32000L0059
L 332/81
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 2000/59/ЕО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 27 ноември 2000 година
относно пристанищните приемни съоръжения за отпадъци от експлоатацията на корабите и на остатъци от товари
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 80, параграф 2 от него,
като взеха предвид предложението на Комисията (1),
като взеха предвид становището на Икономическия и социален комитет (2),
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (3),
действайки в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (4), и в светлината на съвместния текст, одобрен от Помирителния комитет на 18 юли 2000 г.,
като имат предвид, че:
(1)
Политиката на Общността в областта на околната среда цели по-високо равнище на защита. Тя се основава на принципите за предпазване, на „замърсителят плаща“ и на превантивното действие.
(2)
Намаляването на замърсяването на моретата съставлява важна част от дейността на Общността в сектора на морския транспорт. Тази цел може да бъде постигната чрез спазването на международните конвенции, кодекси и резолюции, като същевременно се запази свободата на мореплаването, предвидена от Конвенцията на Обединените нации по морско право, и свободното предоставяне на услуги, предвидена от правото на Общността.
(3)
Общността е сериозно обезпокоена от замърсяването на моретата и на бреговете на държавите-членки, причинено от отпадъците от експлоатацията и от остатъците от товари на корабите и поради това тя е загрижена за прилагането на международната конвенция от 1973 г. за предотвратяване на замърсяването от кораби, изменена с отнасящия се до нея протокол от 1978 г. (Марпол 73/78), който определя отпадъците, които могат да бъдат изхвърляни в морската среда от корабите, и налага на страните по Конвенцията да осигурят предоставянето на подходящи съоръжения за приемането им в пристанищата. Всички държави-членки са ратифицирали Марпол 73/78.
(4)
Опазването на морската среда може да бъде подобрено, като се намали изхвърлянето в морето на отпадъци от експлоатацията на корабите и на остатъци от товари. Тази цел може да бъде постигната, като се подобрят наличието и използването на приемателните съоръжения, както и като се подобри режимът на изпълнение. В своята резолюция от 8 юни 1993 г. относно обща политика по морската безопасност (5) Съветът е записал сред своите приоритетни действия развитието на наличието и използването на приемателните съоръжения в Общността.
(5)
Директива 95/21/ЕО на Съвета от 19 юни 1995 г. относно прилагането по отношение на корабите, които имат престой в пристанищата на Общността или във водите, попадащи под юрисдикцията на държавите-членки, на международните норми относно морската безопасност, предотвратяването на замърсяването и условията на живот и труд на борда на корабите (контрол от страна на държавата, на чиято територия се намира пристанището) (6), предвижда на корабите, които представляват неразумна заплаха за морската среда, да не се разрешава да отплават.
(6)
Замърсяването на моретата, по своето естество, има трансгранични последици. С оглед принципа на субсидиарност, действие на общностно равнище е най-ефикасното средство за установяване на общи норми за околната среда, приложими по отношение на корабите и на пристанищата в цялата Общност.
(7)
С оглед принципа на пропорционалност, една директива представлява подходящият правен инструмент, доколкото тя предоставя рамка за еднаквото и задължително прилагане на нормите за околната среда от държавите-членки, като оставя на всяка държава-членка свободата да реши кои от средствата за прилагане са най-добре приспособени към нейната вътрешна система.
(8)
Необходимо е да се гарантира съвместимостта на това действие със съществуващите регионални договорености, като Конвенцията от 1974 г., преразгледана през 1992 г., относно защита на морската среда в зоната на Балтийско море.
(9)
За да бъде предотвратено по-добре замърсяването и за да бъде избегнато нарушаването на конкуренцията, изискванията относно околната среда следва да бъдат прилагани спрямо всички кораби, независимо под какъв флаг плават, и подходящи приемни съоръжения следва да бъдат поставени във всички пристанища на Общността.
(10)
Пристанищните приемни съоръжения следва да отговарят на нуждите на ползвателите, от най-големия търговски кораб до най-малкия кораб за развлечения, и на околната среда, без да причиняват неоправдани закъснения за корабите, които ги използват. Задължението да следят за наличието на подходящи пристанищни приемни съоръжения оставя на държавите-членки голяма свобода на действие за най-добро организиране на приемането на отпадъците и им позволява също така да предвидят неподвижни приемни съоръжения или да посочат доставчици на услуги, натоварени да предоставят на пристанищата, когато е необходимо, подвижни съоръжения за приемането на отпадъци. Това задължение включва също и задължението за предоставяне на всички услуги и/или за взимане на другите необходими мерки за правилно използване на тези съоръжения.
(11)
Модерни планове за приемане и обработване на отпадъците, изготвени след консултации със заинтересуваните страни, могат да подобрят съответствието на съоръженията.
(12)
Ефективността на пристанищните приемни съоръжения може да бъде подобрена, като се задължат корабите да уведомяват за нуждите си при използването на приемни съоръжения. Това уведомление би предоставило също така и информация от естество, което да направи по-ефикасно планирането на управлението на отпадъците. Отпадъците, произхождащи от риболовни кораби и от кораби за развлечения, имащи разрешение да превозват максимум 12 пътници, могат да бъдат обработвани от приемните съоръжения, без да е необходимо предварително уведомление.
(13)
Изхвърлянето в морето на отпадъци от експлоатацията на корабите може да бъде намалено, като всички кораби бъдат задължени да депонират отпадъците си в пристанищните приемни съоръжения, преди да напуснат пристанището. За да бъдат съвместени интересите на доброто функциониране на морския транспорт и опазването на околната среда, освобождавания от това изискване следва да бъдат възможни, като се вземат предвид достатъчният капацитет за складиране на борда, възможността за предаване на отпадъците в друго пристанище, без риск те да бъдат изхвърлени в морето, и по-строги изисквания за предаване, приети съгласно международното право.
(14)
Съгласно принципа „замърсителят плаща“, разходите за пристанищните приемни съоръжения, включително третирането и унищожаването на отпадъците от експлоатацията на корабите, следва да бъдат поети от корабите. В интерес на опазването на околната среда, системата за определяне на таксите следва да насърчава предаването на отпадъците от експлоатацията на корабите по-скоро в пристанищата, отколкото изхвърлянето им в морето. Този резултат може да бъде постигнат по-лесно, като се предвиди, че всички кораби участват в разходите за приемане и третиране на отпадъци, произхождащи от експлоатацията на корабите, за да се намали финансовата изгода, която носи изхвърлянето им в морето. С оглед принципа на субсидиарност държавите-членки би следвало, съгласно вътрешното законодателство и действащите практики, да запазят напълно компетентността си да определят дали и в какво съотношение системите за покриване на разходите по използване на пристанищните приемни съоръжения трябва да включват такси, свързани с действително депонираните от корабите количества. Таксите за използване на тези съоръжения следва да бъдат справедливи, недискриминационни и прозрачни.
(15)
Корабите, отделящи намалени количества отпадъци от експлоатацията, следва да се ползват от по-благоприятно третиране в рамките на системите за покриване на разходите. Общи критерии биха улеснили идентификацията на тези кораби.
(16)
За да се избегне налагането на заинтересованите страни на недължими такси, корабите, извършващи редовен морски превоз с чести и редовни престои, могат да бъдат освободени от определени задължения, предвидени в настоящата директива, ако са налице достатъчно доказателства, които свидетелстват за съществуването на споразумение с оглед осигуряване депонирането на отпадъците от експлоатацията и заплащането на свързаните с това такси.
(17)
Остатъците от товари следва да бъдат депонирани в пристанищните приемни съоръжения съгласно Марпол 73/78. Марпол 73/78 изисква остатъците от товари да бъдат депонирани в пристанищните приемни съоръжения до степента, необходима за спазването на изискванията за почистване на резервоарите. Всяка такса, събирана по повод на това депониране, следва да бъде платена от ползвателя на приемното съоръжение, като ползвателят обикновено се уточнява в договорните споразумения между заинтересованите страни или в други местни споразумения.
(18)
Необходимо е да бъдат извършвани целеви проверки с оглед да се осигури спазването на настоящата директива. Броят на тези проверки, както и наложените санкции, следва да бъдат достатъчни, за да възпрат всяко нарушаване на настоящата директива. С оглед ефикасността и рентабилността такива проверки могат да бъдат извършвани в рамките на Директива 95/21/ЕО, когато тя е приложима.
(19)
Държавите-членки следва да осигурят подходяща административна рамка, позволяваща адекватно функциониране на пристанищните приемни съоръжения. Съгласно Марпол 73/78, твърденията за наличие на неподходящи пристанищни приемни съоръжения следва да бъдат предадени на Международната морска организация (ММО). Същата информация би могло да бъде съобщена едновременно и на Комисията за сведение.
(20)
Подходяща информационна система за идентифицирането на корабите замърсители или потенциални замърсители би подобрила изпълнението на настоящата директива и би била също така полезна за оценяване на въвеждането ѝ в действие. Информационната система Сиренак, установена в рамките на Парижкия меморандум за разбирателство относно контрола на плавателните съдове от страна на държавата, на чиято територия е пристанището, дава възможност да се получи голям обем допълнителна информация, необходима за тази цел.
(21)
Необходимо е Комисията да бъде подпомагана от комитет, съставен от представители на държавите-членки, с цел ефективното прилагане на настоящата директива. Тъй като мерките, необходими за въвеждането в действие на настоящата директива, са с общ обхват по смисъла на член 2 от Решение на Съвета 1999/468/ЕО от 28 юни 1999 г. относно установяването на процедурите за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (7), би следвало тези мерки да бъдат приети в съответствие с регулаторната процедура, предвидена в член 5 от посоченото решение.
(22)
Определени разпоредби от настоящата директива могат да бъдат изменени, без да се разширява нейното приложно поле, по реда на тази процедура, за да се вземат предвид мерките на Общността и на ММО, които ще влязат в сила по-късно, така че да се осигури тяхното хармонизирано въвеждане в действие,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Цел
Целта на настоящата директива е да намали изхвърлянето в морето на отпадъци от експлоатацията на кораби и на остатъци от товари, и по-специално неправомерното изхвърляне, извършено от кораби, ползващи пристанищата на Общността, като подобри наличието и използването на пристанищните приемни съоръжения, предназначени за отпадъци от експлоатацията на кораби и на остатъци от товари, и по този начин да подобри опазването на морската среда.
Член 2
Определения
По смисъла на настоящата директива:
а)
„кораб“ е морски плавателен съд от всякакъв вид, който се експлоатира в морска среда, включително плавателни съдове на подводни криле, съдове на въздушна възглавница, подводници и плаващи платформи;
б)
„Марпол 73/78“ е Международната конвенция от 1973 г. за предотвратяване на замърсяването от кораби, изменена с отнасящия се до нея Протокол от 1978 г., който е в сила на датата на приемането на настоящата директива;
в)
„отпадъци от експлоатацията на кораби“ са всички отпадъци, включително отпадъчните води, и отпадъци, различни от остатъците от товари, които са произведени по време на експлоатацията на даден кораб и които попадат в приложното поле на приложения I, IV и V от Марпол 73/78, а така също и отпадъците, свързани с товара, както са определени в директивите за въвеждане в действие на приложение V от Марпол 73/78;
г)
„остатъци от товари“ са остатъци от товарите на борда, които остават в трюмовете или в товарните цистерни след приключване на операциите по разтоварване и почистване, включително излишъците и излетите количества по време на товарене/разтоварване;
д)
„пристанищни приемни съоръжения“ са всички съоръжения, трайно прикрепени, плаващи или подвижни, които могат да послужат за събирането на отпадъци от експлоатацията на кораби или на остатъци от товари;
е)
„риболовен кораб“ е всеки кораб, оборудван или използван с търговска цел за лов на риба или на други живи морски ресурси;
ж)
„кораб за развлечения“ е всеки кораб от всякакъв вид и с всякакъв начин на задвижване, който е предназначен да бъде използван за спортни или развлекателни цели;
з)
„пристанище“ е място или географска зона, устроена и оборудвана по начин, даващ възможност главно за приемането на кораби, включително риболовни кораби и кораби за развлечения.
Без да се засягат определенията, съдържащи се в букви в) и г), „отпадъците от експлоатацията на корабите“ и „остатъци от товари“ се считат за отпадъци по смисъла на член 1, буква а) от Директива 75/442/ЕИО на Съвета от 15 юли 1975 г. относно отпадъците (8).
Член 3
Приложно поле
Настоящата директива се прилага:
а)
за всички кораби, включително риболовните кораби и корабите за развлечения, независимо под какъв флаг плават, които имат престой в пристанище на дадена държава-членка или действащи в това пристанище, с изключение на военните кораби и спомагателните военни кораби, както и други кораби, принадлежащи на една държава или експлоатирани от държава, докато същата ги използва изключително за правителствени и нетърговски цели; и
б)
за всички пристанища на държавите-членки, в които изброените в буква а) кораби обикновено имат престой.
Държавите-членки взимат мерки, за да следят корабите, изключени от приложното поле на настоящата директива по силата на предходния параграф, буква а), да депонират отпадъците си от експлоатацията и остатъците си от товари, като действат по начин, съвместим с настоящата директива, доколкото това е разумно и възможно.
Член 4
Приемни пристанищни съоръжения
1. Държавите-членки трябва да се уверят, че са налични подходящи приемни пристанищни съоръжения, които да отговорят на нуждите на корабите, използващи обикновено пристанището, без да причиняват неоправдани закъснения за тези кораби.
2. За да бъдат подходящи, приемните съоръжения трябва да са в състояние да поемат видовете и количествата отпадъци от експлоатацията на корабите и остатъците от товари, произхождащи от корабите, които обикновено използват пристанището, като се имат предвид оперативните нужди на ползвателите на това пристанище, значението и географското му положение, видът на корабите, които имат престой в него, както и освобождаванията, предвидени в член 9.
3. Държавите-членки установяват процедури, съответстващи на тези, одобрени от Международната морска организация (ММО), за да уведомят държавата, на чиято територия се намира пристанището, за заявените недостатъци на пристанищните приемни съоръжения.
Член 5
Планове за приемане и третиране на отпадъците
1. Подходящ план за приемане и обработване на отпадъците се изготвя и въвежда за всяко пристанище след консултации със заинтересованите страни, по-специално с ползвателите на пристанищата или с техни представители, като се имат предвид изискванията, посочени в членове 4, 6, 7, 10 и 12. Подробни изисквания относно изготвянето на тези планове фигурират в приложение I.
2. Плановете за приемане и третиране на отпадъците, посочени в параграф 1, могат, когато това е необходимо с оглед ефикасността, да бъдат изготвени на регионално равнище, като всяко пристанище участва, както следва, доколкото в тях са уточнени, за всяко едно от пристанищата, необходимите приемни съоръжения и тези, които са налични.
3. Държавите-членки оценяват и одобряват плана за приемане и обработване на отпадъците, като контролират неговото изпълнение и следят той да бъде подлаган на ново одобряване поне на всеки три години и след всяко важно изменение в експлоатацията на пристанището.
Член 6
Уведомяване
1. Капитаните на кораби, с изключение на риболовните кораби и на корабите за развлечения, имащи разрешение да превозват максимум 12 пътници, при отплаване за пристанище, намиращо се в Общността, трябва да попълнят вярно и точно формуляра от приложение II и да съобщят тази информация на властта или на органа, посочени за тази цел от държавата-членка, на чиято територия се намира пристанището:
а)
най-малко двадесет и четири часа преди пристигането, ако пристанището, в което ще има престой, е известно, или
б)
веднага щом пристанището, в което ще има престой, стане известно, ако тази информация е на разположение по-малко от двадесет и четири часа преди пристигането, или
в)
най-късно в момента, в който корабът напуска предходното пристанище, ако продължителността на пътуването е по-малка от двадесет и четири часа.
Държавите-членки могат да решат тази информация да бъде съобщена на лицето, експлоатиращо пристанищните приемни съоръжения, който да ги препрати на съответната власт.
2. Информацията, предвидена в параграф 1, се съхранява на борда най-малко до следващото пристанище, в което ще има престой, и се предоставя на властите на държавите-членки при поискване от тяхна страна.
Член 7
Депониране на отпадъците от експлоатацията на кораби
1. Капитаните на кораби, които имат престой в пристанище на Общността трябва, преди да напуснат пристанището, да предадат всички отпадъци от експлоатацията на корабите в пристанищно приемно съоръжение.
2. Независимо от параграф 1, на даден кораб може да бъде разрешено да отплава за следващото пристанище, където ще има престой, без да депонира отпадъците от експлоатацията си, ако се окаже, въз основа на информацията, предоставена в съответствие с член 6 и приложение II, че той разполага със специална товароспособност, достатъчна за всички отпадъци от експлоатацията, които са и ще бъдат натрупани по време на предвиденото плаване до пристанището за депониране.
Когато съществуват основателни причини да се смята, че пристанището, в което е предвидено да се депонират отпадъците, не разполага с подходящи съоръжения или че това пристанище не е познато и че следователно съществува опасност отпадъците да бъдат изхвърлени в морето, държавата-членка взима всички необходими мерки, за да избегне замърсяване на морската среда, ако е необходимо, като задължи кораба да депонира своите отпадъци, преди да напусне пристанището.
3. Параграф 2 се прилага, без това да накърнява по-стриктните изисквания за депониране, валидни за корабите, приети в съответствие с международното право.
Член 8
Такси, които се плащат за отпадъците от експлоатацията на кораби
1. Държавите-членки следят разходите по пристанищните приемни съоръжения, предназначени за отпадъците от експлоатацията на корабите, включително и на третирането и премахването на отпадъците, да се покриват от такса, събирана от корабите.
2. Системите за покриване на разходите за използването на пристанищните приемни съоръжения не съставляват по никакъв начин подтикване към изхвърляне на отпадъците в морето. За тази цел следва да се прилагат следните принципи по отношение на корабите, различни от риболовните кораби и от корабите за развлечения, имащи разрешение да превозват максимум 12 пътници:
а)
всички кораби, имащи престой в пристанище на дадена държава-членка, поемат значителна част от разходите, посочени в параграф 1, независимо от това дали използват съоръженията или не. За тази цел таксата може по-специално да бъде включена в пристанищните такси или да се формира като специална предварително определена такса за отпадъците. Таксите могат да варират по-специално в зависимост от категорията, вида и размера на кораба;
б)
частта от разходите, която в някои случаи не е покрита от таксата, посочена в буква а), ще бъде покрита на основата на видовете и количествата отпадъци от експлоатацията на кораба, действително депонирани от кораба;
в)
таксите могат да бъдат намалени ако управлението, проектирането, оборудването и експлоатацията на кораба от екологична гледна точка са такива, че капитанът може да докаже, че корабът отделя намалени количества отпадъци от експлоатацията.
3. За да се гарантира, че таксите са справедливи, прозрачни и недискриминационни и че отразяват разходите по съоръженията и предлаганите и, в съответния случай, използваните услуги, ползвателите на пристанището следва да бъдат информирани за размера на таксите и за базата на изчисляването им.
4. Комисията, най-късно три години след посочената в член 16, параграф 1 дата, представя на Европейския парламент и на Съвета доклад, оценяващ значението на разликата в системите за покриване на разходите, предвидени в параграф 2, за морската среда и структурата на изхвърлянето на отпадъци. Този доклад се изготвя в сътрудничество с компетентните органи на държавите-членки и представителите на пристанищата.
Тя представя, ако това е необходимо с оглед това оценяване, предложение за изменение на настоящата директива посредством въвеждането на система, която предвижда внасянето от всички кораби, имащи престой в пристанище на дадена държава-членка, на такса, съответстваща на подходящ процент от посочените в параграф 1 разходи, т. е. най-малко една трета, независимо от използването от тях на съоръженията или на алтернативна система, имаща еквивалентно действие.
Член 9
Освобождавания
1. Когато кораби извършват редовни морски превози, свързани с чести и редовни престои, и ако достатъчно доказателства установяват съществуването на споразумение по отношение на депонирането на отпадъците от експлоатацията на кораби и на плащането на съответните такси в дадено пристанище, намиращо се по маршрута на кораба, компетентните за съответните пристанища държави-членки могат да освободят тези кораби от задълженията, посочени в член 6, в член 7, параграф 1, и в член 8.
2. Държавите-членки информират редовно, най-малко веднъж годишно, Комисията за предоставените освобождавания съгласно параграф 1.
Член 10
Депониране на остатъците от товари
Капитанът на кораб, който има престой в пристанище на Общността, трябва да се увери, че остатъците от товари се депонират в пристанищно приемно съоръжение в съответствие с разпоредбите на Марпол 73/78. Всяка такса, свързана с депонирането на остатъците от товари, се заплаща от ползвателя на приемното съоръжение.
Член 11
Изпълнение
1. Държавите-членки следят всеки кораб да бъде подложен на проверка, предназначена да установи дали спазва членове 7 и 10 и да се извършват достатъчно проверки.
2. В случай на проверки на кораби, различни от риболовните кораби и корабите за развлечения, имащи разрешение да превозват максимум 12 пътници:
а)
държавите-членки по време на подбора на корабите, които трябва да бъдат предмет на проверка, обръщат особено внимание:
-
на корабите, които не спазват изискванията за уведомяване, посочени в член 6,
-
на корабите, за които разглеждането на информацията, предоставена от капитана съгласно член 6, дава други основания да се смята, че корабът не спазва разпоредбите по настоящата директива;
б)
тази проверка може да бъде извършена в рамките на Директива 95/21/ЕО, когато тя е приложима; каквато и да е рамката на проверките, нормата от 25 % проверки, установена от директивата, се прилага;
в)
ако компетентната власт не е удовлетворена от резултатите от тази проверка, тя следи корабът да не напуска пристанището, преди да е депонирал отпадъците от експлоатацията си и остатъците от товари в пристанищно приемно съоръжение в съответствие с членове 7 и 10;
г)
когато ясно е установено, че даден кораб е отплавал, без да е спазил член 7 или член 10, компетентната власт на следващото пристанище, в което ще има престой, се информира за това и на кораба не се разрешава, без това да накърнява прилагането на санкциите, посочени в член 13, да напусне пристанището, докато не се извърши по-подробна оценка на факторите, свързани със спазването от страна на кораба на настоящата директива, като точността на информацията, предоставена в съответствие с член 6.
3. Държавите-членки установяват в необходимата степен контролни процедури за риболовните кораби и за корабите за развлечения, имащи разрешение да превозват максимум 12 пътници, за да гарантират, че те спазват изискванията по настоящата директива, приложими по отношение на тях.
Член 12
Съпътстващи мерки
1. Държавите-членки:
а)
вземат всички необходими мерки, за да гарантират, че капитаните, доставчиците на приемни съоръжения и другите заинтересовани лица са правилно информирани за изискванията, на които трябва да отговарят по силата на настоящата директива, и че се съобразяват с тези изисквания;
б)
посочват подходящи органи или органи, които да изпълняват функциите, предвидени от настоящата директива;
в)
взимат мерки с оглед сътрудничеството между техните компетентни органи и търговските организации с цел осигуряване на ефикасното въвеждане на настоящата директива;
г)
следят информацията, предавана от капитаните по силата на член 6, да бъде разглеждана по подходящ начин;
д)
следят формалностите, свързани с използването на пристанищните приемни съоръжения, да бъдат опростени и бързи, за да мотивират капитаните да използват тези съоръжения и да се избегне причиняването на неоправдани закъснения за корабите;
е)
следят копие от твърденията относно недостатъчното наличие на пристанищни приемни съоръжения, посочени в член 4, параграф 3, да бъде предоставено на Комисията;
ж)
следят обработването, оползотворяването и премахването на отпадъците от експлоатацията на кораби и на остатъците от товари да се осъществяват в съответствие с Директива 75/442/ЕИО и с другото действащо в областта на отпадъците законодателство на Общността, и по-специално Директива 75/439/ЕИО на Съвета от 16 юни 1975 г. относно премахването на отработени масла (9) и Директива 91/689/ЕИО на Съвета от 12 декември 1991 г. относно опасните отпадъци (10);
з)
следят, в съответствие с тяхното национално законодателство, всяка страна, участваща в депонирането или приемането на отпадъци от експлоатацията на кораби или на остатъци от товари, да може да поиска обезщетение за неоправдано закъснение.
2. Депонирането на отпадъците от експлоатацията на кораби или на остатъците от товари се счита за свободно движение по смисъла на член 79 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 г. относно създаване на Митнически кодекс на Общността (11). Митническите органи не изискват подаването на обобщена декларация в съответствие с член 45 от Митническия кодекс на Общността.
3. Държавите-членки и Комисията си сътрудничат с оглед създаването на подходяща информационна и контролна система, отнасяща се най-малко за цялата Общност, предназначена да:
-
подобри идентифицирането на корабите, които не са депонирали своите отпадъци от експлоатацията и остатъци от товари в съответствие с настоящата директива,
-
гарантира, че целите, посочени в член 1 от директивата, са били постигнати.
4. Държавите-членки и Комисията си сътрудничат с оглед установяване на общи критерии за идентифициране на корабите, посочени в член 8, параграф 2, буква в).
Член 13
Санкции
Държавите-членки определят системата за санкции, налагани в случай на нарушаване на националните разпоредби, приети по силата на настоящата директива, и вземат всички необходими мерки, за да гарантират тяхното прилагане. Предвидените санкции трябва да бъдат ефикасни, пропорционални и възпиращи.
Член 14
Регулаторен комитет
1. Комисията се подпомага от комитет, установен в член 12, параграф 1 от Директива 93/75/ЕИО (12), наричан по-долу „комитет“.
2. В случаите на позоваване на настоящия параграф, членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО се прилагат, като се спазват разпоредбите по член 8 от посоченото решение.
Срокът, предвиден в член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/ЕО, е фиксиран на три месеца.
3. Комитетът приема свой процедурен правилник.
Член 15
Процедура за изменение
Приложенията към настоящата директива, определението в член 2, буква б), позоваванията на актовете на Общността и позоваванията на актовете на ММО могат да бъдат изменяни според процедурата, предвидена в член 14, параграф 2, за да бъдат съобразени с мерките на Общността или с мерките на ММО, които са влезли в сила, доколкото тези изменения не разширяват приложното поле на настоящата директива.
Приложенията към настоящата директива могат също да бъдат изменени съгласно тази процедура, когато са необходими изменения, за да се подобри режимът, установен с настоящата директива, доколкото тези изменения не разширяват приложното поле на настоящата директива.
Член 16
Изпълнение
1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, най-късно до 28 декември 2002 г. Те незабавно информират Комисията за това.
Въпреки това, по отношение до отпадъчните води, посочени в член 2, буква в), настоящата директива не се прилага до изтичането на дванадесет месеца от влизането в сила на приложение IV от Марпол 73/78, при спазване на разграничението, установено в тази конвенция между нови кораби и съществуващи кораби.
2. Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на това позоваване се определят от държавите-членки.
Член 17
Оценяване
1. Държавите-членки представят на Комисията на всеки три години доклад за напредъка, отнасящ се до въвеждането на настоящата директива.
2. Комисията представя, съгласно настоящата директива, на Европейския парламент и на Съвета доклад за оценка на функционирането на системата, основаващ се на докладите на държавите-членки, предвидени в параграф 1, както и при необходимост, предложения относно въвеждането на настоящата директива.
Член 18
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила в деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейските общности.
Член 19
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 27 ноември 2000 година.
Directive 2000/59/CE du Parlement européen et du Conseil
du 27 novembre 2000
sur les installations de réception portuaires pour les déchets d'exploitation des navires et les résidus de cargaison
LE PARLEMENT EUROPÉEN ET LE CONSEIL DE L'UNION EUROPÉENNE,
vu le traité instituant la Communauté européenne, et notamment son article 80, paragraphe 2,
vu la proposition de la Commission(1),
vu l'avis du Comité économique et social(2),
vu l'avis du Comité des régions(3),
statuant conformément à la procédure visée à l'article 251 du traité(4), au vu du projet commun approuvé le 18 juillet 2000 par le comité de conciliation,
considérant ce qui suit:
(1) La politique communautaire en matière d'environnement vise un niveau de protection élevé. Elle repose sur les principes de précaution, du pollueur-payeur et de l'action préventive.
(2) La réduction de la pollution des mers constitue un domaine important de l'action communautaire dans le secteur des transports maritimes. Cet objectif peut être atteint par le respect des conventions, codes et résolutions internationaux tout en maintenant la liberté de navigation prévue par la convention des Nations unies sur le droit de la mer et la liberté de prestation de services prévue par le droit communautaire.
(3) La Communauté est profondément préoccupée par la pollution des mers et des côtes des États membres que provoquent les déchets d'exploitation et les résidus de cargaison des navires et, partant, elle est préoccupée par la mise en oeuvre de la convention internationale de 1973 pour la prévention de la pollution par les navires, telle que modifiée par le protocole de 1978 y relatif (Marpol 73/78), qui détermine les déchets qui peuvent être déversés dans le milieu marin par les navires et impose aux parties à la convention d'assurer la fourniture d'installations de réception adéquates dans les ports. Tous les États membres ont ratifié Marpol 73/78.
(4) La protection du milieu marin peut être améliorée en réduisant les rejets en mer de déchets d'exploitation des navires et de résidus de cargaison. Cet objectif peut être atteint en améliorant la disponibilité et l'utilisation des installations de réception et en améliorant le régime d'exécution. Dans sa résolution du 8 juin 1993 sur une politique commune de la sécurité maritime(5), le Conseil a inscrit parmi ses actions prioritaires le développement de la disponibilité et de l'utilisation des installations de réception dans la Communauté.
(5) La directive 95/21/CE du Conseil du 19 juin 1995 concernant l'application aux navires faisant escale dans les ports de la Communauté ou dans les eaux relevant de la juridiction des États membres, des normes internationales relatives à la sécurité maritime, à la prévention de la pollution et aux conditions de vie et de travail à bord des navires (contrôle par l'État du port)(6) prévoit que les navires qui constituent une menace déraisonnable pour le milieu marin ne sont pas autorisés à prendre la mer.
(6) La pollution marine a, de par sa nature, des conséquences transfrontières. Compte tenu du principe de subsidiarité, une action au niveau communautaire est le moyen le plus efficace d'établir des normes environnementales communes applicables aux navires et aux ports dans l'ensemble de la Communauté.
(7) Compte tenu du principe de proportionnalité, une directive constitue l'instrument juridique approprié dans la mesure où elle fournit un cadre pour l'application uniforme et obligatoire des normes environnementales par les États membres, tout en laissant à chaque État membre la liberté de décider des moyens d'application les mieux adaptés à son système interne.
(8) Il faut assurer la compatibilité de cette action avec les accords régionaux existants, comme la Convention de 1974, révisée en 1992, sur la protection de l'environnement marin de la zone de la mer Baltique.
(9) Afin de mieux prévenir la pollution et d'éviter les distorsions de concurrence, les exigences environnementales devraient s'appliquer à tous les navires, quel que soit leur pavillon, et des installations de réception adéquates devraient être mises en place dans tous les ports de la Communauté.
(10) Les installations de réception portuaires devraient répondre aux besoins des utilisateurs, du plus grand navire marchand au plus petit bateau de plaisance, et de l'environnement, sans causer de retards anormaux aux navires qui les utilisent. L'obligation de veiller à la disponibilité d'installations de réception portuaires adéquates laisse aux États membres une grande liberté d'action pour organiser au mieux la réception des déchets et leur permet, entre autres, de prévoir des installations de réception fixes ou de désigner des prestataires de services chargés de fournir aux ports, en tant que de besoin, des unités mobiles pour la réception des déchets. Cette obligation implique aussi celle de fournir tous les services et/ou de prendre les autres dispositions nécessaires pour une utilisation correcte de ces installations.
(11) Des plans modernes de réception et de traitement des déchets établis après consultation des parties concernées peuvent améliorer le caractère adéquat des installations.
(12) L'efficacité des installations de réception portuaires peut être améliorée en imposant aux navires de notifier leurs besoins en termes d'utilisation d'installations de réception. Cette notification apporterait également des informations de nature à rendre plus efficace la planification de la gestion des déchets. Les déchets provenant des navires de pêche et des bateaux de plaisance ayant un agrément pour 12 passagers au maximum peuvent être traités par les installations de réception sans notification préalable.
(13) Les rejets en mer de déchets d'exploitation des navires peuvent être réduits en imposant à tous les navires de déposer leurs déchets dans les installations de réception portuaires avant de quitter un port. Afin de concilier les intérêts du bon fonctionnement des transports maritimes et la protection de l'environnement, des dérogations à ce principe devraient être possibles compte tenu d'une capacité de stockage suffisante à bord, de la possibilité de déposer les déchets à un autre port sans risque qu'ils soient déposés en mer et d'exigences de dépôt plus strictes adoptées conformément au droit international.
(14) Conformément au principe du pollueur-payeur, les coûts des installations de réception portuaires, y compris le traitement et l'élimination des déchets d'exploitation des navires, devraient être couverts par les navires. Dans l'intérêt de la protection de l'environnement, le régime de redevances devrait encourager le dépôt des déchets d'exploitation des navires dans les ports plutôt que leur rejet en mer. Ce résultat peut être atteint plus aisément en prévoyant que tous les navires contribuent aux coûts de réception et de traitement des déchets provenant de l'exploitation des navires, afin de réduire l'avantage financier que représente le rejet en mer. Compte tenu du principe de subsidiarité, les États membres devraient, conformément à la législation nationale et aux pratiques en vigueur, garder toute compétence pour déterminer si et dans quelle proportion les systèmes de recouvrement des coûts d'utilisation des installations de réception portuaires doivent inclure des redevances liées aux quantités effectivement déposées par les navires. Les redevances d'utilisation de ces installations devraient être équitables, non discriminatoires et transparentes.
(15) Les navires produisant des quantités réduites de déchets d'exploitation devraient bénéficier d'un traitement plus favorable dans le cadre des systèmes de recouvrement des coûts. Des critères communs faciliteraient l'identification de ces navires.
(16) Pour éviter d'imposer aux parties concernées des charges indues, les navires effectuant des transports maritimes réguliers assortis d'escales fréquentes et régulières peuvent être exemptés de certaines obligations prévues par la présente directive si des preuves suffisantes attestent l'existence d'un arrangement en vue d'assurer le dépôt des déchets d'exploitation et le paiement des redevances y afférentes.
(17) Les résidus de cargaison devraient être déposés dans les installations de réception portuaires conformément à Marpol 73/78. Marpol 73/78 exige que les résidus de cargaison soient déposés dans les installations de réception portuaires dans la mesure nécessaire pour se conformer aux exigences de nettoyage des cuves. Toute redevance perçue à l'occasion de ce dépôt devrait être acquittée par l'utilisateur de l'installation de réception, l'utilisateur étant normalement spécifié dans les arrangements contractuels entre les parties concernées ou dans d'autres arrangements locaux.
(18) Il est nécessaire d'effectuer des inspections ciblées afin de s'assurer du respect de la présente directive. Le nombre de ces inspections, ainsi que les sanctions imposées, devraient être suffisants pour dissuader toute violation de la présente directive. Pour des raisons d'efficacité et de rentabilité, de telles inspections peuvent être effectuées dans le cadre de la directive 95/21/CE lorsqu'elle est applicable.
(19) Les États membres devraient assurer un cadre administratif approprié, permettant un fonctionnement adéquat des installations de réception portuaires. Au titre de Marpol 73/78, les allégations relatives à des installations de réception portuaires inadéquates devraient être transmises à l'Organisation maritime internationale (OMI). Les mêmes informations pourraient être communiquées simultanément à la Commission à des fins d'information.
(20) Un système d'information approprié pour l'identification des navires polluants ou potentiellement polluants améliorerait l'exécution de la présente directive et serait, par ailleurs, utile pour évaluer sa bonne mise en oeuvre. Le système d'information Sirenac, mis en place dans le cadre du mémorandum d'entente de Paris sur le contrôle des navires par l'État du port, permet d'obtenir un grand nombre d'informations complémentaires nécessaires à cette fin.
(21) Il est nécessaire que la Commission soit assistée par un comité composé de représentants des États membres en vue de l'application effective de la présente directive. Les mesures nécessaires à la mise en oeuvre de la présente directive étant des mesures de portée générale au sens de l'article 2 de la décision 1999/468/CE du Conseil du 28 juin 1999 fixant les modalités de l'exercice des compétences d'exécution conférées à la Commission(7), il convient que ces mesures soient arrêtées selon la procédure de réglementation prévue à l'article 5 de ladite décision.
(22) Certaines dispositions de la présente directive peuvent être modifiées, sans élargir son champ d'application, par cette procédure, afin de tenir compte des mesures de la Communauté et de l'OMI qui entreront en vigueur ultérieurement, de manière à en assurer la mise en oeuvre harmonisée,
ONT ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DIRECTIVE:
Article premier
Objectif
L'objectif de la présente directive est de réduire les rejets de déchets d'exploitation des navires et de résidus de cargaison en mer, et notamment les rejets illicites, effectués par les navires utilisant les ports de la Communauté, en améliorant la disponibilité et l'utilisation des installations de réception portuaires destinées aux déchets d'exploitation et aux résidus de cargaison, et de renforcer ainsi la protection du milieu marin.
Article 2
Définitions
Aux fins de la présente directive, on entend par :
a) "navire", un bâtiment de mer de quelque type que ce soit exploité en milieu marin, y compris les hydroptères, les aéroglisseurs, les engins submersibles et les engins flottants;
b) "Marpol 73/78", la convention internationale de 1973 pour la prévention de la pollution par les navires, telle que modifiée par le protocole de 1978 y relatif, en vigueur à la date de l'adoption de la présente directive;
c) "déchets d'exploitation des navires", tous les déchets, y compris les eaux résiduaires, et résidus autres que les résidus de cargaison, qui sont produits durant l'exploitation d'un navire et qui relèvent des annexes I, IV et V de Marpol 73/78, ainsi que les déchets liés à la cargaison tels que définis dans les directives pour la mise en oeuvre de l'annexe V de Marpol 73/78;
d) "résidus de cargaison", les restes de cargaisons à bord qui demeurent dans les cales ou dans les citernes à cargaison après la fin des opérations de déchargement et de nettoyage, y compris les excédents et quantités déversées lors du chargement/déchargement;
e) "installations de réception portuaires", toute installation fixe, flottante ou mobile, pouvant servir à la collecte des déchets d'exploitation des navires ou des résidus de cargaison;
f) "navire de pêche", tout navire équipé ou utilisé à des fins commerciales pour la capture de poissons ou d'autres ressources vivantes de la mer;
g) "bateau de plaisance", tout navire de tout type et de tout mode de propulsion qui est destiné à être utilisé à des fins sportives et de loisir;
h) "port", un lieu ou une zone géographique comportant des aménagements et des équipements permettant principalement la réception de navires, y compris des navires de pêche et des bateaux de plaisance.
Sans préjudice des définitions figurant aux points c) et d), les "déchets d'exploitation des navires" et les "résidus de cargaison" sont considérés comme des déchets au sens de l'article 1er, point a), de la directive 75/442/CEE du Conseil du 15 juillet 1975 relative aux déchets(8).
Article 3
Champ d'application
La présente directive s'applique:
a) à tous les navires, y compris les navires de pêche et les bateaux de plaisance, quel que soit leur pavillon, faisant escale dans un port d'un État membre ou y opérant, à l'exception des navires de guerre et navires de guerre auxiliaires, ainsi que des autres navires appartenant à un État ou exploités par un État tant que celui-ci les utilise exclusivement à des fins gouvernementales et non commerciales, et
b) à tous les ports des États membres dans lesquels les navires visés au point a) font habituellement escale.
Les États membres prennent des mesures pour veiller à ce que les navires exclus du champ d'application de la présente directive en vertu de l'alinéa précédent, point a), déposent leurs déchets d'exploitation et leurs résidus de cargaison en agissant de manière compatible avec la présente directive, dans la mesure où cela est raisonnable et possible.
Article 4
Installations de réception portuaires
1. Les États membres s'assurent que des installations de réception portuaires adéquates sont disponibles pour répondre aux besoins des navires utilisant habituellement le port sans causer de retards anormaux à ces navires.
2. Pour être adéquates, les installations de réception doivent être en mesure de recueillir les types et les quantités de déchets d'exploitation des navires et de résidus de cargaison provenant des navires utilisant habituellement le port, compte tenu des besoins opérationnels des utilisateurs dudit port, de l'importance et de la position géographique de celui-ci, du type de navires qui y font escale et des exemptions prévues à l'article 9.
3. Les États membres établissent des procédures, conformes à celles convenues par l'Organisation maritime internationale (OMI), pour signaler à l'État du port les insuffisances alléguées au niveau des installations de réception portuaires.
Article 5
Plans de réception et de traitement des déchets
1. Un plan approprié de réception et de traitement des déchets est établi et mis en oeuvre pour chaque port après consultation des parties concernées, notamment les utilisateurs des ports ou leurs représentants, compte tenu des prescriptions visées aux articles 4, 6, 7, 10 et 12. Des prescriptions détaillées relatives à l'établissement de ces plans figurent à l'annexe I.
2. Les plans de réception et de traitement des déchets visés au paragraphe 1 peuvent, lorsque cela est nécessaire par souci d'efficacité, être élaborés au niveau régional, chaque port y étant associé comme il se doit, pour autant qu'y soient spécifiées, pour chacun des ports, les installations de réception nécessaires et celles qui sont disponibles.
3. Les États membres évaluent et approuvent le plan de réception et de traitement des déchets, en contrôlent sa mise en oeuvre et veillent à le soumettre à une réapprobation au moins tous les trois ans et après toute modification importante de l'exploitation du port.
Article 6
Notification
1. Les capitaines de navires, autres que les navires de pêche et les bateaux de plaisance ayant un agrément pour 12 passagers au maximum, en partance pour un port situé dans la Communauté doivent compléter fidèlement et exactement le formulaire de l'annexe II et notifier ces renseignements à l'autorité ou à l'organisme désigné à cet effet par l'État membre dans lequel le port est situé:
a) au moins vingt-quatre heures avant l'arrivée, si le port d'escale est connu, ou
b) dès que le port d'escale est connu, si cette information est disponible moins de vingt-quatre heures avant l'arrivée, ou
c) au plus tard au moment où le navire quitte le port précédent, si la durée du trajet est inférieure à vingt-quatre heures.
Les États membres peuvent décider que ces renseignements seront notifiés à l'exploitant des installations de réception portuaires, qui les transmettra à l'autorité compétente.
2. Les renseignements visés au paragraphe 1 sont conservés à bord au moins jusqu'au port d'escale suivant et mis à la disposition des autorités des États membres si elles en font la demande.
Article 7
Dépôt des déchets d'exploitation des navires
1. Les capitaines des navires faisant escale dans un port de la Communauté doivent, avant de quitter le port, déposer tous les déchets d'exploitation des navires dans une installation de réception portuaire.
2. Nonobstant le paragraphe 1, un navire peut être autorisé à prendre la mer pour le port d'escale suivant sans déposer ses déchets d'exploitation s'il s'avère, sur la base des renseignements fournis conformément à l'article 6 et à l'annexe II, qu'il est doté d'une capacité de stockage spécialisée suffisante pour tous les déchets d'exploitation qui ont été et seront accumulés pendant le trajet prévu jusqu'au port de dépôt.
Lorsqu'il y a de bonnes raisons de croire que le port où il est prévu de déposer les déchets ne dispose pas d'installations adéquates ou que ce port n'est pas connu et qu'il y a, par conséquent, un risque que les déchets soient déversés en mer, l'État membre prend toutes les mesures nécessaires pour éviter la pollution marine, si nécessaire en obligeant le navire à déposer ses déchets avant de quitter le port.
3. Le paragraphe 2 est applicable sans préjudice d'exigences de dépôt plus strictes valables pour les navires, adoptées conformément au droit international.
Article 8
Redevances à verser pour les déchets d'exploitation des navires
1. Les États membres veillent à ce que les coûts des installations de réception portuaires destinées aux déchets d'exploitation des navires, y compris le traitement et l'élimination des déchets, soient couverts par une redevance perçue sur les navires.
2. Les systèmes de recouvrement des coûts pour l'utilisation des installations de réception portuaires ne constituent en aucune manière une incitation à déverser les déchets en mer. À cette fin, il y a lieu d'appliquer les principes suivants aux navires autres que les navires de pêche et les bateaux de plaisance ayant un agrément pour 12 passagers au maximum:
a) tous les navires faisant escale dans un port d'un État membre supportent une part significative des coûts visés au paragraphe 1, qu'ils utilisent ou non les installations. À cet effet, la redevance peut notamment être intégrée dans les taxes portuaires ou être conçue comme une redevance forfaitaire spécifique pour les déchets. Les redevances peuvent varier en fonction notamment de la catégorie, du type et de la taille du navire;
b) la part des coûts qui n'est, le cas échéant, pas couverte par la redevance visée au point a) sera couverte sur la base des types et des quantités de déchets d'exploitation du navire effectivement déposés par le navire;
c) les redevances peuvent être réduites si la gestion, la conception, l'équipement et l'exploitation du navire du point de vue de l'environnement sont tels que le capitaine peut démontrer que le navire produit des quantités réduites de déchets d'exploitation.
3. Afin de garantir que les redevances sont équitables, transparentes et non discriminatoires et reflètent les coûts des installations et des services proposés et, le cas échéant, utilisés, les utilisateurs du port devraient être informés du montant des redevances et de la base de calcul de celles-ci.
4. La Commission soumettra, trois ans au plus tard après la date mentionnée à l'article 16, paragraphe 1, au Parlement européen et au Conseil, un rapport évaluant l'incidence de la différence des systèmes de recouvrement des coûts, prévus au paragraphe 2, sur le milieu marin et la structure des flux de déchets. Ce rapport sera établi en coopération avec les autorités compétentes des États membres et les représentants portuaires.
Elle présentera, si nécessaire au vu de cette évaluation, une proposition modifiant la présente directive, par l'instauration d'un système prévoyant le versement par tous les navires, faisant escale dans un port d'un État membre, d'une redevance correspondant à un pourcentage approprié des coûts mentionnés au paragraphe 1, c'est-à-dire au moins un tiers, indépendamment de l'utilisation par ceux-ci des installations, ou un système alternatif qui a les effets équivalents.
Article 9
Exemptions
1. Lorsque des navires effectuent des transports maritimes réguliers assortis d'escales fréquentes et régulières et si des preuves suffisantes attestent l'existence d'un arrangement en vue du dépôt des déchets d'exploitation des navires et du paiement des redevances y afférentes dans un port situé sur l'itinéraire du navire, les États membres compétents pour les ports concernés peuvent exempter ces navires des obligations visées à l'article 6, à l'article 7, paragraphe 1, et à l'article 8.
2. Les États membres informent régulièrement, au moins une fois par an, la Commission des exemptions accordées conformément au paragraphe 1.
Article 10
Dépôt des résidus de cargaison
Le capitaine d'un navire faisant escale dans un port de la Communauté doit s'assurer que les résidus de cargaison sont déposés dans une installation de réception portuaire en conformité avec les dispositions de Marpol 73/78. Toute redevance liée au dépôt de résidus de cargaison est payée par l'utilisateur de l'installation de réception.
Article 11
Exécution
1. Les États membres veillent à ce que tout navire puisse faire l'objet d'une inspection destinée à vérifier qu'il respecte les articles 7 et 10 et à ce qu'il soit procédé à un nombre suffisant d'inspections.
2. Dans le cas d'inspections de navires autres que les navires de pêche et les bateaux de plaisance ayant un agrément pour 12 passagers au maximum:
a) les États membres accordent, lors de la sélection des navires devant faire l'objet d'une inspection, une attention particulière:
- aux navires qui ne respectent pas les exigences de notification visées à l'article 6,
- aux navires pour lesquels l'examen des renseignements fournis par le capitaine conformément à l'article 6 donne d'autres raisons de croire que le navire ne satisfait pas à la présente directive;
b) cette inspection peut être effectuée dans le cadre de la directive 95/21/CE lorsqu'elle est applicable; quel que soit le cadre des inspections, la norme de 25 % d'inspections fixée par la directive s'applique;
c) si l'autorité compétente n'est pas satisfaite des résultats de cette inspection, elle veille à ce que le navire ne quitte pas le port avant d'avoir déposé ses déchets d'exploitation et résidus de cargaison dans une installation de réception portuaire conformément aux articles 7 et 10;
d) lorsqu'il est clairement établi qu'un navire a pris la mer sans s'être conformé à l'article 7 ou à l'article 10, l'autorité compétente du port d'escale suivant en est informée et le navire n'est pas autorisé, sans préjudice de l'application des sanctions visées à l'article 13, à quitter le port tant qu'il n'a pas été procédé à une évaluation plus détaillée des facteurs relatifs à la conformité du navire avec la présente directive, telle que l'exactitude des renseignements communiqués au titre de l'article 6.
3. Les États membres établissent, dans la mesure nécessaire, des procédures de contrôle pour les navires de pêche et les bateaux de plaisance ayant un agrément pour 12 passagers au maximum afin de garantir qu'ils respectent les exigences de la présente directive qui leur sont applicables.
Article 12
Mesures d'accompagnement
1. Les États membres:
a) prennent toutes les mesures nécessaires pour garantir que les capitaines, les fournisseurs d'installations de réception et les autres personnes concernées sont correctement informés des exigences auxquelles ils doivent satisfaire en vertu de la présente directive et qu'ils se conforment à ces exigences;
b) désignent des autorités ou des organismes appropriés pour assumer les fonctions prévues par la présente directive;
c) prennent des mesures en vue de la coopération entre leurs autorités compétentes et les organisations commerciales afin d'assurer la mise en oeuvre efficace de la présente directive;
d) veillent à ce que le renseignement notifié par les capitaines au titre de l'article 6 soit examiné de manière appropriée;
e) veillent à ce que les formalités liées à l'utilisation des installations de réception portuaires soient simples et rapides afin d'inciter les capitaines à utiliser ces installations et d'éviter de causer des retards anormaux aux navires;
f) veillent à ce qu'une copie des allégations relatives à l'insuffisance des installations de réception portuaires visées à l'article 4, paragraphe 3, soit communiquée à la Commission;
g) veillent à ce que le traitement, la valorisation et l'élimination des déchets d'exploitation des navires et des résidus de cargaison soient conformes à la directive 75/442/CEE et aux autres actes législatifs communautaires pertinents en matière de déchets, et notamment à la directive 75/439/CEE du Conseil du 16 juin 1975 concernant l'élimination des huiles usagées(9) et à la directive 91/689/CEE du Conseil du 12 décembre 1991 relative aux déchets dangereux(10);
h) veillent, conformément à leur législation nationale, à ce que toute partie participant au dépôt ou à la réception de déchets d'exploitation des navires ou de résidus de cargaison puisse demander un dédommagement pour retard excessif.
2. Le dépôt des déchets d'exploitation des navires et des résidus de cargaison est considéré comme une mise en libre pratique au sens de l'article 79 du règlement (CEE) n° 2913/92 du Conseil du 12 octobre 1992 établissant le code des douanes communautaire(11). Les autorités douanières n'exigent pas le dépôt d'une déclaration sommaire conformément à l'article 45 du code des douanes communautaire.
3. Les États membres et la Commission coopèrent en vue de mettre en place un système d'information et de surveillance approprié concernant au moins l'ensemble de la Communauté, destiné à:
- améliorer l'identification des navires qui n'ont pas déposé leurs déchets d'exploitation et leurs résidus de cargaison conformément à la présente directive,
- s'assurer que les objectifs visés à l'article 1er de la directive ont été atteints.
4. Les États membres et la Commission coopèrent en vue d'établir des critères communs pour l'identification des navires visés à l'article 8, paragraphe 2, point c).
Article 13
Sanctions
Les États membres déterminent le système de sanctions infligées en cas d'infraction aux dispositions nationales adoptées en vertu de la présente directive et prennent toutes les mesures nécessaires pour garantir leur application. Les sanctions prévues doivent être efficaces, proportionnées et dissuasives.
Article 14
Comité de réglementation
1. La Commission est assistée par le comité institué à l'article 12, paragraphe 1, de la directive 93/75/CEE(12), ci-après dénommé "comité".
2. Dans le cas où il est fait référence au présent paragraphe, les articles 5 et 7 de la décision 1999/468/CE s'appliquent dans le respect des dispositions de l'article 8 de ladite décision.
La période prévue à l'article 5, paragraphe 6, de la décision 1999/468/CE est fixée à trois mois.
3. Le comité adopte son règlement intérieur.
Article 15
Procédure de modification
Les annexes de la présente directive, la définition figurant à l'article 2, point b), les références aux instruments communautaires et les références aux instruments de l'OMI peuvent être modifiées suivant la procédure prévue à l'article 14, paragraphe 2, afin d'être alignées sur les mesures communautaires ou sur les mesures de l'OMI qui sont entrées en vigueur, dans la mesure où ces modifications n'élargissent pas le champ d'application de la présente directive.
Les annexes de la présente directive peuvent, en outre, être modifiées suivant cette procédure lorsque des modifications sont nécessaires pour améliorer le régime établi par la présente directive, dans la mesure où ces modifications n'élargissent pas le champ d'application de la présente directive.
Article 16
Mise en oeuvre
1. Les États membres mettent en vigueur les dispositions législatives, réglementaires et administratives nécessaires pour se conformer à la présente directive avant le 28 décembre 2002. Ils en informent immédiatement la Commission.
Toutefois, en ce qui concerne les eaux résiduaires, visées à l'article 2, point c), la mise en oeuvre de la présente directive est suspendue jusqu'à ce que douze mois se soient écoulés après l'entrée en vigueur de l'annexe IV de Marpol 73/78, dans le respect de la distinction établie dans cette convention entre navires neufs et navires existants.
2. Lorsque les États membres adoptent ces dispositions, celles-ci contiennent une référence à la présente directive ou sont accompagnées d'une telle référence lors de leur publication officielle. Les modalités de cette référence sont adoptées par les États membres.
Article 17
Évaluation
1. Les États membres soumettent tous les trois ans à la Commission un rapport d'avancement concernant la mise en oeuvre de la présente directive.
2. La Commission soumet, conformément à la présente directive, au Parlement européen et au Conseil un rapport d'évaluation relatif au fonctionnement du système, reposant sur les rapports des États membres prévus au paragraphe 1, ainsi que, au besoin, des propositions concernant la mise en oeuvre de la présente directive.
Article 18
Entrée en vigueur
La présente directive entre en vigueur le jour de sa publication au Journal officiel des Communautés européennes.
Article 19
Destinataires
Les États membres sont destinataires de la présente directive.
Fait à Bruxelles, le 27 novembre 2000.