32005R2182
L 347/31
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 2182/2005 НА КОМИСИЯТА
от 22 декември 2005 година
за изменение на Регламент (ЕО) № 1973/2004 относно определяне на подробни правила за прилагане на Регламент (ЕО) № 1782/2003 на Съвета относно схеми за помощи, предвидени в дялове ІV и ІVа от посочения регламент, и използване на земя, отделена за производство на суровини
КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност,
като взе предвид Регламент (ЕО) № 1782/2003 на Съвета от 29 септември 2003 г., за създаване на общ правилник за схеми за директни помощи съгласно общата селскостопанска политика, създаване на някои схеми за помощи за земеделски стопани и за изменение на Регламенти (ЕИО) № 2019/93, (ЕО) № 1452/2001, (ЕО) № 1453/2001, (ЕО) № 1454/2001, (ЕО) № 1868/94, (ЕО) № 1251/1999, (ЕО) № 1254/1999, (ЕО) № 1673/2000, (ЕИО) № 2358/71 и (ЕО) № 2529/2001 (1), и по-специално членове 145 и 155 от него,
като има предвид, че:
(1)
Член 99, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1782/2003 предвижда, че сумата за помощи за семена, за която се кандидатства, не превишава тавана, определен от Комисията. Ако общата сума на помощта, за която се кандидатства, превишава определения таван, помощта на фермер следва да се намали пропорционално.
(2)
Глава 10 от Регламент (ЕО) № 1973/2004 на Комисията (2) предвижда условията за получаване на помощ за семена. Член 49 от този регламент предвижда, помощта за семена да се дава само при условие че семената се продават за сеитба от получателя най-късно до 15 юни в годината след реколтата.
(3)
Необходимостта от прилагане на евентуален коефициент на намаление през същата година предполага сериозна трудност за изпълнение на новата схема. За да се избегне прилагането на този коефициент на намаление, единствената алтернатива е всички плащания да се отпускат по принцип, когато всички семена бъдат продадени, т.е. когато общото количество семена. Това обаче би забавило съществено датата на плащане на земеделски стопани и би предизвикало евентуално финансови проблеми за тях. За да се избегне тази ситуация, следва да се въведе система за аванси за помощите за семена.
(4)
Регламент (ЕО) № 1782/2003, изменен с Регламент (ЕО) № 864/2004 на Съвета (3), определя правила за комбинирани помощи за памук, зехтин и суров тютюн.
(5)
По-специално дял IV, глава 10а от Регламент (ЕО) № 1782/2003 предвижда възможност на пряка помощ, която се отпуска за производството на памук. Поради това е необходимо да се предвидят подробни правила относно отпускане на тази помощ.
(6)
Член 10б, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1782/2003 посочва, че за да е избираем за помощта на хектар, земеделският стопанин трябва да засее площ с памук с одобрените сортове и да отглежда памук върху земя, одобрена от държавите-членки. Поради това критериите за одобрение трябва да са определени както за сортовете, така и за земите, подходящи за производство на памук.
(7)
За да получат помощта на хектар за памук, земеделските стопани трябва да засеят одобрени земи. Трябва да се създаде критерий, дефиниращ понятието „сеитба“. Определянето от държавите-членки на минимална плътност на засаждане върху тези земи, основана на почвените и климатични условия и конкретни регионални характеристики трябва да е обективен критерий за определяне дали сеитбата е извършена одобрение критериите правилно или не.
(8)
Превишаването на национални основни площи, определени за памук в член 110в, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1782/2003 води до намаление на сумата на помощта, която се плаща за всеки хектар, отговарящ на условията. В случая с Гърция обаче разделянето на националната площ в под-зони, за които се прилагат различни ставки за помощта означава, че следва да се уточни методът за изчисляване на намалената сума.
(9)
Държавите-членки трябва да упълномощават междубраншовите организации за производство на памук въз основа на обективни критерии, свързани с техния мащаб, задължения и вътрешна организация. Мащабът на една междубраншова организация трябва да е фиксиран, отчитайки изискването към даракчийницата да е в състояние да поеме доставката на достатъчни количества памук с неотделени влакна. Тъй като основна цел на междубраншовата организация е да подобри качеството на доставяния памук, тя трябва да предприеме подходящи мерки в тази насока в полза на своите членове.
(10)
За да избегнат усложнения при управление на схемата за помощи, производителят не може да е член на повече от една междубраншова организация. По същата причина, ако производител, който е член на междубраншова организация, се задължи да доставя памука, който е произвел, той може да го доставя само на даракчийница от същата организация.
(11)
Съгласно член 110д от Регламент (ЕО) № 1782/2003 междубраншовите организации могат да решат да диференцират помощта, на която членовете им имат право. Скалата за диференциация трябва да отговаря на критериите, засягащи по-специално качеството на доставяния памук, но като се изключат критериите, засягащи увеличено производство. За тази цел, междубраншовите организации трябва да създадат категории парцели, основаващи се в частност на критериите, свързани с качеството на памука, произведен върху тях.
(12)
За да се установи сумата на помощта, която да се изплати на производители от междубраншови организации, произвеждащи памук, скалата трябва да предвижда метод на разпределяне на общата сума на диференцираната помощ между различните категории парцели, процедури за оценка, които класифицират всеки парцел в една от тези категории, изчисляване на сумата на помощта на избираем хектар въз основа на наличния бюджет за всяка категория и общия брой хектара в рамките на всяка категория.
(13)
За да се класифицират парцелите в една от категориите, създадени със скала, доставеният памук може да се анализира в присъствие на всички засегнати страни.
(14)
Тъй като членът производител не е задължен да доставя своя памук, той трябва да има право най-малко на не диференцираната част на помощта, ако памукът не е доставен. Диференциалната скала трябва да предвижда това, определяйки минимална сума на помощта за избираем хектар, ако доставката не бъде осъществена.
(15)
За да се приложи скалата, и с оглед опростяване, всички парцели на един производител могат да се разглеждат като парцели от същата категория, произвеждащи същото качеството памук.
(16)
След като получи нотификацията на междубраншовата организация относно сумите на помощта, платими на нейните производители, агенцията по плащанията трябва да предприеме необходимите проверки и изплати помощта.
(17)
Скалата трябва да бъде одобрена от държавата-членка. За да се информират навреме производителите-членове, следва да се въведе краен срок, с който държавата-членка трябва да реши дали да одобри или не скалата на междубраншовата организация, както и всякакви изменения, направени впоследствие по нея. Тъй като от междубраншовата организация не се изисква да приеме диференциална скала, тя може да реши да суспендира прилагането на скалата и да информира държава-членка за това.
(18)
Схемата за помощи за памук изисква от държавите-членки да изпратят на своите производители известна информация относно отглеждането на памук, като например одобрени сортове, обективни критерии за одобренията за земите и минималната плътност на засаждане. За да информира земеделски стопани навреме, държавата-членка трябва да им изпрати тази информация до определена дата.
(19)
Тъй като Комисията отговаря за наблюдението и контрола на правилното прилагане на разпоредбите относно прилагане за конкретна помощ за памук, държавите-членки следва да дай предоставят навреме същата тази информация, както и информацията за междубраншовите организации.
(20)
Въвеждането на схемата за помощи за памук, предвидена в Регламент (ЕО) № 1782/2003 прави излишен Регламент (ЕО) № 1591/2001 на Комисията от 2 август 2001 г.за установяване на подробен правилник за прилагане на схемата за помощи за памук (4). Поради това този регламент следва да се отмени.
(21)
Дял IV, глава 10б от Регламент (ЕО) № 1782/2003 предвижда възможност за пряка помощ, отпускана за маслинени горички. Поради това е необходимо да се установи подробен правилник относно отпускането на помощта.
(22)
Член 110и от Регламент (ЕО) № 1782/2003 изисква от държавите-членки да определят до пет категории маслинени гори и фиксира помощта за маслини на хектар съгласно ГИС (5) за всяка от тези категории. За тази цел Комисията трябва да установи обща рамка на социалните и екологични критерии, свързани с характеристиките на ландшафта за отглеждане на маслини и социалните традиции.
(23)
За да се одобри контролът, информацията за категориите маслинени гори, които всеки фермер култивира, следва да се регистрира в географска информационна система за култивиране на маслини. Освен това следва да се предвиди клауза за корекция на категориите веднъж годишно, така че да се отчетат всякакви изменения в екологичните или социалните условия.
(24)
Помощта за производителите на маслини се предоставя на хектар маслини по ГИС. В резултат на това площта, отговаряща на условията за предоставяне на помощ, трябва да се изчисли за всеки фермер, като се използва общ метод, при положение че единицата площ се изразява като хектар маслини съгласно ГИС. За да се улеснят административните процедури, следва да се предвидят мерки за частична отмяна както по отношение на парцели с минимален размер, определен от държавите-членки, така и по отношение на парцели за отглеждане на маслини, разположени в рамките на една административна единица, ако държавата-членка е създала алтернативна система ГИС за маслини.
(25)
По смисъла на плащане на хектар маслини по ГИС и с цел да се информират земеделски стопани навреме, държавите-членки трябва първо да установят в началото на всяка година индикативна сума на помощта за хектар маслини по ГИС за всяка категория маслинени гори. Тази индикативна сума трябва да се изчисли въз основа на наличните данни за броя на земеделски стопани и площи, квалифицирани за предоставяне на помощ за маслинени горички; след което държавата-членка определя окончателната сума за помощта, използвайки по-точни данни.
(26)
Един от критериите за избираемост, създадени за помощта за маслинени гори посочва, че броят на маслинените дървета в горите не трябва да се различава с повече от 10 % от броя, регистриран на 1 януари 2005 г. За да проверят спазването на тази разпоредба, държавите-членки трябва да определят предварително информацията, необходима за идентифициране на съответния парцел. В случая с Франция и Португалия, определянето на информацията за съответните парцели трябва да се отложи за по-късна дата, така че да се отчетат площите, засадени с маслинени дървета по програмите, одобрени съгласно член 4 от Регламент (ЕО) № 1638/98 на Съвета от 20 юли 1998 г. за изменение на Регламент № 136/66/ЕИО относно създаване на обща организация на пазара за масла и мазнини (6).
(27)
За да дадат възможност на Комисията да проверява правилното прилагане на окончателните разпоредби за плащане на помощта за маслинени гори, държавите-членки следва да предават редовно информация за площите с маслинени дървета, квалифицирани за помощта и за нивото на помощта, предоставяне за всяка категория маслинени гори.
(28)
Дял IV, глава 10в от Регламент (ЕО) № 1782/2003 предвижда възможност за пряка помощ, предоставяна за производството на тютюн. Поради това е необходимо да се установи подробен правилник за отпускане на помощта.
(29)
За по-голяма яснота е необходимо да се предвидят някои дефиниции.
(30)
Сортовете тютюн следва да се класифицират в групи съгласно метода на консервиране и разходите за производство, като се вземат под внимание описанията, използвани в международната търговия.
(31)
Отчитайки ролята им на договорен партньор, се изисква одобрението на първичните преработващи предприятия, имащи право да подписват договори за култивация. Това одобрение следва да се оттегли, ако правилникът не се спазва и държавите-членки следва да определят специални условия, уреждащи обработката на тютюн.
(32)
Съгласно член 110к от Регламент (ЕО) № 1782/2003 признатите производствени площи следва да се определят за всяка група сортове тютюн въз основа на традиционните производствени площи по смисъла на отпускане помощта. На държавите-членки следва да се разреши да ограничат производствените площи, за да се подобри, по-специално, качеството.
(33)
За да се направи контролът възможен и се управлява ефективно плащането на помощта, тютюнът следва да е произведен съгласно договори за култивация, сключени между земеделски стопани и първичните преработватели. Следва да бъдат посочени основните елементи, които трябва да фигурират в договора за култивация за всяка реколта. Крайните дати за сключване и регистрация на договорите следва да са определени достатъчно рано, така че да се гарантират от самото начало на годината на реколтата както стабилни пазари за земеделски стопани за идващата реколта, така и редовни доставки за преработвателите.
(34)
Ако договорът за култивация е сключен с асоциация на производители, следва да се съобщят най-важните данни за всеки отделен фермер, което да позволи ефективен контрол. За да предотврати изкривяване на конкуренция и се наблюдават трудностите, на асоциациите на производители следва да се забрани да се ангажират с първична обработка. За да се уважат пазарните структури, следва да се посочи, че един фермер може да бъде член само на една асоциация на производители.
(35)
Суровият тютюн, избираем за помощта, следва да е със стабилно, чисто и продаваемо качество и да е без определени характеристики, възпрепятстващи нормалната продажба.
(36)
Отчитайки особеностите на схемата за помощи, следва да се предвиди възможност всякакви спорове да се решават от съвместни комитети.
(37)
За да могат да управляват правилно финансовия плик за суровия тютюн, държавите-членки следва да определят индикативна сума за помощта по сортове или по групи сортове в началото на годината на реколтата, а крайната сума за помощта след извършване на всички доставки. Крайната сума за помощта не следва да превишава нивото на премията от 2005 г.
(38)
За да се насърчи подобряването на качеството и стойността на произведения тютюн, на държавите-членки следва да се разреши да диференцират сумата за помощта, определена за всеки сорт или група сортове във връзка с качеството на доставения тютюн.
(39)
Помощта следва да се плаща за количеството тютюн на листа, доставено от земеделски стопани на първичните преработватели, при условие че са изпълнени минималните изисквания за качество. Помощта следва да се коригира, ако съдържанието на влага в доставения тютюн е различно от съдържанието на влага, фиксирано за всяка група сортове въз основа на разумни изисквания за качеството. За да се опростят проверките при доставката, следва да се определят нивата и честотата на вземане на проби, заедно с метода за изчисляване на коригираното тегло за определяне съдържанието на влага.
(40)
Периодът на доставката на тютюн на преработвателите следва да се ограничи, така че да се възпрепятства измамно пренасяне от една реколта на друга. В няколко държави-членки проверките се правят на мястото, където тютюнът е доставен, а не на това, където е обработен. Местата, на които тютюнът трябва да се достави и да се извършат проверки, следва да се посочат; държавите-членки следва да одобрят тези центрове на закупуване.
(41)
Следва да се определят условията, уреждащи плащането на помощта, така че да се предотврати измама. Отговорност на държавите-членки е обаче да определят следващите мерки за управление и контрол.
(42)
Помощта може да се плати само след проверка при доставките на целия тютюн, произведен в държавата-членка, така че да се гарантира това, че съответните операции са действително извършени. Следва обаче да се предвиди плащане на аванси на производителите на 50 % от дължимата индикативна сума за помощта - при условие че е предоставена съответна гаранция.
(43)
Поради административни основания, помощта следва във всяка държава-членка да се предоставя само за продукти, произведени на територията на тази държава-членка. Необходими са разпоредби, които са отчетат случаи, в които тютюнът е обработен в други държави-членки, а не в държавата-членка, в която е произведен. В тези случаи количеството на въпросния суров тютюн следва да се приеме в държавата-членка, в която е бил произведен, в полза на производителите в тази държава-членка.
(44)
В резултат на реформа в политиката за тютюна, програмата за обратно изкупуване на квоти за тютюн ще спре да се прилага. Все пак обаче, онези производители, които са участвали в програмата през 2002 г. и 2003 г., ще продължат да получават плащания на цената на обратното изкупуване съответно до 2007 г. и 2008 г. Понастоящем цената за обратно изкупуване е фиксирана като процент от премията за тютюн в дадената година на реколтата. Сегашната система за премии за тютюн няма вече да съществува от 1 януари 2006 г., поради което е необходимо да се установи, като временна мярка, нова база за изчисляване на бъдещата цена за обратно изкупуване на квота. Нивата на премията за суров тютюн не са се променили през време на годините на реколти от 2002 г. до 2005 г. Поради това, за да се получи непрекъснатост, е целесъобразно като база за изчисляване на цената за обратно изкупуване да се прилага нивото на премията за 2005 г.
(45)
Регламент (ЕО) № 2848/98 на Комисията от 22 декември 1998 г. за установяване на подробни правила за прилагане на Регламент (ЕИО) № 2075/92 на Съвета относно схемата за премии, производствените квоти и конкретната помощ, предоставяна на групите производители в сектор суров тютюн (7) може да се отмени след премахване на прага за гаранцията и системата за премии, предвидени в Регламент (ЕИО) № 2075/92 на Съвета (8). Разпоредбите на Регламент (ЕИО) № 85/93 на Комисията от 19 януари 1993 г. относно агенциите за контрол в сектор тютюн (9) са остарели и могат поради това да бъдат отменени.
(46)
Регламент (ЕО) № 1973/2004 следва поради това съответно да се измени.
(47)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Управителния комитет по преките плащания,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Регламент (ЕО) № 1973/2004 се изменя, както следва:
1.
В член 1, параграф 1 се добавят букви р), с) и т):
„р)
специфично за културата плащане за памук, предвидено в дял IV, глава 10а от посочения регламент;
с)
помощ за маслинени горички, предвидена в дял IV, глава 10б от посочения регламент;
т)
помощ за тютюн, предвидена в дял IV, глава 10в от посочения регламент.“
2.
В член 3, първи параграф буква а) се заменя със следния текст:
„а)
най-късно до 15 септември съответната година: наличните данни за площите, или за количества, ако се отнася за премия на млечни продукти, допълнително плащане, семена и тютюн, предвидени в членове 95, 96, 99 и 110к от Регламент (ЕО) № 1782/2003, за които се претендира за помощ за съответната календарна година, ако случаят може да се подраздели на под-основна площ;“
3.
В член 21 параграф 1 се заменя със следния текст:
„1. Без да се засяга член 28 от Регламент (ЕО) № 1782/2003, помощта за картофена скорбяла се плаща от държавата-членка, на чиято територия е разположен имотът, доставящ картофи за производство на картофена скорбяла, на фермер - веднага щом всички негови количества за пазарната година бъдат доставени на произвеждащото скорбяла предприятие в срок от четири месеца от датата, на която е предоставено доказателството, посочено в член 20 от настоящия регламент и са спазени условията съгласно член 19 от настоящия регламент.“
4.
Добавя се следният член 49а:
„Член 49a
Авансови плащания
Държавите-членки могат да предоставят авансови плащания на производители на семена, считано от 1 декември на пазарната година. Това плащане е пропорционално на количеството семена, които се вече продадени за сеитба по смисъла на член 49 - при условие че са спазени всички условия от глава 10.“
5.
Добавя се следната глава 17а:
„ГЛАВА 17a
СПЕЦИФИЧНИ ЗА КУЛТУРАТА ПЛАЩАНИЯ ЗА ПАМУК
Член 171a
Одобрение на селскостопанска земя за производство на памук
Държавите-членки установяват обективни критерии, въз основа на които се одобрява земя за специфично за културата плащане за памук, предвидено в член 110а от Регламент (ЕО) № 1782/2003.
Тези критерии се основават на едно или няколко от следните:
а)
селскостопанската икономика на тези региони, ако памукът е основна култура;
б)
почвата и климата на въпросните площи;
в)
управление на водите за напояване;
г)
ротационни системи и методи на култивация, които са съобразени с околната среда.
Член 171аа
Одобрение на сортове за сеитба
Държавите-членки одобряват сортове, регистрирани в каталога на Общността, които са адаптирани към пазарните нужди.
Член 171аб
Изисквания за избираемост
Площите така, както е посочено в член 110б, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1782/2003, се засяват с минимална плътност на посевите, които се определят от държавата-членка въз основа на почвените условия и конкретните регионални характеристики, ако е необходимо.
Член 171ав
Агрономични практики
Държавите-членки имат право да създадат конкретен правилник за агрономичните практики, които са необходими за поддържане на културите при обичайните условия на отглеждане, с изключение на операциите по прибиране на реколтата.
Член 171аг
Изчисляване на сумата на помощта за един избираем хектар
1. Независимо от член 171аж от настоящия регламент, по отношение на Испания и Португалия, ако площта с памук, избираема за плащане на помощ, превишава националната базова площ, определена в член 110в, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1782/2003, сумата на помощта, определена в параграф 2 от посочения член, се умножава с коефициент на намаление, който се получава, като се раздели базовата площ на избираемата площ.
2. Независимо от член 171aж от настоящия регламент, по отношение на Гърция, ако площта с памук, избираема за плащане на помощ, превишава 300 000 хектара, сумата на платимата помощ на хектар се получава, като се умножи 594 EUR на 300 000 хектара, като се добави допълнителна сума, умножена на площта, превишаваща 300 000, и след това тази сума се раздели на избираемата площ.
Допълнителната сума, посочена в първия параграф, е:
-
342,85 EUR, ако избираемата площ превишава 300 000, но е равна или е по-малка от 370 000 хектара,
-
342,85 EUR, умножена с коефициент на намаление, равен на 70 000, разделена на броя на избираеми хектари, превишаващи 300 000, ако избираемата площ превишава 370 000 хектара.
Член 171ад
Одобрение на междубраншовите организации
Най-късно до 31 декември всяка година държавите-членки одобряват за следващата година всяка междубраншова организация за производство на памук, подала молба да засажда памук, която:
а)
покрива обща площ от най-малко 10 000 хектара, така както е установено от държавата-членка и отговаряща на критериите за одобрение, определени в член 171а, и включва поне една даракчийница;
б)
провежда ясно определена мярка, насочена по-специално към:
-
подобряване на търговската стойност на произведения неразвлачен памук,
-
подобряване на качеството на неразвлачения памук, отговарящо на нуждите на даракчийницата,
-
използване на методи за производство, съобразяващи се с околната среда;
в)
е приела вътрешен правилник за работа, по-специално за:
-
условията за членство и членския внос, съгласно националните и общностните правилници и регламенти,
-
ако е целесъобразно, скала за диференциация на помощта по категория парцели, създадена по-специално въз основа на качеството на неразвлачения памук, който трябва да се достави.
За 2006 г. обаче държавите-членки одобряват междубраншови организации за производство на памук до 28 февруари 2006 г.
Член 171ае
Задължения на производителите
1. Производителят не може да е член на повече от една междубраншова организация.
2. Производител, който е член на междубраншова организация, доставя своя памук на даракчийница, която е член на същата организация.
3. Участието на производителите в одобрена междубраншова организация, трябва да е основано на доброволно членство.
Член 171аж
Диференциация на помощта
1. Включвайки увеличението, предвидено в член 110е, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1782/2003, посочената в член 110e от посочения регламент скала (наречена по-долу скала) предвижда:
а)
сумите за помощи на избираем хектар, за които член производител е избираем да получи въз основа на класификация на неговите парцели в установените категории, посочени в параграф 2;
б)
метода за всяка категория парцели съгласно параграф 2 за разпределяне на цялата сума, запазена за диференциране на помощта.
По смисъла на прилагане на буква а) основната сума е най-малко равна на недиференцираната част от избираемата помощ на хектар, определена в член 110в, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1782/2003, при необходимост адаптирана съгласно параграф 3 от посочения член.
Изчислението, посочено в буква а), се прилага и в случаите, когато на даракчийницата не е доставен никакъв памук. В този случай минималната помощ на избираем хектар, която член- производител трябва да получи, е най-малко равна на недиференцираната част от избираемата помощ на хектар, определена в член 110в, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1782/2003, при необходимост адаптиран съгласно параграф 3 от посочения член.
2. Парцелите се класифицират на няколко категории, установени от междубраншовите организации въз основа на най-малко един от следните критерии за качество:
а)
дължина на произведеното памучно влакно;
б)
съдържание на влага в памука;
в)
средно съдържание на онечиствания в памука.
Скалата определя процедурите за оценка на всеки парцел спрямо критериите и за класирането на парцела в една от установените категории.
Скалата не включва в никакъв случай критериите, свързани с увеличение на производството или пласирането на памука на пазара.
За прилагането на скалата всички парцели, принадлежащи на един производител, могат да се считат, че са от една и съща средна категория и произвеждат едно и също качество памук.
3. Ако е необходимо, за да се класифицира неразвлачен памук в рамките на скалата по категория парцели, той се анализира въз основа на представителни мостри при доставката му до даракчийницата, в присъствие на всички засегнати страни.
4. Междубраншовата организация нотифицира агенцията по плащанията за сумата, която следва да се прати на всеки от нейните производители, въз основа на прилагане на скалата. Агенцията по плащанията извършва плащането веднага щом провери съответствието и избираемостта на въпросните суми за помощи.
Член 171аз
Одобрение и изменение на скала
1. Скалата се нотифицира за първи път на въпросната държава-членка, с оглед одобрението ѝ до 28 февруари 2006 г. за сеитбен сезон 2006 г.
Държавата-членка може да реши да одобри или отхвърли скалата в срок от един месец от предаването ѝ.
2. Най-късно до 31 януари одобрените междубраншови организации нотифицират съответната държава-членка за измененията в скалата за сеитбите през текущата година.
Измененията в скалата се считат за одобрени, ако държавата-членка не получи възражения в срок един месец от датата, определена в първи параграф.
Ако измененията в скалата не бъдат одобрени, платимата помощ е тази, която е изчислена въз основа на действително одобрената скала, като неодобрените изменения не се отчитат.
3. Ако междубраншовата организация реши да суспендира прилагането на скалата, тя информира съответно държавата-членка. Суспендирането влиза в действие за сеитбения сезон през следващата година.
Член 171аи
Съобщения до производителите и Комисията
1. Най-късно до 31 януари на въпросната година държавите-членки нотифицират памукопроизводителите и Комисията относно:
а)
одобрените сортове; сортовете, одобрени съгласно член 171аа след тази дата, трябва обаче да бъдат нотифицирани на производителите до 15 март същата година;
б)
критериите за одобрение на земята;
в)
минималната плътност на засаждане на памука, посочена в член 171аб;
г)
необходимите агрономични практики.
2. Ако одобрението за определен сорт бъде оттеглено, държавите-членки информират производителите не по-късно от 31 януари за целите на сеитбения сезон следващата година.
3. Държавите-членки изпращат на Комисията следната информация:
а)
не по-късно от 30 април съответната година, имената на одобрените междубраншови организации и техните основни характеристики относно земните площи, производствени потенциал, брой производители, брой даракчийци и потенциал за развлачване;
б)
не по-късно от 15 септември съответната година, засадената с памук площ, за която има подадени молби за плащане, специфично за културата памук;
в)
не по-късно от 31 юли следващата година, окончателните данни, отговарящи на засадените площи или количества, за които конкретната помощ за памук е действително платена за съответната година, след като, ако е необходимо, е направено отчисление за намалените площи, така както е предвидено в част II, дял IV, глава 1 от Регламент (ЕО) № 796/2004.“
6.
Добавя се следната глава 17б:
„ГЛАВА 17б
ПОМОЩ ЗА МАСЛИНЕНИ ГОРИ
Член 171б
Категории маслинени горички
1. Държавите-членки определят маслинените горички, избираеми за помощта, определена в член 110ж от Регламент (ЕО) № 1782/2003 и ги класифицират в максимум пет категории въз основа на критериите, избрани измежду следните:
а)
критерии за околната среда:
i)
трудност на достъпа до парцелите;
ii)
риск от физическо влошаване на земята;
iii)
маслинени горички със специални характеристики: стари дървета, културна стойност или стойност за ландшафта, хълмиста земя, традиционни или редки сортове, или разположени в защитени естествени площи;
б)
социални критерии:
i)
площи със силна икономическа зависимост от отглеждане на маслини;
ii)
площи с традиции в култивирането на маслини;
iii)
площи с отрицателни икономически показатели;
iv)
съдържащи риск за отказ от маслинените горички;
v)
размер на маслинените горички в един имот;
vi)
площи със специални характеристики, като например производство със защитено наименование за произход или със защитено географско указание, органично или интегрално земеделие.
2. Държавите-членки определят, за всеки отделен фермер, към коя от категориите, изброени в параграф 1, спада всеки парцел за отглеждане на маслини, който е избираем за помощта. Тази информация се регистрира в ГИС за маслини.
3. Държавите-членки могат да коригират категориите маслинени горички, определени съгласно параграф 1, веднъж в годината.
Ако корекция на категории доведе до повторна класификация на маслинени горички, новата класификация се прилага от годината, в която е направена корекцията.
Член 171ба
Изчисляване на площи
1. Държавите-членки изчисляват за всеки производител площта, избираема за помощта, като използват обща методика, изложена в приложение XXIV.
Площите се декларират в хектари маслини по ГИС с точност до два десетични знака.
2. Независимо от параграф 1, общата методика, изложена в приложение XXIV, не се прилага, ако:
а)
парцелът за отглеждане на маслини е с минимален размер, който се определя от държавата-членка, но не превишава 0,1 хектар;
б)
парцелът за отглеждане на маслини е разположен в административна единица, която не е включена в графичната референтна база данни на ГИС.
В този случай държавата-членка определя площта за отглеждане на маслини въз основа на обективни критерии и по начин, гарантиращ еднаквото третиране на земеделски стопани.
Член 171бб
Сума на помощта
1. Държавите-членки установяват най-късно до 31 януари всяка година индикативна сума за помощта на хектар маслини по ГИС за всяка категория маслинени гори.
2. Държавите-членки определят най-късно до 31 октомври на въпросната година, сумата на помощта на хектар маслини по ГИС за всяка категория маслинени гори.
Тази сума се изчислява, като се умножи индикативната сума, посочена в параграф 1, с коефициент, отговарящ на максималната сума на помощта, определена в член 110и, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1782/2003 - като се отчита, ако е необходимо, намалението, предвидено в параграф 4 от посочения член, разделено на сбора от сумите, получени при умножение на индикативната сума за помощта, посочена в параграф 1 от настоящия член, определена за всяка категория, съгласно съответната площ.
3. Държавите-членки могат да прилагат параграфи 1 и 2 на регионална основа.
Член 171бв
Установяване на основните данни
1. По смисъла на прилагане на член 110з, буква в) от Регламент (ЕО) № 1782/2003, държавите-членки използват данните от ГИС за маслините и от декларациите на земеделски стопани, за да установят на 1 януари 2005 г. следната информация за всеки парцел за отглеждане на маслини: брой и местоположение на избираемите маслинени дървета, брой и местоположение на неизбираемите маслинени дървета, площта за отглеждане на маслини и избираемата площ на парцела за отглеждане на маслини, а така също и релевантната категория, така както е упоменато в член 171б.
2. Ако се отнася за площи, засадени с маслинени дървета по програми за нови насаждения във Франция и Португалия, одобрени от Комисията съгласно член 4 от Регламент (ЕО) № 1638/98 на Съвета (10) и регистрирани в ГИС за маслини преди 1 януари 2007 г., държавите-членки установяват информацията, посочена в параграф 1, към 1 януари 2006 г. за парцели, засадени през 2005 г., и към 1 януари 2007 г. за парцели, засадени през 2006. Тази информация се съобщава на земеделски стопани най-късно в отделната молба за 2007 г.
Член 171бг
Съобщения
Държавите-членки съобщават на Комисията всяка година:
а)
не по-късно от 15 септември: информация относно площите за отглеждане на маслини, за които има подадена молба за помощ през текущата година, по категория;
б)
не по-късно от 31 октомври:
i)
информация относно площите, посочени в буква а), считани за избираеми за помощта, отчитайки намаленията или корекциите, предвидени в член 51 от Регламент (ЕО) № 796/2004;
ii)
сумата на помощта, предоставяна за всяка категория маслинени горички;
в)
не по-късно от 31 юли: окончателните данни за площите за отглеждане на маслини, за които помощта е действително платена през предишната година, по категория.
7.
Добавя се глава 17в:
„ГЛАВА 17в
ПОМОЩ ЗА ТЮТЮН
Член 171в
Дефиниции
По смисъла на настоящата глава:
а)
„доставка“ означава всяка операция, извършена в даден ден, в която участва асоциация на фермерска или производители, предаващи суров тютюн на преработвателно предприятие съгласно договор за култивация;
б)
„сертификат за контрол“ означава документ, издаден от компетентен контролен орган, удостоверяващ че съответното количество тютюн е прието от първичният преработвател - а именно че количеството е доставено съгласно регистриран договор и че операциите са изпълнени съгласно членове 171вй и 171вк от настоящия регламент;
в)
„първичен преработвател“ означава всяко одобрено физическо или юридическо лице, което извършва първична обработка на суров тютюн като операция, от свое име и за своя сметка, в едно или няколко домакинства, оборудвани подходящо за целта;
г)
„първична обработка“ означава обработката на доставения от фермер суров тютюн във стабилен продукт, който може да се съхранява поставен в еднообразни бали или пакети с качеството, отговарящо на изискванията на крайния потребител (производител);
д)
„асоциация на производители“ означава асоциация, представляващи земеделски стопани, произвеждащи тютюн.
Член 171ва
Групи сортове суров тютюн
Сортовете тютюн се класифицират в следните групи:
а)
топлинно сушен: тютюн, изсушен в пещи с контролирана въздушна циркулация, температура и влажност;
б)
леко изсушен на открито: тютюн, изсушен на въздух под капак;
в)
силно изсушен на открито: тютюн изсушен на въздух под капак, ферментирал преди продажбата;
г)
сушен на огън: тютюн, изсушен на огън;
д)
сушен на слънце: тютюн, изсушен на слънце;
е)
Басмас (изсушен на слънце);
ж)
Катерини (изсушен на слънце);
з)
Кабакулак (класически) и аналогичен (изсушен на слънце).
Сортовете във всяка група са изброени в приложение XXV.
Член 171вб
Първични преработватели
1. Държавите-членки одобряват първичните преработватели, създадени на тяхна територия и създават подходящи условия за това одобрение.
Одобреният първичен преработвател има право да подписва договори за култивация, при условие че продава най-малко 60 % от закупения си тютюн с произход Общността на предприятия за производство на тютюн или пряко, или непряко без по-нататъшна обработка.
2. Одобрението се оттегля от държавата-членка, ако преработващият - умишлено или вследствие груба небрежност, не спази разпоредбите за суров тютюн на ниво Общността или на национално ниво.
Член 171вв
Производствени площи
За всяка група сортове производствените площи, така както е посочено в член 110к, буква а) от Регламент (ЕО) № 1782/2003, са онези, които са определени в приложение XXVI към настоящия регламент.
Държавите-членки могат да посочат по-ограничени производствени площи, особено в интерес на качеството. Ограничените производствени площи не могат да превишават площта на административната единица или, по отношение на Франция - на кантона.
Член 171вг
Договори за култивация
1. Договорите за култивация съгласно член 110к, буква в) от Регламент (ЕО) № 1782/2003 се сключват между първичен преработвател, от една страна, и фермер или асоциация на производители, която го представлява, от друга страна - при условие че асоциацията на производители е призната от съответната държава-членка.
2. Договорите за култивация се сключват по сорт или група сортове. Те задължават първичния преработвател да приеме доставката на количеството тютюн на листа, предвидено в договора, а фермерът или асоциацията на производители, която го представлява, да достави това количество на първичния преработвател - до размера, който действителното производство позволява.
3. За всяка реколта договорите за култивация включват най-малко следните детайли:
а)
имена и адреси на страните по договора;
б)
сорт и група сортове тютюн - предмет на договора;
в)
максималното количество за доставка;
г)
точното място, на което тютюнът е произведен: производствената площ, така както е посочено в член 171вв, провинция, община, идентификация на парцела съгласно интегралната система за контрол;
д)
площта на съответния парцел, с изключение на служебните пътища и огради;
е)
покупната цена съгласно степента на качеството, като се изключи помощта, всякакви такси са обслужване и данъци;
ж)
минималните изисквания за качество, договорени за съответната степен на качество, като се предвиждат най-малко три степени за всяка позиция върху стеблото, и задължението на фермера да достави на преработвателя суров тютюн съгласно степента на качеството, отговаряща най-малко на следните изисквания за качество;
з)
ангажимента на първичния преработвател да плати на фермера покупната цена съгласно степента на качеството;
и)
срок за плащане на покупната цена, който не може да превишава 30 дни от датата на доставката;
й)
задължение на фермера да засади отново тютюн на съответния парцел до 20 юни в годината на реколтата.
4. Ако повторното засаждане бъде забавено след датата 20 юни, фермерът информира за това преработвателя и компетентния орган в държавата-членка с препоръчано писмо преди тази дата, посочвайки причината за закъснението и давайки подробности относно всяка смяна на парцел.
5. Страните по договора за култивация могат, с писмено изменение, да увеличат количествата, посочени първоначално в договора. Изменението се представя до компетентния орган за регистрация не по-късно от 40-ия ден след крайния срок за сключване на договори за култивация, така както е посочено в член 171вд, параграф 1.
Член 171вд
Сключване и регистрация на договори
1. Договорите за култивация се сключват, освен в случаи на форсмажорни обстоятелства, до 30 април в годината на реколтата. Държавите-членки могат да определят по-ранна дата.
2. Освен в случаите на форсмажорни обстоятелства, сключените договори за култивация се представят за регистрация от компетентния орган не по-късно от 15 дни след крайния срок за сключването им, така както е посочено в параграф 1.
Компетентният орган е органът в държавата-членка, в която се прави обработката.
Ако обработката ще се прави в държава-членка, която не е страната, в която е отгледан, компетентният орган в държавата-членка, в която ще се прави обработката, изпраща незабавно копие от регистрирания договор до компетентния орган в държавата-членка производител. Ако този орган не извърши сам проверки на системата за помощи, той изпраща копие от регистрирания договор до компетентния контролен орган.
3. Ако крайният срок за сключване на договорите, посочени в параграф 1, или за представяне на договори за култивация, предвидени в параграф 2, бъде превишен с максимум 15 дни, помощта, която ще се плати, се намалява с 20 %.
Член 171ве
Договори с асоциация на производители
1. Ако между първичен преработвател и асоциация на производители бъде сключен договор за култивация, той се придружава от списък, съдържащ имената на съответните земеделски стопани и съответното им максимално количество, което ще доставят, точното местоположение на парцелите и площта на съответните парцели, така както е посочено в член 171вг, параграф 3, букви в), г) и д).
Този списък се представя за регистрация от компетентния орган не по-късно от 15 май в годината на реколтата.
2. Асоциациите на производителите, посочени в параграф 1, могат да не извършват първичната обработка на тютюн.
3. Земеделски стопани, произвеждащи тютюн, не могат да са членове на повече от една асоциация на производители.
Член 171вж
Минимални изисквания за качество
Тютюнът, доставен на преработвателите, е с устойчиво, чисто и търговско качество и не притежава никоя от характеристиките, съгласно приложение XXVII. Държавата-членка може да установи по-строги изисквания за качеството или такова може да се съгласува между договарящите страни.
Член 171вз
Спорове
Държавите-членки могат да предвидят това, че споровете относно качеството на тютюна, доставен на първичния преработвател, се представят на арбитражен орган. Държавите-членки определят правилник, уреждащ членството и процедурите за вземане на решения от тези органи. Арбитражните органи трябва да включват един или няколко представители на производителите и преработвателите, в еднакъв брой.
Член 171ви
Ниво на помощта
В изпълнение на член 110к, буква г) от Регламент (ЕО) № 1782/2003 държавите-членки определят индикативна сума за помощта на килограм по сорт тютюн или група сортове най-късно до 15 март в годината на реколтата. Държавите-членки могат да диференцират нивото на помощта, в зависимост от качеството на доставения тютюн. За всеки сорт или група сортове, нивото на помощта не превишава сумата на премията по група сортове, определена за реколта 2005 г. с Регламент (ЕО) № 546/2002 на Съвета (11).
Държавите-членки определят окончателната сума за помощта на килограм по сорт тютюн или група сортове в рамките на 15 работни дни след деня, в който бъде доставен целият тютюн за съответната реколта. Ако общата сума на помощта, за която има подадена молба в държава-членка, превишава националния таван, установен в член 110л от Регламент (ЕО) № 1782/2003, така както е коригиран съгласно член 110м от посочения регламент, държавата-членка продължава с линейно намаление на сумите, плащани на всеки фермер.
Член 171вй
Изчисляване на плащаната помощ
1. Помощта, плащана на земеделски стопани, се изчислява въз основа на теглото на тютюна на листа от съответния сорт или съответната група сортове, отговарящи на минималното изисквано качеството и приети от първичен преработвател.
2. Ако съдържанието на влага се различава от нивото, определено в приложение XXVIII за съответния сорт, теглото се коригира за всеки процент разлика, в рамките на толерансите, определени в посоченото приложение.
3. Методите за определяне съдържанието на влага, нивата за вземане на мостри и тяхната честота, както и методът за изчисляване на коригираното тегло, са изложени в приложение XXIX.
Член 171вк
Доставка
1. Освен в случаи на форсмажорни обстоятелства, земеделски стопани доставят цялата си продукция на първичния преработвател до 30 април в годината след годината на реколтата и ако не направят това, губят правото си на помощта. Държавите-членки могат да определят по-ранна дата.
2. Доставката се прави или директно до мястото, на което тютюнът ще се обработва или, ако държавата-членка разреши, до одобрени изкупвателни центрове. Компетентният контролен орган одобрява тези изкупвателни центрове, които трябва да имат съответните съоръжения, кантари и помещения.
3. Ако необработеният тютюн не е доставен до местата, посочени в параграф 2, или транспортната фирма, пренасяща количествата тютюн от закупвателния център до инсталацията за обработка, няма разрешение да извършва транспорт, първичното преработвателно предприятие, получило съответния тютюн, плаща в държавата-членка сума, равна на помощта за въпросното количество тютюн. Тази сума се осчетоводява в Европейския фонд за ориентиране и гарантиране на селското стопанство (ФЕОГА).
Член 171вл
Плащане
Компетентният орган в държавата-членка плаща помощта на фермера въз основа на сертификат за контрол, издаден от компетентния контролен орган, удостоверяващ че тютюнът е доставен.
Член 171вм
Аванси
1. Като частична отмяна на член 10, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 796/2004 държавите-членки могат да прилагат система на аванси за помощите за тютюн за земеделски стопани.
2. Молбите на земеделски стопани за аванс могат да се подават след 16 септември в годината на реколтата. Те се придружават от следните документи, освен ако държавата-членка не предвиди нещо друго на основание на това, че вече ги притежава:
а)
копие от договора за култивация или неговия регистрационен номер;
б)
писмена декларация от съответния фермер, посочваща количествата тютюн, които фермерът може да достави през текущата реколта.
3. Плащането на аванса, максималната сума на който е равна на 50 % от сумата на платимата помощ, въз основа на индикативното ниво на помощта, посочено съгласно член 171ви, е под условие на предоставяне на гаранция, равна на сумата на аванса плюс 15 % от сумата на аванса.
Гаранцията се освобождава, когато бъде платена общата сума за помощта съгласно член 19 от Регламент (ЕИО) № 2220/85.
4. Авансът се плаща от 16 октомври в годината на реколтата и в срок от 30 дни след представяне на молбата, посочена в параграф 2, както и на доказателство, че посочената в параграф 3 гаранция е предоставена.
Платеният аванс се изважда от сумата на помощта за тютюн, платима съгласно член 171вл.
5. Държавите-членки определят всички следващи условия, уреждащи предоставянето на аванси, и в частност окончателната дата за подаване на молбите. Земеделски стопани могат да не подават молба за аванс, след като започнат да правят доставки.
Член 171вн
Презгранична обработка
1. Помощта се плаща или авансира от държавата-членка, в която е произведен тютюнът.
2. Ако тютюнът е обработен в държава-членка, която не е тази, в която е бил произведен, преработващата държава-членка, след извършване на необходимите проверки, предоставя на държавата-членка производител цялата необходима информация за плащане на помощта или освобождаване на гаранцията.
Член 171во
Нотификации до Комисията
1. Всяка съответна държава-членка нотифицира Комисията най-късно до 31 януари всяка година на реколта относно:
а)
имената и адресите на органите, отговарящи за регистрацията на договорите за култивация;
б)
имената и адресите на одобрените предприятия за първична обработка.
Комисията публикува списък на органите, отговарящи за регистрацията на договорите за култивация, и на одобрените предприятия за първична обработка в серия С на Официален вестник на Европейския съюз.
2. Всяка съответна държава-членка нотифицира незабавно Комисията относно предприетите национални мерки за прилагане на настоящата глава.
Член 171вп
Временна мярка
Без това да накърнява каквито и да са бъдещи изменения, производителите, чиито квоти за производство на тютюн са изкупени обратно през реколти 2002 г. и 2003 г. съгласно член 14 от Регламент (ЕИО) № 2075/92 имат право от 1 януари 2006 г. на остатъка от петте години на реколта след годината, в която тяхната квота е изкупена обратно, да получат сума, равна на процент от премията, предоставена за реколта 2005 г., така както е показано в таблиците в приложение XXX. Тези суми се плащат най-късно до 31 май всяка година.
8.
Член 172 се изменя, както следва:
а)
Добавят се следните параграфи 3а и 3б:
„3а. Регламент (ЕО) № 1591/2001 се отменя. Той ще продължи обаче да се прилага за 2005/06 пазарна година.
3б. Регламенти (ЕИО) № 85/93 и (ЕО) № 2848/98 се отменят считано от 1 януари 2006 г. Те ще продължат да се прилагат обаче за реколта 2005.“
б)
Параграф 4 се заменя със следния текст:
„4. Препратките към отменените актове ще се тълкуват като препратки към настоящия регламент, с изключение на Регламент (ЕИО) № 85/93.“
9.
Текстът в приложението към настоящия регламент се добавя като приложения от XXIV до XXX.
Член 2
Настоящия регламент влиза в сила в деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Той се прилага от 1 януари 2006 г., с изключение на член 1, параграф 4, който се прилага от 1 януари 2005 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 22 декември 2005 година.
RÈGLEMENT (CE) N o 2182/2005 DE LA COMMISSION
du 22 décembre 2005
modifiant le règlement (CE) no 1973/2004 portant modalités d'application du règlement (CE) no 1782/2003 du Conseil en ce qui concerne les régimes d'aide prévus aux titres IV et IV bis dudit règlement et l'utilisation de terres mises en jachère pour la production de matières premières
LA COMMISSION DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES,
vu le traité instituant la Communauté européenne,
vu le règlement (CE) no 1782/2003 du Conseil du 29 septembre 2003 établissant des règles communes pour les régimes de soutien direct dans le cadre de la politique agricole commune et établissant certains régimes de soutien en faveur des agriculteurs et modifiant les règlements (CEE) no 2019/93, (CE) no 1452/2001, (CE) no 1453/2001, (CE) no 1454/2001, (CE) no 1868/94, (CE) no 1251/1999, (CE) no 1254/1999, (CE) no 1673/2000, (CEE) no 2358/71 et (CE) no 2529/2001 (1), et notamment ses articles 145 et 155,
considérant ce qui suit:
(1)
L’article 99, paragraphe 3, du règlement (CE) no 1782/2003 dispose que le montant de l'aide aux semences demandée ne dépasse pas le plafond fixé par la Commission. Lorsque le montant total des aides demandées dépasse le plafond fixé, l'aide par agriculteur est réduite proportionnellement.
(2)
Le chapitre 10 du règlement (CE) no 1973/2004 de la Commission (2) énonce les conditions d’octroi de l’aide à la production de semences. L’article 49 dudit règlement prévoit que cette aide n’est octroyée qu’à la condition que les semences aient été commercialisées pour être ensemencées par le destinataire au plus tard le 15 juin de l’année suivant la récolte.
(3)
La nécessité d’appliquer un éventuel coefficient de réduction la même année complique considérablement la mise en œuvre du nouveau régime. La seule solution qui permettrait d’éviter de devoir appliquer un tel coefficient serait d’octroyer l’essentiel des paiements à partir du moment où toutes les semences ont été commercialisées, c'est-à-dire lorsque la quantité totale de semences est connue. Cette solution présente l'inconvénient de retarder la date d'octroi des paiements aux exploitants agricoles et, à terme, de leur poser des problèmes financiers. Pour parer à cet inconvénient, il convient de mettre en place un système d'avances sur l'aide aux semences.
(4)
Le règlement (CE) no 1782/2003, modifié par le règlement (CE) no 864/2004 (3), définit les règles applicables au régime de soutien couplé en faveur du coton, de l’huile d’olive et du tabac brut.
(5)
Le titre IV, chapitre 10 bis, du règlement (CE) no 1782/2003 du règlement prévoit en particulier la possibilité d’octroyer une aide directe à la production de coton. Il est dès lors nécessaire d’établir les modalités relatives à l’octroi de cette aide.
(6)
L'article 110 ter, paragraphe 1, du règlement (CE) no 1782/2003 prévoit que le bénéfice de l'aide par hectare pour le coton est subordonné à l'obligation pour l’agriculteur d’utiliser des variétés agréées et de cultiver le coton sur des terres agréées par les États membres. Il y a donc lieu de préciser les critères d'agrément en ce qui concerne tant les variétés que les terres agricoles adaptées à la production de coton.
(7)
Pour prétendre à l’aide par hectare pour la culture du coton, les agriculteurs doivent ensemencer des terres agréées. Il convient d'établir un critère définissant l’ensemencement. La fixation par les États membres de la densité minimale de plantation de ces terres en fonction des conditions pédoclimatiques et des spécificités régionales doit constituer un critère objectif pour déterminer si l’ensemencement a été exécuté correctement.
(8)
Le dépassement des superficies de base nationales fixées pour le coton à l'article 110 quater, paragraphe 1, du règlement (CE) no 1782/2003 implique une réduction du montant de l'aide à verser par hectare admissible. Pour la Grèce, il convient cependant de préciser la façon de calculer le montant réduit compte tenu de la subdivision de la superficie nationale en sous-superficies auxquelles s'appliquent des montants d'aide différents.
(9)
Les États membres doivent procéder à l’agrément des organisations interprofessionnelles de production de coton sur la base de critères objectifs concernant la dimension des organisations interprofessionnelles, leurs tâches ainsi que leur organisation interne. La dimension d’une organisation interprofessionnelle doit être fixée compte tenu de la nécessité pour l’égreneur membre de pouvoir réceptionner des quantités suffisantes de coton non égrené. L’organisation interprofessionnelle ayant comme principal objectif l’amélioration de la qualité du coton à livrer, elle doit mener des actions s’inscrivant dans ce cadre pour le bénéfice de ses membres.
(10)
Pour des raisons de simplification de la gestion du système d’aide, un même producteur ne peut appartenir qu'à une seule organisation interprofessionnelle. Pour le même motif, lorsque le producteur membre d’une organisation interprofessionnelle s’engage à livrer le coton qu’il produit, il ne peut le livrer qu’à un égreneur membre de cette même organisation.
(11)
Conformément à l’article 110 sexties du règlement (CE) no 1782/2003, les organisations interprofessionnelles peuvent décider de différencier l’aide à laquelle leurs producteurs membres ont droit. Le barème de différenciation doit respecter des critères concernant, en particulier, la qualité du coton à livrer, en excluant des critères concernant l’augmentation de la production. À cette fin, les organisations interprofessionnelles doivent déterminer les catégories de parcelles en fonction, notamment, de critères relatifs à la qualité du coton produit sur ces parcelles.
(12)
Pour permettre la fixation du montant d’aide à verser aux producteurs membres des organisations interprofessionnelles de production de coton, le barème doit prévoir la méthode de répartition du montant global de l'aide différenciée entre les différentes catégories de parcelles, les procédures d'évaluation et de classement de chaque parcelle dans une de ces catégories, le calcul du montant de l'aide par hectare admissible en fonction du budget disponible pour chaque catégorie, ainsi que le nombre total d’hectares se trouvant dans chaque catégorie.
(13)
Aux fins du classement des parcelles dans une des catégories déterminées conformément au barème, le coton livré peut être analysé en présence de toutes les parties concernées.
(14)
Le producteur membre n’étant pas obligé de livrer son coton, il doit avoir droit au moins à la partie non différenciée de l’aide en l’absence de livraison. Le barème de différenciation doit prévoir cette situation et fixer le montant minimal de l’aide par hectare admissible en l’absence de livraison.
(15)
Pour l'application du barème et dans un but de simplification, toutes les parcelles d'un même producteur doivent être considérées comme appartenant à une même catégorie de parcelles donnant la même qualité de coton.
(16)
L’organisme payeur, après réception de la communication de l’organisation interprofessionnelle relative aux montants de l’aide à verser aux producteurs membres, doit procéder aux vérifications nécessaires ainsi qu’au paiement de l’aide.
(17)
Le barème doit être approuvé par l’État membre. Afin d’informer les membres producteurs en temps utile, il convient de prévoir une date limite avant laquelle l’État membre doit décider d’approuver ou non le barème de l’organisation interprofessionnelle ainsi que les modifications éventuellement apportées par la suite à celui-ci. L’organisation interprofessionnelle n’étant pas obligée d’adopter un barème de différenciation, elle doit pouvoir décider elle-même, en informant l’État membre, d’interrompre l’application du barème.
(18)
Le régime d'aide au coton prévoit que les États membres communiquent à leurs producteurs certaines informations concernant la culture du coton, telles que les variétés agréées, les critères objectifs pour l'agrément de terres et la densité minimale des plants. Afin d’informer les agriculteurs en temps utile, il est nécessaire que l’État membre leur communique ces informations avant une date déterminée.
(19)
La Commission étant chargée du contrôle de l'application correcte des dispositions relatives à l’application de l’aide spécifique au coton, il importe que les États membres lui transmettent en temps utile les mêmes informations ainsi que des informations relatives aux organisations interprofessionnelles.
(20)
L’application du régime d'aide au coton prévu par le règlement (CE) no 1782/2003 rend sans objet les dispositions du règlement (CE) no 1591/2001 de la Commission du 2 août 2001 portant modalités d'application du régime d'aide pour le coton (4). Il y a donc lieu d’abroger ledit règlement.
(21)
Le titre VI, chapitre 10 ter, du règlement (CE) no 1782/2003 prévoit la possibilité d’octroyer une aide directe aux oliveraies. Il est dès lors nécessaire d’établir les modalités relatives à l’octroi de cette aide.
(22)
L’article 110 decies du règlement (CE) no 1782/2003 dispose que les États membres établissent au maximum cinq catégories d’oliveraies et fixent une aide par olive SIG-ha pour chacune de ces catégories. À cette fin, il appartient à la Commission de définir un cadre commun de critères environnementaux et sociaux, liés aux caractéristiques des paysages oléicoles et aux traditions sociales.
(23)
Afin d’améliorer les contrôles, il est nécessaire que les informations sur l’appartenance de chaque agriculteur aux catégories d’oliveraies soient enregistrées dans le système d’information géographique oléicole. Il convient de prévoir la possibilité d’adapter les catégories une fois par an pour le cas où les conditions environnementales et sociales changeraient.
(24)
L’aide aux oliveraies est accordée par olive SIG-ha. Par conséquent, il est nécessaire de calculer, pour chaque agriculteur, la surface éligible à l’aide selon une méthode commune où l’unité de surface est exprimée en olive SIG-ha. Afin de faciliter les procédures administratives, il convient de prévoir des mesures dérogatoires tant pour les parcelles ayant une taille minimale à déterminer par l’État membre que pour les parcelles oléicoles situées dans une entité administrative où l’État membre a établi un système parallèle au SIG oléicole.
(25)
Pour le paiement de l’aide par olive SIG-ha, il importe, dans un premier temps et afin d’informer en temps utile les agriculteurs, que l’État membre établisse au début de chaque année un montant indicatif de l’aide par olive SIG-ha pour chaque catégorie d’oliveraie. Ce montant indicatif doit être calculé sur la base des données disponibles en ce qui concerne le nombre d’agriculteurs et les surfaces bénéficiant de l’aide aux oliveraies; sur la base de données plus précises, l’État membre fixe ensuite le montant définitif de l’aide.
(26)
Selon une des conditions d’éligibilité établies pour l’aide aux oliveraies, le nombre d’oliviers que compte l’oliveraie ne doit pas différer de plus de 10 % du nombre enregistré le 1er janvier 2005. Afin de contrôler le respect de cette règle, les États membres doivent définir avant cette date les informations nécessaires à l’identification de la parcelle concernée. Pour la France et le Portugal, il convient de prévoir de reporter la définition des informations relatives aux parcelles concernées à des dates ultérieures, afin de tenir compte des surfaces plantées en oliviers dans le cadre des programmes approuvés conformément à l’article 4 du règlement (CE) no 1638/98 du Conseil du 20 juillet 1998 modifiant le règlement no 136/66/CEE portant établissement d'une organisation commune des marchés dans le secteur des matières grasses (5).
(27)
Afin de permettre à la Commission de vérifier l’application des dispositions relatives au paiement de l’aide aux oliveraies, il importe que les États membres communiquent régulièrement les informations relatives aux surfaces oléicoles bénéficiant de l’aide et au niveau de l’aide à octroyer pour chaque catégorie d’oliveraies.
(28)
Le titre IV, chapitre 10 quater, du règlement (CE) no 1782/2003 du règlement prévoit la possibilité d’octroyer une aide directe à la production de tabac. Il est dès lors nécessaire d’établir les modalités relatives à l’octroi de cette aide.
(29)
Pour des raisons de clarté, il y a lieu de formuler un certain nombre de définitions.
(30)
Il convient de classer en groupes les différentes variétés de tabac en fonction de la méthode de séchage appliquée et des coûts de production, compte tenu des dénominations utilisées dans les échanges internationaux.
(31)
Les entreprises de première transformation autorisées à signer des contrats de culture doivent, en tant que parties contractantes, être agréées. Il importe que cet agrément soit retiré en cas de non-respect des règles et il y a lieu de préciser les conditions particulières régissant la transformation de tabac dans un État membre.
(32)
Conformément à l’article 110 duodecies du règlement (CE) no 1782/2003, il convient de fixer, pour chaque groupe de variétés de tabac, les zones de production reconnues en vue de l'octroi de l’aide sur la base des zones traditionnelles de production. Il importe toutefois d’autoriser les États membres à restreindre les zones de production, notamment dans le but d'améliorer la qualité de la production.
(33)
Afin de permettre l'organisation de contrôles et la gestion efficace du paiement de l'aide, il importe que la production de tabac s’effectue dans le cadre de contrats de culture passés entre les exploitants agricoles et les premiers transformateurs. Il convient de définir les principaux éléments devant figurer dans ces contrats de culture. Il y a lieu de fixer suffisamment tôt les dates limites de conclusion et d'enregistrement de ces contrats afin d’assurer, dès le début de l'année de la récolte, un débouché stable aux exploitants agricoles pour leur future récolte et un approvisionnement régulier des entreprises de transformation.
(34)
Pour des raisons d’efficacité des contrôles, il importe qu’après la passation d’un contrat avec un groupement de producteurs, les informations essentielles relatives à chaque producteur soient communiquées. Afin d’éviter les distorsions de concurrence et les problèmes de contrôle, il convient de préciser que le groupement des producteurs ne peut pas exercer l'activité de première transformation. Pour des raisons de respect de la structure du marché, il y a lieu de préciser qu'un exploitant agricole ne peut appartenir qu'à un seul groupement.
(35)
Il importe que le tabac brut éligible à la prime soit de qualité saine, loyale et marchande et exempt de certaines caractéristiques empêchant une commercialisation normale.
(36)
Compte tenu de la nature particulière de ce régime d’aide, il convient de prévoir des dispositions permettant de résoudre les litiges éventuels par des recours à des commissions paritaires.
(37)
Pour faciliter la gestion de l’enveloppe financière destinée au tabac brut, il importe que les États membres fixent le montant indicatif de l’aide pour chaque variété ou groupe de variétés au début de l'année de la récolte et le montant définitif de l'aide après que toutes les livraisons ont été effectuées. Il importe que le montant définitif de l’aide ne dépasse pas le niveau de la prime de 2005.
(38)
Afin d'encourager l'amélioration de la qualité et d’accroître la valeur la production communautaire, il convient d’autoriser les États-membres à différencier le montant de l’aide fixé pour chaque variété ou groupe de variétés en fonction de la qualité du tabac livré.
(39)
Il importe que le paiement de l’aide versée pour la quantité de tabac en feuilles livrée par l’exploitant agricole à l'entreprise de première transformation soit subordonné au respect des exigences qualitatives minimales convenues. Il convient d'adapter l’aide lorsque le taux d'humidité du tabac livré s'écarte du taux d'humidité fixé pour chaque groupe de variétés sur la base d'exigences qualitatives raisonnables. Pour simplifier le contrôle lors de la livraison, il est nécessaire de fixer les niveaux et les fréquences de prélèvement des échantillons ainsi que le mode de calcul du poids adapté aux fins de la détermination du taux d'humidité.
(40)
Il importe de limiter la période de livraison du tabac aux entreprises de transformation afin d’éviter le report frauduleux d'une récolte sur l'autre. La pratique consiste, dans plusieurs États membres, à faire des contrôles non pas sur le lieu de transformation du tabac mais sur le lieu de livraison. Il convient de définir les lieux où le tabac doit être livré et de préciser les contrôles à effectuer. Il appartient aux États membres d'approuver ces centres d'achat.
(41)
Il y a lieu d’établir les conditions de versement de l’aide pour prévenir la fraude. Il appartient toutefois aux États membres de définir les modalités de gestion et de contrôle.
(42)
L’aide ne peut être versée qu'après un contrôle des livraisons destiné à établir que les opérations ont bien été réalisées. Il convient néanmoins de prévoir le versement d'avances aux producteurs jusqu’à concurrence de 50 % du montant indicatif de l’aide à payer, à condition qu'une garantie suffisante ait été constituée.
(43)
Pour des raisons administratives, il importe que l'aide ne soit octroyée, dans chaque État membre, que pour des produits du territoire dudit État membre. Il y lieu de prévoir des dispositions permettant de prendre en considération les cas où le tabac est transformé dans un État membre autre que celui de sa production. Il convient, dans ce cas, de prendre en charge la quantité de tabac brut en question dans l'État membre où elle a été produite au profit des producteurs de cet État membre.
(44)
Du fait de la réforme du régime du tabac, le programme de rachat des quotas de tabac cessera de s'appliquer. Néanmoins, les producteurs qui ont participé à ce programme en 2002 et 2003 continueront de bénéficier du versement des prix de rachat, respectivement jusqu'en 2007 et 2008. Actuellement, le prix de rachat correspond à un pourcentage de la prime au tabac pour une année de récolte donnée. Le système actuel de la prime au tabac cessera d’exister à compter du 1er janvier 2006; c'est pourquoi il est nécessaire d'établir, à titre provisoire, une nouvelle base de calcul du futur prix de rachat des quotas. Le niveau de la prime au tabac brut n’a pas évolué durant les années de récolte 2002-2005. Pour des raisons de continuité, il est donc approprié de se fonder sur le niveau de la prime de 2005 pour le calcul du prix de rachat.
(45)
En raison de la suppression du seuil de garantie et du régime de prime établis au règlement (CEE) no 2075/92 du Conseil (6), il y a lieu d’abroger le règlement (CE) no 2848/98 de la Commission du 22 décembre 1998 portant modalités d'application du règlement (CEE) no 2075/92 du Conseil en ce qui concerne le régime de primes, les quotas de production et l'aide spécifique à octroyer aux groupements des producteurs dans le secteur du tabac brut (7). Il convient également d’abroger les dispositions du règlement (CEE) no 85/93 de la Commission du 19 janvier 1993 relatif aux agences de contrôle dans le secteur du tabac (8), ces dispositions étant à présent obsolètes.
(46)
Il y a lieu dès lors de modifier en conséquence le règlement (CE) no 1973/2004.
(47)
Les mesures prévues par le présent règlement sont conformes à l'avis du comité de gestion des paiements directs,
A ARRÊTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT:
Article premier
Le règlement (CE) no 1973/2004 est modifié comme suit:
1)
À l'article 1er, paragraphe 1, les points q), r) et s) suivants sont ajoutés:
«q)
aide spécifique au coton, prévue au titre IV, chapitre 10 bis, dudit règlement;
r)
aide aux oliveraies prévue au titre IV, chapitre 10 ter, dudit règlement;
s)
aide au tabac prévue au titre IV, chapitre 10 quater, dudit règlement.»
2)
À l'article 3, paragraphe 1, le point a) est remplacé par le point suivant:
«a)
au plus tard pour le 15 septembre de l'année concernée: les données disponibles concernant les superficies ou les quantités dans le cas des primes aux produits laitiers, des paiements supplémentaires, des semences et du tabac visés aux articles 95, 96, 99 et 110 duodecies du règlement (CE) no 1782/2003, pour lesquelles l'aide a été demandée au titre de l'année civile considérée, ces données pouvant être ventilées, le cas échéant, par sous-superficie de base;»
3)
À l’article 21, le paragraphe 1 est remplacé par le texte suivant:
«1. Sans préjudice de l'article 28 du règlement (CE) no 1782/2003, l'aide aux pommes de terre féculières est payée à chaque agriculteur par l'État membre sur le territoire duquel est située l’exploitation qui livre les pommes de terre destinées à la fabrication de la fécule, à partir du moment où ledit agriculteur a livré aux féculeries toutes ses quantités pour la campagne dans un délai de quatre mois à compter de la date à laquelle la preuve visée à l'article 20 du présent règlement a été fournie et les conditions visées à l'article 19 du présent règlement ont été remplies.»
4)
L'article 49 bis suivant est inséré:
«Article 49 bis
Avances
Les États membres peuvent accorder des avances aux multiplicateurs de semences à compter du 1er décembre de la campagne de commercialisation. Ces avances sont proportionnelles à la quantité de semences déjà commercialisées pour être plantées au sens de l'article 49, pour autant que toutes les conditions établies au chapitre 10 soient respectées.»
5)
Le chapitre 17 bis suivant est inséré:
«CHAPITRE 17 bis
PAIEMENTS SPÉCIFIQUES À LA CULTURE DU COTON
Article 171 bis
Agrément des terres agricoles pour la production de coton
Les États membres établissent les critères objectifs sur la base desquels les terres sont agréées pour l’aide spécifique au coton prévu à l’article 110 bis du règlement (CE) no 1782/2003.
Ces critères sont basés sur un ou plusieurs des éléments suivants:
a)
l’économie agricole des régions pour lesquelles la production de coton est importante;
b)
l’état pédoclimatique des superficies en question;
c)
la gestion des eaux d’irrigation;
d)
les rotations et les techniques culturales susceptibles de respecter l’environnement.
Article 171 bis bis
Agrément des variétés pour l’ensemencement
Les États membres procèdent à l’agrément des variétés enregistrées dans le catalogue communautaire qui sont adaptées aux besoins du marché.
Article 171 bis ter
Conditions d’éligibilité
L’ensemencement des superficies visé à l’article 110 ter, paragraphe 1, du règlement (CE) no 1782/2003 est atteint par l’obtention d’une densité minimale de plants à fixer par l’État membre en fonction des conditions pédoclimatiques et, le cas échéant, des spécificités régionales.
Article 171 bis quater
Pratiques agronomiques
Les États membres sont autorisés à établir des règles spécifiques quant aux pratiques agronomiques nécessaires pour l’entretien des cultures dans des conditions de croissance normales, à l’exclusion des opérations de récolte.
Article 171 bis quinquies
Calcul du montant de l’aide par hectare admissible
1. Sans préjudice de l’article 171 bis octies du présent règlement, dans le cas de l’Espagne et du Portugal, si la superficie de coton admissible au bénéfice de l’aide dépasse la superficie de base nationale fixée à l’article 110 quater, paragraphe 1, du règlement (CE) no 1782/2003, le montant de l’aide prévu au paragraphe 2 dudit article est multiplié par un coefficient de réduction, obtenu en divisant la superficie de base par la superficie admissible.
2. Sans préjudice de l’article 171 bis octies du présent règlement pour la Grèce, si la superficie de coton admissible au bénéfice de l’aide est supérieure à 300 000 hectares, le montant de l’aide à verser par hectare est obtenu en faisant la somme des 594 EUR multipliés par 300 000 hectares et d’un montant complémentaire multiplié par la superficie excédant 300 000 et en divisant ladite somme par la surface totale admissible.
Le montant complémentaire visé au premier alinéa est égal à:
-
342,85 EUR si la superficie admissible est supérieure à 300 000 hectares et inférieure ou égale à 370 000 hectares,
-
342,85 EUR multipliés par un coefficient de réduction égal à 70 000 divisé par le nombre d’hectares admissibles excédant 300 000, si la superficie admissible est supérieure à 370 000 hectares.
Article 171 bis sexies
Agrément des organisations interprofessionnelles
Chaque année, les États membres agréent, avant le 31 décembre pour l’ensemencement de l’année suivante, toute organisation interprofessionnelle de production de coton qui en fait la demande et qui:
a)
regroupe une superficie totale supérieure à une limite d’au moins 10 000 ha établie par l’État membre et répondant aux critères d’agrément visés à l’article 171 bis, ainsi qu’au moins une entreprise d’égrenage;
b)
mène des actions bien identifiées visant notamment:
-
au développement de la mise en valeur du coton non égrené produit,
-
à l’amélioration de la qualité du coton non égrené répondant aux besoins de l’égreneur,
-
à l’utilisation de méthodes de production respectueuses de l’environnement;
c)
a adopté des règles de fonctionnement interne, concernant notamment:
-
les conditions d’adhésion et les cotisations, en conformité avec les réglementations nationale et communautaire,
-
le cas échéant, un barème de différenciation de l’aide par catégorie de parcelles, déterminée notamment en fonction de la qualité du coton non égrené à fournir.
Toutefois, pour 2006, les États membres agréent les organisations interprofessionnelles de production de coton avant le 28 février 2006.
Article 171 bis septies
Obligations des producteurs
1. Un même producteur ne peut pas être membre de plusieurs organisations interprofessionnelles.
2. Le producteur membre d’une organisation interprofessionnelle est tenu de livrer le coton produit à un égreneur appartenant à cette même organisation.
3. La participation des producteurs à une organisation interprofessionnelle agréée doit résulter d’une adhésion volontaire.
Article 171 bis octies
Différenciation de l’aide
1. En incluant la majoration prévue à l’article 110 septies, paragraphe 2, du règlement (CE) no 1782/2003, le barème visé à l’article 110 sexties dudit règlement (ci-après “le barème”) établit:
a)
les montants de l'aide par hectare admissible à percevoir par un producteur membre en fonction du classement de ses parcelles dans les catégories déterminées visées au paragraphe 2;
b)
la méthode de répartition par catégorie de parcelle, conformément au paragraphe 2, de l’ensemble de la somme réservée pour la différenciation de l’aide.
Aux fins de l’application du point a), le montant de base est au moins égal à la partie non différenciée de l'aide par hectare admissible prévue à l'article 110 quater, paragraphe 2, du règlement (CE) no 1782/2003, adaptée, le cas échéant, conformément au paragraphe 3 dudit article.
Le calcul visé au point a) prévoit également la possibilité que le coton ne soit pas livré à l'égreneur. Dans ce cas, le montant minimal de l'aide par hectare admissible à percevoir par le producteur membre concerné est au moins égal à la partie non différenciée de l'aide par hectare admissible prévue à l'article 110 quater, paragraphe 2, du règlement (CE) no 1782/2003, adaptée, le cas échéant, conformément au paragraphe 3 dudit article.
2. Les parcelles sont classées en plusieurs catégories déterminées par les organisations interprofessionnelles, compte tenu d’au moins un des critères qualitatifs suivants:
a)
longueur de la fibre du coton produit;
b)
taux d’humidité du coton produit;
c)
taux moyen d’impuretés du coton produit.
Le barème établit les procédures permettant d’évaluer chaque parcelle vis-à-vis de ces critères et de la classer parmi les catégories déterminées.
Le barème ne peut en aucun cas comporter de critères liés à l’augmentation de la production et à la mise sur le marché du coton.
Pour l’application du barème, toutes les parcelles d’un même producteur peuvent être considérées comme étant d’une même catégorie moyenne de parcelles et donnant une même qualité de coton.
3. Si nécessaire, pour la classification au sein du barème par catégorie de parcelles, le coton non égrené est analysé sur la base d’échantillons représentatifs au moment de sa livraison à l’entreprise d’égrenage en présence de toutes les parties concernées.
4. L’organisation interprofessionnelle communique à l’organisme payeur le montant résultant de l’application du barème à verser à chacun de ses producteurs. L’organisme payeur procède au paiement après vérification de la conformité et de l’admissibilité des montants d’aide concernés.
Article 171 bis nonies
Approbation et modifications du barème
1. Le barème est communiqué pour la première fois à l’État membre concerné en vue de son approbation avant le 28 février 2006 pour l’ensemencement de l’année 2006.
L’État membre décide d’approuver ou non le barème dans un délai d’un mois après la communication.
2. Les organisations interprofessionnelles agréées communiquent à l’État membre concerné avant le 31 janvier les modifications apportées au barème pour l’ensemencement de l’année en cours.
Les modifications apportées au barème sont considérées comme approuvées, sauf si l’État membre concerné fait état d’objections dans un délai d’un mois après la date visée au premier alinéa.
En cas d’absence d’approbation des modifications du barème, l’aide à verser est celle calculée sur la base du barème approuvé sans tenir compte des modifications non approuvées.
3. Si l’organisation interprofessionnelle décide d’interrompre l’application du barème, elle en informe l’État membre. L’interruption prend effet pour l’ensemencement de l’année suivante.
Article 171 bis decies
Communications aux producteurs et à la Commission
1. Les États membres communiquent aux agriculteurs produisant du coton et à la Commission, avant le 31 janvier de l’année concernée:
a)
les variétés agréées; toutefois, les variétés agréées conformément à l’article 171 bis bis après cette date doivent être communiquées aux agriculteurs avant le 15 mars de la même année;
b)
les critères d’agrément des terres;
c)
la densité minimale de plants de coton visée à l’article 171 bis ter;
d)
les pratiques agronomiques exigées.
2. Dans le cas d’un retrait d’agrément pour une variété, les États membres en informent les agriculteurs au plus tard le 31 janvier pour l’ensemencement de l’année suivante.
3. Les États membres communiquent à la Commission les informations suivantes:
a)
au plus tard le 30 avril de l’année concernée, les noms des organisations interprofessionnelles agréées et leurs principales caractéristiques en ce qui concerne leur superficie, leur potentiel de production, leur nombre de producteurs, leur nombre d’égreneurs et leurs capacités d’égrenage;
b)
au plus tard pour le 15 septembre de l'année concernée, les superficies ensemencées pour lesquelles des demandes d'aide spécifique au coton ont été présentées;
c)
au plus tard pour le 31 juillet de l'année suivante, les données finales correspondant aux superficies ensemencées pour lesquelles l'aide spécifique au coton a effectivement été versée au titre de l'année considérée, après déduction, le cas échéant, des réductions en matière de superficie prévues à la partie II, titre IV, chapitre I, du règlement (CE) no 796/2004.»
6)
Le chapitre 17 ter suivant est inséré:
«CHAPITRE 17 ter
AIDE AUX OLIVERAIES
Article 171 ter
Catégories d’oliveraies
1. Les États membres définissent les oliveraies éligibles à l’aide prévue à l’article 110 octies du règlement (CE) no 1782/2003 et procèdent à leur classement en cinq catégories au maximum, sur la base de critères choisis parmi les suivants:
a)
critères environnementaux:
i)
difficulté d’accès aux parcelles;
ii)
risque de dégradation physique des terres;
iii)
caractère particulier des oliveraies: oliviers âgés, de valeur culturelle et paysagère, en pente, variétés traditionnelles, rares, ou situées dans des zones naturelles protégées;
b)
critères sociaux:
i)
zones à forte dépendance de la culture des oliviers;
ii)
zones à tradition oléicole;
iii)
zones présentant des indicateurs économiques défavorables;
iv)
exploitations présentant des risques d’abandon des oliveraies;
v)
dimension des oliveraies dans l’exploitation;
vi)
zones présentant des éléments caractéristiques tels que les productions AOP, IGP, biologiques et intégrées.
2. Les États membres déterminent, pour chaque agriculteur concerné, l’appartenance aux catégories visées au paragraphe 1 de chaque parcelle oléicole éligible à l’aide. Cette information est enregistrée dans le système d’information géographique oléicole (“SIG oléicole”).
3. Les États membres peuvent adapter une fois par an les catégories d’oliveraies définies en application du paragraphe 1.
Lorsque l’adaptation des catégories a pour conséquence un reclassement des oliveraies, le nouveau classement s’applique à partir de l’année suivant celle de l’adaptation.
Article 171 ter bis
Calcul des superficies
1. Les États membres calculent pour chaque producteur la superficie éligible à l’aide selon la méthode commune établie à l’annexe XXIV.
Les superficies sont exprimées en olive SIG-ha, avec deux décimales.
2. Par dérogation au paragraphe 1, la méthode commune établie à l’annexe XXIV ne s’applique pas lorsque:
a)
la parcelle oléicole est d’une taille minimale à déterminer par l’État membre dans la limite d’une taille ne pas dépassant 0,1 hectare;
b)
la parcelle oléicole est située dans une entité administrative qui n’est pas reprise dans la base de référence graphique du système d’information géographique oléicole.
Dans ces cas, l’État membre détermine la superficie oléicole selon des critères objectifs et de manière à assurer l’égalité de traitement entre les agriculteurs.
Article 171 ter ter
Montant de l’aide
1. Les États membres établissent, avant le 31 janvier de chaque année, le montant indicatif de l’aide par olive SIG-ha, pour chaque catégorie d’oliveraie.
2. Les États membres fixent, avant le 31 octobre de l’année concernée, le montant de l’aide par olive SIG-ha pour chaque catégorie d’oliveraie.
On obtient ce montant en multipliant le montant indicatif visé au paragraphe 1 par un coefficient qui correspond au montant maximal de l’aide fixé à l’article 110 decies, paragraphe 3, du règlement (CE) no 1782/2003, compte tenu, le cas échéant, de la réduction prévue au paragraphe 4 dudit article, divisé par la somme des montants résultant de la multiplication du montant indicatif de l’aide visé au paragraphe 1 du présent article, établie pour chaque catégorie, par la superficie correspondante.
3. Les États membres peuvent appliquer les paragraphes 1 et 2 au niveau régional.
Article 171 ter quater
Détermination des données de base
1. Sur la base des données du SIG oléicole et des déclarations des agriculteurs, les États membres définissent au 1er janvier 2005, pour chaque parcelle oléicole, en vue de l’application de l’article 110 nonies, point c), du règlement (CE) no 1782/2003, le nombre et la localisation des oliviers éligibles, le nombre et la localisation des oliviers non éligibles, la surface oléicole et la superficie éligible de la parcelle oléicole, ainsi que sa catégorie conformément à l’article 171 ter.
2. Dans le cas des surfaces plantées en oliviers dans le cadre des programmes de nouvelles plantations en France et au Portugal approuvés par la Commission en application de l’article 4 du règlement (CE) no 1638/98 du Conseil (9) et enregistrées dans le SIG oléicole avant le 1er janvier 2007, les États membres définissent les informations visées au paragraphe 1 du présent article, à la date du 1er janvier 2006 pour les parcelles plantées en 2005 et à la date du 1er janvier 2007 pour les parcelles plantées en 2006. Ces informations sont communiquées aux agriculteurs au plus tard dans la demande unique pour 2007.
Article 171 ter quinquies
Communications
Les États membres communiquent chaque année à la Commission:
a)
au plus tard le 15 septembre: les données concernant les superficies d’oliveraies, ventilées par catégorie, pour lesquelles l'aide a été demandée au titre de l'année en cours;
b)
au plus tard le 31 octobre:
i)
les données concernant les superficies visées au point a) considérées comme admissibles à l’aide, compte tenu des réductions ou corrections prévues à l’article 51 du règlement (CE) no 796/2004;
ii)
le niveau de l’aide à octroyer pour chaque catégorie d’oliveraies;
c)
au plus tard le 31 juillet: les données finales correspondant aux superficies d’oliveraies, ventilées par catégories, pour lesquelles l'aide a été effectivement versée au titre de l'année précédente.
7)
Le chapitre 17 quater suivant est inséré:
«CHAPITRE 17 quater
AIDE AU TABAC
Article 171 quater
Définitions
Aux fins du présent chapitre, on entend par:
a)
“livraison”: toute opération qui, ayant lieu dans le cours d'une même journée, comporte la remise du tabac brut par un exploitant agricole ou un groupement de producteurs à une entreprise de transformation, dans le cadre d'un contrat de culture;
b)
“attestation de contrôle”: le document délivré par l'organisme de contrôle compétent certifiant que la quantité de tabac en cause a été prise en charge par l'entreprise de première transformation, que la livraison de cette quantité a été effectuée dans le cadre d'un contrat enregistré et que les opérations se sont déroulées conformément aux dispositions des articles 171 quater quinquies et 171 quater duodecies du présent règlement;
c)
“entreprise de première transformation”: toute personne physique ou morale agréée qui réalise la première transformation du tabac, en son propre nom et pour son propre compte, dans un ou plusieurs établissements de première transformation de tabac dotés des installations et des équipements appropriés à cette fin;
d)
“première transformation du tabac”: la transformation du tabac brut livré par un exploitant agricole en un produit stable, propre au stockage et conditionné dans des ballots ou des colis homogènes d'une qualité conforme aux exigences des utilisateurs finaux (manufactures);
e)
“groupement de producteurs”: un groupement représentant les exploitants agricoles producteurs de tabac.
Article 171 quater bis
Groupes de variétés de tabac brut
Les variétés de tabac brut sont classées dans les groupes suivants:
a)
Flue cured: tabac séché dans des fours où la circulation de l'air, la température et le degré hygrométrique sont contrôlés;
b)
Light air cured: tabac séché à l'air sous abri;
c)
Dark air cured: tabac séché à l'air sous abri, mais que l’on a laissé fermenter avant sa commercialisation;
d)
Fire cured: Tabac séché au feu;
e)
Sun cured: Tabac séché au soleil;
f)
Basmas (sun-cured);
g)
Katerini (sun-cured);
h)
Kaba Koulak classique et les variétés similaires (sun-cured).
Les variétés appartenant à chaque groupe figurent à l'annexe XXV.
Article 171 quater ter
Entreprises de première transformation
1. Les États membres accordent un agrément aux entreprises de première transformation établies sur leur territoire et fixent les conditions d’octroi de cet agrément.
Une entreprise de première transformation agréée est autorisée à signer des contrats de culture à condition qu’elle vende, directement ou indirectement, sans transformation ultérieure, à des manufactures de tabac au moins 60 % du tabac d’origine communautaire qu’elle commercialise.
2. L'État membre retire à l'entreprise de transformation l'agrément qu'il lui a accordé si celle-ci ne respecte pas, délibérément ou par négligence grave, les dispositions communautaires ou nationales applicables au tabac brut.
Article 171 quater quater
Zones de production
Pour chaque groupe de variétés, les zones de production visées à l'article 110 duodecies, point a), du règlement (CE) no 1782/2003 sont fixées à l'annexe XXVI du présent règlement.
Les États membres définissent des zones de production plus restreintes, en tenant compte notamment de critères qualitatifs. Une zone de production restreinte ne peut pas avoir une surface supérieure à celle d'une commune administrative ou, pour la France, d'un canton.
Article 171 quater quinquies
Contrats de culture
1. Les contrats de culture visés à l'article 110 duodecies, point c), du règlement (CE) no 1782/2003 sont conclus entre, d'une part, un premier transformateur et, d'autre part, un exploitant agricole ou un groupement le représentant, sous réserve que ledit groupement soit reconnu par l'État membre concerné.
2. Tout contrat de culture est conclu pour une variété ou un groupe de variétés. Il oblige le premier transformateur à prendre livraison de la quantité de tabac en feuilles prévue par le contrat, et l'exploitant agricole ou le groupement à livrer cette quantité au premier transformateur, dans la limite de sa production effective.
3. Pour chaque récolte, le contrat de culture comporte au moins les éléments suivants:
a)
les noms, prénoms et adresses des parties contractantes;
b)
l'indication de la variété ou du groupe de variétés de tabac qui font l'objet du contrat;
c)
l'indication de la quantité maximale à livrer;
d)
l'indication du site exact de production du tabac: la zone de production visée à l'article 171 quater quater, la province, la commune et l'identification de la parcelle sur la base du système de contrôle intégré;
e)
l'indication de la superficie de la parcelle concernée, à l'exclusion des accès de service et des enclos;
f)
l'indication du prix d'achat par grade qualitatif, à l'exclusion du montant de l'aide, des éventuels frais de services et des taxes;
g)
l'indication des exigences qualitatives minimales convenues par grade qualitatif, avec un nombre minimal de trois grades définis selon la position des feuilles sur la tige, ainsi qu'un engagement de l’exploitant agricole de livrer au transformateur un tabac brut trié par grade qualitatif et répondant au minimum à ces exigences qualitatives;
h)
un engagement du premier transformateur de verser à l'exploitant agricole le prix d'achat fixé par grade qualitatif;
i)
l'indication du délai de paiement du prix d'achat, qui ne peut excéder trente jours à compter de la livraison;
j)
un engagement de l'exploitant agricole de replanter du tabac sur la parcelle concernée pour le 20 juin de l'année de la récolte.
4. Lorsque l'exploitant effectue la plantation après le 20 juin, il lui appartient d'en informer avant cette date le transformateur et l'autorité compétente de l'État membre, par lettre recommandée, en précisant les motifs du retard ainsi que les renseignements relatifs à tout changement de parcelle.
5. Les parties contractantes peuvent accroître les quantités initialement prévues par le contrat de culture en y ajoutant un avenant écrit. L’avenant est soumis pour enregistrement à l’autorité compétente au plus tard le quarantième jour suivant la date limite fixée pour la conclusion des contrats visée à l’article 171 quater sexies, paragraphe 1.
Article 171 quater sexies
Conclusion et enregistrement des contrats
1. Les contrats de culture sont conclus, sauf cas de force majeure, au plus tard le 30 avril de l'année de la récolte. Les États membres peuvent avancer cette date.
2. Sauf cas de force majeure, les contrats de culture conclus doivent être remis pour enregistrement à l'organisme compétent au plus tard quinze jours après la date limite fixée pour leur conclusion au paragraphe 1.
L'organisme compétent est celui de l'État membre dans lequel il est prévu d'effectuer la transformation.
Lorsque la transformation a lieu dans un État membre autre que celui où le tabac est cultivé, l'organisme compétent de l'État membre de transformation adresse immédiatement une copie du contrat enregistré à l'organisme compétent de l'État membre de production. Si cet organisme ne procède pas lui-même aux contrôles du régime d'aide, il adresse une copie des contrats enregistrés à l’autorité compétente chargée du contrôle.
3. Si la date limite pour la signature du contrat prévue au paragraphe 1 ou pour la remise du contrat de culture prévu au paragraphe 2 est dépassé de quinze jours au maximum, l’aide à verser est réduite de 20 %.
Article 171 quater septies
Contrats avec un groupement de producteurs
1. Lorsqu’un contrat de culture est conclu entre une entreprise de première transformation et un groupement de producteurs, ce contrat est accompagné d'une liste nominative des exploitants agricoles concernés et de l'indication des quantités maximales à livrer par chacun d’entre eux, de la situation de leurs parcelles respectives et de la superficie des parcelles concernées, conformément à l'article 171 quater quinquies, paragraphe 3, points c), d) et e).
Cette liste est soumise pour enregistrement à l'organisme compétent au plus tard le 15 mai de l'année de la récolte.
2. Le groupement de producteurs visé au paragraphe 1 ne peut effectuer la première transformation du tabac.
3. Un producteur de tabac ne peut appartenir à plusieurs groupements de producteurs.
Article 171 quater octies
Exigences qualitatives minimales
Le tabac livré à l'entreprise de transformation est de qualité saine, loyale et marchande et exempt des caractéristiques énoncées à l'annexe XXVII. Des exigences qualitatives plus strictes peuvent être fixées par l'État membre ou convenues par les parties contractantes.
Article 171 quater nonies
Litiges
Les États membres peuvent prévoir que les litiges portant sur la qualité du tabac livré à l'entreprise de première transformation doivent être soumis à un organisme d'arbitrage. Les États membres définissent les règles régissant la composition et les délibérations de ces organismes, qui doivent comprendre, en nombre égal, un ou plusieurs représentants de producteurs et de transformateurs.
Article 171 quater decies
Niveau de l'aide
En application de l'article 110 duodecies, point d), du règlement (CE) no 1782/2003, les États membres fixent le montant indicatif de l'aide par kilogramme, pour chaque variété ou groupe de variétés de tabac, avant le 15 mars de l'année de la récolte. Les États-membres peuvent différencier le niveau de l’aide en fonction de la qualité du tabac livré. Pour chaque variété ou groupe de variétés, le niveau de l'aide ne peut excéder le montant de la prime fixé pour les différents groupes de variétés pour la récolte 2005 dans le règlement (CE) no 546/2002 du Conseil (10).
Les États membres fixent le montant définitif de l'aide par kilogramme, pour chaque variété ou groupe de variétés de tabac, dans un délai de 15 jours ouvrables à compter de la date à laquelle l’ensemble du tabac de la récolte concernée a été livré. Si le montant total de l'aide demandé dans un État membre dépasse le plafond national établi à l'article 110 terdecies du règlement (CE) no 1782/2003, modifié conformément à l'article 110 quaterdecies dudit règlement, l'État membre procède à une réduction linéaire des montants payés à chaque exploitant agricole.
Article 171 quater undecies
Calcul du paiement
1. L'aide à payer aux exploitants agricoles est calculée sur la base du poids de tabac en feuilles, de la variété ou du groupe de variétés concernés, correspondant aux exigences minimales de qualité et pris en charge par le premier transformateur.
2. Si le taux d'humidité est supérieur ou inférieur au taux fixé à l'annexe XXVIII pour la variété concernée, le poids est adapté pour chaque point de différence, dans les limites de tolérance fixées dans la même annexe.
3. Les méthodes à employer pour la détermination du taux d'humidité ainsi que des niveaux et fréquences des prélèvements d'échantillons, et le mode de calcul du poids adapté sont définis à l'annexe XXIX.
Article 171 quater duodecies
Livraison
1. Sauf cas de force majeure, l'exploitant agricole a jusqu'au 30 avril de l'année suivant celle de la récolte, délai de rigueur, pour livrer la totalité de sa production au premier transformateur, sous peine de perdre son droit à l'aide. Les États membres peuvent avancer cette date.
2. La livraison est effectuée soit directement au lieu même où le tabac sera transformé, soit si l'État membre l'autorise, à un centre d'achat agréé. L'organisme de contrôle compétent agrée ces centres d'achat, qui disposent tout à la fois d'installations et d'instruments de pesage ainsi que de locaux appropriés.
3. Si le tabac non transformé n'a pas été livré aux lieux visés au paragraphe 2 ou si, dans le cadre du transfert des quantités distinctes de tabac du centre d'achat à l'usine de transformation, le transporteur ne possède pas d'autorisation de transport, l'entreprise de première transformation ayant pris en charge le tabac en infraction verse à l'État membre une somme d'argent égale à l’aide correspondant à la quantité de tabac en cause. Cette somme est portée au crédit du Fonds européen d'orientation et de garantie agricole (FEOGA).
Article 171 quater terdecies
Paiements
L'aide est payée à l'exploitant agricole par l'organisme compétent de l'État membre, sur la base d'un certificat de contrôle émis par l'organisme de contrôle compétent et certifiant que la livraison du tabac a bien eu lieu.
Article 171 quater quaterdecies
Avances
1. Par dérogation aux dispositions de l’article 10, paragraphe 1, du règlement (CE) no 796/2004, les États membres peuvent appliquent en faveur des exploitants agricoles un système d'avances sur l'aide au tabac.
2. Les demandes d'avance doivent être introduites par les exploitants agricoles après le 16 septembre de l'année de la récolte. Toute demande d'avance doit être accompagnée des documents suivants, sauf disposition dérogatoire de l'État membre lorsque ces documents sont déjà en sa possession:
a)
une copie du contrat de culture ou son numéro d’enregistrement;
b)
une déclaration écrite de l'exploitant agricole, indiquant les quantités de tabac qu'il est en mesure de livrer pour la campagne en cours.
3. Le versement de l'avance, dont le montant maximal correspond à 50 % de l'aide à payer, selon le niveau indicatif de l'aide fixé conformément à l'article 171 quater decies, est soumis à la condition que soit constituée une garantie d'un montant égal au montant de cette avance, majoré de 15 %.
La garantie est libérée lorsque la totalité de l'aide a été payée conformément à l'article 19 du règlement (CEE) no 2220/85.
4. L'avance est payée à partir du 16 octobre de l'année de la récolte et est versée au plus tard trente jours après la présentation de la demande visée au paragraphe 2 et de la preuve de constitution de la garantie visée au paragraphe 3.
Le montant de l'avance versée est déduit de l'aide au tabac à payer, conformément aux dispositions de l'article 171 quater terdecies.
5. Les États membres déterminent les conditions complémentaires régissant l'octroi des avances, et notamment la date limite pour l'introduction des demandes. Aucune demande d'avance ne peut être introduite par un exploitant agricole s'il a déjà commencé des livraisons.
Article 171 quater quindecies
Transformations transfrontalières
1. Les aides sont payées ou avancées par l'État membre dans lequel le tabac a été produit.
2. Lorsque le tabac est transformé dans un État membre autre que celui où il a été produit, l'État membre de transformation communique, après avoir effectué les contrôles nécessaires, tous les éléments permettant à l'État membre de production de procéder au versement des aides ou à la libération des garanties.
Article 171 quater sexdecies
Communications à la Commission
1. Chaque État membre concerné notifie à la Commission, au plus tard le 31 janvier de chaque année de récolte:
a)
les noms et adresses des organismes chargés de l'enregistrement des contrats de culture;
b)
les noms et adresses des entreprises de première transformation agréées.
La Commission publie au Journal officiel de l'Union européenne, série C, la liste des organismes chargés de l’enregistrement des contrats de culture et des entreprises de première transformation agréées.
2. Chaque État membre concerné notifie sans délai à la Commission les mesures nationales prises en application du présent chapitre.
Article 171 quater sepdecies
Mesures transitoires
Sans préjudice des modifications qui pourraient être apportées ultérieurement, les producteurs dont les quotas de production ont été rachetés au titre des récoltes 2002 et 2003 conformément à l’article 14 du règlement (CEE) no 2075/92 ont droit, à compter du 1er janvier 2006, pendant les cinq récoltes consécutives suivant celle du rachat de leurs quotas, de recevoir chaque année un montant égal à un pourcentage de la prime accordée au titre de la récolte 2005, comme indiqué dans les tableaux de l'annexe XXX. Ces montants sont versés avant le 31 mai de chaque année.
8)
L'article 172 est modifié comme suit:
a)
Les paragraphes 3 bis et 3 ter suivants sont insérés:
«3 bis. Le règlement (CE) no 1591/2001 est abrogé. Il continue toutefois de s’appliquer en ce qui concerne la campagne de commercialisation 2005/2006.
3 ter. Les règlements (CEE) no 85/93 et (CE) no 2848/98 sont abrogés avec effet au 1er janvier 2006. Ils continuent toutefois de s’appliquer en ce qui concerne la récolte 2005.»
b)
Le paragraphe 4 est remplacé par le texte suivant:
«4. Les références aux actes abrogés sont considérées comme faites au présent règlement, à l’exception du règlement (CEE) no 85/93.»
9)
Le texte de l’annexe du présent règlement est ajouté en tant qu’annexes XXIV à XXX.
Article 2
Le présent règlement entre en vigueur le jour de sa publication au Journal officiel de l'Union européenne.
Il s’applique à partir du 1er janvier 2006, à l'exception de l'article 1er, point 4), qui s’applique à compter du 1er janvier 2005.
Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre.
Fait à Bruxelles, le 22 décembre 2005.