32005L0035
L 255/11
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 2005/35/EО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 7 септември 2005 година
относно замърсяване от кораби и налагане на санкции при нарушения
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 80, параграф 2 от него,
като взеха предвид предложението на Комисията,
като взеха предвид становището Европейския икономически и социален комитет (1),
след консултации с Комитета на регионите,
в съответствие с процедурата, определена в член 251 от Договора (2),
като имат предвид, че:
(1)
Политиката за морска безопасност на Общността има за цел високо ниво на безопасност и защита на околната среда и се базира на разбирането, че всички страни, включени в системата за морски транспорт на стоки, имат отговорност да гарантират, че корабите, плаващи във водите на Общността, спазват приложимите правила и стандарти.
(2)
Материалните стандарти във всички държави-членки за изхвърляне на замърсяващи вещества от корабите са основани на Конвенцията Марпол 73/78; тези правила обаче се пренебрегват ежедневно от много голям брой кораби, плаващи във водите на Общността, без да се предприемат корективни действия.
(3)
Прилагането на Марпол 73/78 показва несъответствия сред държавите-членки и следователно е налице необходимост от хармонизиране на нейното прилагане на равнище Общност; по-специално практиките на държавите-членки относно налагането на санкции за изхвърляне на замърсяващи вещества от корабите се различават значително.
(4)
Възпиращите мерки са част от политиката за морска безопасност на Общността, тъй като те осигуряват връзка между отговорността на всяка от страните, включени в транспорта на замърсяващи стоки по море, и тяхното излагане на санкции; следователно, с оглед постигането на ефективна защита на околната среда, съществува необходимост от ефективни, съразмерни и възпиращи санкции.
(5)
За тази цел е съществено да се доближат, чрез подходящи правни инструменти, съществуващите правни разпоредби, по-специално за точно дефиниране на въпросните санкции, случаите на освобождаване от задължение и минималните правила за санкции, както и за отговорностите и правораздаването.
(6)
Настоящата директива е допълнена от подробни правила за криминални престъпления и санкции, а също и други разпоредби, определени в Рамково решение 2005/667/ПВР на Съвета от 12 юли 2005 г. за заздравяване рамката на наказателното право за прилагането на закона срещу замърсявания от кораби (3).
(7)
Нито международният режим за гражданска отговорност и обезщетение при нефтено замърсяване, нито пък този, отнасящ се до замърсяване с други опасни или вредни вещества не гарантират достатъчно възпиращи резултати, за да попречат на страните, извършващи транспорт на опасни товари по море, да ползват извънстандартни практики; желаните възпиращи резултати могат да се постигнат само чрез въвеждането на санкции, прилагани спрямо всяко лице, което причинява или допринася за морско замърсяване; санкциите следва да бъдат приложими не само към собственика или капитана на кораба, а също и към собственика на товара, обществената класа или всяко друго замесено лице.
(8)
Изхвърлянето на замърсяващи вещества от корабите трябва да се счита като нарушение, ако е извършено умишлено, безотговорно или поради сериозна небрежност. Тези нарушения се считат за криминални престъпления поради и при обстоятелствата, предвидени в Рамково решение 2005/667/ПВР, допълващо настоящата директива.
(9)
Санкциите за изхвърляне на замърсяващи вещества от корабите не се отнасят до гражданската отговорност на засегнатите страни и следователно не са предмет на никакви правила, отнасящи се до ограничаването или канализирането на граждански отговорности, нито пък ограничават ефективното обезщетение на жертвите на инциденти със замърсяване.
(10)
Съществува необходимост от по-нататъшно ефективно сътрудничество между държавите-членки, за да се гарантира, че изхвърлянето на замърсяващи вещества от корабите се открива навреме и че нарушителите са идентифицирани. По тази причина Европейската агенция за морска безопасност, създадена с Регламент (EО) № 1406/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 27 юни 2002 г. (4), има ключова роля в работата с държавите-членки при разработване на технически решения и предоставяне на техническо съдействие относно прилагането на настоящата директива и при съдействие на Комисията за изпълнението на всяка поставена ѝ задача за ефективното прилагане на настоящата директива.
(11)
С цел предотвратяване и борба срещу морското замърсяване трябва да се постигнат обединени действия между органите, прилагащи закона, като националната брегова охрана например. В този контекст Комисията трябва да извърши приложно проучване, посветено на предотвратяване и ответна дейност спрямо замърсяването, с ясно посочени разходи и ползи. Това проучване трябва да бъде последвано от предложение за европейска брегова охрана, ако това е целесъобразно.
(12)
Когато има несъмнено, обективно доказателство за изхвърляне, причинило големи щети или което е заплаха за големи щети, държавите-членки следва да отнесат въпроса до техните компетентни органи с оглед започване на съдебни процедури съгласно член 220 от Конвенцията на ООН по морско право от 1982 г.
(13)
Прилагането на Директива 2000/59/EО на Европейския парламент и на Съвета от 27 ноември 2000 г. относно пристанищните приемни съоръжения за отпадъци от експлоатацията на корабите и на остатъци от товари (5), заедно с настоящата директива, представлява ключов инструмент в пакета мерки за предотвратяване на замърсяването от кораби.
(14)
Мерките, необходими за прилагането на настоящата директива, трябва да бъдат приети съгласно Решение 1999/468/EО на Съвета от 28 юни 1999 г. относно установяване на процедурите за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (6).
(15)
Тъй като целите на настоящата директива, а именно включването на международни стандарти за замърсяване от кораби в правото на Общността и въвеждането на санкции - криминални или административни - при нарушаването на тези стандарти, с оглед осигуряване на високо ниво на безопасност и защита на околната среда при морския транспорт, не могат да бъдат постигнати от държавите-членки и следователно могат да се постигнат по-добре на равнище Общност, то Общността може да приеме мерките съгласно принципа на субсидиарност, заложен в член 5 от Договора. Съгласно принципа на пропорционалност, заложен в същия този член, настоящата директива не излиза извън границите на необходимото с оглед постигането на гореспоменатите цели.
(16)
Настоящата директива изцяло отразява Хартата за основните права на Европейския съюз; на всяко лице, заподозряно в извършване на нарушение, трябва да бъде гарантиран справедлив и безпристрастен процес и санкциите трябва да бъдат съразмерни,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Цел
1. Целта на настоящата директива е да включи международни стандарти за замърсяване от кораби в правото на Общността и да гарантира, че лицата, отговорни за изхвърлянето, са обект на адекватни санкции по член 8, с оглед подобряване на морската безопасност и увеличаване защитата на морската околна среда срещу замърсяване от кораби.
2. Настоящата директива не възпрепятства държавите-членки от приемане на по-строги мерки срещу замърсяване от корабите в съответствие с международното право.
Член 2
Определения
За целите на настоящата директива:
1.
„Марпол 73/78“ означава Международната конвенция за предотвратяване на замърсяването от кораби от 1973 г., изменена с протокола към нея от 1978 г. и с последвалите изменения, които са в сила;
2.
„замърсяващи вещества“ означава веществата, обхванати от приложения I (нефт) и II (вредни течни вещества под формата на насипни товари) към Марпол 73/78;
3.
„изхвърляне“ означава всяко едно изхвърляне от кораби, както е дефинирано по член 2 от Марпол 73/78;
4.
„кораб“ означава морски плавателен съд, независимо от неговия флаг, от какъвто и да е тип, работещ в морска среда, включително съдове на подводни криле, кораби на въздушна възглавница, подводници, плаващи средства и неподвижни или плаващи платформи.
Член 3
Обхват
1. Настоящата директива се прилага съгласно международното право към изхвърляне на замърсяващи вещества във:
a)
вътрешните води, включително пристанища на държава-членка, към които е приложим режимът на Марпол;
б)
териториалните морски води на държава-членка;
в)
проливи, използвани за международна навигация, предмет на режима за транзитно преминаване, както е определен в част III, раздел 2 от Конвенцията на ООН по морско право от 1982 г., до степента, до която една държава-членка упражнява юрисдикция над такива проливи;
г)
изключителната икономическа зона или еквивалентна зона на държава-членка, създадена съгласно международното право; и
д)
открито море.
2. Настоящата директива се прилага към изхвърляне на замърсяващи вещества от какъвто и да е кораб, независимо от неговия флаг, с изключение на военни кораби, военноморски помощен или друг кораб, притежаван или експлоатиран от държава и използван в настоящия момент само за правителствени нетърговски цели.
Член 4
Нарушения
Държавите-членки обезпечават, че изхвърлянето на замърсяващи вещества от корабите в кое да е от пространствата по член 3, параграф 1 се счита за нарушение, ако е извършено преднамерено, по небрежност или поради сериозна небрежност. Тези нарушения се считат за криминални престъпления поради и при обстоятелствата, предвидени в Рамково решение 2005/667/ПВР, допълващо настоящата директива.
Член 5
Изключения
1. Изхвърлянето на замърсяващи вещества в кое да е от пространствата по член 3, параграф 1 не се счита за нарушение, ако удовлетворява условията, дадени в приложение I, правила 9, 10, правило 11, буква а) или правило 11, буква в), или в приложение II, правило 5, правило 6, буква а) или правило 6, буква в) към Марпол 73/78.
2. Изхвърлянето на замърсяващи вещества в кое да е от пространствата по член 3, параграф 1, букви в), г) и д) не се счита за нарушение от собственика, капитана или екипажа, когато се действа на отговорност на капитана, ако удовлетворява условията, дадени в приложение I, правило 11, буква б) или в приложение II, правило 6, буква б) към Марпол 73/78.
Член 6
Мерки за прилагане на закона във връзка с кораби в пристанище на държава-членка
1. Ако поради нередности или информация се появи подозрение, че кораб, доброволно намиращ се в пристанище или на терминал във водите на държава-членка, е бил замесен или е замесен в изхвърляне на замърсяващи вещества в кое да е от пространствата по член 3, параграф 1, тази държава-членка осигурява подходяща инспекция съгласно националното законодателство, като взема предвид съответното ръководство, прието от Международната морска организация.
2. Ако инспекцията по параграф 1 разкрие факти, които биха могли да означават нарушение по смисъла на член 4, се информират компетентните органи на тази държава-членка и на страната, под чийто флаг плава корабът.
Член 7
Изпълнение на мерките от крайбрежните държави по отношение на транзитните кораби
1. Ако съмнителното изхвърляне на замърсяващи вещества се извършва в пространствата по член 3, параграф 1, буква б), в), г) или д) и корабът, заподозрян за изхвърлянето, няма престой в пристанище на държавата-членка, която разполага с информацията за съмнителното изхвърляне, се прилага следното:
а)
ако следващото пристанище на престой на кораба е в друга държава-членка, засегнатите държави-членки си взаимодействат тясно за инспекцията по член 6, параграф 1 и при решаването за подходящите мерки във връзка с всяко такова изхвърляне;
б)
ако следващото пристанище на престой на кораба е в държава извън Общността, държавата-членка предприема мерки, за да обезпечи, че в следващото пристанище на престой корабът е информиран за съмнителното изхвърляне и че ще помоли държавата, в която се намира това пристанище, да предприеме подходящи мерки във връзка с всяко такова изхвърляне.
2. Когато има несъмнено, обективно доказателство, че кораб, плаващ в пространствата по член 3, параграф 1, буква б) или г), е извършил нарушение в пространството по член 3, параграф 1, буква г), което е довело до изхвърляне, причинило големи щети или което е заплаха за големи щети за крайбрежието или свързаните с него интереси на засегнатата държава-членка, или заплаха за всякакви ресурси в пространствата по член 3, параграф 1, буква б) или г), тази държава, предмет на разглеждане в част XII, раздел 7 от Конвенцията на ООН по морско право от 1982 г., и при условие че доказателството дава основания, отнася въпроса до своите компетентни органи с цел започване на съдебни процедури, включително задържане на кораба, съгласно своето национално законодателство.
3. При всеки един случай се информират властите на държавата, под чийто флаг плава корабът.
Член 8
Санкции
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че нарушенията по смисъла на член 4 са предмет на ефективни, пропорционални и възпиращи санкции, които могат да включват наказателни или административни санкции.
2. Всяка държава-членка предприема мерките, необходими за да гарантира, че санкциите по параграф 1 се прилагат към всяко лице, признато за отговорно за нарушение по смисъла на член 4.
Член 9
Съответствие с международното право
Държавите-членки прилагат разпоредбите на настоящата директива без никаква дискриминация de iure и de facto срещу чуждестранни кораби и съгласно приложимото международно право, включително част XII, раздел 7 от Конвенцията на ООН по морско право от 1982 г., и те незабавно уведомяват държавата, под чийто флаг плава корабът, а също и всяка друга държава, засегната от мерките, предприети съгласно настоящата директива.
Член 10
Придружаващи мерки
1. За целите на настоящата директива държавите-членки и Комисията работят съвместно, когато е целесъобразно, и в тясно сътрудничество с Европейската агенция за морска безопасност и като вземат предвид програмата за ответна дейност при инцидентно или умишлено морско замърсяване, определена в Решение № 2850/2000/EО (7), а когато е уместно, прилагането на Директива 2000/59/EО с оглед:
а)
да разработят необходимите информационни системи, изисквани за ефективното прилагане на настоящата директива;
б)
да установят общи практики и насоки на базата на онези, съществуващи на международно равнище, по-специално за:
-
мониторинг и ранно откриване на кораби, изхвърлящи замърсяващи вещества в нарушение на настоящата директива, включително, когато е целесъобразно, чрез оборудване за мониторинг на борда,
-
надеждни методи за проследяване на замърсяващи вещества от конкретен кораб в морето, и
-
ефективното изпълнение на настоящата директива.
2. Съгласно своите задачи, определени в Регламент (EО) № 1406/2002, Европейската агенция за морска безопасност:
а)
работи с държавите-членки по разработването на технически решения и осигуряването на техническа помощ по прилагането на настоящата директива при действия като проследяване на изхвърлянето чрез сателитен мониторинг и наблюдение;
б)
подпомага Комисията по прилагането на настоящата директива, включително, ако е уместно, чрез посещения на държавите-членки съгласно член 3 от Регламент (EО) № 1406/2002.
Член 11
Приложно проучване
Преди края на 2006 г. Комисията изпраща до Европейския парламент и до Съвета приложно проучване за Европейска брегова охрана, предназначена за предотвратяване и ответна дейност при замърсяване, с ясно посочени разходи и ползи.
Член 12
Докладване
Държавите-членки изпращат на всеки три години доклад до Комисията за прилагането на настоящата директива от страна на компетентните органи. На базата на тези доклади Комисията изпраща доклад на Общността до Европейския парламент и до Съвета. В този доклад Комисията оценява, освен другите неща, доколко е желателно да се ревизира и разшири обхватът на настоящата директива. В доклада се описва също и развитието на съответната съдебна практика в държавите-членки и се разглежда възможността за създаване на публична база данни, съдържаща такива съдебна практика.
Член 13
Комитет
1. Комисията се подпомага от Комитета по морската безопасност и предотвратяването на замърсяването от кораби (КМБПЗК), създаден по силата на член 3 от Регламент (EО) № 2099/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 5 ноември 2002 г. (8)
2. Когато се прави позоваване на настоящия член, се прилагат членове 5 и 7 от Решение 1999/468/EО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.
Периодът, определен в член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/EО, е един месец.
Член 14
Предоставяне на информация
Комисията редовно информира Комитета, създаден по силата на член 4 от Решение № 2850/2000/EО, за всички предложени мерки или други подходящи дейности относно ответна дейност при морско замърсяване.
Член 15
Процедура за изменение
Съгласно член 5 от Регламент (EО) № 2099/2002 и следвайки процедурата по член 13 от настоящата директива, КМБПЗК може да изключи изменения на Марпол 73/78, от обхвата на настоящата директива.
Член 16
Прилагане
Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, до 1 април 2007 г. и незабавно информират Комисията за това.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
Член 17
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила в деня след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 18
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Страсбург на 7 септември 2005 година.
DIRECTIVE 2005/35/CE DU PARLEMENT EUROPÉEN ET DU CONSEIL
du 7 septembre 2005
relative à la pollution causée par les navires et à l'introduction de sanctions en cas d'infractions
LE PARLEMENT EUROPÉEN ET LE CONSEIL DE L'UNION EUROPÉENNE,
vu le traité instituant la Communauté européenne, et notamment son article 80, paragraphe 2,
vu la proposition de la Commission,
vu l'avis du Comité économique et social européen (1),
après consultation du Comité des régions,
statuant conformément à la procédure visée à l'article 251 du traité (2),
considérant ce qui suit:
(1)
La politique communautaire en matière de sécurité maritime vise un niveau élevé de sécurité et de protection de l'environnement et repose sur le principe qu'il incombe à toutes les parties concernées par le transport de marchandises par mer de faire en sorte que les navires exploités dans les eaux communautaires soient conformes aux règles et normes en vigueur.
(2)
Dans tous les États membres, les normes matérielles pour les rejets de substances polluantes provenant des navires sont fondées sur la convention Marpol 73/78. Toutefois, ces règles sont quotidiennement ignorées par un très grand nombre de navires qui naviguent dans les eaux communautaires, sans qu'aucune mesure ne soit prise pour corriger cet état de fait.
(3)
La convention Marpol 73/78 est mise en œuvre différemment d'un État membre à l'autre, de sorte qu'une harmonisation est nécessaire au niveau communautaire; en particulier, les pratiques des États membres concernant l'imposition de sanctions pour les rejets de substances polluantes par les navires varient fortement.
(4)
Des mesures de nature dissuasive font partie intégrante de la politique de sécurité maritime de la Communauté car elles assurent un lien entre la responsabilité de chaque partie concernée par le transport de marchandises polluantes par mer et l'exposition des parties à des sanctions. Pour parvenir à une protection efficace de l'environnement, il est donc nécessaire de disposer de sanctions efficaces, dissuasives et proportionnées.
(5)
À cet effet, il est essentiel de rapprocher, au moyen des instruments juridiques appropriés, les dispositions juridiques existantes, notamment en ce qui concerne la définition précise de l'infraction considérée, les exemptions, les règles minimales en matière de sanctions, la responsabilité et la compétence.
(6)
La présente directive est complétée par une réglementation détaillée des infractions pénales et des sanctions ainsi que par d'autres dispositions énoncées dans la décision-cadre 2005/667/JAI du Conseil du 12 juillet 2005 visant le renforcement du cadre pénal pour la répression de la pollution causée par les navires (3).
(7)
Ni le régime international relatif à la responsabilité civile et à l'indemnisation en cas de pollution par les hydrocarbures ni celui concernant la pollution par d'autres substances dangereuses ou nocives ne comportent suffisamment d'effets dissuasifs pour décourager les parties concernées par le transport de cargaisons dangereuses par mer d'avoir recours à des pratiques inférieures aux normes. Les effets dissuasifs requis ne peuvent être assurés que par l'introduction de sanctions s'appliquant à quiconque cause ou contribue à causer une pollution marine. Les sanctions devraient être applicables non seulement au propriétaire ou au capitaine du navire mais également au propriétaire de la cargaison, à la société de classification ou à toute autre personne impliquée.
(8)
Il convient que les rejets de substances polluantes par des navires soient considérés comme des infractions s'ils ont été commis intentionnellement, témérairement ou à la suite d'une négligence grave. Ces infractions sont considérées comme des délits par la décision-cadre 2005/667/JAI, qui complète la directive, et dans les circonstances prévues par cette décision.
(9)
Les sanctions applicables pour les rejets de substances polluantes provenant des navires ne sont pas liées à la responsabilité civile des parties intéressées et ne sont donc soumises à aucune règle concernant la limitation ou la détermination des responsabilités civiles, pas plus qu'elles ne restreignent l'indemnisation efficace des victimes des incidents de pollution.
(10)
Il est nécessaire que les États membres renforcent efficacement leur coopération pour faire en sorte que les rejets de substances polluantes provenant des navires soient détectés à temps et que les contrevenants soient identifiés. C'est pourquoi l'Agence européenne pour la sécurité maritime instituée par le règlement (CE) no 1406/2002 du Parlement européen et du Conseil (4) a un rôle de premier plan à jouer en agissant de concert avec les États membres afin de mettre au point des solutions techniques et fournir une assistance technique à la mise en œuvre de la présente directive et en contribuant à l'accomplissement de toute mission confiée à la Commission pour une mise en œuvre efficace de la présente directive.
(11)
Afin de mieux prévenir et combattre la pollution du milieu marin, des synergies devraient être créées entre les autorités chargées de l'application de la loi, comme les services nationaux de garde-côtes. Dans ce contexte, la Commission devrait procéder à une étude de faisabilité faisant apparaître les coûts et bénéfices de la mise en place d'un corps de garde-côtes européens chargés de prévenir la pollution et d'y apporter une réponse. Cette étude serait, le cas échéant, suivie d'une proposition relative à la création d'un corps de garde-côtes européens.
(12)
Lorsqu'il existe une preuve manifeste et objective d'un rejet ayant causé ou risquant de causer des dommages importants, il convient que les États membres saisissent leurs autorités compétentes en vue d'intenter une action, conformément à l'article 220 de la convention des Nations unies de 1982 sur le droit de la mer.
(13)
L'application de la directive 2000/59/CE du Parlement européen et du Conseil du 27 novembre 2000 sur les installations de réception portuaires pour les déchets d'exploitation des navires et les résidus de cargaison (5) constitue, avec la présente directive, un instrument clé de la série de mesures destinées à prévenir la pollution causée par les navires.
(14)
Il y a lieu d'arrêter les mesures nécessaires pour la mise en œuvre de la présente directive en conformité avec la décision 1999/468/CE du Conseil du 28 juin 1999 fixant les modalités de l'exercice des compétences d'exécution conférées à la Commission (6).
(15)
Étant donné que les objectifs de la présente directive, à savoir l'introduction dans le droit communautaire des normes internationales applicables en matière de pollution causée par les navires et l'instauration de sanctions - pénales et administratives - en cas d'infractions à ces normes afin de garantir un niveau élevé de sécurité et de protection de l'environnement dans le transport maritime, ne peuvent pas être réalisés de manière suffisante par les États membres et peuvent donc être mieux réalisés au niveau communautaire, la Communauté peut prendre des mesures, conformément au principe de subsidiarité consacré à l'article 5 du traité. Conformément au principe de proportionnalité tel qu'énoncé audit article, la présente directive n'excède pas ce qui est nécessaire pour atteindre ces objectifs.
(16)
La présente directive respecte pleinement la charte des droits fondamentaux de l'Union européenne; toute personne soupçonnée d'avoir commis une infraction doit se voir garantir un procès équitable et impartial et les sanctions doivent être proportionnées à la gravité de l'infraction,
ONT ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DIRECTIVE:
Article premier
Objet
1. La présente directive a pour objet d'incorporer dans le droit communautaire les normes internationales relatives à la pollution causée par les navires et de faire en sorte que les personnes responsables de rejets fassent l'objet de sanctions appropriées, visées à l'article 8, le but étant d'améliorer la sécurité maritime et de renforcer la protection de l'environnement marin contre la pollution par les navires.
2. La présente directive ne fait pas obstacle à l'adoption par les États membres de mesures plus strictes, conformes au droit international, contre la pollution causée par les navires.
Article 2
Définitions
Aux fins de la présente directive, on entend par:
1.
«Marpol 73/78», la convention internationale de 1973 pour la prévention de la pollution par les navires et son protocole de 1978, dans sa version actualisée;
2.
«substances polluantes», les substances visées aux annexes I (hydrocarbures) et II (substances liquides nocives) de Marpol 73/78;
3.
«rejet», tout déversement provenant d'un navire, quelle qu'en soit la cause, visé à l'article 2 de Marpol 73/78;
4.
«navire», un bâtiment de mer, indépendamment de son pavillon, de quelque type que ce soit, exploité en milieu marin, y compris les hydroptères, les aéroglisseurs, les engins submersibles et les engins flottants.
Article 3
Champ d'application
1. La présente directive s'applique, conformément au droit international, aux rejets de substances polluantes dans:
a)
les eaux intérieures, y compris les ports, d'un État membre, dans la mesure où le régime Marpol est applicable;
b)
les eaux territoriales d'un État membre;
c)
les détroits utilisés pour la navigation internationale soumis au régime du passage en transit, conformément à la partie III, section 2, de la convention des Nations unies sur le droit de la mer de 1982, dans la mesure où un État membre exerce une juridiction sur ces détroits;
d)
la zone économique exclusive, ou une zone équivalente, d'un État membre, établie conformément au droit international, et
e)
la haute mer.
2. La présente directive s'applique aux rejets de substances polluantes provenant de tout type de navire, quel que soit son pavillon, à l'exception des navires de guerre et navires de guerre auxiliaires, ainsi que des autres navires appartenant à un État ou exploités par un État et affectés, au moment considéré, exclusivement à un service public non commercial.
Article 4
Infractions
Les États membres veillent à ce que les rejets par des navires de substances polluantes dans l'une des zones visées à l'article 3, paragraphe 1, soient considérés comme des infractions s'ils ont été commis intentionnellement, témérairement ou à la suite d'une négligence grave. Ces infractions sont considérées comme des délits par la décision-cadre 2005/667/JAI, qui complète la présente directive, et dans les circonstances prévues par cette décision.
Article 5
Exceptions
1. Un rejet de substances polluantes dans l'une des zones visées à l'article 3, paragraphe 1, n'est pas considéré comme une infraction s'il remplit les conditions énoncées à l'annexe I, règles 9, 10, 11 a) ou 11 c), ou à l'annexe II, règles 5, 6 a) ou 6 c), de Marpol 73/78.
2. Un rejet de substances polluantes dans les zones visées à l'article 3, paragraphe 1, points c), d) et e), n'est pas considéré comme une infraction de la part du propriétaire, du capitaine ou de l'équipage agissant sous l'autorité du capitaine s'il remplit les conditions énoncées à l'annexe I, règle 11 b), ou à l'annexe II, règle 6 b), de Marpol 73/78.
Article 6
Mesures d'exécution en ce qui concerne les navires dans un port d'un État membre
1. Si des irrégularités ou des informations amènent à soupçonner un navire qui est volontairement dans un port ou à un terminal en mer d'un État membre d'avoir été impliqué ou d'être impliqué dans un rejet de substances polluantes dans l'une des zones visées à l'article 3, paragraphe 1, l'État membre veille à ce qu'une inspection appropriée soit entreprise conformément à son droit national, en tenant compte des lignes directrices pertinentes adoptées par l'Organisation maritime internationale (OMI).
2. Si l'inspection visée au paragraphe 1 révèle des faits qui peuvent impliquer l'existence d'une infraction au sens de l'article 4, les autorités compétentes de l'État membre et de l'État du pavillon du navire sont informées.
Article 7
Mesures d'exécution par les États riverains à l'égard des navires en transit
1. Si le rejet de substances polluantes présumé a lieu dans les zones visées à l'article 3, paragraphe 1, points b), c), d) ou e), et si le navire qui est soupçonné de l'avoir effectué ne fait pas escale dans un port de l'État membre qui détient les informations relatives au rejet présumé, les dispositions suivantes s'appliquent:
a)
si la prochaine escale du navire a lieu dans un autre État membre, les États membres concernés coopèrent étroitement à l'inspection visée à l'article 6, paragraphe 1, et à la prise de décision concernant les mesures appropriées pour le rejet en question;
b)
si la prochaine escale du navire a lieu dans un port d'un État non membre de la Communauté, l'État membre prend les mesures nécessaires pour que le prochain port d'escale du navire soit informé du rejet présumé et demande que l'État de la prochaine escale prenne les mesures appropriées en ce qui concerne le rejet en question.
2. Lorsqu'il existe une preuve manifeste et objective qu'un navire naviguant dans les zones visées à l'article 3, paragraphe 1, points b) ou d), a commis, dans la zone visée à l'article 3, paragraphe 1, point d), une infraction ayant entraîné des rejets qui ont causé ou risquent de causer des dommages importants au littoral ou aux intérêts connexes de l'État membre concerné ou à toutes ressources dans les zones visées à l'article 3, paragraphe 1, points b) ou d), cet État, sous réserve de la partie XII, section 7, de la convention des Nations unies sur le droit de la mer de 1982, et si les éléments de preuve le justifient, saisit ses autorités compétentes en vue d'intenter une action, comportant entre autres l'immobilisation du navire, conformément à son droit interne.
3. En tout état de cause, les autorités de l'État du pavillon du navire sont informées.
Article 8
Sanctions
1. Les États membres prennent les mesures nécessaires pour que les infractions visées à l'article 4 donnent lieu à des sanctions effectives, proportionnées et dissuasives, qui peuvent comprendre des sanctions pénales ou administratives.
2. Chaque État membre prend les mesures nécessaires pour que les sanctions visées au paragraphe 1 s'appliquent à quiconque est jugé responsable d'une infraction visée à l'article 4.
Article 9
Conformité avec le droit international
Les États membres appliquent les dispositions de la présente directive sans aucune discrimination de droit ou de fait à l'encontre des navires étrangers et conformément au droit international applicable, notamment la partie XII, section 7, de la convention des Nations unies sur le droit de la mer de 1982, et ils notifient rapidement à l'État du pavillon du navire et à tout autre État concerné les mesures prises en vertu de la présente directive.
Article 10
Mesures d'accompagnement
1. Aux fins de la présente directive, les États membres et la Commission coopèrent, le cas échéant, en collaboration étroite avec l'agence européenne pour la sécurité maritime et en tenant compte du programme d'action destiné à lutter contre la pollution marine accidentelle ou intentionnelle qui a été instauré par la décision no 2850/2000/CE du Parlement européen et du Conseil (7) et, le cas échéant, de l'application de la directive 2000/59/CE pour:
a)
élaborer les systèmes d'information nécessaires à la mise en œuvre effective de la présente directive;
b)
établir des pratiques et orientations communes fondées sur celles existant au niveau international pour, notamment:
-
le suivi et l'identification rapide des navires procédant à des rejets de substances polluantes en violation de la présente directive et notamment, le cas échéant, au moyen d'équipements de contrôle embarqués,
-
l'élaboration de méthodes de traçage fiables permettant de faire le lien entre des substances polluantes détectées en mer et un navire donné, et
-
l'application effective de la présente directive.
2. Dans le cadre des missions qui lui sont confiées par le règlement (CE) no 1406/2002, l'agence européenne pour la sécurité maritime:
a)
coopère avec les États membres en élaborant des solutions techniques et en fournissant une assistance technique en rapport avec la mise en œuvre de la présente directive, par des actions comme le pistage des rejets par repérage et surveillance par satellite;
b)
assiste la Commission dans la mise en œuvre de la présente directive, y compris, le cas échéant, au moyen de visites dans les États membres, conformément à l'article 3 du règlement (CE) no 1406/2002.
Article 11
Étude de faisabilité
La Commission présente au Parlement européen et au Conseil, avant la fin de 2006, une étude de faisabilité faisant apparaître les coûts et bénéfices de la mise en place d'un corps de garde-côtes européens chargés de prévenir la pollution et d'y apporter une réponse.
Article 12
Rapports
Tous les trois ans, chaque État membre transmet un rapport à la Commission pour l'informer de l'application de la présente directive par les autorités compétentes. Sur la base de ces rapports, la Commission soumet un rapport communautaire au Parlement européen et au Conseil. Dans ce rapport, la Commission étudie notamment s'il convient d'étendre le champ d'application de la présente directive ou de la réviser. Elle y décrit également l'évolution de la jurisprudence pertinente dans les États membres et y examine la possibilité de mettre en place une base de données publique contenant cette jurisprudence.
Article 13
Comité
1. La Commission est assistée par le comité pour la sécurité maritime et la prévention de la pollution par les navires (COSS), établi par l'article 3 du règlement (CE) no 2099/2002 du Parlement européen et du Conseil (8).
2. Dans le cas où il est fait référence au présent article, les articles 5 et 7 de la décision 1999/468/CE s'appliquent, dans le respect des dispositions de l'article 8 de celle-ci.
La période prévue à l'article 5, paragraphe 6 de la décision 1999/468/CE est fixée à un mois.
Article 14
Procédure d'information
La Commission informe régulièrement le comité instauré par l'article 4 de la décision no 2850/2000/CE de toute mesure proposée ou autre activité pertinente concernant la lutte contre la pollution marine.
Article 15
Procédure de modification
Conformément à l'article 5 du règlement (CE) no 2099/2002 et à la suite de la procédure visée à l'article 13 de la présente directive, le COSS peut exclure les modifications à Marpol 73/78 du champ d'application de la présente directive.
Article 16
Mise en œuvre
Les États membres mettent en vigueur les dispositions législatives, réglementaires et administratives nécessaires pour se conformer à la présente directive le 1er mars 2007. Ils en informent immédiatement la Commission.
Lorsque les États membres adoptent ces dispositions, celles-ci contiennent une référence à la présente directive ou sont accompagnées d'une telle référence lors de leur publication officielle. Les modalités de cette référence sont arrêtées par les États membres.
Article 17
Entrée en vigueur
La présente directive entre en vigueur le jour suivant celui de sa publication au Journal officiel de l'Union européenne.
Article 18
Destinataires
Les États membres sont destinataires de la présente directive.
Fait à Strasbourg, le 7 septembre 2005.