисията информира останалите държави-членки.
В шестмесечен срок от датата на получаване на информация от държавата-членка, Комисията проверява предвидените мерки и в съответствие с процедурата по член 9 взема решение, което съобщава на държавите-членки. Това решение се преразглежда на всеки осем години въз основа на информацията, предоставена на Комисията от държавите-членки относно съответствието с процедурата по член 9.
Член 4
Максимално съдържание на сяра в газьола
1. Държавите-членки предприеемат необходимите мерки за да гарантират, че газьолът, включително корабните горива, не се използват на тяхна територия от:
-
юли 2000 г., ако съдържанието им на сяра надвишава 0,20 масови процента;
-
1 януари 2008 г., ако съдържанието им на сяра надвишава 0,10 масови проценти.
2. Чрез дерогация от параграф 1, Испания, по отношение на Канарските острови, Франция по отношение на Френските отвъдморски департаменти, Гърция - за цялата ѝ територия или за части от нея, и Португалия по отношение на архипелазите Мадейра и Азорите могат да разрешат употребата на корабно гориво със съдържание на сяра над нормите, определени в параграф 1.
3. При условие, че стандартите за качество на въздуха за серен диоксид, установени в Директива 80/779/ЕИО или друг законодателен акт на Общността, с който се отменят и заменят тези стандарти и други разпоредби, се зачитат и емисиите не допринасят за увеличаване на критичното натоварване във всяка от държавите-членки, отделна държава-членка може да разреши на цялата ѝ територия или на части от нея да се използва газьол със съдържание на сяра между 0,10 и 0,20 масови процента. Такова разрешение се дава само докато емисиите при отделна държава-членка не допринасят за увеличаване на критичното натоварване в никоя от останалите държава-членки и не по-късно от 1 януари 2013 г.
4. Ако държавата-членка се възползва от възможностите по параграф 3, тя информира за това Комисията и обществеността най-малко 12 месеца предварително. Комисията дава достатъчно информация за оценка на това, доколко са изпълнени условията по параграф 3. Комисията информира останалите държави-членки.
В шестмесечен срок от датата на получаване на информация от държавата-членка, Комисията проверява предвидените мерки и в съответствие с процедурата по параграф 9 взема решение, което съобщава на държавите-членки.
Член 5
Промяна в снабдяването с горива
Ако в резултат на внезапна промяна в снабдяването със суров нефт, петролни продукти или други въглеводороди, държавата-членка се затрудни при прилагането на нормите за максимално съдържание на сяра по параграфи 3 и 4, тази държава-членки информира Комисията за това. Комисията може да разреши прилагането на високи норми на територията на тази държава-членка за определен период, не по-дълъг от шест месеца; тя нотифицира за решението си Съвета и държавите-членки. Всяка държава-членка може да отнесе това решение пред Съвета в едномесечен срок. В двумесечен срок, с квалифицирано мнозинство, Съветът може да приеме различно решение.
Член 6
Изследване и анализ
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, чрез изследване съдържанието на сяра в използваните горива, да се провери съответствието с членове 3 и 4. Изследването започва в шестмесечен срок от датата, на която съответната норма за максимално съдържание на сяра в горивото влиза в сила. Извършва се толкова често и по такъв начин, че тези изследвания да са представителни за изпитваното гориво.
2. Референтният метод, приет за определяне съдържанието на сяра се определя чрез:
а)
ISO метод 8754 (1992) и PrEN ISO 14596 за течните тежки горива и корабното гориво;
б)
EN метод 24260 (1987), ISO 8754 (1992) и PrEN ISO 14596 за газьола.
Арбитражният метод е PrEN ISO 14596. Статистическата интерпретация на проверката за съдържание на сяра в използвания газьол, се изпълнява в съответствие с ISO стандарт 4259 (1992).
Член 7
Отчитане и преглед
1. На основата на изследването и анализа, направени в съответствие с член 6, до 30 юни на всяка година държавите-членки представят на Комисията доклад за съдържанието на сяра в течните горива, попадащи в обхвата на директивата и използвани на тяхната територия през текущата календарна година. Този доклад включва списък на разрешените дерогации по член 3, параграф 3.
2. На основата на годишния доклад, представен в съответствие с параграф 1 и наблюдаваните тенденции при качество на въздуха и окисляването, до 31 декември 2006 г. Комисията представя доклад на Европейския парламент и Съвета. В този доклад Комисията може да направи предложение с цел преразглеждане на директивата и по-специално на нормите за емисии, посочени за всяка категория горива, и изключенията и дерогациите по член 3, параграфи 2 и 3 и член 4, параграфи 2 и 3.
3. Комисията преценява какви мерки могат да се вземат за намаляване поддържането на окисляването от изгаряне на корабни горива, различни от посочените в член 2, параграф 3, и ако е приложимо, прави предложение до края на 2000 г.
Член 8
Изменения на Директива 93/12/ЕИО
1. Директива 93/13/ЕИО се изменя, както следва:
а)
в член 1 се заличават параграф 1, буква а) и параграф 2;
б)
в член 2 се заличават първата алинея от параграф 2 и параграф 3;
в)
членове 3 и 4 се заличават;
2. Параграф 1 се прилага от 1 юли 2000 г.
Член 9
Съвещателен комитет
Комисията се подпомага от комитет със съвещателни функции, съставен от представители на държавите-членки и председателстван от представител на Комисията.
Представителят на Комисията представя на комитета проект на мерките, които следва да се вземат. Комитетът изпраща своето становище по проекта, в срок, определен от председателя в съответствие със спешността на въпроса, ако е необходимо чрез гласуване.
Становището се записва в протокола; в допълнение всяка държава-членка има право да поиска нейното становище да бъде записано в протокола.
Комисията взима под изключително внимание становището на комитета. Тя го информира за начина, по който неговото становище е било взето под внимание.
Член 10
Транспониране
Държавите-членки въвеждат в сила необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива преди 1 юли 2000 г. Те незабавно информират Комисията за това.
Когато държавите членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки
Държавите-членки съобщават на Комисията текста на разпоредбите от националното си законодателство в областта, регулирана от настоящата директива.
Член 11
Наказания
Държавите-членки определят наказания в отделните клонове на националното им законодателство, приети в съответствие с настоящата директива. Наказанията трябва да са ефективни, пропорционални и разубеждаващи.
Член 12
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила в деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейските общности.
Член 13
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Люксембург на 26 април 1999 година.
DIRECTIVE 1999/32/CE DU CONSEIL
du 26 avril 1999
concernant une réduction de la teneur en soufre de certains combustibles liquides et modifiant la directive 93/12/CEE
LE CONSEIL DE L'UNION EUROPÉENNE,
vu le traité instituant la Communauté européenne, et notamment son article 130 S, paragraphe 1,
vu la proposition de la Commission(1),
vu l'avis du Comité économique et social(2),
statuant conformément à la procédure prévue à l'article 189 C du traité(3),
(1) considérant que les objectifs et les principes de la politique de la Communauté dans le domaine de l'environnement, tels qu'ils sont définis dans les programmes d'action pour l'environnement, et notamment dans le cinquième programme d'action en matière d'environnement(4) s'inspirant des principes énoncés à l'article 130 R du traité, visent en particulier à protéger efficacement les populations des risques connus que présentent les émissions de dioxyde de soufre et à protéger l'environnement en empêchant que les dépôts de soufre dépassent des charges et des niveaux critiques définis;
(2) considérant que, aux termes de l'article 129 du traité, les exigences en matière de protection de la santé sont une composante des autres politiques de la Communauté; que l'article 3, point o), du traité dispose, en outre, que l'action de la Communauté comporte une contribution à la réalisation d'un niveau élevé de protection de la santé;
(3) considérant que les émissions de dioxyde de soufre participent de manière importante au phénomène d'acidification dans la Communauté; que le dioxyde de soufre exerce également des effets directs sur la santé humaine et sur l'environnement;
(4) considérant que l'acidification et le rejet dans l'atmosphère de dioxyde de soufre causent des dommages aux écosystèmes fragiles, diminuent la biodiversité, réduisent la valeur d'agrément et nuisent aux cultures et à la croissance des forêts; que les pluies acides en milieu urbain peuvent dégrader considérablement les bâtiments et le patrimoine architectural; que la pollution par le dioxyde de soufre peut également avoir des effets importants sur la santé humaine, en particulier parmi la population souffrant d'affections respiratoires;
(5) considérant que l'acidification est un problème transfrontalier qui demande des solutions au niveau tant communautaire que national ou local;
(6) considérant que les émissions de dioxyde de soufre contribuent à la formation de particules dans l'atmosphère;
(7) considérant que la Communauté et les différents États membres sont parties contractantes à la convention CEE-ONU sur la pollution transfrontière à longue distance; que le deuxième protocole CEE-ONU sur la pollution transfrontière par le dioxyde de soufre prévoit que les parties contractantes devraient réduire les émissions de dioxyde de soufre conformément à la réduction de 30 % spécifiée dans le premier protocole ou au-delà de celle-ci; que le deuxième protocole CEE-ONU repose sur l'hypothèse que les charges et niveaux critiques continueront d'être dépassés dans certaines zones sensibles; que d'autres mesures visant à réduire les émissions de dioxyde de soufre devront encore être prises si l'on veut respecter les objectifs fixés dans le cinquième programme d'action en matière d'environnement; que les parties contractantes devraient dès lors réduire encore notablement les émissions de dioxyde de soufre;
(8) considérant que le soufre naturellement présent en faibles quantités dans le pétrole et le charbon a été reconnu depuis des décennies comme constituant la principale source des émissions de dioxyde de soufre, elles-mêmes responsables en grande partie des "pluies acides" et de la pollution de l'air qui affecte de nombreuses zones urbaines et industrielles;
(9) considérant que la Commission a récemment publié une communication sur une stratégie permettant de lutter de manière efficace et rentable contre l'acidification dans la Communauté; que la limitation des émissions de dioxyde de soufre provenant de la combustion de certains combustibles liquides a été reconnue comme un élément à part entière de cette stratégie; que la Commission reconnaît la nécessité de mesures concernant tous les autres combustibles;
(10) considérant que des études ont montré que les avantages induits par la réduction des émissions de soufre obtenue par une diminution de la teneur en soufre des combustibles l'emporteront souvent largement sur les coûts estimés pour l'industrie dans le cadre de la présente directive et que la technologie permettant de réduire la teneur en soufre des combustibles liquides existe et est bien établie;
(11) considérant que, conformément aux principes de subsidiarité et de proportionnalité visés à l'article 3 B du traité, l'action individuelle des États membres ne peut pas permettre d'atteindre efficacement l'objectif visant à réduire les émissions de soufre produites par la combustion de certains types de combustibles liquides; que des actions non concertées n'offrent aucune garantie quant à la réalisation de l'objectif visé; que de telles actions sont contreproductives et qu'elles conduiraient à déstabiliser gravement le marché des combustibles concernés; qu'il est donc plus efficace, vu la nécessité de réduire les émissions de dioxyde de soufre dans l'ensemble de la Communauté, d'entreprendre une action au niveau communautaire; que la présente directive se limite aux exigences minimales nécessaires pour atteindre l'objectif visé;
(12) considérant que, dans la directive 93/12/CEE du Conseil du 23 mars 1993 concernant la teneur en soufre de certains combustibles liquides(5), la Commission a été invitée à soumettre au Conseil une proposition prévoyant des limites plus basses pour la teneur en soufre des gas-oils et fixant de nouvelles valeurs limites pour les kérosènes d'aviation; qu'il y a lieu de fixer des limites pour la teneur en soufre d'autres combustibles liquides, en particulier les fiouls lourds, les fiouls de soute, les gas-oils à usage maritime et les gas-oils, sur la base d'études de rentabilité;
(13) considérant que, conformément à l'article 130 T du traité, la présente directive ne devrait pas empêcher les États membres de conserver ou de prendre des mesures de protection plus strictes; que ces mesures doivent être compatibles avec le traité et devraient être notifiées à la Commission;
(14) considérant que les États membres, avant de prendre de nouvelles mesures de protection plus strictes, devraient notifier à la Commission les mesures proposées, conformément à la directive 83/189/CEE du Conseil du 28 mars 1983 prévoyant une procédure d'information dans le domaine des normes et réglementations techniques(6);
(15) considérant que, en ce qui concerne la teneur maximale en soufre des fiouls lourds, il convient de prévoir des dérogations pour les États membres et les régions où l'état de l'environnement le permet;
(16) considérant que, en ce qui concerne la teneur maximale en soufre des fiouls lourds, il convient également de prévoir des dérogations pour l'emploi de ces combustibles dans les installations de combustion qui respectent les valeurs limites d'émission prévues par la directive 88/609/CEE du Conseil du 24 novembre 1998 relative à la limitation des émissions de certains polluants dans l'atmosphère en provenance des grandes installations de combustion(7); qu'il pourrait être nécessaire, à la lumière de la prochaine révision de la directive 88/609/CEE, de réexaminer et, si nécessaire, de réviser certaines dispositions de la présente directive;
(17) considérant que, pour les installations de combustion des raffineries exclues du champ d'application de l'article 3, paragraphe 3, point i) c), de la présente directive, la moyenne des émissions de dioxyde de soufre de ces installations ne devrait pas dépasser les limites fixées par la directive 88/609/CEE ou par tout acte ultérieur la modifiant; que, pour la mise en oeuvre de la présente directive, les États membres ne devraient pas perdre de vue que le remplacement par des combustibles autres que ceux visés à son article 2 ne doit pas entraîner une augmentation des émissions d'agents polluants acidifiants;
(18) considérant que la directive 93/12/CEE a déjà fixé à 0,2 % la teneur maximale en soufre des gas-oils; que cette valeur limite devrait être ramenée à 0,1 % d'ici au 1er janvier 2008;
(19) considérant que, conformément à l'acte d'adhésion de 1994, l'Autriche et la Finlande bénéficient d'une dérogation de quatre ans, à compter de la date d'adhésion, aux dispositions de la directive 93/12/CEE sur la teneur en soufre du gas-oil;
(20) considérant que les teneurs maximales en soufre de 0,2 % (à partir de l'an 2000) et de 0,1 % (à compter de 2008) fixées pour les gas-oils destinés aux navires de mer risquent de poser des problèmes techniques et économiques à la Grèce sur l'ensemble de son territoire, à l'Espagne dans les îles Canaries, à la France dans les départements français d'outre-mer, et au Portugal dans les archipels de Madère et des Açores; qu'une dérogation accordée pour la Grèce, pour les îles Canaries, pour les départements français d'outre-mer et pour les archipels de Madère et des Açores ne devrait pas nuire au marché des gas-oils à usage maritime dans la mesure où le carburant exporté à partir de la Grèce, des îles Canaries, des départements français d'outre-mer et des archipels de Madère et des Açores vers d'autres États membres devrait répondre aux critères en vigueur dans l'État membre de destination; que la Grèce, les îles Canaries, les départements français d'outre-mer et les archipels de Madère et des Açores devraient, par conséquent, se voir accorder une dérogation les autorisant à ne pas respecter les teneurs en soufre maximales de 0,2 % en poids pour le gas-oil à usage maritime;
(21) considérant que les émissions de soufre provenant des transports maritimes et dues à la combustion de fiouls de soute présentant une teneur élevée en soufre contribuent à la pollution par le dioxyde de soufre et aux problèmes d'acidification; que, lors des négociations en cours et futures sur la convention MARPOL dans le cadre de l'Organisation maritime internationale (OMI), la Communauté préconisera une protection plus efficace des régions particulièrement vulnérables aux émissions de SOx, ainsi qu'un abaissement de la valeur généralement fixée pour le fioul de soute (actuellement de 4,5 %); qu'il convient de poursuivre les initiatives communautaires visant à obtenir que la mer du Nord/la Manche soient déclarées zone spéciale de réduction des émissions de SOx;
(22) considérant qu'il faut approfondir les travaux de recherche sur les effets de l'acidification sur les écosystèmes et sur l'organisme humain; que la Communauté encourage cette recherche au titre du cinquième programme-cadre de recherche(8);
(23) considérant que, en cas de rupture d'approvisionnement en pétrole brut, en produits pétroliers ou en autres hydrocarbures, la Commission peut autoriser un État membre à appliquer sur son territoire une valeur limite plus élevée;
(24) considérant que les États membres devraient mettre en place des mécanismes adaptés permettant de vérifier le respect des dispositions de la présente directive; que des rapports sur la teneur en soufre des combustibles liquides devraient être transmis à la Commission;
(25) considérant que, pour des raisons de clarté, il y a lieu de modifier la directive 93/12/CEE,
A ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DIRECTIVE:
Article premier
Objectifs et champ d'application
1. La présente directive a pour objet de réduire les émissions de dioxyde de soufre résultant de la combustion de certains types de combustibles liquides et de diminuer ainsi les effets néfastes de ces émissions sur l'homme et l'environnement.
2. Pour diminuer les émissions de dioxyde de soufre résultant de la combustion de certains combustibles liquides dérivés du pétrole, l'utilisation de ces combustibles sur le territoire des États membres est subordonnée au respect d'une teneur maximale en soufre.
Toutefois, les valeurs limites fixées par la présente directive pour certains combustibles liquides dérivés du pétrole ne s'appliquent pas:
a) - aux combustibles liquides dérivés du pétrole utilisés par les navires de mer, à l'exception des combustibles couverts par la définition figurant à l'article 2, point 3;
- au gas-oil à usage maritime utilisé par des navires traversant une frontière entre un pays tiers et un État membre;
b) aux combustibles destinés à être traités avant leur combustion définitive;
c) aux combustibles destinés à être traités dans les raffineries.
Article 2
Définitions
Aux fins de la présente directive, on entend par:
1) fiouls lourds:
- tout combustible liquide dérivé du pétrole classé sous les codes NC 2710 00 71 à 2710 00 78
ou
- tout combustible liquide dérivé du pétrole (autre que le gas-oil défini aux points 2 et 3) appartenant, du fait de ses limites de distillation, à la catégorie des fiouls lourds destinés à être utilisés comme combustibles et dont moins de 65 % en volume (pertes comprises) distillent à 250 °C selon la méthode ASTM D86. Si la distillation ne peut pas être déterminée selon la méthode ASTM D86, le produit pétrolier est également classé dans la catégorie des fiouls lourds;
2) gas-oil:
- tout combustible liquide dérivé du pétrole classé sous le code NC 2710 00 67 ou 2710 00 68
ou
- tout combustible liquide dérivé du pétrole appartenant, du fait de ses limites de distillation, à la catégorie des distillats moyens destinés à être utilisés comme combustibles et dont au moins 85 % en volume (pertes comprises) distillent à 350 °C selon la méthode ASTM D86.
Les carburants diesels définis à l'article 2, paragraphe 2, de la directive 98/70/CE du Parlement européen et du Conseil du 13 octobre 1998 concernant la qualité de l'essence et du carburant diesel et modifiant la directive 93/12/CEE(9) sont exclus de la présente définition. Les combustibles utilisés pour les engins mobiles non routiers et les tracteurs agricoles sont également exclus de la présente définition;
3) gas-oil à usage maritime, les combustibles destinés à une utilisation en mer et conformes à la définition figurant au point 2, ou qui ont une viscosité ou une densité comprises dans les fourchettes de viscosité ou de densité définies pour les distillats à usage maritime dans le tableau 1 de la norme ISO 8217 (1996);
4) méthode ASTM, les méthodes arrêtées par l' "American Society for Testing and Materials" dans les définitions et spécifications standards des produits lubrifiants et dérivés du pétrole (édition de 1976);
5) installation de combustion, tout dispositif technique dans lequel les combustibles sont oxydés afin d'utiliser la chaleur produite;
6) charge critique, une estimation quantitative de l'exposition à un ou plusieurs polluants en-dessous de laquelle aucun effet néfaste sur des éléments sensibles de l'environnement ne se produit selon les connaissances actuelles.
Article 3
Teneur maximale en soufre des fiouls lourds
1. Les États membres prennent toutes les mesures nécessaires pour garantir à partir du 1er janvier 2003 que les fiouls lourds ne soient pas utilisés sur leur territoire si leur teneur en soufre dépasse 1,00 % en masse.
2. Sous réserve que soient respectées les normes de qualité de l'air fixées pour le dioxyde de soufre dans la directive 80/779/CEE(10) ou dans toute autre législation communautaire abrogeant et remplaçant ces normes, ainsi que les autres dispositions communautaires pertinentes, et que les émissions ne contribuent pas au dépassement des charges critiques dans un État membre quel qu'il soit, un État membre peut autoriser l'emploi de fiouls lourds dont la teneur en soufre est comprise entre 1,00 et 3,00 % en masse sur tout ou partie de son territoire. Une telle autorisation ne s'applique que tant que les émissions en provenance de l'État membre ne contribuent pas au dépassement des charges critiques dans un État membre quel qu'il soit.
3. i) Sous réserve que les autorités compétentes exercent une surveillance appropriée des émissions, les paragraphes 1 et 2 ne s'appliquent pas aux fiouls lourds utilisés:
a) dans les installations de combustion qui relèvent du champ d'application de la directive 88/609/CEE et qui sont considérées comme de nouvelles installations au sens de la définition figurant à l'article 2, paragraphe 9, de ladite directive et qui satisfont aux limites d'émission du dioxyde de soufre fixées pour ces installations à l'article 4 et à l'annexe IV de ladite directive;
b) dans d'autres installations de combustion qui ne relèvent pas du point a), si les émissions de dioxyde de soufre en provenance de ces installations sont inférieures ou égales à 1700 mg/Nm3 pour une teneur en oxygène des gaz de fumées de 3 % en volume à l'état sec;
c) pour la combustion dans les raffineries, si la moyenne mensuelle des émissions de dioxyde de soufre calculée pour toutes les installations de la raffinerie [à l'exclusion des installations de combustion qui relèvent du point a)], indépendamment du type ou de la combinaison de combustibles utilisés, se situe dans une limite à fixer par chaque État membre et qui ne dépasse pas 1700 mg/Nm3.
ii) Les États membres prennent les mesures nécessaires pour garantir qu'une installation de combustion utilisant du fioul lourd dont la teneur en soufre est supérieure à la valeur limite spécifiée au paragraphe 1 ne soit pas exploitée sans un permis délivré par les autorités compétentes et précisant les limites d'émission.
4. Les dispositions du paragraphe 3 sont réexaminées et, le cas échéant, révisées en fonction des modifications éventuellement apportées à la directive 88/609/CEE.
5. Si un État membre a recours aux possibilités visées au paragraphe 2, il en informe, au moins douze mois à l'avance, la Commission et le public. La Commission doit recevoir suffisamment d'informations pour pouvoir vérifier si les critères visés au paragraphe 2 sont remplis. La Commission informe les autres États membres.
Dans les six mois à compter de la date de réception des informations fournies par l'État membre, la Commission examine les mesures envisagées et, conformément à la procédure prévue à l'article 9, prend une décision, qu'elle communique aux États membres. Cette décision est réexaminée tous les huit ans, sur la base d'informations à fournir à la Commission par les États membres concernés, conformément à la procédure prévue à l'article 9.
Article 4
Teneur maximale en soufre du gas-oil
1. Les États membres prennent toutes les mesures nécessaires pour garantir que les gas-oils, y compris les gas-oils à usage maritime, ne soient pas utilisés sur leur territoire, à partir:
- du 1er juillet 2000 si leur teneur en soufre dépasse 0,20 % en masse,
- du 1er janvier 2008 si leur teneur en soufre dépasse 0,10 % en masse.
2. Par dérogation au paragraphe 1, l'Espagne, pour les îles Canaries, la France, pour les départements d'outre-mer, la Grèce, pour tout ou partie de son territoire, et le Portugal, pour les archipels de Madère et des Açores, peuvent autoriser l'utilisation de gas-oil à usage maritime dont la teneur en soufre dépasse les limites spécifiées au paragraphe 1.
3. Sous réserve que soient respectées les normes de qualité de l'air fixées pour le dioxyde de soufre dans la directive 80/779/CEE ou dans toute autre législation communautaire abrogeant et remplaçant ces normes, ainsi que les autres dispositions communautaires pertinentes, et que les émissions ne contribuent pas au dépassement des charges critiques dans un État membre quel qu'il soit, un État membre peut autoriser l'emploi de gas-oil dont la teneur en soufre est comprise entre 0,10 et 0,20 % en masse sur tout ou partie de son territoire. Une telle autorisation ne s'applique que tant que les émissions en provenance de l'État membre ne contribuent pas au dépassement des charges critiques dans un État membre quel qu'il soit et n'est valable que jusqu'au 1er janvier 2013.
4. Si un État membre a recours aux possibilités visées au paragraphe 3, il en informe, au moins douze mois à l'avance, la Commission et le public. La Commission doit recevoir suffisamment d'informations pour pouvoir vérifier si les critères visés au paragraphe 3 sont remplis. La Commission informe les autres États membres.
Dans les six mois à compter de la date de réception des informations fournies par l'État membre, la Commission examine les mesures envisagées et, conformément à la procédure prévue à l'article 9, prend une décision qu'elle communique aux États membres.
Article 5
Modification de l'approvisionnement en combustibles
Si, en raison d'une modification soudaine de l'approvisionnement en pétrole brut, en produits pétroliers ou en autres hydrocarbures, un État membre éprouve des difficultés à respecter les teneurs maximales en soufre visées aux articles 3 et 4, il en informe la Commission. La Commission peut autoriser cet État membre à appliquer des valeurs plus élevées sur son territoire pendant une période n'excédant pas six mois; elle notifie sa décision au Conseil et aux États membres. Tout État membre peut déférer cette décision au Conseil dans un délai d'un mois. Le Conseil, statuant à la majorité qualifiée, peut arrêter une décision différente dans un délai de deux mois.
Article 6
Échantillonnage et analyse
1. Les États membres prennent toutes les mesures nécessaires pour vérifier par échantillonnage que la teneur en soufre des combustibles utilisés est conforme aux articles 3 et 4. L'échantillonnage débute dans les six mois à compter de la date d'entrée en vigueur de la teneur maximale en soufre du combustible concerné. Les prélèvements sont effectués avec une régularité et selon des méthodes telles que les échantillons soient représentatifs du combustible examiné.
2. La teneur en soufre est déterminée selon les méthodes de référence suivantes:
a) méthodes ISO 8754 (1992) et PrEN ISO 14596 pour le fioul lourd et le gas-oil à usage maritime;
b) méthodes EN 24260 (1987), ISO 8754 (1992) et PrEN ISO 14596 pour le gas-oil.
En cas d'arbitrage, la méthode PrEN ISO 14596 sera utilisée. L'interprétation statistique des résultats du contrôle de la teneur en soufre des gas-oils utilisés est effectuée conformément à la norme ISO 4259 (1992).
Article 7
Rapports et réexamen
1. Sur la base des résultats de l'échantillonnage et des analyses effectuées conformément à l'article 6, les États membres remettent à la Commission, au plus tard le 30 juin de chaque année, un bref rapport sur la teneur en soufre des combustibles liquides entrant dans le champ d'application de la présente directive et utilisés sur leur territoire au cours de l'année civile précédente. Ce rapport contient un sommaire des dérogations accordées au titre de l'article 3, paragraphe 3.
2. Sur la base, entre autres, des rapports annuels présentés conformément au paragraphe 1 et de l'évolution de la qualité de l'air et de l'acidification, la Commission soumet un rapport au Parlement européen et au Conseil, au plus tard le 31 décembre 2006. Elle peut accompagner ce rapport de propositions visant à réviser la présente directive, en particulier les valeurs limites fixées pour chaque catégorie de combustible, ainsi que les dérogations prévues à l'article 3, paragraphes 2 et 3, et à l'article 4, paragraphes 2 et 3.
3. La Commission examine les mesures qui pourraient être prises pour réduire la contribution des combustibles à usage maritime autres que ceux visés à l'article 2, paragraphe 3, à l'acidification et, le cas échéant, présente une proposition d'ici la fin de l'an 2000.
Article 8
Modifications de la directive 93/12/CEE
1. La directive 93/12/CEE est modifiée comme suit:
a) à l'article 1er, le paragraphe 1, point a), et le paragraphe 2 sont supprimés;
b) à l'article 2, le premier alinéa du paragraphe 2 et le paragraphe 3 sont supprimés;
c) les articles 3 et 4 sont supprimés.
2. Le paragraphe 1 s'applique à partir du 1er juillet 2000.
Article 9
Comité consultatif
La Commission est assistée par un comité de caractère consultatif composé des représentants des États membres et présidé par le représentant de la Commission.
Le représentant de la Commission soumet au comité un projet des mesures à prendre. Le comité émet son avis sur ce projet, dans un délai que le président peut fixer en fonction de l'urgence de la question en cause, le cas échéant en procédant à un vote.
L'avis est inscrit au procès-verbal; en outre, chaque État membre a le droit de demander que sa position figure à ce procès-verbal.
La Commission tient le plus grand compte de l'avis émis par le comité. Elle informe le comité de la façon dont elle a tenu compte de cet avis.
Article 10
Transposition
Les États membres mettent en vigueur les dispositions législatives, réglementaires et administratives nécessaires pour se conformer à la présente directive avant le 1er juillet 2000. Ils en informent immédiatement la Commission.
Lorsque les États membres adoptent ces dispositions, celles-ci contiennent une référence à la présente directive ou sont accompagnées d'une telle référence lors de leur publication officielle. Les modalités de cette référence sont arrêtées par les États membres.
Les États membres communiquent à la Commission le texte des dispositions de droit interne qu'ils adoptent dans le domaine régi par la présente directive.
Article 11
Sanctions
Les États membres déterminent les sanctions applicables aux violations des dispositions nationales prises en application de la présente directive. Les sanctions ainsi prévues doivent être effectives, proportionnées et dissuasives.
Article 12
Entrée en vigueur de la directive
La présente directive entre en vigueur le jour de sa publication au Journal officiel des Communautés européennes.
Article 13
Destinataires
Les États membres sont destinataires de la présente directive.
Fait à Luxembourg, le 26 avril 1999.