ДИРЕКТИВА 2008/99/ЕО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 19 ноември 2008 година
относно защитата на околната среда чрез наказателно право
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 175, параграф 1 от него,
като взеха предвид предложението на Комисията,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
след консултация с Комитета на регионите,
в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (2),
като имат предвид, че:
(1)
В съответствие с член 174, параграф 2 от Договора политиката на Общността в областта на околната среда има за цел постигането на високо равнище на защита.
(2)
Общността е загрижена от увеличаването на нарушенията спрямо околната среда и техните последици, които все повече се разпростират отвъд границите на държавите, в които са извършени нарушенията. Тези нарушения застрашават околната среда и следователно изискват съответен отговор.
(3)
Опитът сочи, че съществуващите системи от санкции не са достатъчни, за да се постигне пълно спазване на законите за защита на околната среда. Това спазване може и следва да бъде подсилено от наличието на наказателноправни санкции, които показват обществено неодобрение от качествено различен характер в сравнение с административните санкции или механизмите за компенсация по гражданското право.
(4)
Общите правила относно престъпленията позволяват да се използват ефективни методи на разследване и взаимопомощ в рамките на държавите-членки и помежду им.
(5)
За да се постигне ефективна защита на околната среда, съществува особена нужда от по-възпиращи наказания за дейностите, увреждащи околната среда, които обикновено причиняват или е възможно да причинят значителна вреда на въздуха, включително стратосферата, на почвата, водата, животните или растенията, включително на опазването на видовете.
(6)
Неизпълнението на правно задължение, изискващо действие, може да има същите последици като активното поведение и поради това също следва да подлежи на съответно наказание.
(7)
Следователно такова поведение следва да се смята за престъпление в цялата Общност, когато е извършено умишлено или при груба небрежност.
(8)
Изброените в приложенията към настоящата директива законодателни актове съдържат разпоредби, които следва да са санкционирани с наказателноправни мерки, за да се гарантира пълна ефективност на правилата за опазване на околната среда.
(9)
Задълженията по настоящата директива се отнасят единствено до разпоредбите на законодателните актове, включени в приложенията към настоящата директива, от които произтича задължение за държавите-членки при изпълнението на това законодателство да предвидят забранителни мерки.
(10)
Настоящата директива задължава държавите-членки да предвидят в националното си законодателство наказателноправни санкции за сериозни нарушения на разпоредбите на законодателството на Общността, отнасящо се до опазването на околната среда. Настоящата директива не поражда задължения по отношение на прилагането на такива наказания или на друга съществуваща система на правоприлагане в конкретни случаи.
(11)
Настоящата директива не засяга други режими на отговорност за увреждане на околната среда по законодателството на Общността или национално законодателство.
(12)
Тъй като настоящата директива предвижда минимални правила, държавите-членки могат да приемат или запазят съществуващите по-строги мерки по отношение на ефективната защита на околната среда чрез наказателното право. Такива мерки трябва да бъдат съвместими с Договора.
(13)
Държавите-членки предоставят на Комисията информация относно изпълнението на настоящата директива, за да ѝ позволят да оцени ефекта от тази директива.
(14)
Доколкото целта на настоящата директива, а именно осигуряването на по-ефективна защита на околната среда, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите-членки и съответно поради мащаба и последиците на настоящата директива може по-добре да бъде постигната на общностно равнище, Общността може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалност, посочен в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тази цел.
(15)
Когато се приема последващо законодателство в областта на околната среда, то следва, където е подходящо, да посочва, че ще се прилага настоящата директива. При необходимост член 3 следва да бъде изменен.
(16)
Настоящата директива зачита основните права и съблюдава принципите, признати по-специално от Хартата за основните права на Европейския съюз,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Предмет
Настоящата директива установява мерки, свързани с наказателното право, с цел по-ефективна защита на околната среда.
Член 2
Определения
За целите на настоящата директива:
а)
„противозаконно“ означава нарушение на:
i)
законодателни актове, приети на основание на Договора за ЕО и изброени в приложение А, или
ii)
по отношение на дейности, попадащи в обхвата на Договора за Евратом - законодателни актове, приети по силата на Договора за Евратом и изброени в приложение Б, или
iii)
закон или административна разпоредба на държава-членка или решение на компетентен орган на държава-членка, с които се прилага законодателството на Общността, посочено в подточка i) или ii);
б)
„защитени видове от дивата флора и фауна“ са:
i)
за целите на член 3, буква е) - видовете, изброени във:
-
приложение IV към Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 г. за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна (3);
-
приложение I към Директива 79/409/ЕИО на Съвета от 2 април 1979 г. относно опазването на дивите птици (4), както и видовете, посочени в член 4, параграф 2 от нея;
ii)
за целите на член 3, буква ж) - видовете, изброени в приложение А или Б към Регламент (ЕО) № 338/97 на Съвета от 9 декември 1996 г. относно защитата на видовете от дивата флора и фауна чрез регулиране на търговията с тях (5);
в)
„местообитание в защитена зона“ означава всяко местообитание на вид, за който даден район е класифициран като специална защитена зона съгласно член 4, параграф 1 или 2 от Директива 79/409/ЕИО, или всяко естествено местообитание или местообитание на вид, за който дадена територия е определена като специална защитена зона съгласно член 4, параграф 4 от Директива 92/43/ЕИО;
г)
„юридическо лице“ означава всеки правен субект, който притежава такъв статут според приложимото национално право, с изключение на държавите или публичните органи, упражняващи държавновластнически правомощия, и публичните международни организации.
Член 3
Престъпления
Държавите-членки гарантират, че следните деяния съставляват престъпление, когато са противозаконни и са извършени умишлено или при груба небрежност:
а)
изпускането, емисията или влагането на известно количество материали или йонизиращо лъчение във въздуха, почвата или водата, което причинява или може да причини смърт или сериозни увреждания на което и да е лице или значителни вреди на качеството на въздуха, качеството на почвата или качеството на водата, или на животните или растенията;
б)
събирането, транспортирането, възстановяването или обезвреждането на отпадъци, включително надзора над тези операции, както и последваща поддръжка на съоръжения за обезвреждане на отпадъци, включително действията, предприети като търговец или като посредник (управление на отпадъци), които причиняват или могат да причинят смърт или сериозни увреждания на което и да е лице или значителни вреди на качеството на въздуха, качеството на почвата или качеството на водата, или на животните или растенията;
в)
превозът на отпадъци, когато тази дейност попада в обхвата на член 2, параграф 35 от Регламент (ЕО) № 1013/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 г. относно превози на отпадъци (6) и се предприема спрямо количества, които не са незначителни, независимо дали се извършва с един или с няколко превоза, които изглеждат свързани;
г)
експлоатацията на инсталация, в която се провежда опасна дейност или в която се съхраняват или употребяват опасни вещества или препарати и която причинява или може да причини извън инсталацията смърт или сериозни увреждания на което и да е лице или значителни вреди на качеството на въздуха, качеството на почвата или качеството на водата, или на животните или растенията;
д)
производството, обработката, боравенето, употребата, държането, съхранението, транспортирането, вносът, износът или обезвреждането на ядрени материали или други опасни радиоактивни вещества, които причиняват или могат да причинят смърт или сериозни увреждания на което и да е лице или значителни вреди на качеството на въздуха, качеството на почвата или качеството на водата, или на животните или растенията;
е)
убиването, унищожаването, притежанието или придобиването на екземпляри от защитени видове от дивата флора или фауна, освен в случаите, когато с деянието се засягат незначителни количества от такива видове и то оказва незначително въздействие върху статуса на опазване на видовете;
ж)
търговия с екземпляри от защитени видове от дивата флора или фауна или техни части или продукти, освен в случаите, когато с деянието се засягат незначителни количества от тези видове и то оказва незначително въздействие върху статуса на опазване на такива видове;
з)
всяко деяние, което причинява значително влошаване на състоянието на местообитание в рамките на защитена територия;
и)
производството, вносът, износът, пускането на пазара или употребата на озоноразрушаващи вещества.
Член 4
Подбудителство и помагачество
Държавите-членки гарантират, че подбудителството и помагачеството в умишлено деяние, посочено в член 3, са наказуеми като престъпление.
Член 5
Наказания
Държавите-членки вземат необходимите мерки, за да гарантират, че престъпленията, посочени в членове 3 и 4, са наказуеми с ефективни, пропорционални и възпиращи наказателноправни санкции.
Член 6
Отговорност на юридическите лица
1. Държавите-членки гарантират, че юридическите лица могат да бъдат подвеждани под отговорност за престъпленията, посочени в членове 3 и 4, когато тези престъпления са извършени в тяхна полза от лице на ръководна позиция в рамките на юридическото лице, действащо индивидуално или като част от орган на юридическо лице, въз основа на:
а)
мандат за представляване на юридическото лице,
б)
правомощие за взимане на решения от името на юридическото лице; или
в)
правомощие за упражняване на контрол в рамките на юридическото лице.
2. Държавите-членки гарантират също така, че юридическо лице може да бъде подвеждано под отговорност в случаите, когато липсата на надзор или контрол от страна на лице, посочено в параграф 1, е направила възможно извършването на престъпление, посочено в членове 3 и 4, в полза на юридическото лице от лице на негово подчинение.
3. Отговорността на юридически лица съгласно параграфи 1 и 2 не изключва наказателно преследване на физически лица, които са извършители, подбудители или съучастници в престъпленията, посочени в членове 3 и 4.
Член 7
Наказания за юридическите лица
Държавите-членки вземат необходимите мерки, за да гарантират, че юридическо лице, подведено под отговорност за нарушение по смисъла на член 6, се наказва с ефективни, пропорционални и възпиращи наказания.
Член 8
Транспониране
1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива преди 26 декември 2010 г.
Когато държавите-членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното си законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива, и таблица на съответствието между тези разпоредби и настоящата директива.
Член 9
Влизане в сила
Настоящата директива влиза сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 10
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Страсбург на 19 ноември 2008 година.
DIRECTIVE 2008/99/CE DU PARLEMENT EUROPÉEN ET DU CONSEIL
du 19 novembre 2008
relative à la protection de l'environnement par le droit pénal
(Texte présentant de l'intérêt pour l'EEE)
LE PARLEMENT EUROPÉEN ET LE CONSEIL DE L'UNION EUROPÉENNE,
vu le traité instituant la Communauté européenne, et notamment son article 175, paragraphe 1,
vu la proposition de la Commission,
vu l'avis du Comité économique et social européen (1),
après consultation du Comité des régions,
statuant conformément à la procédure visée à l'article 251 du traité (2),
considérant ce qui suit:
(1)
Aux termes de l'article 174, paragraphe 2, du traité, la politique de la Communauté dans le domaine de l'environnement vise un niveau de protection élevé.
(2)
La Communauté est préoccupée par la progression des infractions au détriment de l'environnement et par leurs effets, qui s'étendent de plus en plus souvent au-delà des frontières des États où ces infractions sont commises. De telles infractions constituent une menace pour l'environnement et exigent par conséquent une réponse adaptée.
(3)
L'expérience montre que les systèmes de sanction existants ne suffisent pas à garantir le respect absolu de la législation en matière de protection de l'environnement. Ce respect peut et doit être renforcé par l'existence de sanctions pénales, qui reflètent une désapprobation de la société qualitativement différente de celle manifestée par le biais des sanctions administratives ou d'une indemnisation au civil.
(4)
L'existence de règles communes relatives aux infractions pénales permet la mise en œuvre de méthodes d'instruction et d'assistance efficaces au niveau national et entre États membres.
(5)
En vue de garantir une protection efficace de l'environnement, il est absolument nécessaire d'instaurer des sanctions plus dissuasives à l'égard des activités préjudiciables à l'environnement, qui entraînent généralement ou sont susceptibles d'entraîner une dégradation substantielle de la qualité de l'air, y compris la stratosphère, du sol et de l'eau ainsi que de la faune et de la flore, notamment en termes de conservation des espèces.
(6)
Un manquement à une obligation d'agir pouvant avoir le même effet qu'un comportement actif, il y a lieu de prévoir des sanctions appropriées pour ce cas également.
(7)
Il convient donc que cette conduite soit considérée comme une infraction pénale dans toute la Communauté lorsqu'elle est délibérée ou relève d'une négligence grave.
(8)
La législation énumérée aux annexes de la présente directive contient des dispositions qui devraient être soumises à des mesures de droit pénal pour garantir que les règles sur la protection de l'environnement sont pleinement efficaces.
(9)
Les obligations prévues par la présente directive portent uniquement sur les dispositions de la législation énumérées aux annexes de la présente directive qui obligent les États membres, lorsqu'ils mettent en œuvre ladite législation, à prévoir des mesures d'interdiction.
(10)
La présente directive fait obligation aux États membres de prévoir dans leur législation nationale des sanctions pénales pour les violations graves des dispositions du droit communautaire relatif à la protection de l'environnement. La présente directive ne crée pas d'obligations concernant l'application de telles sanctions ou de tout autre système de répression existant dans des cas particuliers.
(11)
La présente directive s'applique sans préjudice d'autres systèmes de responsabilité, en droit communautaire ou en droit national, pour les dommages causés à l'environnement.
(12)
La présente directive prévoyant des règles minimales, les États membres sont libres d'adopter ou de maintenir des mesures plus strictes relatives à la protection efficace de l'environnement par le droit pénal. Ces mesures doivent être compatibles avec le traité.
(13)
Il convient que les États membres tiennent la Commission informée de la mise en œuvre de la présente directive, afin de lui permettre d'en évaluer les effets.
(14)
Étant donné que l'objectif de la présente directive, à savoir la protection plus efficace de l'environnement, ne peut pas être réalisé de manière suffisante par les États membres et peut donc en raison des dimensions et des effets de la présente directive être mieux réalisé au niveau communautaire, la Communauté peut prendre des mesures, conformément au principe de subsidiarité consacré à l'article 5 du traité. Conformément au principe de proportionnalité tel qu'énoncé audit article, la présente directive n'excède pas ce qui est nécessaire pour atteindre cet objectif.
(15)
Chaque fois que des dispositions législatives en matière d'environnement sont adoptées, elles devraient préciser, le cas échéant, que la présente directive s'applique. Si besoin est, l'article 3 devrait être modifié.
(16)
La présente directive respecte les droits fondamentaux et les principes qui sont reconnus notamment dans la charte des droits fondamentaux de l'Union européenne,
ONT ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DIRECTIVE:
Article premier
Objet
La présente directive établit des mesures en relation avec le droit pénal afin de protéger l'environnement de manière plus efficace.
Article 2
Définitions
Aux fins de la présente directive, on entend par:
a)
«illicite», ce qui viole:
i)
la législation adoptée conformément au traité instituant la Communauté européenne, et énumérée à l'annexe A; ou
ii)
pour ce qui est des activités relevant du traité Euratom, la législation adoptée conformément au traité Euratom, et énumérée à l'annexe B; ou
iii)
une loi, une réglementation administrative d'un État membre ou une décision d'une autorité compétente d'un État membre qui donne effet à la législation communautaire visée aux points i) ou ii);
b)
«espèces de faune et de flore sauvages protégées»:
i)
aux fins de l'article 3, point f), les espèces énumérées à:
-
l'annexe IV de la directive 92/43/CEE du Conseil du 21 mai 1992 sur la conservation des habitats naturels ainsi que de la faune et de la flore sauvages (3),
-
l'annexe I de la directive 79/409/CEE du Conseil du 2 avril 1979 concernant la conservation des oiseaux sauvages (4) et visées à l'article 4, paragraphe 2, de ladite directive;
ii)
aux fins de l'article 3, point g), les espèces énumérées à l'annexe A ou B du règlement (CE) no 338/97 du Conseil du 9 décembre 1996 relatif à la protection des espèces de faune et de flore sauvages par le contrôle de leur commerce (5);
c)
«habitat au sein d'un site protégé», tout habitat d'une espèce pour lequel une zone est classée en zone de protection spéciale conformément à l'article 4, paragraphe 1 ou 2, de la directive 79/409/CEE, ou tout habitat naturel ou tout habitat d'une espèce pour lequel un site est désigné comme zone spéciale de conservation conformément à l'article 4, paragraphe 4, de la directive 92/43/CEE;
d)
«personne morale», toute entité juridique à laquelle le droit national applicable reconnaît ce statut, exception faite des États ou des organismes publics exerçant des prérogatives de puissance publique et des organisations internationales publiques.
Article 3
Infractions
Les États membres font en sorte que les actes suivants constituent une infraction pénale lorsqu'ils sont illicites et commis intentionnellement ou par négligence au moins grave:
a)
le rejet, l'émission ou l'introduction d'une quantité de substances ou de radiations ionisantes dans l'atmosphère, le sol ou les eaux, causant ou susceptibles de causer la mort ou de graves lésions à des personnes, ou une dégradation substantielle de la qualité de l'air, de la qualité du sol, ou de la qualité de l'eau, ou bien de la faune ou de la flore;
b)
la collecte, le transport, la valorisation ou l'élimination de déchets, y compris la surveillance de ces opérations ainsi que l'entretien subséquent des sites de décharge et notamment les actions menées en tant que négociant ou courtier (gestion des déchets), causant ou susceptibles de causer la mort ou de graves lésions à des personnes, ou une dégradation substantielle de la qualité de l'air, de la qualité du sol, ou de la qualité de l'eau, ou bien de la faune ou de la flore;
c)
le transfert de déchets, lorsqu'il relève de l'article 2, paragraphe 35, du règlement (CE) no 1013/2006 du Parlement européen et du Conseil du 14 juin 2006 sur le transfert de déchets (6), et qu'il est réalisé en quantité non négligeable, qu'il ait lieu en un seul transfert ou en plusieurs transferts qui apparaissent liés;
d)
l'exploitation d'une usine dans laquelle une activité dangereuse est exercée ou des substances ou préparations dangereuses sont stockées ou utilisées, causant ou susceptible de causer, à l'extérieur de cette usine, la mort ou de graves lésions à des personnes, ou une dégradation substantielle de la qualité de l'air, de la qualité du sol ou de la qualité des eaux, ou bien de la faune ou de la flore;
e)
la production, le traitement, la manipulation, l'utilisation, la détention, le stockage, le transport, l'importation, l'exportation ou l'élimination de matières nucléaires ou d'autres substances radioactives dangereuses, causant ou susceptibles de causer la mort ou de graves lésions à des personnes, ou une dégradation substantielle de la qualité de l'air, de la qualité du sol, ou de la qualité de l'eau, ou bien de la faune ou de la flore;
f)
la mise à mort, la destruction, la possession ou la capture de spécimens d'espèces de faune et de flore sauvages protégées sauf dans les cas où les actes portent sur une quantité négligeable de ces spécimens et ont un impact négligeable sur l'état de conservation de l'espèce;
g)
le commerce de spécimens d'espèces de faune ou de flore sauvages protégées ou de parties ou produits de ceux-ci sauf dans les cas où les actes portent sur une quantité négligeable de ces spécimens et ont un impact négligeable sur l'état de conservation de l'espèce;
h)
tout acte causant une dégradation importante d'un habitat au sein d'un site protégé;
i)
la production, l'importation, l'exportation, la mise sur le marché ou l'utilisation de substances appauvrissant la couche d'ozone.
Article 4
Incitation et complicité
Les États membres veillent à ce que le fait d'inciter à commettre de manière intentionnelle un acte visé à l'article 3 ou de s'en rendre complice soit passible de sanctions en tant qu'infraction pénale.
Article 5
Sanctions
Les États membres prennent les mesures nécessaires pour que les infractions visées aux articles 3 et 4 soient passibles de sanctions pénales effectives, proportionnées et dissuasives.
Article 6
Responsabilité des personnes morales
1. Les États membres font en sorte que les personnes morales puissent être tenues pour responsables des infractions visées aux articles 3 et 4 lorsqu'elles ont été commises pour leur compte par toute personne qui exerce un pouvoir de direction en son sein, agissant soit individuellement, soit en tant que membre d'un organe de la personne morale, en vertu:
a)
d'un mandat de représentation de la personne morale;
b)
d'un pouvoir de prendre des décisions au nom de la personne morale; ou
c)
d'un pouvoir d'exercer un contrôle au sein de la personne morale.
2. Les États membres font en sorte que les personnes morales puissent être tenues pour responsables lorsque le défaut de surveillance ou de contrôle de la part d'une personne visée au paragraphe 1 a rendu possible la commission d'une infraction visée aux articles 3 et 4 pour le compte de la personne morale par une personne soumise à son autorité.
3. La responsabilité des personnes morales en vertu des paragraphes 1 et 2 n'exclut pas des poursuites pénales contre les personnes physiques auteurs, incitateurs ou complices des infractions visées aux articles 3 et 4.
Article 7
Sanctions à l'encontre des personnes morales
Les États membres prennent les mesures nécessaires pour que les personnes morales tenues pour responsables d'une infraction en vertu de l'article 6 soient passibles de sanctions effectives, proportionnées et dissuasives.
Article 8
Transposition
1. Les États membres mettent en vigueur les dispositions législatives, réglementaires et administratives nécessaires pour se conformer à la présente directive avant le 26 décembre 2010.
Lorsque les États membres adoptent ces dispositions, celles-ci contiennent une référence à la présente directive ou sont accompagnées d'une telle référence lors de leur publication officielle. Les modalités de cette référence sont arrêtées par les États membres.
2. Les États membres communiquent à la Commission le texte des dispositions essentielles de droit interne qu'ils adoptent dans le domaine régi par la présente directive ainsi qu'un tableau de correspondance entre ces dispositions et la présente directive.
Article 9
Entrée en vigueur
La présente directive entre en vigueur le vingtième jour suivant celui de sa publication au Journal officiel de l'Union européenne.
Article 10
Destinataires
Les États membres sont destinataires de la présente directive.
Fait à Strasbourg, le 19 novembre 2008.