31984L0156
L 074/49
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА НА СЪВЕТА
от 8 март 1984 година
за граничните стойности и целевите показатели за качество за изхвърлянията на живак от други отрасли, освен този на хлор-алкалната електролиза
(84/156/ЕИО)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност, и по-специално членове 100 и 235 от него,
като взе предвид Директива 76/464/ЕИО на Съвета от 4 май 1976 г. относно замърсяването, причинено от някои опасни вещества, изливани във водната среда на Общността (1), и в частност членове 6 и 12 от нея,
като взе предвид предложението на Комисията (2),
като взе предвид становището на Асамблеята (3),
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет (4),
като има предвид, че с оглед опазване на водната среда на Общността от замърсяването с някои опасни вещества, член 3 от Директива 76/464/ЕИО въвежда режим на предварителни разрешителни, с който се определят емисионните норми за изхвърлянията на веществата от списък I, даден в приложението към нея; като има предвид, че член 6 от същата директива предвижда определянето на гранични стойности за емисионните норми, но също и определянето на целеви показатели за качество на водната среда, засегната от изхвърлянията на тези вещества;
като има предвид, че живакът и неговите съединения са включени в списък I;
като има предвид, че държавите-членки са длъжни да прилагат граничните стойности, с изключение на случаите, когато те могат да прилагат целевите показатели за качество;
като има предвид, че тъй като замърсяването поради изхвърляния на живак във водите е предизвикано от голям брой промишлени дейности, е необходимо да се определят специфични гранични стойности според съответния вид промишлена дейност и да се определят целевите показатели за качество на водната среда, в която живакът се изхвърля от тези дейности;
като има предвид, че целта на тези целеви показатели за качество трябва да бъде премахване на замърсяването с живак на различните части на водната среда, които биха могли да бъдат засегнати от изхвърляния на живак;
като има предвид, че тези целеви показатели за качество трябва да бъдат изрично определени за тази цел, а не с цел установяването на правила за защита на потребителите или продажбата на продукти от водна среда;
като има предвид, че за да могат държавите-членки да докажат, че се спазват целевите показатели за качество, следва да се предвиди специална процедура за контрол;
като има предвид, че следва да се предвиди наблюдение от държавите-членки върху водната среда, засегната от горепосочените изхвърляния на живак, с цел ефективното прилагане на настоящата директива; като има предвид, че правомощията за въвеждането на такова наблюдение не са предвидени в член 6 от Директива 76/464/ЕИО; като има предвид, че тъй като необходимите правомощия за действие за тази цел не са предвидени в Договора, следва да се приложи член 235;
като има предвид, че в случая на изхвърляния от някои категории предприятия, за които емисионните норми не могат нито да бъдат установени, нито редовно контролирани поради разпръснатостта на източниците, е необходимо да се разработят специални програми, насочени към избягване или премахване на замърсяването с живак, дължащо се на тези предприятия; като има предвид, че правомощията за действие за тази цел не са предвидени нито в член 6 от Директива 76/464/ЕИО, нито в специалните разпоредби на Договора, и че следва да се приложи член 235 от последния;
като има предвид, че Директива 82/176/ЕИО (5) определя граничните стойности за изхвърляния на живак във водната среда от отрасъла хлор-алкална електролиза и определя също целевите показатели за качество на водната среда, в която се изхвърля живак;
като има предвид важността на това, Комисията да представя на Съвета на всеки четири години доклад за прилагането на настоящата директива от държавите-членки;
като има предвид, че тъй като подпочвените води са предмет на Директива 80/68/ЕИО (6), те не влизат в приложното поле на настоящата директива;
като има предвид, че равнището на индустриализация на Гренландия е много ниско поради общото положение на острова и, в частност, неговата слаба населеност, както и неговата значителна площ и особеното му географско положение; като има предвид, че поради това настоящата директива не трябва да се прилага в Гренландия,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
1. Настоящата директива:
-
определя в съответствие с член 6, параграф 1 от Директива 76/464/ЕИО граничните стойности на емисионните норми на живака за изхвърлянията от промишлени предприятия по смисъла на член 2, буква д) от настоящата директива;
-
определя в съответствие с член 6, параграф 2 от Директива 76/464/ЕИО целевите показатели за качество на водната среда по отношение на живака;
-
определя в съответствие с член 6, параграф 4 от Директива 76/464/ЕИО сроковете за спазване на условията, предвидени в разрешителните, издадени от компетентните органи на държавите-членки за съществуващите изхвърляния;
-
определя в съответствие с член 12, параграф 1 от Директива 76/464/ЕИО сравнителните методи за измерване, които дават възможност да се определи съдържанието на живак в изхвърлянията и във водната среда;
-
установява в съответствие с член 6, параграф 3 от Директива 76/464/ЕИО процедура за контрол;
-
предписва държавите-членки да си сътрудничат в случай на изхвърляния, засягащи водите на повече държави-членки;
-
предписва държавите-членки да разработят програми с оглед избягване или премахване на замърсяването, причинено от изхвърлянията по смисъла на член 4.
2. Настоящата директива се прилага за водите, посочени в член 1 от Директива 76/464/ЕИО, с изключение на подпочвените води.
Член 2
По смисъла на настоящата директива:
a)
„живак“ е:
-
химичният елемент живак,
-
живакът, съдържащ се в едно от неговите съединения;
б)
„гранични стойности“ са:
стойностите, дадени в приложение I;
в)
„целеви показатели за качество“ са:
изискванията, дадени в приложение II;
г)
„преработка на живак“ е:
всеки промишлен процес, който включва производството или използването на живак или всеки друг промишлен процес, за който наличието на живак е присъщо;
д)
„промишлено предприятие“ е:
всяко предприятие, в което се извършва преработка на живак или на всяко друго вещество, съдържащо живак, с изключение на промишленото предприятие, посочено в член 2, буква г) от Директива 82/176/ЕИО;
е)
„съществуващо предприятие“ е:
всяко промишлено предприятие, което е в експлоатация към датата на съобщаване на настоящата директива;
ж)
„ново предприятие“ е:
-
всяко промишлено предприятие, пуснато в експлоатация след датата на съобщаване на настоящата директива,
-
всяко съществуващо предприятие, чийто капацитет за преработка на живак се е увеличил значително след датата на съобщаване на настоящата директива.
Член 3
1. Граничните стойности, сроковете, определени за спазване на тези стойности, и процедурата за наблюдение и контрол, които трябва да се прилагат за изхвърлянията, са дадени в приложение I.
2. Граничните стойности се прилагат обикновено на пункта, където отпадъчните води, съдържащи живак, се отвеждат от промишленото предприятие.
Ако отпадъчните води, съдържащи живак се преработват извън промишленото предприятие в преработвателна инсталация, предназначена за премахването на живак, държавата-членка може да разреши граничните стойности да се прилагат на пункта, където отпадъчните води се отвеждат от преработвателната инсталация.
3. Разрешителните, предвидени в член 3 от Директива 76/464/ЕИО, трябва да съдържат разпоредби, които да са толкова строги, колкото тези, дадени в приложение I към настоящата директива, с изключение на случая, когато държава-членка спазва член 6, параграф 3 от Директива 76/464/ЕИО въз основа на приложение II към настоящата директива и на приложение IV към Директива 82/176/ЕИО.
Тези разрешителни се преразглеждат най-малко на четири години.
4. Без да се засягат задълженията им, произтичащи от параграфи 1, 2 и 3, както и от Директива 76/464/ЕИО, държавите-членки могат да издават разрешителни на новите предприятия, само ако тези предприятия прилагат нормите, съответстващи на най-добрите налични технически средства, когато това е необходимо, за да се премахне замърсяването в съответствие с член 2 от същата директива или за да се предотврати нарушаване на конкуренцията.
Независимо от метода, който приема, държавата-членка в случая, когато поради технически причини предвидените мерки не съответстват на най-добрите налични технически средства, държавата-членка представя на Комисията преди издаването на всяко разрешително доказателствата в подкрепа на тези причини.
Комисията предава незабавно тези доказателства на останалите държави-членки и изпраща на всички държави-членки във възможно най-кратък срок доклад, изразяващ нейното становище за изключението, посочено във втора алинея. Ако е необходимо, тя представя едновременно подходящи предложения на Съвета.
5. Сравнителният метод за анализ, който следва да се използва за определяне на наличието на живак, е даден в приложение III, точка 1 към Директива 82/176/ЕИО. Други методи могат да се използват при условие че границите на откриваемост, точността и верността на тези методи са най-малко толкова валидни, колкото тези, дадени в приложение III, точка 1, към Директива 82/176/ЕИО. Изискваната верност на измерване на дебита на отпадъчните води, е дадена в приложение III, точка 2, към Директива 82/176/ЕИО.
Член 4
1. Държавите-членки разработват специфични програми за изхвърляния на живак от различни източници, които не са промишлени предприятия и за които емисионните норми, предвидени в член 3 не могат да се приложат на практика.
2. Целта на тези програми е да се избегне или премахне замърсяването. Те включват, в частност, най-подходящите мерки и техники, за да се осигури заместването, задържането и рециклирането на живака. Премахването на отпадъци, съдържащи живак, се извършва в съответствие с Директива 78/319/ЕИО на Съвета от 20 март 1978 г. относно токсичните и опасните отпадъци (7), изменена с Акта за присъединяване от 1979 година.
3. Специфичните програми се прилагат, считано от 1 юли 1989 г., и се съобщават на Комисията.
Член 5
Заинтересованите държави-членки осигуряват наблюдението на водната среда, засегната от изхвърлянията от промишлените предприятия.
В случай на изхвърляния, засягащи водите на повече държави-членки, съответните държави-членки си сътрудничат с оглед хармонизиране на процедурите за наблюдение.
Член 6
1. Въз основа на информацията, предоставена ѝ от държавите-членки в съответствие с член 13 на Директива 76/464/ЕИО, по нейна молба, представяна за всеки отделен случай, в частност относно:
-
данните за разрешителните, определящи емисионните норми за изхвърляния на живак,
-
резултатите от описа на изхвърлянията на живак, извършвани във водите, посочени в член 1, параграф 2,
-
резултатите от измерванията, извършени от създадената национална мрежа с цел определяне на концентрацията на живак; на всеки четири години, Комисията представя доклад за прилагането на настоящата директива от държавите-членки.
2. В случай на промяна в научните познания, свързани главно с токсичността, устойчивостта и натрупването на живак в живите организми и утайките, или в случай на подобряване на най-добрите налични технически средства, Комисията представя на Съвета подходящи предложения с цел ограничаване, при необходимост, на граничните стойности и целевите показатели за качество или за въвеждане на допълнителни гранични стойности и целеви показатели за качество.
Член 7
1. Държавите-членки въвеждат в сила необходимите мерки, за да се съобразят с настоящата директива, в срок от две години, считано от нейното съобщаване. Те незабавно уведомяват за това Комисията.
2. Държавите-членки предоставят на Комисията текста на разпоредбите от вътрешното право, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 8
Настоящата директива не се прилага за Гренландия.
Член 9
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 8 март 1984 година.
*****
DIRECTIVE DU CONSEIL
du 8 mars 1984
concernant les valeurs limites et les objectifs de qualité pour les rejets de mecure des secteurs autres que celui de l'électrolyse des chlorures alcalins
(84/156/CEE)
LE CONSEIL DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES,
vu le traité instituant la Communauté économique européenne, et notamment ses articles 100 et 235,
vu la directive 76/464/CEE du Conseil, du 4 mai 1976, concernant la pollution causée par certaines substances dangereuses déversées dans le milieu aquatique de la Communauté (1), et notamment ses articles 6 et 12,
vu la proposition de la Commission (2),
vu l'avis de l'Assemblée (3),
vu l'avis du Comité économique et social (4),
considérant que, pour protéger le milieu aquatique de la Communauté contre la pollution par certaines substances dangereuses, l'article 3 de la directive 76/464/CEE instaure un régime d'autorisations préalables fixant des normes d'émission pour les rejets des substances relevant de la liste I figurant à son annexe; que l'article 6 de ladite directive prévoit la fixation de valeurs limites pour les normes d'émission, mais aussi la fixation d'objectifs de qualité pour le milieu aquatique affecté par les rejets de ces substances;
considérant que le mercure et ses composés sont compris dans la liste I;
considérant que les États membres sont tenus d'appliquer les valeurs limites, exception faite des cas où ils peuvent vaoir recours aux objectifs de qualité;
considérant que, puisque la pollution due aux rejets de mercure dans les eaux est provoquée par un grand nombre d'industries, il est nécessaire de fixer des valeurs limites spécifiques en fonction du type d'industrie et de fixer des objectifs de qualité pour le milieu aquatique dans lequel du mercure est rejeté par ces industries;
considérant que le but des objectifs de qualité doit être d'éliminer la pollution par le mercure des différentes parties du milieu aquatique qui pourraient être affectées par des rejets de mercure;
considérant que ces objectifs de qualité doivent être fixés expressément à cet effet et non dans l'intention d'établir des règles relatives à la protection des consommateurs ou à la commercialisation de produits provenant du milieu aquatique;
considérant que, pour que les États membres puissent prouver que les objectifs de qualité sont respectés, il convient de prévoir une procédure de contrôle spécifique;
considérant qu'il y a lieu de prévoir la surveillance par les États membres du milieu aquatique affecté par les rejets de mercure susvisés en vue d'une application efficace de la présente directive; que les pouvoirs pour
instaurer une telle surveillance ne sont pas prévus à l'article 6 de la directive 76/464/CEE; que les pouvoirs d'action spécifiques à cet effet n'ayant pas été prévus par le traité, il convient de recourir à son article 235;
considérant que, dans le cas des rejets de certaines catégories d'établissements pour lesquels les normes d'émission ne peuvent être ni fixées ni régulièrement contrôlées à cause de la dispersion des sources, il est nécessaire d'établir des programmes spécifiques visant à éviter ou éliminer la pollution mercurielle due à ces établissements; que les pouvoirs d'action à cet effet ne sont prévus ni à l'article 6 de la directive 76/464/CEE ni par les dispositions spécifiques du traité, et qu'il convient de recourir à l'article 235 de ce dernier;
considérant que la directive 82/176/CEE (1) fixe les valeurs limites pour ce qui est des rejets de mercure dans le milieu aquatique provenant du secteur de l'électrolyse des chlorures alcalins et fixe aussi les objectifs de qualité pour le milieu aquatique dans lequel du mercure est rejeté;
considérant qu'il importe que la Commission fasse rapport tous les quatre ans sur l'application de la présente directive par les États membres;
considérant que, puisque les eaux souterraines font l'objet de la directive 80/68/CEE (2), elles n'entrent pas dans le champ d'application de la présente directive;
considérant que le niveau d'industrialisation du Groenland est très faible du fait de la situation d'ensemble de cette île et notamment de son faible peuplement ainsi que de son étendue considérable et de sa situation géographique particulière; que, dès lors, il n'y a pas d'appliquer la présente directive au Groenland,
A ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DIRECTIVE:
Article premier
1. La présente directive:
- fixe, conformément à l'article 6 paragraphe 1 de la directive 76/464/CEE, les valeurs limites des normes d'émission du mercure pour les rejets provenant d'établissements industriels au sens de l'article 2 point e) de la présente directive;
- fixe, conformément à l'article 6 paragraphe 2 de la directive 76/464/CEE, les objectifs de qualité en ce qui concerne le mercure pour le milieu aquatique;
- fixe, conformément à l'article 6 paragraphe 4 de la directive 76/464/CEE, les délais prescrits pour le respect des conditions prévues par les autorisations accordées par les autorités compétentes des États membres pour les rejets existants;
- fixe, conformément à l'article 12 paragraphe 1 de la directive 76/464/CEE, les méthodes de mesure de référence permettant de déterminer la teneur en mercure dans les rejets et dans le milieu aquatique;
- établit, conformément à l'article 6 paragraphe 3 de la directive 76/464/CEE, une procédure de contrôle;
- prescrit aux États membres de collaborer en cas de rejets affectant les eaux de plusieurs États membres;
- prescrit aux États membres d'établir des programmes en vue d'éviter ou d'éliminer la pollution causée par les rejets au sens de l'article 4.
2. La présente directive est applicable aux eaux visées à l'article 1er de la directive 76/464/CEE, à l'exception des eaux souterraines.
Article 2
Au sens de la présente directive, on entend par:
a) « mercure »
- le mercure à l'état élémentaire,
- le mercure dans l'un de ses composés;
b) « valeurs limites »
les valeurs figurant à l'annexe I;
c) « objectifs de qualité »
les exigences figurant à l'annexe II;
d) « traitement du mercure »
tout processus industriel entraînant la production ou l'utilisation du mercure ou tout autre processus industriel auquel la présence de mercure est inhérente;
e) « établissement industriel »
tout établissement dans lequel s'effectue le traitement du mercure ou de toute autre substance contenant du mercure, à l'exception de l'établissement industriel visé à l'article 2 point d) de la directive 82/176/CEE;
f) « établissement existant »
tout établissement industriel en service à la date de notification de la présente directive;
g) « établissement nouveau »
- tout établissement industriel mis en service après la date de notification de la présente directive,
- tout établissement industriel existant dont la capacité de traitement du mercure a été augmentée considérablement après la date de notification de la présente directive.
Article 3
1. Les valeurs limites, les délais fixés pour le respect de ces valeurs et la procédure de surveillance et de contrôle à appliquer aux rejets figurent à l'annexe I.
2. Les valeurs limites s'appliquent normalement au point où les eaux usées contenant du mercure sortent de l'établissement industriel.
Si les eaux usées contenant du mercure sont traitées hors de l'établissement industriel dans une installation de traitement destinée à éliminer le mercure, l'État membre peut permettre que les valeurs limites soient appliquées au point où les eaux usées sortent de l'installation de traitement.
3. Les autorisations prévues à l'article 3 de la directive 76/464/CEE doivent comporter des dispositions qui soient aussi sévères que celles figurant à l'annexe I de la présente directive, sauf dans le cas où un État membre se conforme à l'article 6 paragraphe 3 de la directive 76/464/CEE, sur la base de l'annexe II de la présente directive et de l'annexe IV de la directive 82/176/CEE.
Ces autorisations sont réexaminées au moins tous les quatre ans.
4. Sans préjudice de leurs obligations résultant des paragraphes 1, 2 et 3, ainsi que de la directive 76/464/CEE, les États membres ne peuvent accorder d'autorisations pour les établissements nouveaux que si ces établissements appliquent les normes correspondant aux meilleurs moyens techniques disponibles, lorsque cela est nécessaire pour éliminer la pollution conformément à l'article 2 de ladite directive ou pour prévenir les distorsions de concurrence.
Quelle que soit la méthode qu'il adopte, l'État membre, dans le cas où, pour des raisons techniques, les mesures envisagées ne correspondent pas aux meilleurs moyens techniques disponibles, fournit à la Commission, préalablement à toute autorisation, les justifications de ces raisons.
La Commission transmet immédiatement ces justifications aux autres États membres et adresse à tous les États membres, dans les meilleurs délais, un rapport donnant son avis sur la dérogation visée au deuxième alinéa. Si nécessaire, elle présente simultanément des propositions appropriées au Conseil.
5. La méthode d'analyse de référence à utiliser pour déterminer la présence de mercure figure à l'annexe III point 1 de la directive 82/176/CEE. D'autres méthodes peuvent être utilisées à condition que les limites de détection, la précision et l'exactitude de ces méthodes soient au moins aussi valables que celles qui figurent à l'annexe III point 1 de la directive 82/176/CEE. L'exactitude requise pour la mesure du débit des effluents figure à l'annexe III point 2 de la directive 82/176/CEE.
Article 4
1. Les États membres établissent des programmes spécifiques pour les rejets de mercure effectués par des sources multiples qui ne sont pas des établissements industriels et pour lesquelles les normes d'émission prévues à l'article 3 ne peuvent pas être appliquées dans la pratique.
2. L'objectif de ces programmes est d'éviter ou d'éliminer la pollution. Ils comportent notamment les mesures et les techniques les plus appropriées en vue d'assurer la substitution, la rétention et le recyclage du mercure. L'élimination des déchets contenant du mercure s'effectue conformément à la directive 78/319/CEE du Conseil, du 20 mars 1978, relative aux déchets toxiques et dangereux (1), modifiée par l'acte d'adhésion de 1979.
3. Les programmes spécifiques s'appliquent à partir du 1er juillet 1989 et sont communiqués à la Commission.
Article 5
Les États membres concernés assurent la surveillance du milieu aquatique affecté par les rejets des établissements industriels.
Dans le cas de rejets affectant les eaux de plusieurs États membres, les États membres concernés collaborent en vue d'harmoniser les procédures de surveillance.
Article 6
1. Sur la base des informations que les États membres, conformément à l'article 13 de la directive 76/464/CEE et sur sa demande, présentée cas par cas, lui fournissent, en particulier en ce qui concerne:
- les détails relatifs aux autorisations fixant les normes d'émission pour les rejets de mercure,
- les résultats de l'inventaire des rejets de mercure effectués dans les eaux visées à l'article 1er paragraphe 2,
- les résultats des mesures effectuées par le réseau national institué en vue de la détermination des concentrations de mercure,
la Commission fait rapport tous les quatre ans sur l'application de la présente directive par les États membres.
2. En cas de modification des connaissances scientifiques relatives principalement à la toxicité, à la persistance et à l'accumulation du mercure dans les organismes vivants et dans les sédiments, ou en cas d'amélioration des meilleurs moyens techniques disponibles, la Commission présente au Conseil des propositions appropriées visant à renforcer, si nécessaire, les valeurs limites et les objectifs de qualité, ou à des valeurs limites supplémentaires et des objectifs de qualité supplémentaires.
Article 7
1. Les États membres mettent en vigueur les mesures nécessaires pour se conformer à la présente directive dans un délai de deux ans à compter de sa notification. Ils en informent immédiatement la Commission.
2. Les États membres communiquent à la Commission le texte des dispositions de droit interne qu'ils adoptent dans le domaine régi par la présente directive.
Article 8
La présente directive ne s'applique pas au Groenland.
Article 9
Les États membres sont destinataires de la présente directive.
Fait à Bruxelles, le 8 mars 1984.