РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 625/2009 НА СЪВЕТА
от 7 юли 2009 година
относно общия режим за внос от някои трети страни
(кодифицирана версия)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 133 от него,
като взе предвид актовете за създаване на обща организация на селскостопанските пазари и актовете, отнасящи се до преработените селскостопански продукти, приети въз основа на член 308 от Договора, по-специално разпоредбите на тези актове, които позволяват дерогация от общия принцип, според който всяко количествено ограничение или мярка с равностоен ефект могат да бъдат заменени само с мярка, предвидена в същите актове,
като взе предвид предложението на Комисията,
като има предвид, че:
(1)
Регламент (ЕО) № 519/94 на Съвета от 7 март 1994 г. относно общия режим за внос от някои трети страни (1) е бил неколкократно съществено изменян (2). С оглед постигане на яснота и рационалност посоченият регламент следва да бъде кодифициран.
(2)
Общата търговска политика следва да се основава на единни принципи.
(3)
Съгласно член 14 от Договора от 1 януари 1993 г. вътрешният пазар обхваща пространство без вътрешни граници, в която е осигурено свободното движение на стоки, хора, услуги и капитали.
(4)
Довършването на общата търговска политика в областта на правилата за вноса е единственият начин да се гарантира, че правилата, приложими по отношение на търговията на Общността с трети страни, отразяват правилно интеграцията на пазарите.
(5)
По-голямо уеднаквяване в правилата за вноса следва да се постигне чрез приемане, в рамките на възможното предвид особеностите на икономическите режими на въпросните трети страни, на разпоредби, които са подобни на прилаганите в рамките на общия режим за другите трети страни.
(6)
Общите правила, прилагани по отношение на вноса, се прилагат също и по отношение на продуктите от въглища и стомана, без да се засягат възможните мерки за прилагане на споразумение, отнасящо се специално до такива продукти.
(7)
Либерализацията на вноса, по-конкретно отсъствието на всякакво количествено ограничение, следва следователно да служи за отправна точка на правилата на Общността.
(8)
По отношение на някои продукти Комисията следва да проучи условията и правилата за вноса и тенденциите в неговото развитие, както и различните аспекти на икономическата и търговската ситуация и евентуалните мерки, които да се предприемат.
(9)
За тези продукти може да се окаже нужно да се въведе общностно наблюдение на вноса на някои от тях.
(10)
Комисията и Съветът трябва да определят защитните мерки, необходими предвид интереса на Общността, като отдават дължимото внимание на съществуващите международни задължения.
(11)
Мерките за наблюдение или защитните мерки, ограничени до един или повече региони на Общността, могат все пак да се окажат по-подходящи от мерките, прилагани в Общността като цяло. Въпреки това подобни мерки следва да бъдат разрешавани единствено по изключение и когато не са налице други възможности. Необходимо е да се гарантира, че подобни мерки са временни и предизвикват минимални смущения във функционирането на вътрешния пазар.
(12)
В случай на общностно наблюдение, допускането за свободно обращение на съответните продукти следва да бъде обусловено от представянето на документ за наблюдение, отговарящ на еднакви критерии. Този документ следва да бъде издаден от органите на държавите-членки в определен срок при обикновено заявление от страна на вносителя, без вносителят да придобива обаче право на внос. Следователно документът за наблюдение следва да остане валиден само докато правилата относно вноса не са променени.
(13)
В интерес на доброто административно управление и за подпомагане на общностните оператори, съдържанието и формата на документа за наблюдение следва да бъдат съобразени, доколкото е възможно, с общите формуляри за лицензии за внос, предвидени в Регламент (ЕО) № 738/94 на Комисията от 30 март 1994 г. за определяне на някои правила за прилагане на Регламент (ЕО) № 520/94 на Съвета, създаващ процедура на Общността за управление на количествените квоти (3), Регламент (ЕО) № 3168/94 на Комисията от 21 декември 1994 г. относно установяването на приложното поле на Регламент (ЕО) № 517/94 на Съвета относно общите правила за внос на текстилни продукти от някои трети страни, необхванати от двустранни споразумения, протоколи или други актове, както и нерегулирани от други специфични правила за внос на Общността и за изменение на някои разпоредби от същия регламент (4) и Регламент (ЕО) № 3169/94 на Комисията от 21 декември 1994 г. за изменение на приложение III към Регламент (ЕИО) № 3030/93 на Съвета относно общите правила за внос на някои текстилни продукти от трети страни и за установяване на общностна вносна лицензия в областта на прилагане на регламента (5), създаващ процедура на Общността за управление на количествените квоти, като се държи сметка за техническите характеристики на документа за наблюдение.
(14)
В интерес на Общността e държавите-членки и Комисията да осигурят колкото е възможно по-изчерпателен обмен на получената информация в рамките на общностното наблюдение.
(15)
Необходимо e да се приемат точни критерии за определянето на евентуалните вреди и да се установи процедура за разследване, като се оставя на Комисията възможността да предприема подходящи мерки в спешни случаи.
(16)
За тази цел следва да се създадат подробни разпоредби за образуването на разследвания, необходимите проверки и инспекции, изслушването на засегнатите страни, обработката на събраната информация и критериите за оценка на вредите.
(17)
Разпоредбите относно разследванията, въведени с настоящия регламент, не засягат общностните или национални разпоредби, отнасящи се до служебната тайна.
(18)
Необходимо e също да се установят срокове за образуване на разследване и за определяне дали мерките са подходящи с цел гарантиране на бързината на този процес, което ще позволи да се увеличи правната сигурност за засегнатите икономически оператори.
(19)
За постигане на уеднаквяване на правилата относно вноса следва да се опростят и да се уеднаквят формалностите, които трябва да бъдат изпълнявани от вносителите, независимо от мястото на митническо оформяне на стоките. Следователно е желателно да се предвиди, че всички формалности следва да се изпълняват, като се използват формуляри, съответстващи на образеца, приложен към настоящия регламент.
(20)
Документите за наблюдение, издавани във връзка с мерките за общностно наблюдение, следва да бъдат валидни в цялата Общност, независимо коя държава-членка ги е издала.
(21)
Текстилните продукти, попадащи в приложното поле на Регламент (ЕО) № 517/94 на Съвета от 7 март 1994 г. относно общите правила за внос на текстилни продукти от някои трети страни, които не са обхванати от двустранни споразумения, протоколи или други договорености, или от други специфични правила на Общността за вноса (6), са предмет на специфично третиране както на общностно, така и на международно равнище. Следователно те следва да бъдат изцяло изключени от приложното поле на настоящия регламент,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ОБЩИ ПРИНЦИПИ
Член 1
1. Настоящият регламент се прилага към вноса на продукти с произход от третите страни, посочени в приложение I, с изключение на текстилните продукти, обхванати от Регламент (ЕО) № 517/94.
2. Вносът в Общността на посочените в параграф 1 продукти се извършва свободно и следователно не е подложен на никакви количествени ограничения, без да се засягат мерките, които може да се предприемат съгласно глава V.
ГЛАВА II
ОБЩНОСТНА ПРОЦЕДУРА ЗА ИНФОРМИРАНЕ И КОНСУЛТИРАНЕ
Член 2
Когато развитието на вноса може да наложи използването на мерки за наблюдение или защитни мерки, държавите-членки информират Комисията за това. Тази информация включва наличните доказателства, определени въз основа на критериите, определени в член 8. Комисията предава незабавно тази информация на всички държави-членки.
Член 3
1. Консултации могат да бъдат проведени по искане на държава-членка или по инициатива на Комисията.
2. Консултациите се провеждат в срок от осем работни дни след получаването от Комисията на информацията, предвидена в член 2, и, във всеки случай, преди въвеждането на каквато и да било общностна мярка за наблюдение или защитна мярка.
Член 4
1. Консултациите се провеждат в рамките на консултативен комитет, наричан по-долу „комитетът“, съставен от представители на всяка държава-членка и председателстван от представител на Комисията.
2. Комитетът заседава след свикване от неговия председател. Председателят съобщава на държавите-членки във възможно най-кратки срокове цялата относима информация.
3. Консултациите засягат по-специално:
а)
правилата и условията за вноса, тенденциите в развитието на вноса и различните аспекти на икономическата и търговска ситуация по отношение на въпросния продукт;
б)
въпросите, отнасящи се до управлението на търговските споразумения между Общността и третите страни, посочени в приложение I;
в)
евентуалните мерки, които ще се вземат.
4. В случай на нужда консултациите могат да се проведат и писмено. В този случай Комисията информира държавите-членки, които в определен от Комисията срок, който е между пет и осем работни дни, могат да изразят своето становище или да поискат устни консултации.
ГЛАВА III
ОБЩНОСТНА ПРОЦЕДУРА ЗА РАЗСЛЕДВАНЕ
Член 5
1. Когато в резултат на консултациите, предвидени в членове 3 и 4, стане ясно, че са налице достатъчно доказателства, които дават основания за провеждането на разследване, Комисията започва разследване в срок от един месец след получаването на информация от държава-членка и публикува известие в Официален вестник на Европейския съюз. Това известие:
а)
представя резюме от получената информация и посочва, че всяка относима информация трябва да бъде съобщена на Комисията;
б)
посочва срока, в който заинтересованите лица могат да представят своите становища в писмена форма и да предоставят информация, ако такива становища и информация трябва да бъдат взети предвид по време на разследването;
в)
определя срока, в който заинтересованите лица могат да поискат да бъдат изслушани устно от Комисията в съответствие с параграф 4.
Комисията предприема разследването в сътрудничество с държавите-членки.
2. Комисията търси всяка информация, която смята за необходима, и когато счете за подходящо, след консултация с комитета, тя полага усилия да провери тази информация при вносителите, търговците, представителите, производителите, търговските сдружения и организации.
Комисията се подпомага в тази дейност от служители на държавата-членка, на чиято територия се извършват проверките, ако тази държава е изразила желание за това.
Заинтересованите лица, които са се представили съгласно параграф 1, първа алинея, както и представителите на страната износител, могат да се запознаят с цялата информация, предоставена на Комисията във връзка с разследването, освен вътрешните документи, изготвени от органите на Общността или на държавите-членки, доколкото тази информация е от значение за защитата на техните интереси, не е поверителна по смисъла на член 7 и се използва от Комисията по време на разследването. За тази цел тези лица отправят писмено искане до Комисията, като посочват исканата информация.
3. Държавите-членки предоставят на Комисията, по нейно искане и съгласно определен от нея ред, информацията, с която разполагат, относно развитието на пазара на продукта, предмет на разследването.
4. Комисията може да изслуша заинтересованите лица. Те трябва да бъдат изслушани, когато са поискали това в писмена форма в срока, определен в известието, публикувано в Официален вестник на Европейския съюз, и са представили данни, че действително е възможно да бъдат засегнати от резултата на разследването и че са налице особени причини да бъдат изслушани устно.
5. Когато поисканата информация не е предоставена в определените в настоящия регламент или от Комисията срокове, или когато съществуват значителни пречки пред разследването, констатациите могат да се основават на наличните данни. Когато Комисията установи, че заинтересовано лице или трето лице ѝ е предоставило невярна или подвеждаща информация, тя не взема предвид тази информация и може да използва наличните данни.
6. В случай че в резултат на посочените в параграф 1 консултации стане ясно, че не са налице достатъчно доказателства, даващи основание за започване на разследване, Комисията информира държавите-членки за своето решение в срок от един месец след получаването на предоставената от държавите-членки информация.
Член 6
1. В края на разследването Комисията представя пред комитета доклад за резултатите.
2. Когато в срок от девет месеца след започване на разследването Комисията прецени, че не е необходима общностна мярка за наблюдение или защитна мярка, разследването се прекратява в едномесечен срок след консултация с комитета. Решението за прекратяване на разследването, което посочва основните заключения от разследването и резюме на основанията за тези заключения, се публикува в Официален вестник на Европейския съюз.
3. Ако прецени, че е необходима общностна мярка за наблюдение или защитна мярка, Комисията взема необходимите за целта решения в съответствие с глави IV и V, не по-късно от девет месеца от започване на разследването. При изключителни обстоятелства този срок може да бъде удължен най-много с още два месеца. Комисията публикува в Официален вестник на Европейския съюз известие, което уточнява времетраенето на допълнителния срок и съдържа резюме на основанията за него.
4. Разпоредбите на настоящата глава не са пречка за това във всеки момент да бъдат взети мерки за наблюдение съгласно членове 9-14 или когато критични обстоятелства, при които всяко отлагане би причинило трудно поправими вреди, налагат незабавно действие - защитни мерки съгласно членове 15, 16 и 17.
Комисията предприема незабавно мерки по разследване, каквито тя смята за все още необходими. Резултатите от разследването се използват за преразглеждане на взетите мерки.
Член 7
1. Получената съгласно настоящия регламент информация се използва само за целта, за която е била поискана.
2. Съветът, Комисията и държавите-членки, както и техните служители, не разкриват информация от поверителен характер, която са получили съгласно настоящия регламент или информация, която е била предоставена поверително, без специално разрешение от този, който е предоставил информацията.
3. Всяко искане за поверително третиране посочва причините, поради които информацията е поверителна.
Все пак, ако се окаже, че дадено искане за поверително третиране е неоснователно и ако този, който е предоставил информацията, не желае нито тя да бъде оповестена публично, нито да разреши нейното разкриване в най-общи линии или под формата на резюме, съответната информация може да не бъде взета под внимание.
4. При всички случаи дадена информация се разглежда като поверителна, ако е възможно нейното разкриване да има значителни неблагоприятни последици за този, който я е предоставял или е източник на тази информация.
5. Параграфи 1-4 не възпрепятстват органите на Общността да се позовават на информация от общ характер, и по-специално на мотивите, на които се основават взетите съгласно настоящия регламент решения. Тези органи все пак трябва да отчитат законните интереси на физическите и юридическите лица, които държат техните търговски тайни да не бъдат разгласявани.
Член 8
1. Проучването на тенденциите в развитието на вноса и на условията, в които той се осъществява, както и на сериозните вреди или заплахата от сериозни вреди за общностните производители вследствие на този внос, обхваща по-специално следните фактори:
а)
обема на вноса, по-специално когато той е отбелязал значително увеличение в абсолютна стойност или по отношение на производството или потреблението в Общността;
б)
цената на вноса, по-специално когато е било налице значително подбиване на цената по отношение на цената на сходен продукт в Общността;
в)
последвалото въздействие върху общностните производители на сходни или пряко конкурентни продукти, така както може да бъде изведено от тенденциите при някои икономически фактори, като например:
-
производство,
-
използване на капацитета,
-
запаси,
-
продажби,
-
пазарен дял,
-
цени (т.е. спад на цени или предотвратяване на нарастването на цените, което нормално би се случило),
-
печалби,
-
рентабилност на инвестирания капитал,
-
парични потоци,
-
заетост.
2. При провеждането на разследването Комисията взема предвид конкретната икономическа система на страните, посочени в приложение I.
3. Когато се твърди наличие на заплаха от сериозна вреда, Комисията проучва също така дали е ясно предвидимо, че конкретна ситуация е вероятно да доведе до реална вреда. С оглед на това тя може също да вземе предвид фактори като например:
а)
размера на увеличаване на износа към Общността;
б)
капацитета на износ на страната на произход или на страната износител, който вече съществува или ще съществува в близко бъдеще, и вероятността свързаният с този капацитет износ да бъде насочен към Общността.
ГЛАВА IV
МЕРКИ ЗА НАБЛЮДЕНИЕ
Член 9
1. Когато интересите на Общността го изискват, Комисията може, по искане на държава-членка или по своя собствена инициатива:
а)
да реши да подложи някои видове внос на последващо общностно наблюдение в съответствие с определена от Комисията процедура;
б)
да реши, за целите на мониторинга на тенденциите в развитието на този внос, да подложи някои видове внос на предварително общностно наблюдение съгласно член 10.
2. Мерките за наблюдение имат ограничена продължителност. Освен ако не е предвидено друго, тяхното прилагане се прекратява в края на второто шестмесечие след шестмесечието, по време на което те са били взети.
Член 10
1. Продуктите под предварително общностно наблюдение могат да бъдат допуснати за свободно обращение само при представянето на документ за наблюдение. Този документ се издава от компетентния орган, определен от държавите-членки, безплатно, за всякакви поискани количества и в рамките на не повече от пет работни дни след получаването от националните компетентни органи на заявление от който и да е общностен вносител, независимо от неговото място на стопанска дейност в Общността. Това заявление се счита за получено от националния компетентен орган, не по-късно от три работни дни след подаването, освен ако не се докаже противното.
2. Документът за наблюдение се изготвя върху формуляр, съответстващ на образеца в приложение II.
С изключение на случаите, когато решението за поставяне под наблюдение предвижда друго, заявлението на вносителя за документ за наблюдение съдържа само следното:
а)
пълното име и адреса на заявителя (включително телефонни и факс номера и всякакви номера, идентифициращи заявителя пред компетентните национални органи), както и регистрационния номер по ДДС на заявителя, ако той е задължен по ДДС;
б)
когато е необходимо - пълното име и адреса на декларатора или на който и да е представител, определен от заявителя (включително телефонни номера и номера на факс);
в)
описание на стоките, посочващо техните:
-
търговско наименование,
-
код по Комбинираната номенклатура,
-
място на произход и място на изпращане;
г)
декларираното количество в килограми и когато е необходимо - в други допълнителни единици (чифтове, бройки и др.);
д)
стойността на стоките, съответстваща на цена CIF на границите на Общността в евро;
е)
следната декларация, с дата и подпис на заявителя, с името на заявителя, изписано с главни букви:
„Аз, долуподписаният, удостоверявам, че предоставената от мен в настоящото заявление информация е вярна и подадена добросъвестно и че аз съм установен в рамките на Общността.“
3. Документът за наблюдение е валиден в цялата Общност, независимо коя държава-членка го е издала.
4. Констатацията, че единичната цена, по която се извършва сделката, надхвърля с по-малко от 5 % тази, която е посочена в документа за наблюдение, или че общата стойност или количеството на представените за внос продукти надхвърлят стойността или количеството, посочени в документа за наблюдение с по-малко от 5 %, не представлява пречка пред допускането за свободно обращение на съответния продукт. Комисията, след като е изслушала изразените в рамките на комитета становища и като е взела предвид естеството на продуктите и другите особености на съответните сделки, може да установи различен процент, който все пак обикновено не следва да надхвърля 10 %.
5. Документите за наблюдение могат да бъдат използвани само докато режимът за либерализиране на вноса остава в сила за съответните сделки. Те не могат в никакъв случай да бъдат използвани след изтичането на срока, който е определен по същото време и според същата процедура като поставянето под наблюдение, като се отчитат естеството на продуктите и другите особености на сделките.
6. Когато решението, взето съгласно член 9, налага това, произходът на продуктите под общностно наблюдение трябва да бъде доказан със сертификат за произход. Настоящият параграф не засяга други разпоредби, свързани с представянето на такъв сертификат.
7. Когато продуктът под предварително общностно наблюдение е предмет на регионална защитна мярка в държава-членка, разрешението за внос, предоставено от тази държава-членка, може да замести документа за наблюдение.
8. Формулярите за документите за наблюдение и извлеченията от тях се издават в два екземпляра: един екземпляр, обозначен „екземпляр на получателя “ и носещ номер 1, който се издава на заявителя, и друг екземпляр, обозначен „екземпляр на компетентния орган“ и носещ номер 2, който се съхранява от органа, издаващ документа. За административни цели компетентният орган може да добави допълнителни екземпляри към формуляр 2.
9. Формулярите се отпечатват на бяла хартия, без механична пулпа, подготвена за писане и тежаща между 55 и 65 грама на квадратен метър. Техният размер е 210 × 297 mm. Разстоянието между редовете е 4,24 mm (една шеста от инча). Подредбата на формулярите се спазва точно. Двете страни на екземпляр № 1, който представлява самият документ за наблюдение, в допълнение имат отпечатан фон от тънки линии в жълт цвят (гийош мотив), така че да бъде разкрито всякакво подправяне с механични или химически средства.
10. Държавите-членки са отговорни за отпечатването на формулярите. Формулярите могат също да бъдат отпечатвани от печатници, одобрени от държавата-членка, в която са установени. В последния случай всеки формуляр трябва да включва забележка относно това одобрение от страна на държавата-членка. Всеки формуляр съдържа името и адреса на печатницата или знак, позволяващ да бъде идентифицирана печатницата.
Член 11
Когато интересите на Общността изискват това, Комисията може, по искане на държава-членка или по своя собствена инициатива, в случай че има вероятност да възникне посочената в член 15, параграф 1 ситуация:
-
да ограничи срока на използването на всякакви изискуеми документи за наблюдение,
-
да подчини издаването на този документ на някои условия и, като извънредна мярка - на въвеждането на клауза за оттегляне, в съответствие с периодичност и в рамките на срок, определени от Комисията, на процедурата по предварително информиране и консултации, посочена в член 3.
Член 12
Когато в рамките на срок от осем работни дни след края на посочените в член 3 консултации вносът на даден продукт не е подложен на предварително общностно наблюдение, Комисията може в съответствие с член 17 да въведе наблюдение, ограничено до вноса в един или повече региони на Общността.
Член 13
1. Продуктите под регионално наблюдение могат да бъдат допуснати за свободно обращение в съответния регион само при представяне на документ за наблюдение. Този документ се издава от компетентния орган, определен от съответната държава-членка или съответните държави-членки, безплатно, за всички поискани количества и в рамките на не повече от пет работни дни след получаването от националния компетентен орган на заявление на който и да било общностен вносител, независимо от неговото място на стопанска дейност в Общността. Това заявление се счита за получено от националния компетентен орган, не по-късно от три работни дни след подаването, освен ако не се докаже противното. Документите за наблюдение могат да бъдат използвани само за периода, през който режимът за вноса е либерализиран по отношение на съответните сделки.
2. Прилага се член 10, параграф 2.
Член 14
1. В случай на общностно или регионално наблюдение държавите-членки съобщават на Комисията в рамките на първите десет дни на всеки месец:
а)
при предварително наблюдение - подробна информация относно количеството и сумите, изчислени на базата на цени CIF, за които са били издадени документи за наблюдение през предходния период;
б)
във всички случаи - подробна информация относно вноса, осъществен по време на периода, предхождащ периода, посочен в буква а).
Предоставената от държавите-членки информация съдържа разбивка по продукти и по страни.
По същото време и съгласно същата процедура като поставянето под наблюдение могат да бъдат определяни различни разпоредби.
2. Когато естеството на продуктите или специфични обстоятелства налагат това, Комисията може, по искане на държава-членка или по своя собствена инициатива, да промени периодичността на предоставяне на информацията.
3. Комисията информира държавите-членки.
ГЛАВА V
ЗАЩИТНИ МЕРКИ
Член 15
1. Когато даден продукт се внася в Общността в толкова увеличени количества или при такива условия, че нанася сериозна вреда или заплашва да нанесе сериозна вреда на общностните производители на сходни или на пряко конкурентни продукти, Комисията, с цел да защити интересите на Общността, може по искане на държава-членка или по своя собствена инициатива да измени режима за внос на съответния продукт, като обуслови неговото допускане за свободно обращение от представянето на разрешение за внос, което се предоставя съгласно определени от Комисията правила и ограничения.
2. Взетите мерки се съобщават незабавно на Съвета и на държавите-членки; те започват да се прилагат незабавно.
3. Посочените в настоящия член мерки се прилагат за всеки продукт, допуснат за свободно обращение след началото на тяхното прилагане. Те могат да бъдат ограничавани до един или повече региони на Общността в съответствие с член 17.
Все пак тези мерки не възпрепятстват допускането за свободно обращение на продукти, които са вече на път към Общността, при условие че местоназначението на тези продукти не може да бъде променено и че продуктите, чието допускане за свободно обращение е обусловено, съгласно членове 10 и 13, от представянето на документ за наблюдение, са действително придружени от такъв документ.
4. Когато държава-членка е поискала намесата на Комисията, последната взема решение в срок от не повече от пет работни дни от получаване на искането.
5. Всяко решение, взето от Комисията съгласно настоящия член, се съобщава на Съвета и на държавите-членки. Всяка държава-членка може да сезира Съвета във връзка с това решение в срок от един месец след деня на съобщението.
6. Когато държава-членка сезира Съвета във връзка с решението, взето от Комисията, Съветът с квалифицирано мнозинство може да реши да потвърди, измени или отмени решението на Комисията.
Ако Съветът не се е произнесъл в рамките на три месеца, след като е бил сезиран, решението на Комисията се счита за отменено.
Член 16
1. Съветът може, по-специално в ситуацията, посочена в член 15, параграф 1, да приеме подходящи мерки. Той се произнася с квалифицирано мнозинство по предложение на Комисията.
2. Прилага се член 15, параграф 3.
Член 17
Когато с оглед по-специално на факторите, посочени в член 8, стане ясно, че в един или повече региони на Общността са изпълнени условията, предвидени за приемането на мерки съгласно глава IV и член 15, Комисията, след като е проучила алтернативните възможности, може по изключение да разреши прилагането на мерки за наблюдение или защитни мерки, ограничени до съответния регион или съответните региони, ако прецени, че такива мерки, приложени на такова равнище, са по-подходящи от мерки, приложими в рамките на цялата Общност.
Тези мерки трябва да бъдат временни и да смущават възможно най-малко функционирането на вътрешния пазар.
Тези мерки се приемат в съответствие с процедурите, предвидени съответно в членове 9 и 15.
Член 18
1. По време на прилагането на мярка за наблюдение или защитна мярка в съответствие с глави IV и V, по искане на държава-членка или по инициатива на Комисията, се провеждат консултации с комитета, създаден с член 3. Тези консултации имат за цел:
а)
да проучат ефектите от тази мярка;
б)
да проверят дали е необходимо нейното запазване.
2. Когато в резултат на консултациите, посочени в параграф 1, Комисията прецени, че се налага отмяната или изменението на някоя мярка за наблюдение или защитна мярка, посочена в глави IV и V, тя предприема следните действия:
а)
когато Съветът не е взел решение относно приета от Комисията мярка, последната я изменя или отменя незабавно и незабавно представя доклад пред Съвета;
б)
във всички останали случаи Комисията предлага на Съвета отмяната или изменението на мерките, които той е приел. Съветът се произнася с квалифицирано мнозинство.
Когато това решение се отнася до регионални мерки за наблюдение, то се прилага от шестия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
ГЛАВА VI
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 19
1. Настоящият регламент не възпрепятства изпълнението на задълженията, произтичащи от специалните правила, предвидени в сключените между Общността и трети страни споразумения.
2. Без да се засягат други общностни разпоредби, настоящият регламент не възпрепятства приемането или прилагането от държавите-членки:
а)
на забрани, количествени ограничения или мерки за наблюдение, обосновани от съображения,свързани с обществения морал, обществения ред и обществената сигурност, защитата на здравето и живота на хората и животните или защитата на растенията, защитата на националните богатства с художествена, историческа или археологическа стойност или защитата на индустриалната и търговска собственост;
б)
на специални формалности, свързани с обмяната на чуждестранна валута;
в)
на формалности, въведени по силата на международни споразумения в съответствие с Договора.
Държавите-членки информират Комисията за мерките или формалностите, които са предвидили да въведат или изменят съгласно настоящия параграф. В изключително спешни случаи съответните национални мерки или формалности се съобщават на Комисията незабавно след тяхното приемане.
Член 20
1. Настоящият регламент не възпрепятства действието на актове, които установяват общата организация на селскостопанските пазари или на общностни или национални административни разпоредби, които произтичат от тях, нито на действието на специфични актове, приети съгласно член 308 от Договора, приложими за стоки, получени от преработката на селскостопански продукти. Със своето действие той допълва действието на тези актове.
2. По отношение на продуктите, обхванати от посочените в параграф 1 актове, членове 9-14 и член 18 не се прилагат за тези, във връзка с които общностните правила относно търговията с трети страни предвиждат представянето на лицензия или друг документ за внос.
Членове 15, 17 и 18 не се прилагат за продукти, за които тези правила предвиждат прилагането на количествени ограничения за внос.
Член 21
Регламент (ЕО) № 519/94 се отменя.
Позоваванията на отменения регламент се считат за позовавания на настоящия регламент и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложение IV.
Член 22
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 7 юли 2009 година.
RÈGLEMENT (CE) N o 625/2009 DU CONSEIL
du 7 juillet 2009
relatif au régime commun applicable aux importations de certains pays tiers
(version codifiée)
LE CONSEIL DE L’UNION EUROPÉENNE,
vu le traité instituant la Communauté européenne, et notamment son article 133,
vu les actes portant organisation commune des marchés agricoles et les actes relatifs aux produits agricoles transformés adoptés en vertu de l’article 308 du traité, notamment les dispositions desdits actes qui permettent de déroger au principe général selon lequel toute restriction quantitative ou mesure d’effet équivalent ne peut être remplacée que par une mesure prévue dans les mêmes actes,
vu la proposition de la Commission,
considérant ce qui suit:
(1)
Le règlement (CE) no 519/94 du Conseil du 7 mars 1994 relatif au régime commun applicable aux importations de certains pays tiers (1) a été modifié à plusieurs reprises et de façon substantielle (2). Il convient, dans un souci de clarté et de rationalité, de procéder à la codification dudit règlement.
(2)
La politique commerciale commune doit être fondée sur des principes uniformes.
(3)
En vertu de l’article 14 du traité, le marché intérieur comporte, depuis le 1er janvier 1993, un espace sans frontières intérieures dans lequel la libre circulation des marchandises, des personnes, des services et des capitaux est assurée.
(4)
L’achèvement de la politique commerciale commune dans le domaine du régime applicable aux importations est le seul moyen d’assurer que la réglementation des échanges commerciaux de la Communauté avec les pays tiers reflète bien l’intégration des marchés.
(5)
Une uniformité accrue du régime à l’importation doit se faire en prévoyant, dans la mesure du possible, des dispositions qui, compte tenu des particularités des régimes économiques des pays tiers en question, sont aussi proches que possible des dispositions analogues à celles arrêtées dans le cadre du régime commun applicable aux autres pays tiers.
(6)
Le régime commun applicable aux importations s’applique également aux produits du charbon et de l’acier, sans préjudice d’éventuelles mesures d’application d’un accord portant spécifiquement sur ces produits.
(7)
La libération des importations, c’est-à-dire l’absence de toute restriction quantitative, doit constituer, par conséquent, le point de départ du régime communautaire.
(8)
Dans le cas de certains produits, la Commission doit examiner les conditions et modalités des importations et leur évolution, ainsi que les différents aspects de la situation économique et commerciale et les éventuelles mesures à prendre.
(9)
Pour ces produits, il peut se révéler nécessaire d’établir une surveillance communautaire de certaines des importations de ces produits.
(10)
Il revient à la Commission et au Conseil d’arrêter les mesures de sauvegarde nécessitées par l’intérêt de la Communauté, en tenant dûment compte des obligations internationales existantes.
(11)
Des mesures de surveillance ou de sauvegarde limitées à une ou à plusieurs régions de la Communauté peuvent néanmoins s’avérer plus appropriées que des mesures applicables à l’ensemble de la Communauté. De telles mesures ne doivent toutefois être autorisées qu’à titre exceptionnel et à défaut d’autres solutions. Il y a lieu de veiller à ce que ces mesures soient temporaires et perturbent le moins possible le fonctionnement du marché intérieur.
(12)
En cas de surveillance communautaire, la mise en libre circulation des produits en question doit être subordonnée à la présentation d’un document de surveillance conforme à des critères uniformes. Ce document doit, sur simple demande de l’importateur, être émis par les autorités des États membres dans un délai déterminé, sans que l’importateur n’en acquière pour autant un droit d’importation. Il ne doit donc rester valable que tant que le régime d’importation n’a pas été modifié.
(13)
Il est opportun, pour des raisons de bonne gestion administrative et dans l’intérêt des opérateurs communautaires, d’aligner dans la mesure du possible le contenu et la présentation du document de surveillance sur les formulaires de licences d’importation prévus par le règlement (CE) no 738/94 de la Commission du 30 mars 1994 fixant certaines dispositions d’application du règlement (CE) no 520/94 du Conseil portant établissement d’une procédure de gestion communautaire des contingents quantitatifs (3), le règlement (CE) no 3168/94 de la Commission du 21 décembre 1994 établissant une licence d’importation communautaire dans le cadre du règlement (CE) no 517/94 du Conseil relatif au régime commun applicable aux importations de produits textiles en provenance de certains pays tiers non couverts par des accords, protocoles ou autres arrangements bilatéraux, ou par d’autres régimes communautaires spécifiques d’importation, et modifiant certaines dispositions dudit règlement (4), et le règlement (CE) no 3169/94 de la Commission du 21 décembre 1994 modifiant l’annexe III du règlement (CEE) no 3030/93 du Conseil relatif au régime commun applicable aux importations de certains produits textiles originaires des pays tiers et portant création d’une licence d’importation communautaire dans le champ d’application dudit règlement (5) et de rappeler les caractéristiques techniques du document de surveillance.
(14)
Il est dans l’intérêt de la Communauté que les États membres et la Commission procèdent à un échange aussi exhaustif que possible des informations recueillies dans le cadre de la surveillance communautaire.
(15)
Il est nécessaire d’adopter des critères précis pour la détermination du préjudice éventuel et d’instaurer une procédure d’enquête, tout en laissant à la Commission la faculté de prendre en cas d’urgence les mesures appropriées.
(16)
Il convient, à cet effet, d’établir des dispositions détaillées sur l’ouverture des enquêtes, sur les contrôles et inspections requis, sur l’audition des parties concernées, sur le traitement des informations recueillies et sur les critères de détermination du préjudice.
(17)
Les dispositions en matière d’enquête introduites par le présent règlement ne portent pas atteinte à l’application des dispositions communautaires ou nationales relatives au secret professionnel.
(18)
Il y a également lieu de fixer des délais pour l’ouverture des enquêtes et la détermination de l’opportunité d’éventuelles mesures, afin de veiller à la rapidité de ce processus, ce qui permettra d’accroître la sécurité juridique des opérateurs économiques concernés.
(19)
Dans l’intérêt de l’uniformité du régime applicable aux importations, il convient de simplifier et de rendre identiques les formalités à accomplir par les importateurs, quel que soit le lieu du dédouanement. Il est dès lors souhaitable de prévoir que des formulaires correspondant au modèle annexé au présent règlement seront utilisés pour toutes les formalités.
(20)
Les documents de surveillance délivrés dans le cadre d’une surveillance communautaire doivent être valables dans l’ensemble de la Communauté, quel que soit l’État membre qui les a délivrés.
(21)
Les produits textiles relevant du champ d’application du règlement (CE) no 517/94 du Conseil du 7 mars 1994 relatif au régime commun applicable aux importations de produits textiles en provenance de certains pays tiers non couverts par des accords, protocoles ou autres arrangements bilatéraux, ou par d’autres régimes communautaires spécifiques d’importation (6) font l’objet d’un traitement spécifique tant au plan communautaire qu’au plan international. Il convient donc de les exclure entièrement du champ d’application du présent règlement,
A ARRÊTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT:
CHAPITRE I
PRINCIPES GÉNÉRAUX
Article premier
1. Le présent règlement s’applique aux importations des produits originaires des pays tiers visés à l’annexe I, à l’exception des produits textiles relevant du règlement (CE) no 517/94.
2. L’importation dans la Communauté des produits visés au paragraphe 1 est libre et n’est donc soumise à aucune restriction quantitative, sans préjudice des mesures pouvant être prises en vertu du chapitre V.
CHAPITRE II
PROCÉDURE COMMUNAUTAIRE D’INFORMATION ET DE CONSULTATION
Article 2
Lorsque l’évolution des importations pourrait rendre nécessaire le recours à des mesures de surveillance ou de sauvegarde, la Commission en est informée par les États membres. Cette information doit comprendre les éléments de preuve disponibles, déterminés sur la base des critères définis à l’article 8. La Commission transmet sans délai cette information à l’ensemble des États membres.
Article 3
1. Des consultations peuvent être ouvertes, soit à la demande d’un État membre, soit à l’initiative de la Commission.
2. Les consultations doivent avoir lieu dans les huit jours ouvrables suivant la réception, par la Commission, de l’information prévue à l’article 2 et, en tout état de cause, avant l’institution de toute mesure communautaire de surveillance ou de sauvegarde.
Article 4
1. Les consultations s’effectuent au sein d’un comité consultatif, ci-après dénommé «comité», composé des représentants de chaque État membre et présidé par un représentant de la Commission.
2. Le comité se réunit sur convocation de son président. Celui-ci communique aux États membres, dans les meilleurs délais, tous les éléments d’information utiles.
3. Les consultations portent notamment sur:
a)
les conditions et modalités des importations et leur évolution, ainsi que les divers aspects de la situation économique et commerciale en ce qui concerne le produit en question;
b)
les questions relatives à la gestion des accords commerciaux entre la Communauté et les pays tiers visés à l’annexe I;
c)
les éventuelles mesures à prendre.
4. En cas de besoin, les consultations peuvent avoir lieu par écrit. Dans ce cas, la Commission informe les États membres, qui, dans un délai de cinq à huit jours ouvrables à déterminer par la Commission, peuvent exprimer leur avis ou demander une consultation orale.
CHAPITRE III
PROCÉDURE COMMUNAUTAIRE D’ENQUÊTE
Article 5
1. Lorsqu’il lui apparaît, à l’issue des consultations visées aux articles 3 et 4, qu’il existe des éléments de preuve suffisants pour justifier l’ouverture d’une enquête, la Commission ouvre une enquête dans un délai d’un mois suivant la réception de l’information fournie par un État membre et publie un avis au Journal officiel de l’Union européenne. Cet avis:
a)
fournit un résumé des informations reçues et précise que toute information utile doit être communiquée à la Commission;
b)
fixe le délai dans lequel les parties intéressées peuvent faire connaître leur point de vue par écrit et communiquer des informations, s’il doit en être tenu compte pendant l’enquête;
c)
fixe le délai dans lequel les parties intéressées peuvent demander à être entendues oralement par la Commission conformément au paragraphe 4.
La Commission commence l’enquête en coopération avec les États membres.
2. La Commission recherche toute information qu’elle estime nécessaire et, lorsqu’elle le juge approprié, après consultation du comité, elle s’efforce de vérifier cette information auprès des importateurs, des commerçants, des agents, des producteurs, des associations et des organisations commerciales.
La Commission est assistée dans cette tâche par des agents de l’État membre sur le territoire duquel s’effectuent ces vérifications, pour autant que cet État membre en ait exprimé le souhait.
Les parties intéressées qui se sont manifestées conformément au paragraphe 1, premier alinéa, de même que les représentants du pays exportateur, peuvent prendre connaissance de tous les renseignements fournis à la Commission dans le cadre de l’enquête, hormis les documents internes établis par les autorités de la Communauté ou de ses États membres, pour autant que ces renseignements soient pertinents pour la défense de leurs intérêts, qu’ils ne soient pas confidentiels au sens de l’article 7 et qu’ils soient utilisés par la Commission dans l’enquête. Ces parties adressent, à cet effet, une demande écrite à la Commission en indiquant les renseignements sollicités.
3. Les États membres fournissent à la Commission, à sa demande et selon les modalités qu’elle définit, les renseignements dont ils disposent sur l’évolution du marché du produit faisant l’objet de l’enquête.
4. La Commission peut entendre les parties intéressées. Celles-ci doivent être entendues lorsqu’elles l’ont demandé par écrit dans le délai fixé par l’avis publié au Journal officiel de l’Union européenne, en démontrant qu’elles sont effectivement susceptibles d’être concernées par le résultat de l’enquête et qu’il existe des raisons particulières de les entendre oralement.
5. Lorsque les informations demandées par la Commission ne sont pas fournies dans les délais fixés par le présent règlement ou par la Commission en application du présent règlement, ou qu’il est fait obstacle de façon significative à l’enquête, des conclusions peuvent être établies sur la base des données disponibles. Lorsque la Commission constate qu’une partie intéressée ou un tiers lui a fourni un renseignement faux ou trompeur, elle ne tient pas compte de ce renseignement et peut utiliser les données disponibles.
6. Lorsqu’il lui apparaît, à l’issue des consultations visées au paragraphe 1, qu’il n’existe pas d’éléments de preuve suffisants pour justifier l’ouverture d’une enquête, la Commission informe les États membres de sa décision dans un délai d’un mois suivant la réception de l’information fournie par les États membres.
Article 6
1. Au terme de l’enquête, la Commission soumet au comité un rapport sur ses résultats.
2. Lorsque, dans un délai de neuf mois à compter de l’ouverture de l’enquête, la Commission estime qu’une mesure communautaire de surveillance ou de sauvegarde n’est pas nécessaire, l’enquête est close dans un délai d’un mois, après consultation du comité. La décision de clore l’enquête, qui comporte un exposé des conclusions essentielles de l’enquête et un résumé des motifs de celles-ci, est publiée au Journal officiel de l’Union européenne.
3. Si elle estime qu’une mesure de surveillance ou de sauvegarde communautaire est nécessaire, la Commission prend les décisions requises à cet effet, conformément aux chapitres IV et V, dans un délai qui ne peut excéder neuf mois à compter de l’ouverture de l’enquête. Dans des circonstances exceptionnelles, ce délai peut être prolongé de deux mois au maximum. La Commission publie à cet effet un avis au Journal officiel de l’Union européenne, qui fixe la durée de la prolongation et comporte un résumé des motifs de celle-ci.
4. Les dispositions du présent chapitre n’empêchent pas que soient prises, à tout moment, des mesures de surveillance conformément aux articles 9 à 14 ou, lorsque des circonstances critiques, dans lesquelles tout délai entraînerait un préjudice difficilement réparable, rendent nécessaire une action immédiate, des mesures de sauvegarde conformément aux articles 15, 16 et 17.
La Commission procède immédiatement aux mesures d’enquête qu’elle estime encore nécessaires. Les résultats de celles-ci sont utilisés aux fins du réexamen des mesures prises.
Article 7
1. Les informations reçues en application du présent règlement ne peuvent être utilisées que dans le but pour lequel elles ont été demandées.
2. Le Conseil, la Commission et les États membres, ainsi que leurs agents, ne divulguent pas, sauf autorisation expresse de la partie qui les a fournies, les informations à caractère confidentiel qu’ils ont reçues en application du présent règlement ou celles qui ont été fournies confidentiellement.
3. Chaque demande de traitement confidentiel indique les raisons pour lesquelles l’information est confidentielle.
Toutefois, s’il apparaît qu’une demande de traitement confidentiel n’est pas justifiée et que celui qui a fourni l’information ne veut ni la rendre publique ni en autoriser la divulgation en termes généraux ou sous forme de résumé, l’information en question peut ne pas être prise en considération.
4. Une information est en tout cas considérée comme confidentielle si sa divulgation est susceptible d’avoir des conséquences défavorables significatives pour celui qui a fourni cette information ou en est la source.
5. Les paragraphes 1 à 4 ne s’opposent pas à ce que les autorités de la Communauté fassent état d’informations à caractère général et, en particulier, des motifs sur lesquels sont fondées les décisions prises en vertu du présent règlement. Ces autorités doivent cependant tenir compte de l’intérêt légitime des personnes physiques et morales qui tiennent à ce que leurs secrets d’affaires ne soient pas divulgués.
Article 8
1. L’examen de l’évolution des importations et des conditions dans lesquelles elles s’effectuent, ainsi que l’examen du préjudice grave ou de la menace de préjudice grave qui en résulte pour les producteurs communautaires, portent notamment sur les éléments suivants:
a)
le volume des importations, notamment lorsque celles-ci se sont accrues de manière significative, soit en chiffres absolus, soit par rapport à la production ou à la consommation dans la Communauté;
b)
le prix des importations, notamment lorsqu’il y a eu sous-cotation significative du prix par rapport au prix d’un produit similaire dans la Communauté;
c)
l’impact qui en résulte pour les producteurs communautaires de produits similaires ou directement concurrents, ainsi qu’il ressort des tendances de certains facteurs économiques, tels que:
-
production,
-
utilisation des capacités,
-
stocks,
-
ventes,
-
part de marché,
-
prix (c’est-à-dire tassement des prix ou empêchement de hausses de prix qui seraient normalement intervenues),
-
bénéfices,
-
rendement des capitaux,
-
flux de liquidités,
-
emploi.
2. En menant son enquête, la Commission tient compte du système économique particulier des pays visés à l’annexe I.
3. Lorsqu’une menace de préjudice grave est alléguée, la Commission examine également s’il est clairement prévisible qu’une situation particulière est susceptible de se transformer en préjudice réel. À cet égard, elle peut également tenir compte d’éléments tels que:
a)
le taux d’accroissement des exportations vers la Communauté;
b)
la capacité d’exportation du pays d’origine ou du pays d’exportation, telle qu’elle existe déjà ou existera dans un avenir prévisible, et la probabilité que les exportations engendrées par cette capacité seront destinées à la Communauté.
CHAPITRE IV
MESURES DE SURVEILLANCE
Article 9
1. Lorsque les intérêts de la Communauté l’exigent, la Commission peut, à la demande d’un État membre ou de sa propre initiative:
a)
décider de soumettre certaines importations à une surveillance communautaire a posteriori, selon des modalités qu’elle définit;
b)
décider, aux fins d’en contrôler l’évolution, de subordonner certaines importations à une surveillance communautaire préalable, conformément à l’article 10.
2. Les mesures de surveillance ont une durée limitée. Sauf dispositions contraires, leur validité expire à la fin du deuxième semestre suivant celui au cours duquel elles ont été prises.
Article 10
1. La mise en libre pratique des produits sous surveillance communautaire préalable est subordonnée à la présentation d’un document de surveillance. Ce document est émis par l’autorité compétente désignée par les États membres, sans frais, pour toutes les quantités demandées, dans un délai maximal de cinq jours ouvrables après réception par l’autorité nationale compétente d’une demande faite par tout importateur communautaire, quel que soit le lieu de son établissement dans la Communauté. Sauf preuve contraire, ladite demande est réputée reçue par l’autorité nationale compétente au plus tard trois jours ouvrables après son dépôt.
2. Le document de surveillance est émis au moyen d’un formulaire conforme au modèle figurant à l’annexe II.
Sauf dispositions différentes arrêtées dans la décision de mise sous surveillance, la demande de document de surveillance de l’importateur ne comporte que les mentions suivantes:
a)
le nom et l’adresse complète du demandeur (y compris les numéros de téléphone et de télécopieur et l’éventuel numéro d’identification auprès de l’autorité nationale compétente), ainsi que son numéro d’immatriculation TVA s’il est assujetti à la TVA;
b)
le cas échéant, le nom et l’adresse complète du déclarant ou du représentant éventuel du demandeur (y compris les numéros de téléphone et de télécopieur);
c)
la désignation des marchandises, avec indication:
-
de leur appellation commerciale,
-
du code de la nomenclature combinée dont elles relèvent,
-
de leur origine et de leur provenance;
d)
les quantités déclarées, exprimées en kilogrammes et, le cas échéant, en toute autre unité supplémentaire pertinente (paires, pièces, etc.);
e)
la valeur caf frontière communautaire en euros des marchandises;
f)
la déclaration suivante, datée et signée par le demandeur avec l’indication de son nom, en lettres capitales:
«Je soussigné, certifie que les renseignements portés sur la présente demande sont exacts et établis de bonne foi et que je suis établi dans la Communauté.»
3. Le document de surveillance est valable dans toute la Communauté, quel que soit l’État membre qui l’a délivré.
4. La constatation que le prix unitaire auquel s’effectue la transaction excède de moins de 5 % celui qui est indiqué dans le document de surveillance, ou que la valeur ou la quantité des produits présentés à l’importation dépasse, au total, de moins de 5 % celles qui sont mentionnées dans ledit document, ne fait pas obstacle à la mise en libre pratique du produit en question. La Commission, après avoir entendu les avis exprimés au sein du comité et en tenant compte de la nature des produits et des autres particularités des transactions en question, peut fixer un pourcentage différent, qui ne peut toutefois dépasser normalement 10 %.
5. Les documents de surveillance ne peuvent être utilisés que tant que le régime de libération des importations demeure en vigueur pour les transactions en question. En tout état de cause, ils ne peuvent pas être utilisés après l’expiration d’un délai qui est fixé en même temps et selon la même procédure que la mise sous surveillance et qui tient compte de la nature des produits et des autres particularités des transactions.
6. Lorsque la décision prise en vertu de l’article 9 le prévoit, l’origine des produits sous surveillance communautaire doit être justifiée par un certificat d’origine. Le présent paragraphe ne préjuge pas d’autres dispositions relatives à la présentation d’un tel certificat.
7. Lorsque le produit sous surveillance communautaire préalable fait l’objet d’une mesure de sauvegarde régionale dans un État membre, l’autorisation d’importation octroyée par cet État membre peut remplacer le document de surveillance.
8. Les formulaires des documents de surveillance, ainsi que leurs extraits, sont établis en deux exemplaires, dont le premier, dénommé «original pour le destinataire» et portant le numéro 1, est délivré au demandeur et le second, dénommé «exemplaire pour l’autorité compétente» et portant le numéro 2, est conservé par l’autorité qui a délivré le document. À des fins administratives, l’autorité compétente peut ajouter des copies supplémentaires au formulaire no 2.
9. Les formulaires sont imprimés sur papier blanc sans pâtes mécaniques, collé pour écritures, et pesant entre 55 et 65 grammes au mètre carré. Leur format est de 210 millimètres sur 297. L’interligne dactylographique est de 4,24 millimètres (un sixième de pouce). La disposition des formulaires est strictement respectée. Les deux faces de l’exemplaire no 1, qui constitue le document de surveillance proprement dit, sont en outre revêtues d’une impression de fond guillochée de couleur jaune rendant apparente toute falsification par moyens mécaniques ou chimiques.
10. Il appartient aux États membres de faire procéder à l’impression des formulaires. Ceux-ci peuvent également être imprimés par des imprimeries ayant reçu l’agrément de l’État membre où elles sont établies. Dans ce dernier cas, référence à cet agrément est faite sur chaque formulaire. Chaque formulaire est revêtu d’une mention indiquant le nom et l’adresse de l’imprimeur ou d’un signe permettant son identification.
Article 11
Lorsque les intérêts de la Communauté l’exigent, la Commission peut, à la demande d’un État membre ou de sa propre initiative, au cas où la situation visée à l’article 15, paragraphe 1, risque de se présenter:
-
limiter le délai d’utilisation du document de surveillance éventuellement exigé,
-
subordonner la délivrance de ce document à certaines conditions et, à titre exceptionnel, à l’insertion d’une clause de révocation ou, selon une périodicité et pendant une durée que la Commission indique, à la procédure d’information et de consultation préalables visée aux articles 3 et 4.
Article 12
Lorsque, à l’expiration d’un délai de huit jours ouvrables après la fin des consultations visées à l’article 3, les importations d’un produit ne sont pas soumises à une surveillance communautaire préalable, la Commission peut établir, conformément à l’article 17, une surveillance limitée aux importations à destination d’une ou de plusieurs régions de la Communauté.
Article 13
1. La mise en libre pratique des produits sous surveillance régionale est subordonnée, dans la région concernée, à la présentation d’un document de surveillance. Ce document est émis par l’autorité compétente désignée par le ou les États membres concernés, sans frais, pour toutes les quantités demandées, dans un délai maximal de cinq jours ouvrables après réception par l’autorité nationale compétente d’une demande faite par tout importateur communautaire, quel que soit le lieu de son établissement dans la Communauté. Sauf preuve contraire, ladite demande est réputée reçue par l’autorité nationale compétente, au plus tard trois jours ouvrables après son dépôt. Les documents de surveillance ne peuvent être utilisés que tant que le régime de libération des importations demeure en vigueur pour les transactions en question.
2. L’article 10, paragraphe 2, s’applique.
Article 14
1. En cas de surveillance communautaire ou régionale, les États membres communiquent à la Commission, dans les dix premiers jours de chaque mois:
a)
lorsqu’il s’agit d’une surveillance préalable, les quantités et les montants, calculés sur la base des prix caf, pour lesquels des documents de surveillance ont été délivrés au cours de la période précédente;
b)
dans tous les cas, les importations effectuées pendant la période qui précède celle visée au point a).
Les informations fournies par les États membres sont ventilées par produit et par pays.
Des dispositions différentes peuvent être déterminées en même temps et selon la même procédure que la mise sous surveillance.
2. Lorsque la nature des produits ou des situations particulières l’exigent, la Commission peut, à la demande d’un État membre ou de sa propre initiative, modifier la périodicité des informations.
3. La Commission informe les États membres.
CHAPITRE V
MESURES DE SAUVEGARDE
Article 15
1. Lorsqu’un produit est importé dans la Communauté en quantités tellement accrues ou à des conditions ou selon des modalités telles qu’un préjudice grave est porté ou risque d’être porté aux producteurs communautaires de produits similaires ou directement concurrents, la Commission, afin de sauvegarder les intérêts de la Communauté, peut, à la demande d’un État membre ou de sa propre initiative, modifier le régime d’importation du produit en question en subordonnant sa mise en libre pratique à la présentation d’une autorisation d’importation à octroyer selon les modalités et dans les limites définies par la Commission.
2. Les mesures prises sont communiquées sans délai au Conseil et aux États membres; elles sont immédiatement applicables.
3. Les mesures visées au présent article s’appliquent à tout produit mis en libre pratique après leur entrée en vigueur. Elles peuvent, conformément à l’article 17, être limitées à une ou à plusieurs régions de la Communauté.
Toutefois, ces mesures ne s’opposent pas à la mise en libre pratique des produits qui sont en cours d’acheminement vers la Communauté, à condition que ces derniers ne puissent recevoir une autre destination et que ceux dont la mise en libre pratique est, en vertu des articles 10 et 13, subordonnée à la présentation d’un document de surveillance soient effectivement accompagnés d’un tel document.
4. Lorsqu’un État membre a demandé l’intervention de la Commission, celle-ci se prononce dans un délai maximal de cinq jours ouvrables à compter de la réception de la demande.
5. Toute décision prise par la Commission en vertu du présent article est communiquée au Conseil et aux États membres. Tout État membre peut la déférer au Conseil dans un délai d’un mois suivant le jour de la communication.
6. Lorsqu’un État membre a déféré au Conseil la décision prise par la Commission, le Conseil, statuant à la majorité qualifiée, peut décider de confirmer, de modifier ou d’abroger cette décision.
Si le Conseil n’a pas statué au plus tard trois mois après sa saisine, la décision de la Commission est réputée abrogée.
Article 16
1. Le Conseil peut, notamment dans la situation visée à l’article 15, paragraphe 1, arrêter les mesures appropriées. Il statue à la majorité qualifiée sur proposition de la Commission.
2. L’article 15, paragraphe 3, s’applique.
Article 17
Lorsque, sur la base notamment des éléments d’appréciation visés à l’article 8, il apparaît que les conditions prévues pour l’adoption de mesures en vertu du chapitre IV et de l’article 15 sont réunies dans une ou plusieurs régions de la Communauté, la Commission, après avoir examiné les solutions alternatives, peut autoriser, à titre exceptionnel, l’application de mesures de surveillance ou de sauvegarde limitées à cette région ou à ces régions si elle considère que de telles mesures appliquées à ce niveau sont plus appropriées que des mesures applicables à l’ensemble de la Communauté.
Ces mesures doivent être temporaires et perturber le moins possible le fonctionnement du marché intérieur.
Ces mesures sont adoptées selon les modalités prévues respectivement aux articles 9 et 15.
Article 18
1. Tant qu’une mesure de surveillance ou de sauvegarde instituée conformément aux chapitres IV et V est applicable, il est procédé, à la demande d’un État membre ou à l’initiative de la Commission, à des consultations au sein du comité institué à l’article 3. Ces consultations ont pour but:
a)
d’examiner les effets de cette mesure;
b)
de vérifier si le maintien de la mesure reste nécessaire.
2. Lorsque, à l’issue des consultations visées au paragraphe 1, la Commission estime que l’abrogation ou la modification des mesures visées aux chapitres IV et V s’impose:
a)
si le Conseil n’a pas statué sur les mesures adoptées par la Commission, celle-ci les modifie ou les abroge sans délai et fait immédiatement rapport au Conseil;
b)
dans les autres cas, elle propose au Conseil l’abrogation ou la modification des mesures qu’il a prises. Le Conseil statue à la majorité qualifiée.
Lorsque cette décision concerne des mesures de surveillance régionale, elle s’applique à partir du sixième jour suivant celui de sa publication au Journal officiel de l’Union européenne.
CHAPITRE VI
DISPOSITIONS FINALES
Article 19
1. Le présent règlement ne fait pas obstacle à l’exécution d’obligations découlant de règles spéciales prévues dans les accords conclus entre la Communauté et des pays tiers.
2. Sans préjudice d’autres dispositions communautaires, le présent règlement ne fait pas obstacle à l’adoption ou à l’application par les États membres:
a)
d’interdictions, de restrictions quantitatives ou de mesures de surveillance justifiées par des raisons de moralité publique, d’ordre public, de sécurité publique, de protection de la santé et de la vie des personnes et des animaux ou de préservation des végétaux, de protection des trésors nationaux ayant une valeur artistique, historique ou archéologique, ou de protection de la propriété industrielle et commerciale;
b)
de formalités spéciales en matière de change;
c)
de formalités introduites en application d’accords internationaux conformément au traité.
Les États membres informent la Commission des mesures ou des formalités qu’ils prévoient d’introduire ou de modifier conformément au présent paragraphe. En cas d’extrême urgence, les mesures ou formalités nationales en question sont communiquées à la Commission dès leur adoption.
Article 20
1. Le présent règlement ne fait pas obstacle à l’application des actes portant organisation commune des marchés agricoles ou des dispositions administratives communautaires ou nationales qui en découlent, ni à celle des actes spécifiques adoptés au titre de l’article 308 du traité et applicables aux marchandises résultant de la transformation de produits agricoles. Il s’applique à titre complémentaire.
2. Si les produits relèvent des actes visés au paragraphe 1, les articles 9 à 14 et l’article 18 ne s’appliquent pas aux produits pour lesquels le régime communautaire des échanges avec les pays tiers prévoit la présentation d’un certificat ou d’un autre titre d’importation.
Les articles 15, 17 et 18 ne s’appliquent pas aux produits pour lesquels le régime précité prévoit l’application de restrictions quantitatives à l’importation.
Article 21
Le règlement (CE) no 519/94 est abrogé.
Les références faites au règlement abrogé s’entendent comme faites au présent règlement et sont à lire selon le tableau de correspondance figurant à l’annexe IV.
Article 22
Le présent règlement entre en vigueur le vingtième jour suivant celui de sa publication au Journal officiel de l’Union européenne.
Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre.
Fait à Bruxelles, le 7 juillet 2009.