РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 20 април 2009 година
относно определянето на критериите за класификация на съоръженията за отпадъци в съответствие с приложение III към Директива 2006/21/ЕО на Европейския парламент и на Съвета относно управлението на отпадъците от миннодобивните индустрии
(нотифицирано под номер C(2009) 2856)
(2009/337/ЕО)
КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност,
като взе предвид Директива 2006/21/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 март 2006 г. относно управлението на отпадъците от миннодобивните индустрии и за изменение на Директива 2004/35/ЕО (1), и по-специално член 22, параграф 1, буква ж) от нея,
като има предвид, че:
(1)
За да се осигури общовалидно оценяване на критериите, формулирани в приложение III към Директива 2006/21/ЕО, е необходимо да се определи методика и, когато това е възможно, да се фиксират гранични стойности с оглед различните видове съоръжения за отпадъци, тяхното поведение в краткосрочен и дългосрочен план, както и през целия им експлоатационен период.
(2)
От техническа гледна точка е уместно съоръженията, съдържащи само инертни отпадъци или незамърсени почви, да бъдат освободени от оценка по критериите за наличие на опасни вещества или опасни отпадъци.
(3)
Потенциалната опасност, предизвиквана от дадено съоръжение за отпадъци, може значително да се променя през периода на експлоатация и след закриване на съоръжението. Следователно трябва, когато това е необходимо, да се преразглежда класификацията на съоръжението, като такова преразглеждане следва да се извършва поне веднъж - в края на експлоатационния период.
(4)
За оценката на потенциалната опасност за загуба на човешки живот и на опасността за човешкото здраве в случай на нарушаване на конструктивната цялост или на неправилна експлоатация на дадено съоръжение следва при провеждането на такива оценки да се отчита реалното постоянно присъствие на хора в зоните, които могат да бъдат засегнати.
(5)
Мерките, предвидени в настоящото решение, са в съответствие със становището на Комитета, учреден съгласно член 18 от Директива 2006/12/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (2),
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Дадено съоръжение за отпадъци се класифицира в категория А съгласно първото тире от приложение III към Директива 2006/21/ЕО, ако прогнозните последици в краткосрочен и дългосрочен план от повреда, дължаща се на нарушаване на конструктивната цялост или на неправилна експлоатация на съоръжението за отпадъци, биха могли да доведат до:
а)
потенциална опасност за загуба на човешки живот, освен ако тази опасност не е пренебрежимо малка;
б)
сериозна опасност за човешкото здраве;
в)
сериозна опасност за околната среда.
2. За целите на споменатата в параграф 1 класификация при оценката на потенциалната опасност на съоръжението следва да се разглежда цялостният жизнен цикъл на съоръжението, включително периодът след неговото затваряне.
Член 2
1. По смисъла на настоящото решение конструктивна цялост на съоръжение за отпадъци означава неговата възможност да задържа в рамките на своите граници отпадъците по предвидения в проекта му начин.
2. Нарушаване на конструктивната цялост означава всички възможни видове повреди във връзка с конструктивните елементи на съответното съоръжение за отпадъци.
3. Оценката на последиците от нарушаване на конструктивната цялост следва да включва прякото въздействие на всеки материал, транспортиран от съоръжението в резултат на повредата, както и породените краткосрочни и дългосрочни последици.
Член 3
1. По смисъла на настоящото решение неправилна експлоатация на съоръжение за отпадъци означава всяка експлоатация, която може да предизвика голяма авария, включително неефективност или неприлагане на мерките за защита на околната среда и погрешен или недостатъчно съответстващ на изискванията проект.
2. Оценката на изпускането на замърсители в резултат на неправилна експлоатация следва да включва както последиците от краткосрочни пулсации, така и продължителното изпускане на замърсители. Тази оценка следва да обхваща експлоатационния период на съоръжението, както и продължителен период след неговото затваряне. Тя следва да включва оценка на потенциалните опасности, дължащи се на съоръжения, които съдържат реагиращи отпадъци, независимо дали тези отпадъци са класифицирани като опасни или неопасни съгласно Директива 91/689/ЕИО на Съвета (3).
Член 4
1. Държавите-членки следва да оценяват последиците от повреда, дължаща се на нарушаване на конструктивната цялост или на неправилна експлоатация на дадено съоръжение за отпадъци, в съответствие с изискванията в параграфи 2, 3 и 4.
2. Потенциалната опасност за загуба на човешки живот или опасността за човешкото здраве ще се считат за незначителни или не представляващи сериозна заплаха, ако не се очаква други хора освен работещите по експлоатацията на съоръжението да присъстват непрекъснато или за продължителни периоди от време в потенциално застрашената зона. Уврежданията на здравето, водещи до инвалидност и продължителни болестни състояния, ще се считат за сериозни опасности за човешкото здраве.
3. Потенциалната опасност за околната среда няма да се счита за сериозна, ако:
а)
интензивността на потенциалния замърсител намалява значително за кратък период от време;
б)
повредата не води до постоянно или дългосрочно увреждане на околната среда;
в)
засегнатата околна среда може да бъде възстановена чрез малки по обем дейности за почистване и възстановяване.
4. При установяването на потенциална опасност за загуба на човешки живот или на опасност за човешкото здраве или за околната среда конкретните оценки на степента на потенциалните въздействия следва да се разглеждат в контекста на веригата източник-път на разпространение-рецептор.
В случаите, при които липсва път на разпространение между източника и рецептора, съответното съоръжение не трябва да се класифицира в категория А въз основа на повреда, дължаща се на нарушение на конструктивната цялост или на неправилна експлоатация.
Член 5
1. В случай на нарушение на конструктивната цялост на стените на хвостохранилища ще се счита, че е застрашен човешки живот, когато водата или хвостът е поне 0,7 m над нивото на терена или когато скоростта на водата или хвоста надхвърля 0,5 m/s.
2. Оценката на потенциалната опасност за загуба на човешки живот или на опасността за човешкото здраве следва да обхваща поне следните фактори:
а)
размера и характеристиките на съоръжението, включително неговия проект;
б)
количествените и качествените характеристики на отпадъците в съоръжението, включително техните физични и химични свойства;
в)
топографията на площадката на съоръжението, включително влажностните характеристики;
г)
времето за достигане на потенциална приливна вълна до райони, където има хора;
д)
скоростта на разпространение на приливната вълна;
е)
прогнозното ниво на водата или хвоста;
ж)
темпа на покачване на нивото на водата или хвоста;
з)
всякакви други специфични за площадката фактори, които биха могли да повлияят на потенциалната опасност за загуба на човешки живот или на опасността за човешкото здраве.
Член 6
1. В случаите на свличания на насипища (табани) всяка движеща се маса от отпадъци ще се счита за опасна за живота, ако има наличие на хора в обсега на движещата се маса.
2. Оценката на потенциалната опасност за загуба на човешки живот или на опасността за човешкото здраве следва да обхваща най-малко следните фактори:
а)
размера и характеристиките на съоръжението, включително неговия проект;
б)
количествените и качествените характеристики на отпадъците в съоръжението, включително техните физични и химични свойства;
в)
ъгъла на откоса на насипището (табана);
г)
потенциалната опасност от акумулиране на подземни води в насипището (табана);
д)
стабилността на геоложката основа;
е)
топографията;
ж)
близостта до течащи води, съоръжения, сгради;
з)
наличието на минни изработки;
и)
всякакви други специфични за площадката фактори, които могат значително да допринесат за наличието на риск от разглежданото съоръжение.
Член 7
1. Праговата стойност, спомената във второто тире на приложение III към Директива 2006/21/ЕО, следва да се определя като отношение между теглата на база суха маса на:
а)
количеството на отпадъците, класифицирани като опасни в съответствие с Директива 91/689/ЕИО, което се очаква, че ще се натрупа в съоръжението в края на проектния експлоатационен период; и
б)
общото количество отпадъци, което се очаква, че ще се натрупа в съоръжението в края на проектния експлоатационен период.
2. В случаите, когато посоченото в параграф 1 отношение надхвърля 50 %, съоръжението следва да се класифицира в категория А.
3. В случаите, когато посоченото в параграф 1 отношение е между 5 и 50 %, съоръжението също следва да се класифицира в категория А.
Такова съоръжение, обаче, е възможно да не се класифицира в категория А в случаите, когато това е обосновано чрез оценка на рисковете за конкретната площадка, насочена специално към въздействията на опасните отпадъци и разработена като част от класификацията, базираща се на последиците от повреда в резултат на нарушение на конструктивната цялост или на неправилна експлоатация, която оценка показва, че съоръжението не би трябвало да се класифицира в категория А по причина на наличието в него на опасни отпадъци.
4. В случаите, когато посоченото в параграф 1 отношение е под 5 %, съоръжението не следва да се класифицира в категория А по причина на наличието в него на опасни отпадъци.
Член 8
1. Държавите-членки следва да оценяват до каква степен критерият, формулиран в третото тире от приложение III към Директива 2006/21/ЕО, се изпълнява в съответствие със съображенията, посочени в параграфи 2, 3 и 4.
2. За новопроектираните хвостохранилища трябва да се използва следната методика:
а)
следва да се изготви инвентаризация на всички вещества и препарати, използвани в технологичния процес, които впоследствие се депонират с хвоста в хвостохранилището;
б)
за всяко вещество или препарат следва да се направи оценка на годишните количества, използвани в технологичния процес, за всяка година от проектния експлоатационен период;
в)
за всяко вещество или препарат следва да се определи дали е опасно вещество или препарат по смисъла на Директива 67/548/ЕИО на Съвета (4) и Директива 1999/45/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (5);
г)
за всяка година от проектния експлоатационен период следва да се определи годишното нарастване на количеството на водата в хвостохранилището (ΔQi), изчислено на база на отделеното количество хвост в сухо състояние по формулата, посочена в приложение I;
д)
за всяко опасно вещество или препарат, идентифицирани съгласно буква в), следва да се оцени неговата максимална годишна концентрация (C max) в течна фаза, в съответствие с формулата, посочена в приложение II.
Ако на база на оценките на максималните годишни концентрации (C max) се окаже, че течната фаза се счита за „опасна“ по смисъла на Директива 1999/45/ЕО или Директива 67/548/ЕИО, съоръжението следва да бъде класифицирано в категория А.
3. За действащите хвостохранилища класификацията на съоръжението следва да се основава или на описаната в параграф 2 методика, или на непосредствен химичен анализ на водата и твърдите вещества, намиращи се в съоръжението. Ако се окаже, че течната фаза и нейните съставки трябва да бъдат считани за опасен препарат по смисъла на Директива 1999/45/ЕО или Директива 67/548/ЕИО, съоръжението следва да бъде класифицирано в категория А.
4. За съоръженията с купово излугване, където се добиват метали от насипана руда чрез използване на излугващи разтвори, държавите-членки следва да предприемат изследване за наличие на опасни вещества при закриването на съоръженията, на базата на инвентаризация на използваните излугващи химикали и на остатъчните концентрации на тези химикали в дренажните води след завършване на промивката. Ако се окаже, че тези инфилтратни води трябва да бъдат считани за опасен препарат по смисъла на Директива 1999/45/ЕО или Директива 67/548/ЕИО, съоръжението следва да бъде класифицирано в категория А.
Член 9
Членове 7 и 8 от настоящото решение не се прилагат за съоръжения за отпадъци, които съдържат само инертни отпадъци или незамърсена почва.
Член 10
В случаите, когато са налице съществени промени в разрешителното или значителни изменения в експлоатационните условия, следва да бъде направено преразглеждане на класификацията от компетентния орган по смисъла на Директива 2006/21/ЕО.
Това преразглеждане следва да бъде направено не по-късно от края на експлоатационния период на съоръжението.
Член 11
Адресати на настоящото решение са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 20 април 2009 година.
DÉCISION DE LA COMMISSION
du 20 avril 2009
relative à la définition des critères de classification des installations de gestion de déchets conformément à l’annexe III de la directive 2006/21/CE du Parlement européen et du Conseil concernant la gestion des déchets de l’industrie extractive
[notifiée sous le numéro C(2009) 2856]
(2009/337/CE)
LA COMMISSION DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES,
vu le traité instituant la Communauté européenne,
vu la directive 2006/21/CE du Parlement européen et du Conseil du 15 mars 2006 concernant la gestion des déchets de l’industrie extractive et modifiant la directive 2004/35/CE (1), et notamment son article 22, paragraphe 1, point g),
considérant ce qui suit:
(1)
Afin de garantir une évaluation commune au regard des critères énoncés à l’annexe III de la directive 2006/21/CE, il est nécessaire de définir une méthode et, dans la mesure du possible, de fixer des valeurs limites, en tenant compte des différents types d’installations de gestion de déchets et de leur comportement à court et long termes, ainsi que durant toute leur phase d’exploitation.
(2)
Il est opportun, d’un point de vue technique, de dispenser les installations de gestion de déchets ne contenant que des déchets inertes ou de la terre non polluée de l’évaluation au regard des critères concernant la présence de substances dangereuses ou de déchets dangereux.
(3)
Le danger potentiel que présente une installation de gestion de déchets peut varier considérablement durant les phases d’exploitation et de fermeture de cette installation. Il convient donc de revoir la classification de l’installation en tant que de besoin et au moins à la fin de la phase d’exploitation.
(4)
Afin d’évaluer le risque de perte de vies humaines et le danger pour la santé humaine en cas de perte d’intégrité structurelle ou de mauvaise exploitation d’une installation, il y a lieu, lors de l’évaluation de l’importance de ce risque ou de ce danger, de prendre en compte la présence permanente effective des personnes dans les zones susceptibles d’être touchées.
(5)
Les mesures prévues à la présente décision sont conformes à l’avis du comité institué par l’article 18 de la directive 2006/12/CE du Parlement européen et du Conseil (2),
A ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DÉCISION:
Article premier
1. Une installation de gestion de déchets est classée dans la catégorie À conformément à l’annexe III, premier tiret, de la directive 2006/21/CE si les conséquences prévues, à court ou à long terme, d’une défaillance due à une perte d’intégrité structurelle ou à la mauvaise exploitation d’une installation de gestion de déchets peuvent entraîner:
a)
un risque non négligeable de perte de vies humaines;
b)
un grave danger pour la santé humaine;
c)
un grave danger pour l’environnement.
2. Aux fins de la classification visée au paragraphe 1, le cycle de vie complet de l’installation, y compris la phase de suivi après fermeture, est pris en considération lors de l’évaluation du danger potentiel que présente l’installation.
Article 2
1. Aux fins de la présente décision, on entend par intégrité structurelle d’une installation de gestion de déchets la capacité de cette installation à contenir les déchets à l’intérieur de ses limites suivant les modalités prévues lors de sa conception.
2. La perte d’intégrité structurelle couvre tous les mécanismes de défaillance susceptibles de toucher les structures de l’installation de gestion de déchets concernée.
3. L’évaluation des conséquences de la perte d’intégrité structurelle comprend l’incidence immédiate de tout transport de matériau hors de l’installation du fait de la défaillance et les effets qui en résultent à court et long termes.
Article 3
1. Aux fins de la présente décision, on entend par mauvaise exploitation de l’installation de gestion de déchets toute exploitation susceptible de donner lieu à un accident majeur, y compris le mauvais fonctionnement des mesures de protection de l’environnement et une conception défectueuse ou insuffisante de l’installation.
2. L’évaluation des rejets de contaminants résultant d’une mauvaise exploitation porte sur les effets des rejets à court terme (pulses) de contaminants comme sur ceux des rejets à long terme. Cette évaluation couvre la phase d’exploitation de l’installation ainsi que, sur le long terme, la période qui suit la fermeture. Elle inclut une évaluation des dangers que peuvent présenter les installations contenant des déchets réactifs, que ces déchets soient classés dangereux ou non dangereux au titre de la directive 91/689/CEE du Conseil (3).
Article 4
1. Les conséquences d’une défaillance due à une perte d’intégrité structurelle ou à la mauvaise exploitation d’une installation de gestion de déchets sont évaluées par les États membres conformément aux paragraphes 2, 3 et 4.
2. Le risque de perte de vies humaines ou le danger pour la santé humaine est considéré comme négligeable ou peu important si les personnes susceptibles d’être touchées, autres que le personnel travaillant dans l’installation, ne sont pas censées être présentes de manière permanente ou pendant de longues périodes dans la zone potentiellement concernée. Des blessures entraînant un handicap ou un mauvais état de santé pendant une période prolongée sont considérés comme de graves dangers pour la santé humaine.
3. Le danger potentiel pour l’environnement est considéré comme peu important si:
a)
l’intensité de la source de contamination potentielle diminue de manière significative dans un court laps de temps;
b)
la défaillance n’entraîne pas de dommages environnementaux permanents ou durables;
c)
l’environnement ayant subi des dégradations peut être remis en état grâce à des mesures d’assainissement et de restauration modestes.
4. Lors de la détermination du risque de perte de vies humaines et du danger pour la santé humaine ou pour l’environnement, les évaluations spécifiques de l’ampleur des effets potentiels sont réalisées dans le contexte de la chaîne source-voie de transfert-milieu récepteur.
Lorsqu’il n’existe pas de voie de transfert entre la source et le milieu récepteur, l’installation concernée n’est pas classée dans la catégorie A sur la base des conséquences d’une défaillance due à une perte d’intégrité structurelle ou à une mauvaise exploitation.
Article 5
1. En cas de perte d’intégrité structurelle des bassins de résidus, les vies humaines sont considérées comme menacées lorsque les niveaux des eaux ou des boues se situent à 0,7 mètre au moins au-dessus du sol ou lorsque la vitesse des eaux ou des boues dépasse 0,5 m/s.
2. L’évaluation du risque de perte de vies humaines et du danger pour la santé humaine prend en compte au minimum les facteurs suivants:
a)
la taille et les caractéristiques de l’installation, notamment sa conception;
b)
la quantité et la nature des déchets traités dans l’installation, notamment leurs propriétés physiques et chimiques;
c)
la topographie du site de l’installation, notamment les éléments d’étanchéité;
d)
le temps nécessaire à une onde de crue potentielle pour atteindre les zones où se trouvent des personnes;
e)
la vitesse de propagation de l’onde de crue;
f)
le niveau prévu pour les eaux ou les boues;
g)
la vitesse d’élévation de ce niveau des eaux ou des boues;
h)
tout facteur pertinent, propre au site, susceptible d’influer sur le risque de perte de vies humaines ou le danger pour la santé humaine.
Article 6
1. Dans le cas des glissements de terril, on considère que toute masse de déchets en mouvement est susceptible de menacer des vies humaines si des personnes sont présentes dans la zone potentiellement affectée par cette masse de déchets en mouvement.
2. L’évaluation du risque de perte de vies humaines et du danger pour la santé humaine prend en compte au minimum les facteurs suivants:
a)
la taille et les caractéristiques de l’installation, notamment sa conception;
b)
la quantité et la nature des déchets traités dans l’installation, notamment leurs propriétés physiques et chimiques;
c)
l’angle d’inclinaison de la pente du terril;
d)
la capacité d’accumulation des eaux à l’intérieur du terril;
e)
la stabilité du sous-sol;
f)
la topographie;
g)
la proximité de cours d’eau, de constructions, de bâtiments;
h)
les travaux miniers;
i)
tout autre facteur propre au site susceptible de contribuer de manière significative au risque lié à la structure.
Article 7
1. Le seuil visé à l’annexe III, deuxième tiret, de la directive 2006/21/CE est déterminé comme étant le rapport, sur la base du poids en matière sèche, entre:
a)
l’ensemble des déchets classés dangereux conformément à la directive 91/689/CEE censés se trouver dans l’installation à la fin de la période d’exploitation prévue; et
b)
les déchets censés se trouver dans l’installation à la fin de la période d’exploitation prévue.
2. Lorsque le rapport calculé conformément au paragraphe 1 dépasse 50 %, l’installation est classée dans la catégorie A.
3. Lorsque le rapport calculé conformément au paragraphe 1 est compris entre 5 % et 50 %, l’installation est classée dans la catégorie A.
Toutefois, l’installation en question peut ne pas être classée dans la catégorie A si une évaluation spécifique des risques axée sur les effets des déchets dangereux présents sur le site et menée dans le cadre de la classification en fonction des conséquences d’une défaillance due à une perte d’intégrité ou à une mauvaise exploitation démontre que l’installation ne doit pas être classée dans la catégorie A sur la base des déchets dangereux qu’elle contient.
4. Lorsque le rapport calculé conformément au paragraphe 1 est inférieur à 5 %, l’installation n’est pas classée dans la catégorie A sur la base des déchets dangereux qu’elle contient.
Article 8
1. Les États membres déterminent si le critère défini à l’annexe III, troisième tiret, de la directive 2006/21/CE est respecté en se fondant sur les considérations formulées aux paragraphes 2, 3 et 4.
2. Pour les bassins de résidus en projet, il convient d’appliquer la méthode suivante:
a)
dresser un inventaire des substances et des préparations qui sont utilisées lors du traitement et qui sont ensuite rejetées avec les boues dans le bassin de résidus;
b)
pour chaque substance et préparation et pour chaque année de la période d’exploitation prévue, procéder à une estimation des quantités annuelles utilisées lors du traitement;
c)
pour chaque substance et préparation, déterminer si elle est dangereuse au sens de la directive 67/548/CEE du Conseil (4) et de la directive 1999/45/CE du Parlement européen et du Conseil (5);
d)
pour chaque année de la période d’exploitation prévue, calculer l’augmentation annuelle, dans des conditions stables, de la quantité d’eau stockée (ΔQi) dans le bassin de résidus selon la formule indiquée à l’annexe I;
e)
pour chaque substance ou préparation dangereuse répertoriée conformément au point c), procéder à une estimation de la concentration annuelle maximale (C max) en phase aqueuse selon la formule établie à l’annexe II.
Si, sur la base de l’estimation des concentrations annuelles maximales (C max), la phase aqueuse est considérée comme «dangereuse» au sens des directives 1999/45/CE ou 67/548/CEE, l’installation est classée dans la catégorie A.
3. Pour les bassins de résidus en exploitation, la classification de l’installation repose sur la méthode définie au paragraphe 2 ou sur une analyse chimique directe de l’eau et des solides contenus dans l’installation. Si la phase aqueuse et les éléments qu’elle contient doivent être considérés comme une préparation dangereuse au sens des directives 1999/45/CE ou 67/548/CEE, l’installation est classée dans la catégorie A.
4. Dans le cas des installations de lixiviation en tas où les métaux sont extraits des tas de minerais par percolation de solutions de lixiviation, les États membres, lors de la fermeture, recherchent la présence de substances dangereuses en se fondant sur un inventaire des substances chimiques utilisées pour la lixiviation et sur les concentrations résiduelles de ces produits dans les eaux de drainage à l’issue du lavage. Si ces lixiviats doivent être considérés comme des préparations dangereuses au sens des directives 1999/45/CE ou 67/548/CEE, l’installation est classée dans la catégorie A.
Article 9
Les articles 7 et 8 de la présente décision ne s’appliquent pas aux installations de gestion de déchets ne contenant que des déchets inertes ou de la terre non polluée.
Article 10
Une révision de la classification est effectuée par l’autorité compétente conformément à la directive 2006/21/CE si l’autorisation est modifiée substantiellement ou si les conditions d’exploitation ont changé de manière significative.
Cette révision est effectuée au plus tard à la fin de la période d’exploitation de l’installation.
Article 11
Les États membres sont destinataires de la présente décision.
Fait à Bruxelles, le 20 avril 2009.