32000L0009
L 106/21
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 2000/9/ЕО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 20 март 2000 година
относно въжените линии за превоз на хора
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 47, параграф 2, и членове 55 и 95 от него,
като взеха предвид предложението на Комисията (1),
като взеха предвид становището на Икономическия и социален комитет (2),
в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (3),
като имат предвид, че:
(1)
Въжените линии за превоз на хора (наричани по-долу „въжени линии“) се проектират, изграждат, пускат в експлоатация и използват с цел да се превозват хора. Въжените линии са съоръжения за превоз, които се използват предимно в планинските курорти и към тях спадат въжените железници, лифтовете, едновъжените кабинкови въздушни линии, седалковите въздушни линии, ски-влековете, но към тях могат да спадат и въжени линии, използвани в градския транспорт. Някои видове въжени линии могат да се основават на други, напълно различни основни принципи, които не могат да бъдат изключени a priori. Поради това би следвало да се приемат мерки за въвеждане на специфични изисквания, които да отговарят на същите условия за сигурност като тези, предвидени в настоящата директива.
(2)
Въжени линии се използват главно в туризма, особено в планинските региони, като този факт играе важна роля за икономиката на съответните региони и придобива все по-голямо значение в търговския баланс на държавите-членки. От техническа гледна точка, секторът на въжените линии има отношение и към индустриалните дейности, свързани с производството на оборудване, както и със сектора на строителните работи и гражданското строителство.
(3)
Държавите-членки отговарят за гарантирането на безопасността на въжените линии при тяхното изграждане, пускане в експлоатация, както и по време на тяхната експлоатация. Също така, заедно с компетентните органи, те носят отговорност в областта на използването на земите, благоустройството и опазването на околната среда. В националните законодателства има съществени различия, свързани с техники, специфични за дадена национална промишленост, както и с местни обичаи и производствени практики. Те предписват специфични размери и устройства, както и специфични характеристики. В светлината на тези обстоятелства производителите се задължават да определят продукцията си съобразно всеки пазар. Този факт възпрепятства намирането на стандартни решения и съответно влияе отрицателно на конкурентоспособността.
(4)
Съществените изисквания за сигурност и опазване на здравето следва да бъдат спазвани, за да се гарантира сигурността на въжените линии. Тези изисквания следва да бъдат прилагани разумно, за да може бъде отчетено същестуващото технологично равнище към момента на изграждането, както и задължителните технически и икономически изисквания.
(5)
Освен това, въжените линии могат да бъдат трансгранични и тогава тяхното изграждане може да се натъкне на противоречиви национални правни уредби.
(6)
Основните изисквания за сигурност и опазване здравето на хората, за опазване на околната среда и за защита на потребителите, които да се прилагат по отношение на въжените линии, на подсистемите и на техните предпазни устройства, би следвало да се определят за цялата Общност. Ако това не бъде направено, взаимното признаване на националните уредби би поставило неразрешими трудности, що се отнася до тълкуването и отговорността както от политическа, така и от техническа гледна точка. Освен това, без предварително определяне на хармонизирани нормативни изисквания, стандартизацията не е в състояние да разреши възникналите проблеми.
(7)
Отговорността за одобряване на въжените линии обикновено е поверена на служба на компетентните национални органи в различните държави-членки. В някои случаи одобрението на устройствата не може да бъде получено a priori, а само по молба на клиента. Освен това, задължителната проверка преди пускането в експлоатация на въжените линии може да доведе до отхвърляне на някои елементи или на някои технологични решения. Подобно състояние на нещата води до оскъпяване и удължаване на сроковете за доставка и е особено неблагоприятно за чуждите производители. От друга страна, въжените линии са обект на строго наблюдение от страна на публичните служби, включително и по време на тяхната експлоатация. Причините за тежки злополуки могат да бъдат свързани с избора на местността, със самата транспортна система, с изпълнението на строителството, или още с начина, по който системата се експлоатира и поддържа.
(8)
При това положение, сигурността на въжените линии зависи в еднаква степен от условията, свързани с местността, от качеството на промишлените продукти и от начина, по който те са сглобени, инсталирани на обекта и наблюдавани по време на експлоатацията. Това подчертава значението на наличието на всеобхватна концепция за въжените линии за оценка степента на сигурност, както и на общ подход на общностно равнище относно гаранциите за качество. При тези условия, за да се даде възможност на производителите да превъзмогнат трудностите, с които се сблъскват понастоящем, а на ползващите ги лица да се възползват пълноценно от въжените линии, както и за да се гарантира еднакво равнище на развитие във всички държави-членки, следва да се определи съвкупност от изисквания, както и процедури на контрол и проверка, които да се прилагат по еднакъв начин във всички държави-членки.
(9)
Ползващите въжени линии лица от всички държави-членки и от други държави трябва да имат гаранции, че ще се ползват със задоволително равнище на сигурност. Това изискване налага определянето на процедури и методи за преглед, контрол и проверка. Това води до използването на стандартизирани технически съоръжения, които трябва да бъдат вградени във въжените линии.
(10)
Когато Директива 85/337/ЕИО (4) на Съвета изисква това, следва да се оценява въздействието на въжените линии върху околната среда. Важно е, освен въздействията, посочени в цитираната директива, едновременно с това да се вземат под внимание опазването на околната среда и изискванията за устойчиво развитие на туризма.
(11)
Въжените линии могат да попаднат в приложното поле на Директива 93/38/ЕИО на Съвета от 14 юни 1993 г. относно съгласуване на процедурите за възлагане на обществени поръчки в областта на водоснабдяването, енергетиката, транспорта и пощенските услуги (5).
(12)
Техническите спецификации би следвало да бъдат включени в общите документи и в техническите спецификации, типични за всяка поръчка. Тези технически спецификации следва да бъдат определени чрез позоваване на европейски спецификации, когато има такива.
(13)
За да може по-лесно да се докаже съобразяването със съществените изисквания, е полезно да са налице хармонизирани европейски стандарти, чието спазване дава възможност да се предполага, че продуктът съответства на цитираните съществени изисквания. Хармонизирани европейски стандарти се изготвят от частни организации и следва да запазят статута си на незадължителни стандарти. За тази цел, Европейският комитет по стандартизация (СEN) и Европейският комитет по стандартизация на електротехниката (Cenelec) са признати като органи, които са компетентни да приемат хармонизирани стандарти, съобразени с общите насоки на сътрудничеството между Комисията и тези два органа, подписани на 13 ноември 1984 г.
(14)
За целите на настоящата директива, хармонизиран стандарт е техническа спецификация (европейски стандарт или документ за хармонизиране), приета от единия или от другия от тези органи или и от двата, по заявление на Комисията, съгласно Директива 98/34/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 юни 1998 г., предвиждаща процедура за информиране в областта на техническите стандарти и предписания и за правилата, отнасящи се до услугите на информационното общество (6), и в съответствие с посочените по-горе общи насоки. В областта на стандартизацията е добре Комисията да бъде подпомагана от комитета, посочен в цитираната директива, който ползва, когато това е необходимо, съветите на техническите експерти.
(15)
Само за предпазните устройства или подсистемите на съоръжение, съответстващи на национален стандарт, въвеждащ в националното законодателство хармонизиран стандарт, който е бил публикуван в Официален вестник на Европейските общности, се предполага, че отговарят на съответните съществени изисквания на настоящата директива, без да е необходима специална обосновка.
(16)
При липса на европейски спецификации, техническите спецификации би следвало, доколкото е възможно, да бъдат определени чрез позоваване на други стандарти, които се използват в Общността. Главните възложители на съоръжения могат да определят допълнителни спецификации, които са необходими, за да допълнят европейските спецификации или други стандарти. Тези разпоредби трябва, във всички случаи, да гарантират спазването на изискванията, хармонизирани на равнищена Общността, на които трябва да отговарят въжените линии.
(17)
Освен това, държавите-членки са заинтересовани да имат международна система на стандартизация, годна да създава стандарти, които на практика да се използват от партньорите в международната търговия и да отговарят на изискванията на политиката на Общността.
(18)
Понастоящем в някои държави-членки възложителите на съоръжения могат да посочат за всяка поръчка процедури на контрол и проверка в общите документи или в техническите спецификации. Тези процедури трябва в бъдеще, по-специално що се относя до предпазните устройства, да бъдат включени в рамките на Резолюция на Съвета от 21 декември 1989 г. относно общ подход при оценката на съответствието (7). Понятието предпазно устройство се отнася не само до материални обекти, а и до нематериални обекти, като например компютърни програми. Процедурите за оценка на съответствието на предпазните устройства трябва да се базират на използването на модулите, които са предмет на Решение 93/465/ЕИО на Съвета (8). За важните предпазни устройства следва да бъдат определени принципите и условията за прилагането на гаранцията за качество при проектирането. Това е необходимо, за да се подпомогне общото въвеждане на системата за гарантиране на каче ството в самите предприятия.
(19)
В рамките на методическия анализ на сигурността на въжените линии следва да се посочат устройствата, на които се основава сигурността на въжената линия.
(20)
Възложителите на изпълнението на съоръженията, като се позовават на европейските спецификации, определят в техническите си условия характеристиките, по-специално за предпазните устройства, които трябва да бъдат спазени от производителите съгласно договорните им задължения. При това положение, съответствието на устройствата е свързано главно с областта на тяхното използване, а не само с тяхното свободно движение на пазара на Общността.
(21)
Би следвало върху предпазните устройства да фигурира маркировката на ЕО, поставена или от производителя, или от упълномощено от него лице, което е установено в рамките на Общността; маркировката на ЕО означава, че предпазното устройство е съгласувано с разпоредбите на настоящата директива, както и с тези от други приложими директиви на Общността, отнасящи се до поставянето на маркировка на ЕО.
(22)
Не е необходимо да се поставя маркировката на ЕО върху подсистемите, по отношение на които се прилагат разпоредбите на настоящата директива, но въз основа на оценката на съответствие, осъществена според процедурата, предвидена за тази цел в настоящата директива, декларацията за съответствие е достатъчна. Това не засяга задължението на производителите да поставят върху някои подсистеми маркировката на ЕО, удостоверяваща съответствието им на други разпоредби на Общността, приложими за тях.
(23)
Отговорността на държавите-членки за сигурността, здравето и други аспекти, обхванати от съществените изисквания на тяхна територия, трябва да бъде призната в защитна клауза, която предвижда подходящи процедури на общностно равнище;
(24)
Необходима е процедура за проверка на подсистемите на дадена въжена линия преди тяхното пускане в експлоатация. Тази проверка трябва да дава възможност на органите да се уверят, че на всеки етап от проектирането, изграждането и пускането в експлоатация, полученият резултат отговаря на приложимите разпоредби на настоящата директива. Това трябва също да даде възможност на производителите да могат да разчитат на равно третиране в която и да е държава-членка. Следователно, трябва също да се установят принципите и условията на проверката на ЕО на подсистемите на една въжена линия.
(25)
Изискванията, свързани с експлоатацията на въжените линии, трябва да бъдат взети под внимание при анализа на безопасността, без все пак да се поставя под съмнение принципът на свободно движение на стоки или безопасността на въжените линии. Следователно, независимо, че самата експлоатация на въжените линии не е предмет на настоящата директива, Комисията трябва да предложи на държавите-членки серия от препоръки, за да гарантира висока степен на защита на ползващите лица, на персонала по експлоатацията и на третите лица при експлоатацията на въжените линии, разположени на тяхната територия.
(26)
За въжените линии технологични нововъведения могат да бъдат изпробвани в естествена големина само по повод направата на ново съоръжение. При това положение следва да се предвиди процедура, която да дава възможност за създаване на специални условия, като следи за спазване на съществените изисквания.
(27)
Въжените линии, за които вече е било получено разрешение, без да е започнало изпълнение на строителството, или които се намират вече в стадий на изграждане, трябва да бъдат съобразени с разпоредбите на настоящата директива, освен ако държавите-членки не вземат друго решение, което да бъде аргументирано и което същевременно гарантира също толкова високо равнище на защита. Разпоредбите на настоящата директива трябва да се спазват при преустройство на съществуващи въжени линии,, ако националното законодателство предвижда, че за тези изменения трябва да бъде получено разрешение.
(28)
Не е необходимо да се изисква привеждане в съответствие на всички съществуващи въжени линии с разпоредбите, приложими за новите въжени линии. Това обаче може да се окаже необходимо, ако основните цели във връзка със сигурността не са изпълнени. В такъв случай Комисията трябва да предложи серия от препоръки на държавите-членки, за да се осигури високо равнище на защита на потребителите на въжени линии, съществуващи на тяхна територия, в светлината на приложимите в тази област разпоредби за нови въжени линии.
(29)
Уведомените органи, отговорни за процедурите за оценка на съответствието както на предпазните устройства, така и на подсистемите на въжените линии трябва, особено при липса на европейски спецификации, да съгласуват решенията си във възможно най-голяма степен. Комисията трябва да следи за изпълнението на това.
(30)
Прилагането на съществените изисквания, особено по отношение на сигурността на съоръженията, както и съгласуването на процедурите, налага създаването на отделен комитет.
(31)
Необходимите мерки за привеждане в изпълнение на настоящата директива следва да се приемат в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. относно установяването на процедурите за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (9),
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ГЛАВА I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
1. Настоящата директива се прилага за въжените линии за превоз на хора.
2. За целите на настоящата директива под „въжени линии за превоз на хора“ се разбират съоръжения, състоящи се от множество съставни части, проектирани, произведени, монтирани и пуснати в експлоатация с цел превоз на хора.
Тези съоръжения, изградени на място, се използват за превоз на хора с транспортни средства или теглени от тегличи, чието окачване и/или теглене се осигурява от въжета, разположени по дължината на трасето.
3. Тези съоръжения включват:
а)
въжени железници и други съоръжения с превозни средства, носени от колела или от други устройства за окачване, където теглителната сила се осигурява от едно или повече въжета;
б)
лифтове, чиито превозни средства се носят и/или преместват посредством едно или повече носещи въжета; тази категория включва също кабинковите и седалковите лифтове;
в)
ски-влекове, при които ползващите ги лица биват изтегляни чрез тегличи посредством въже.
4. Настоящата директива се прилага по отношение на:
-
съоръженията, изградени и пуснати в експлоатация след нейното влизане в сила,
-
подсистемите и предпазните устройства, пуснати на пазара след нейното влизане в сила.
Тя се отнася до разпоредбите за хармонизиране, които са необходими и достатъчни, за да осигурят и гарантират спазването на съществените изисквания, посочени в член 3, параграф 1.
Ако важни характеристики на подсистемите или на предпазните устройства на съществуващи съоръжения са обект на промени, изискващи от страна на съответната държава-членка ново разрешение за пускане в експлоатация, тези изменения и тяхното въздействие върху съоръжението като цяло трябва да отговарят на съществените изисквания, посочени в член 3, параграф 1.
5. По смисъла на настоящата директива:
-
„съоръжение“ е пълната система, изградена на място, включваща инфраструктурата и подсистемите, изброени в приложение I; инфраструктурата, проектирана специално за всяко съоръжение и изградена на място, се съобразява с трасето на линията, характеристиките на системата, съоръженията на линията и станциите, които са необходими за изграждането и функционирането на съоръжението, включително и основите,
-
„предпазно устройство“ е всеки прост елемент, група от елементи, част от оборудване или пълно оборудване и всяко устройство, включено в съоръжението, за да гарантира сигурността му, определено посредством анализ за безопасност, чиято липса създава риск за безопасността на хората: ползващи лица, персонал по експлоатацията или трети лица,
-
„възложител на съоръжението“ е всяко физическо или юридическо лице, което възлага поръчката за изпълнение на въжената линия,
-
„функционална пригодност“ е съвкупността от техническите решения и мерки, които оказват влияние върху проектирането и изграждането и са необходими за безопасното функциониране на въжената линия,
-
„пригодност за поддържане“ е съвкупността от техническите решения и мерки, които имат влияние върху проектирането и изграждането и които са необходими за поддържането с оглед безопасното функциониране на въжената линия.
6. От приложното поле на настоящата директива са изключени:
-
асансьорите по смисъла на Директива 95/16/ЕО (10),
-
трамваите с традиционна конструкция, движени от кабели,
-
съоръжения, използвани за селскостопански цели,
-
специфичното оборудване за панаири, изградено на място или подвижно, както и съоръженията в увеселителните паркове, предназначени за свободното време и неизползвани като превозно средство за хора,
-
съоръжения в мините, както и съоръжения, изградени и използвани за промишлени цели,
-
речните салове, движени с въжета,
-
зъбчатите железници,
-
съоръженията, движени с вериги.
Член 2
1. Разпоредбите на настоящата директива се прилагат, без да се засяга приложението на другите директиви на Общността; спазването на съществените изисквания на настоящата директива може, все пак, да налага да се прибегне до специфични европейски спецификации, изготвени за тази цел.
2. Под „европейска спецификация“ се разбира обща техническа спецификация, европейско техническо одобрение или национален стандарт, въвеждащ в националното законодателство европейски стандарт.
3. Данните за европейските спецификации, които могат да бъдат общи технически спецификации, европейски технически решения по смисъла на Директива 93/38/ЕИО или национални стандарти, въвеждащи хармонизираните европейски стандари, се публикуват в Официален вестник на Европейските общности.
4. Държавите-членки публикуват данните за вътрешноправните норми, въвеждащи хармонизираните европейски стандарти.
5. При липса на европейски хармонизиран стандарт, държавите-членки приемат необходимите мерки, за да бъдат доведени до знанието на заинтересуваните страни вътрешноправните норми и съществуващите технически спецификации, които се смятат за важни или полезни за правилното въвеждане на съществените изисквания, посочени в член 3, параграф 1.
6. Допълнителните технически спецификации, необходими за допълване на европейските спецификации или другите стандарти, не трябва да застрашават спазването на съществените изисквания, посочени в член 3, параграф 1.
7. Когато една държава-членка или Комисията смята, че европейските спецификации, посочени в параграф 2, не отговарят напълно на съществените изисквания, посочени в член 3, параграф 1, Комисията или държавата-членка сезира комитета, посочен в член 17, като излага основанията си. Комитетът излиза със становище незабавно.
В светлината на становището на този комитет и когато се касае за хармонизирани европейски стандарти, след допитване до комитета, учреден по силата на Директива 98/34/ЕО, Комисията съобщава на държавите-членки дали е необходимо или не да се изключат съответните европейски спецификации от публикациите, посочени в параграф 3.
Член 3
1. Съоръженията, както и тяхната инфраструктура, подсистемите, както и предпазните устройства на едно съоръжение, трябва да отговарят на съществените изисквания, посочени в приложение II, и да са приложими за тях.
2. Когато една вътрешноправна норма, въвеждаща хармонизиран европейски стандарт, данните за който са били публикувани в Официален вестник на Европейските общности, отговаря на съществените изисквания за безопасност, посочени в приложение II, се предполага, че съоръженията и тяхната инфраструктура, подсистемите, както и предпазните устройства на едно съоръжение, изградени в съответствие с тази норма, отговарят на съответните съществени изисквания.
Член 4
1. Всеки проект за съоръжение трябва да бъде подложен, по молба на възложителя на съоръжението или на упълномощено от него лице, на анализ за безопасност, извършен в съответствие с приложение III, който взима предвид всички аспекти, отнасящи се до безопасността на системата и на заобикалящата я среда в рамките на проектирането, изграждането и пускането в експлоатация и дава възможност да се определят, въз основа на придобития опит, опасностите, които могат да възникнат по време на експлоатация.
2. Въз основа на анализа на безопасността се изготвя доклад за безопасността, който трябва да посочва предвидените мерки, за да се реагира на опасностите, и който трябва да включва списък на предпазните устройства и на подсистемите, които трябва да бъдат съобразени с разпоредбите на глави II и III.
ГЛАВА II
ПРЕДПАЗНИ УСТРОЙСТВА
Член 5
1. Държавите-членки взимат всички необходими мерки предпазните устройства да:
-
бъдат пуснати на пазара, само ако дават възможност за изграждане на съоръжения, отговарящи на съществените изисквания, посочени в член 3, параграф 1,
-
бъдат пуснати в експлоатация, само ако дават възможност да се създадат съоръжения, които няма опасност да засегнат сигурността и здравето на лицата и, според случая, сигурността на имуществото, когато са монтирани и поддържани по подходящ начин и използвани съобразно предназначението си.
2. Разпоредбите на настоящата директива не засягат възможността за държавите-членки да предписват, при спазване на Договора, изискванията, които те считат необходими за гарантиране защитата на хората, и по-специално на работниците, при използването на въпросните съоръжения, доколкото това не води до изменения на тези съоръжения по начин, който не е предвиден в настоящата директива.
Член 6
Държавите-членки не могат, въз основа на настоящата директива, да забраняват, ограничават или пречат на пускането на тяхна територия на пазара на предпазните устройства, предназначени да бъдат използвани в съоръжения, когато тези устройства отговарят на разпоредбите на настоящата директива.
Член 7
1. Държавите-членки приемат за съответстващи на разпоредбите на настоящата директива, отнасящи се до тях, предпазните устройства, посочени в член 4, параграф 2, които са снабдени с маркировката на ЕО за съответствие, чийто образец е включен в приложение IХ и към които е приложена декларацията на ЕО за съответствие, предвидена в приложение IV.
2. Преди пускането на пазара на едно предпазно устройство, производителят или упълномощено от него лице, установено в Общността, трябва:
а)
да подложи предпазното устройство на процедура по оценка на съответствието в съответствие с приложение V, и
б)
да постави маркировката на ЕО за съответствие върху предпазното устройство и въз основа на модулите на Решение 93/465/ЕИО да състави декларация на ЕО за съответствие съобразно приложение IV.
3. Процедурата за оценка на съответствието на едно предпазно устройство се извършва по заявление на производителя или на упълномощено от него лице, установено в Общността, от уведомения орган посочен в член 16 и се избира от него за тази цел.
4. Когато предпазните устройства са предмет на други директиви, отнасящи се до други аспекти и предвиждащи поставянето на маркировката на ЕО за съответствие, тя трябва да обозначава, че предпазните устройства съответстват и на разпоредбите на тези други директиви.
5. Когато нито производителят, нито упълномощено от него лице, установено в Общността, не са изпълнили задълженията по параграфи от 1 до 4, тези задължения преминават върху всяко лице, което пуска предпазното устройство на пазара в Общността. Същите задължения се прилагат и по отношение на този, който произвежда предпазното устройство за собствени нужди.
ГЛАВА III
ПОДСИСТЕМИ
Член 8
Държавите-членки вземат всички необходими мерки, за да бъдат подсистемите, предвидени в приложение I, пускани на пазара, само ако дават възможност за изграждане на съоръжения, които отговарят на съществените изисквания, посочени в член 3, параграф 1.
Член 9
Държавите-членки не могат, въз основа на настоящата директива, да забраняват, ограничават или затрудняват пускането на тяхна територия на пазара на подсистеми, предназначени да бъдат използвани в съоръжения, когато тези подсистеми отговарят на разпоредбите на настоящата директива.
Член 10
1. По смисъла на член 3, параграф 1 държавите-членки приемат за отговарящи на съответните съществени изисквания подсистемите, посочени в приложение I, към които е приложена декларацията на ЕО за съответствие, предвидена в приложение VI, и техническата документация, предвидена в параграф 3 на настоящия член.
2. Процедурата за изпитване на ЕО на подсистемите се извършва по искане на производителя или на упълномощено от него лице, установено в Общността, или, при липса на такова, на физическото или юридическо лице, което пуска съответната подсистема на пазара, от уведомения орган, посочен в член 16, който е избран от производителя, упълномощено от него лице или гореспоменатото трето лице за тази цел. Декларацията на ЕО за съответствие се изготвя от производителя, упълномощено от него лице или от гореспоменатото трето лице, въз основа на изпитването на ЕО, в съответствие с приложение VII.
3. Уведоменият орган изготвя сертификат на ЕО за изпитване в съответствие с приложение VII и техническата документация, която се прилага към него. Техническата документация трябва да съдържа всички необходими документи, отнасящи се до характеристиките на подсистемата, а в случаите, когато е необходимо, всички документи, удостоверяващи съответствието на предпазните устройства. Тя трябва, освен това, да съдържа всички относими подробности, отнасящи се до условията и ограничението на употребата им и до изискванията за поддръжката.
ГЛАВА IV
СЪОРЪЖЕНИЯ
Член 11
1. Всяка държава-членка определя процедурите за разрешаване строителството и пускането в експлоатация на съоръженията, разположени на нейна територия.
2. Държавите-членки взимат всички подходящи мерки и определят процедурите, необходими, за да се гарантира, че посочените в приложение I предпазни устройства и подсистеми, вградени в съоръженията, изградени на тяхна територия, са монтирани и пуснати в експлоатация, само ако позволяват изграждането на съоръжения, които е малко вероятно да застрашат сигурността и здравето на хората или, в зависимост от случая, сигурността на имуществото, когато са монтирани и поддържани по подходящ начин и използвани в съответствие с тяхното предназначение.
3. Когато една държава-членка прецени, че проектирането или изпълнението на едно предпазно устройство или на една подсистема, посочени в приложение I, съдържа новаторски елементи, тя взима всички подходящи мерки и може да постави специални условия за изграждането и/или пускането в експлоатация на съоръжения, съдържащи такива новаторски предпазни устройства или подсистеми. Тя уведомява незабавно Комисията, като посочва съображенията си. Комисията сезира незабавно комитета, посочен в член 17.
4. Държавите-членки взимат всички подходящи мерки съоръженията да могат да бъдат изграждани и пускани в експлоатация, само ако тяхното проектиране и изграждане гарантират спазването на съществените изисквания, посочени в член 3, параграф 1.
5. Държавите-членки не могат, на основание на разпоредбите, посочени в параграф 1, да забранят, ограничат или затруднят свободното движение на предпазните устройства и на подсистемите, предвидени в приложение I, към които е приложена декларация на ЕО за съответствие, по смисъла на членове 7 или 10.
6. Анализът за безопасност, декларациите на ЕО за съответствие и допълнителната техническа документация за предпазните устройства и за подсистемите, предвидени в приложение I, трябва да бъдат представени на компетентния орган, отговорен за одобрението на съоръжението, от възложителя на съоръжението или от упълномощено от него лице и едно копие трябва да бъде запазено на самото място, където се намира съоръжението.
7. Държавите-членки трябва да се уверят, че анализът за безопасност, докладът за безопасност и техническата документация са налице и че съдържат цялата документация за характеристиките на съоръжението, и в случаите, когато се налага, всички документи, удостоверяващи съответствието на предпазните устройства и на подсистемите, посочени в приложение I. Освен това, трябва да съществуват и документи, съдържащи необходимите условия, включително и ограниченията при експлоатацията, както и пълни указания относно техническото поддържане, надзора, настройването и поддръжката.
Член 12
Без да нарушават други законови разпоредби, държавите-членки не могат на тяхна територия да забраняват, ограничават или затрудняват изграждането и пускането в експлоатация на съоръжения, които отговарят на разпоредбите на настоящата директива.
Член 13
Държавите-членки гарантират едно съоръжение да остане в експлоатация, само ако то отговаря на условията, установени в доклада за безопасност.
ГЛАВА V
ПРЕДПАЗНИ МЕРКИ
Член 14
1. Когато държава-членка установи, че има опасност едно предпазно устройство, притежаващо маркировката на ЕО за съответствие, пуснато на пазара и използвано в съответствие с предназначението си, или една подсистема, към която има декларация на ЕО за съответствие, посочена в член 10, параграф 1, и използвана в съответствие с предназначението си, да застраши здравето и сигурността на хората и, според случая, сигурността на имуществото, тя взима всички подходящи мерки, за да ограничи условията за използване на това устройство или на тази подсистема или да забрани използването им.
Заинтересованата държава-членка уведомява незабавно Комисията за взетите мерки и посочва причините за своето решение, като уточнява дали несъответствието е следствие на, по-специално:
а)
неспазване на съществените изисквания, посочени в член 3, параграф 1;
б)
неточно прилагане на европейските спецификации, посочени в член 2, параграф 2, доколкото има позоваване на прилагането на тези спецификации;
в)
празноти в европейските спецификации, посочени в член 2, параграф 2.
2. Комисията се допитва до заинтересуваните страни в най-кратък срок. Когато в резултат на това допитване Комисията установи:
-
че мерките са оправдани, тя уведомява незабавно държавата-членка, която е поела инициативата, както и другите държави-членки; в случай че решението, посочено в параграф 1, се основава на празнота в европейските спецификации, Комисията, след допитване до заинтересуваните страни, започва процедурата, посочена в член 2, параграф 7, ако държавата-членка, взела решението, смята да продължи действието му,
-
че мерките, отнасящи се до едно предпазно устройство, са неоправдани, тя уведомява незабавно за това производителя или упълномощено от него лице, установено в Общността, както и държавата-членка, която е взела посочените мерки,
-
че мерките, отнасящи се до една подсистема, са неоправдани, тя уведомява незабавно за това производителя, упълномощено от него лице, установено в Общността, или, при липса на такъв, физическото или юридическото лице, пуснало подсистемата на пазара, както и държавата-членка, която е взела посочените мерки.
3. Когато едно предпазно устройство, което има маркировката на ЕО за съответствие, се окаже несъответстващо, компетентната държава-членка взима подходящи мерки срещу този, който е поставил тази маркировка и който е изготвил декларацията на ЕО за съответствие и уведомява за това Комисията и другите държави-членки.
4. Когато една подсистема, към която е приложена декларацията на ЕО за съответствие, се окаже несъответстваща, компетентната държава-членка взима подходящи мерки срещу този, който е изготвил декларацията на ЕО за съответствие, и уведомява за това Комисията и другите държави-членки.
5. Комисията следи държавите-членки да бъдат уведомени за резултатите от процедурата.
Член 15
Когато една държава-членка установи, че едно одобрено съоръжение, използвано в съответствие с предназначението си, би могло да застраши сигурността и здравето на хората и, според случая, сигурността на имуществото, тя взима всички подходящи мерки, за да ограничи условията за експлоатация на това съоръжение или за да забрани експлоатацията му.
ГЛАВА VI
УВЕДОМЕНИ ОРГАНИ
Член 16
1. Държавите-членки съобщават на Комисията и на другите държави-членки за органите, отговорни за извършването на процедурата за оценка на съответствието, посочена в членове 7 и 10, като посочват сферата на компетентност на всеки от тях. Комисията им дава идентификационни номера. Тя публикува в Официален вестник на Европейските общности списъка на тези органи, заедно с идентификационния им номер, както и със сферите им на компетентност, и следи за актуализирането на този списък.
2. Държавите-членки трябва да прилагат критериите, предвидени в приложение VIII, за оценка на органите, които трябва да бъдат уведомени. Предполага се, че органите, които отговарят на критериите за оценка, предвидени в приложимите хармонизирани европейски стандарти, отговарят на посочените критерии.
3. Държава-членка, която е уведомила един орган, трябва да оттегли уведомлението си, ако установи, че този орган не отговаря вече на критериите, посочени в приложение VIII. Тя уведомява незабавно Комисията и другите държави-членки за това.
4. При нужда координирането на уведомените органи се осъществява в съответствие с член 17.
ГЛАВА VII
КОМИТЕТ
Член 17
1. Комисията се подпомага от Комитет.
2. В случай, че се прави позоваване на настоящия параграф, се прилагат членове 3 и 7 от Решение 1999/468/ЕО, при спазване на разпоредбите на член 8 от него.
3. Комитетът изготвя свой процедурен правилник.
ГЛАВА VIII
МАРКИРОВКА НА ЕО ЗА СЪОТВЕТСТВИЕ
Член 18
1. Маркировката на ЕО за съответствие се състои от инициалите „ЕО“. Приложение IХ определя типа, който трябва да се използва.
2. Маркировката на ЕО за съответствие се поставя по отчетлив и видим начин върху всяко предпазно устройство или, ако това не е възможно, върху етикет, прикрепен към устройството.
3. Забранено е върху предпазните устройства да се поставят маркировки и надписи, които могат да заблудят трети лица относно значението и външната форма на шрифта на маркировката на ЕО за съответствие. Всяко друго маркиране може да бъде поставено, при условие че не намалява видимостта и възможността за прочитане на маркировката на ЕО за съответствие.
4. Без да се засяга член 14:
а)
всяко констатирано от една държава-членка неоснователно поставяне на маркировката на ЕО за съответствие води до задължение за производителя или за упълномощено от него лице, установено в Общността, да приведе предпазното устройство в съответствие с разпоредбите за маркировката на ЕО за съответствие и да преустанови нарушението при условията, определени от тази държава-членка;
б)
ако несъответствието продължи да съществува, държавата-членка трябва да вземе всички подходящи мерки за ограничаване или забрана на пускането на пазара на съответното предпазно устройство или да гарантира неговото изтегляне от пазара при спазване на процедурите, предвидени в член 14.
ГЛАВА IХ
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 19
Всяко решение, взето в изпълнение на настоящата директива и водещо до ограничаване на използването на предпазните устройства или на подсистемите в едно съоръжение, или на тяхното пускане на пазара, трябва да бъде обосновано. То трябва да бъде съобщено на заинтересованата страна във възможно най-кратък срок, с указание за средствата за правна защита според действащото законодателство в съответната държава-членка и за сроковете на тази правна защита.
Член 20
Съоръженията, за които има разрешение преди влизане в сила на настоящата директива и за които изпълнението на строителството още не е започнало, трябва да бъдат съобразени с разпоредбите на настоящата директива, освен ако държавите-членки вземат друго обосновано решение, с което да се постигне също толкова високо равнище на защита.
Член 21
1. Държавите-членки приемат и публикуват законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, най-късно до 3 май 2002 година. Те информират незабавно Комисията за това.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текстовете на разпоредбите от националното си законодателство в областта, уредена с настоящата директива.
3. Държавите-членки допускат, за период от четири години след влизането в сила на настоящата директива:
-
изграждането и пускането в експлоатация на съоръжения,
-
пускането на пазара на подсистеми и на предпазни устройства,
които отговарят на разпоредбите, действащи на тяхна територия към момента на влизане в сила на настоящата директива.
4. Комисията представя доклад на Европейския парламент и на Съвета за привеждането в действие на настоящата директива, и по-специално на член 1, параграф 6, и член 17 от нея, най-късно до 3 май 2004 година и, ако е необходимо, прави предложения за подходящи изменения.
Член 22
Настоящата директива влиза в сила в деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейските общности.
Член 23
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 20 март 2000 година.
Directive 2000/9/CE du Parlement européen et du Conseil
du 20 mars 2000
relative aux installations à câbles transportant des personnes
LE PARLEMENT EUROPÉEN ET LE CONSEIL DE L'UNION EUROPÉENNE,
vu le traité instituant la Communauté européenne, et notamment son article 47, paragraphe 2, et ses articles 55 et 95,
vu la proposition de la Commission(1),
vu l'avis du Comité économique et social(2),
statuant conformément à la procédure visée à l'article 251 du traité(3),
considérant ce qui suit:
(1) Les installations à câbles transportant des personnes (ci-après dénommées "installations à câbles") sont conçues, construites, mises en service et exploitées dans le but de transporter des personnes. Les installations à câble sont principalement des installations de transport utilisées dans les stations touristiques de montagne et comprennent les funiculaires, les téléphériques, les télécabines, les télésièges et les téléskis, mais peuvent également comprendre les installations à câbles utilisées dans les transports urbains. Certains types d'installations à câbles peuvent faire appel à des principes de base complètement différents que l'on ne peut exclure a priori. Il convient donc de laisser la possibilité d'introduire des exigences spécifiques respectant les mêmes objectifs de sécurité que ceux prévus dans la présente directive.
(2) L'exploitation des installations à câbles est principalement liée au tourisme, surtout en montagne, qui occupe une place importante dans l'économie des régions concernées et compte de plus en plus dans la balance commerciale des États membres. D'autre part, du point de vue technique, le secteur des installations à câbles se rattache aux activités industrielles liées à la production de biens d'équipement et aux activités du bâtiment et du génie civil.
(3) Les États membres ont la responsabilité d'assurer la sécurité des installations à câbles lors de leur construction, de leur mise en service et durant leur exploitation. Ils ont aussi, en association avec les autorités compétentes, des responsabilités en matière de droit des sols, d'aménagement du territoire et de protection de l'environnement. Les réglementations nationales présentent des différences importantes liées à des techniques particulières à l'industrie nationale, à des coutumes et à des savoir-faire locaux. Elles prescrivent des dimensions et des dispositifs particuliers ainsi que des caractéristiques spéciales. Cette situation oblige les fabricants à redéfinir leurs produits pour chaque marché, s'oppose à l'offre de solutions standards et joue au détriment de la compétitivité.
(4) Le respect des exigences essentielles de sécurité et de santé constitue un impératif pour assurer la sécurité des installations à câbles. Ces exigences doivent être appliquées avec discernement pour tenir compte du niveau technologique existant lors de la construction ainsi que des impératifs techniques et économiques.
(5) En outre, les installations à câbles peuvent être transfrontalières et leur réalisation peut alors se heurter à des réglementations nationales contradictoires.
(6) Il y a donc lieu de définir, pour l'ensemble de la Communauté, des exigences essentielles de sécurité, de santé des personnes, de protection de l'environnement et de protection des consommateurs qui s'appliquent aux installations à câbles, aux sous-systèmes et à leurs constituants de sécurité. Sans cela, la reconnaissance réciproque des réglementations nationales poserait, tant du point de vue politique que du point de vue technique, des difficultés insolubles en ce qui concerne l'interprétation et la responsabilité. De même, sans définition préalable d'exigences réglementaires harmonisées, la normalisation n'est pas en mesure de régler les problèmes qui se posent.
(7) En règle générale, la responsabilité d'agréer les installations à câbles est confiée, dans les différents États membres, à un service des autorités compétentes. Dans certains cas, l'agrément des constituants ne peut pas être obtenu a priori, mais uniquement à la demande du client. De même, la vérification imposée avant la mise en service de l'installation à câbles peut conduire au rejet de certains constituants ou de certaines solutions technologiques. De telles éventualités ont pour effet d'entraîner des surcoûts et d'allonger les délais et qu'elles sont particulièrement pénalisantes pour les fabricants non nationaux. D'un autre côté, les installations à câbles font l'objet d'une surveillance stricte de la part des services publics, y compris au cours de leur exploitation. Les causes d'accidents graves peuvent être liées au choix du site, au système de transport proprement dit, aux ouvrages ou encore à la façon dont le système est exploité et entretenu.
(8) Dans ces conditions, la sécurité des installations à câbles repose autant sur les contraintes liées au site que sur la qualité des fournitures industrielles et la façon dont elles sont assemblées, implantées sur le site et surveillées pendant l'exploitation. Cela souligne l'importance d'avoir une vision globale de l'installation à câbles pour apprécier le niveau de sécurité ainsi qu'une approche commune, au niveau communautaire, des questions de garantie de la qualité. Dans ces conditions, pour permettre aux fabricants de surmonter les difficultés auxquelles ils sont actuellement confrontés, et aux usagers de pouvoir pleinement profiter des installations à câbles, ainsi que pour garantir un même niveau de développement dans tous les États membres, il y a lieu de définir un ensemble d'exigences ainsi que des procédures de contrôle et de vérification s'appliquant de façon uniforme dans tous les États membres.
(9) Les personnes utilisatrices, en provenance de l'ensemble des États membres et même au-delà, doivent être assurées de bénéficier d'un niveau de sécurité satisfaisant. Cette exigence nécessite la définition de procédures et de méthodes d'examen, de contrôle et de vérification. Cela conduit à l'utilisation de dispositifs techniques normalisés qui doivent être incorporés dans les installations à câbles.
(10) Lorsque la directive 85/337/CEE du Conseil(4) l'exige, il faut évaluer les incidences des installations à câbles sur l'environnement. Il importe, en dehors des incidences visées par ladite directive, de prendre en compte à la fois la protection de l'environnement et les exigences du développement durable du tourisme.
(11) Les installations à câbles peuvent tomber dans le champ d'application de la directive 93/38/CEE du Conseil du 14 juin 1993 portant coordination des procédures de passation des marchés dans les secteurs de l'eau, de l'énergie, des transports et des télécommunications(5).
(12) Les spécifications techniques doivent figurer dans les documents généraux ou dans les cahiers des charges propres à chaque marché. Ces spécifications techniques doivent être définies par référence à des spécifications européennes lorsqu'elles existent.
(13) Afin de faciliter la démonstration de la conformité avec les exigences essentielles, des normes européennes harmonisées sont utiles, normes dont le respect vaut présomption de conformité du produit avec lesdites exigences essentielles. Les normes européennes harmonisées sont élaborées par des organismes privés et doivent conserver leur statut facultatif. Dans ce but, le Comité européen de normalisation (CEN) et le Comité européen de normalisation électrotechnique (Cenelec) sont désignés comme organismes compétents pour adopter des normes harmonisées respectant les orientations générales de coopération entre la Commission et ces deux organismes, signées le 13 novembre 1984.
(14) Aux fins de la présente directive, une norme harmonisée est une spécification technique (norme européenne ou document d'harmonisation) adoptée par l'un ou l'autre de ces organismes ou par les deux, à la demande de la Commission en application de la directive 98/34/CE du Parlement européen et du Conseil du 22 juin 1998 prévoyant une procédure d'information dans le domaine des normes et réglementations techniques et des règles relatives aux services de la société de l'information(6) et conformément aux orientations générales susvisées. En matière de normalisation, il convient que la Commission soit assistée par le comité visé par ladite directive, lequel recueille, au besoin, les conseils des experts techniques.
(15) Seulement les constituants de sécurité ou les sous-systèmes d'une installation conformes à une norme nationale transposant une norme harmonisée, dont la référence a fait l'objet d'une publication au Journal officiel des Communautés européennes, sont présumés conformes aux exigences essentielles concernées de la présente directive, sans que des justifications particulières soient nécessaires.
(16) En l'absence de spécifications européennes, les spécifications techniques devraient, dans la mesure du possible, être définies par référence aux autres normes en usage dans la Communauté. Les maîtres d'installation peuvent définir les spécifications supplémentaires qui sont nécessaires pour compléter les spécifications européennes ou les autres normes. Ces dispositions doivent, dans tous les cas, permettre d'assurer le respect des exigences harmonisées sur le plan communautaire auxquelles doivent se conformer les installations à câbles.
(17) En outre, il est de l'intérêt des États membres, d'avoir un système international de normalisation en mesure de produire des normes utilisées effectivement par les partenaires du commerce international et satisfaisant aux exigences de la politique communautaire.
(18) Actuellement, dans certains États membres, les maîtres d'installation peuvent indiquer, dans les documents généraux ou dans les cahiers des charges propres à chaque marché, les procédures de contrôle et de vérification. Ces procédures doivent à l'avenir, notamment en ce qui concerne les constituants de sécurité, se placer dans le cadre de la résolution du Conseil du 21 décembre 1989 concernant une approche globale en matière d'évaluation de la conformité(7). La notion de constituant de sécurité comprend des objets matériels, mais aussi immatériels comme des logiciels. Les procédures d'évaluation de la conformité des constituants de sécurité doivent être basées sur l'utilisation des modules qui font l'objet de la décision 93/465/CEE du Conseil(8). Pour les constituants de sécurité, il y a lieu de définir les principes et les conditions pour l'application de l'assurance de qualité en conception. Cette démarche est nécessaire pour favoriser la généralisation du système d'assurance de qualité au sein des entreprises.
(19) Dans le cadre de l'analyse de sécurité méthodique de l'installation à câbles, il y a lieu de recenser les constituants sur lesquels repose la sécurité de l'installation à câbles.
(20) C'est dans leurs cahiers des charges que les maîtres d'installation fixent, notamment pour les constituants de sécurité, en se référant aux spécifications européennes, les caractéristiques qui doivent être contractuellement respectées par les fabricants. Dans ces conditions, la conformité des constituants est principalement liée à leur domaine d'utilisation et pas seulement à leur libre circulation sur le marché communautaire.
(21) Il convient que les constituants de sécurité portent le marquage "CE" apposé soit par le fabricant, soit par son mandataire établi dans la Communauté; que le marquage "CE" signifie que le constituant de sécurité est conforme aux dispositions de la présente directive et des autres directives communautaires applicables concernant l'apposition du marquage "CE".
(22) Il n'est pas nécessaire d'apposer le marquage "CE" sur les sous-systèmes soumis aux dispositions de la présente directive, mais, sur la base de l'évaluation de la conformité effectuée selon la procédure prévue à cet effet dans la présente directive, la déclaration de conformité suffit. Cela ne préjuge pas l'obligation qui incombe aux fabricants d'apposer sur certains sous-systèmes le marquage "CE" attestant leur conformité avec d'autres dispositions communautaires les concernant.
(23) La responsabilité des États membres pour la sécurité, la santé et d'autres aspects couverts par les exigences essentielles sur leur territoire doit être reconnue dans une clause de sauvegarde qui prévoit des procédures communautaires adéquates.
(24) Il est nécessaire de disposer d'une procédure de vérification des sous-systèmes d'une installation à câbles avant leur mise en service. Cette vérification doit permettre aux autorités responsables d'être assurées que, à chaque stade de la conception, de la construction et de la mise en service, le résultat atteint est conforme aux dispositions pertinentes de la présente directive. Cela doit aussi permettre aux fabricants de pouvoir compter sur une égalité de traitement quel que soit l'État membre. Il faut donc également établir les principes et les conditions de l'examen "CE" des sous-systèmes d'une installation à câbles.
(25) Les contraintes liées à l'exploitation des installations à câbles doivent être prises en compte dans l'analyse de sécurité sans, toutefois, remettre en cause ni le principe de libre circulation des marchandises ni la sécurité de ces installations. Par conséquent, bien que l'exploitation même des installations à câbles ne soit pas concernée par la présente directive, la Commission doit proposer aux États membres une série de recommandations afin d'assurer un niveau élevé de protection des usagers, du personnel d'exploitation et des tiers dans l'exploitation des installations à câbles situées sur leur territoire.
(26) Pour les installations à câbles, les innovations technologiques ne peuvent être testées en grandeur réelle qu'à l'occasion de la réalisation d'une nouvelle installation. Dans ces conditions, il y a lieu de prévoir une procédure qui, tout en veillant au respect des exigences essentielles, permet d'établir des conditions particulières.
(27) Les installations à câbles ayant déjà fait l'objet d'une autorisation sans commencement d'exécution de construction ou se trouvant déjà en construction doivent se conformer aux exigences de la présente directive, sauf si les États membres, de manière motivée, en décident autrement tout en garantissant un niveau de protection aussi élevé. En cas de modification d'installations à câbles existantes, il y a lieu de respecter les dispositions de la présente directive si les dispositions législatives nationales prévoient que ces modifications doivent faire l'objet d'une autorisation.
(28) Il n'est pas nécessaire d'exiger la mise en conformité de toutes les installations à câbles existantes avec les dispositions applicables aux installations à câbles nouvelles. Cela peut cependant s'avérer nécessaire si les objectifs essentiels de sécurité ne sont pas respectés. Dans cette hypothèse, la Commission doit proposer une série de recommandations aux États membres afin que les installations à câbles existantes sur leur territoire assurent un niveau élevé de protection des usagers à la lumière des dispositions applicables, dans ce domaine, aux installations à câbles nouvelles.
(29) Les organismes notifiés qui sont chargés des procédures d'évaluation de la conformité tant des constituants de sécurité que des sous-systèmes des installations à câbles doivent, en particulier en l'absence de spécification européenne, coordonner leurs décisions de la manière la plus étroite possible. La Commission doit veiller à ce qu'il en soit bien ainsi.
(30) La mise en oeuvre adéquate des exigences essentielles, en particulier au niveau de la sécurité de l'installation ainsi que de la coordination des procédures, nécessite l'instauration d'un comité.
(31) Il y a lieu d'arrêter les mesures nécessaires pour la mise en oeuvre de la présente directive en conformité avec la décision 1999/468/CE du Conseil du 28 juin 1999 fixant les modalités de l'exercice des compétences d'exécution conférées à la Commission(9),
ONT ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DIRECTIVE:
CHAPITRE I
DISPOSITIONS GÉNÉRALES
Article premier
1. La présente directive concerne les installations à câbles transportant des personnes.
2. Aux fins de la présente directive, on entend par "installations à câbles transportant des personnes" des installations composées de plusieurs constituants, conçues, construites, assemblées et mises en service en vue de transport des personnes.
Dans le cas de ces installations, implantées dans leur site, les personnes sont transportées dans des véhicules ou remorquées par des agrès dont la sustentation et/ou la traction sont assurées par des câbles disposés le long du parcours effectué.
3. Les installations concernées sont:
a) les funiculaires et autres installations dont les véhicules sont portés par des roues ou par d'autres dispositifs de sustentation et déplacés par un ou plusieurs câbles;
b) les téléphériques, dont les véhicules sont portés et/ou mus par un ou plusieurs câbles; cette catégorie comprend aussi les télécabines et les télésièges;
c) les téléskis, qui, par l'intermédiaire d'un câble, tirent les usagers équipés d'un matériel approprié.
4. La présente directive s'applique:
- aux installations construites et mises en service à partir de son entrée en vigueur,
- aux sous-systèmes et constituants de sécurité mis sur le marché à partir de son entrée en vigueur.
Elle concerne les dispositions d'harmonisation qui sont nécessaires et suffisantes pour assurer et garantir le respect des exigences essentielles visées à l'article 3, paragraphe 1.
Si des caractéristiques, des sous-systèmes ou des constituants de sécurité significatifs d'installations existantes font l'objet de modifications nécessitant de la part de l'État membre concerné une nouvelle autorisation de mise en service, ces modifications et leurs incidences sur l'installation dans son ensemble doivent remplir les exigences essentielles visées à l'article 3, paragraphe 1.
5. Aux fins de la présente directive, on entend par:
- "installation", le système complet implanté dans son site, comprenant le génie civil et les sous-systèmes énumérés à l'annexe I; le génie civil, conçu spécialement pour chaque installation et construit sur le site, prend en compte le tracé de la ligne, les données du système, les ouvrages de ligne et les gares qui sont nécessaires pour la construction et le fonctionnement de l'installation, y compris les fondations,
- "constituant de sécurité", tout constituant élémentaire, groupe de constituants, sous-ensemble ou ensemble complet de matériel et tout dispositif, incorporé dans l'installation dans le but d'assurer la sécurité et identifié par l'analyse de sécurité, dont la défaillance présente un risque pour la sécurité des personnes, qu'il s'agisse des usagers, du personnel d'exploitation ou de tiers,
- "maître d'installation", toute personne physique ou morale pour le compte de laquelle une installation est réalisée,
- "exploitabilité", l'ensemble des dispositions et des mesures techniques qui ont une incidence sur la conception et la réalisation et qui sont nécessaires pour une exploitation en toute sécurité,
- "maintenabilité", l'ensemble des dispositions et mesures techniques qui ont une incidence sur la conception et la réalisation et qui sont nécessaires pour la maintenance afin de garantir une exploitation en toute sécurité.
6. Sont exclus du champ d'application de la présente directive:
- les ascenseurs au sens de la directive 95/16/CE(10),
- les tramways de construction traditionnelle mus par câbles,
- les installations utilisées à des fins agricoles,
- les matériels spécifiques pour des fêtes foraines, implantés ou mobiles, ainsi que des installations dans les parcs d'attractions, destinés aux loisirs et non utilisés comme moyens de transport pour les personnes,
- les installations minières ainsi que les installations implantées et utilisées à des fins industrielles,
- les bacs fluviaux mus par câbles,
- les chemins de fer à crémaillère,
- les installations mues par des chaînes.
Article 2
1. Les dispositions de la présente directive s'appliquent sans préjudice des autres directives communautaires; le respect des exigences essentielles de la présente directive peut, toutefois, nécessiter de recourir à des spécifications européennes particulières établies à cet effet.
2. On entend par "spécification européenne" une spécification technique commune, un agrément technique européen ou une norme nationale transposant une norme européenne.
3. Les références des spécifications européennes qui sont soit des spécifications techniques communes, soit des agréments techniques européens au sens de la directive 93/38/CEE ou encore des normes nationales transposant des normes européennes harmonisées font l'objet d'une publication au Journal officiel des Communautés européennes.
4. Les États membres publient les références des normes nationales transposant les normes européennes harmonisées.
5. En l'absence de norme européenne harmonisée, les États membres prennent les dispositions nécessaires pour que soient portées à la connaissance des parties concernées les normes nationales et les spécifications techniques existantes qui sont jugées importantes ou utiles pour la transposition correcte des exigences essentielles visées à l'article 3, paragraphe 1.
6. Les spécifications techniques supplémentaires, nécessaires pour compléter les spécifications européennes ou les autres normes, ne doivent pas compromettre le respect des exigences essentielles visées à l'article 3, paragraphe 1.
7. Lorsqu'un État membre ou la Commission estime que les spécifications européennes visées au paragraphe 2 ne satisfont pas entièrement aux exigences essentielles visées à l'article 3, paragraphe 1, la Commission ou l'État membre saisit le comité visé à l'article 17 en exposant ses raisons. Le comité émet un avis d'urgence.
Au vu de l'avis de ce comité et, lorsqu'il s'agit d'une norme européenne harmonisée, après consultation du comité visé par la directive 98/34/CE, la Commission notifie aux États membres la nécessité ou non du retrait des spécifications européennes concernées des publications visées au paragraphe 3.
Article 3
1. Les installations et leur génie civil, les sous-systèmes ainsi que les constituants de sécurité d'une installation doivent satisfaire aux exigences essentielles figurant à l'annexe II et qui leur sont applicables.
2. Lorsqu'une norme nationale transposant une norme européenne harmonisée, dont la référence a fait l'objet d'une publication au Journal officiel des Communautés européennes, répond aux exigences essentielles visées à l'annexe II, les installations et leur génie civil, les sous-systèmes ainsi que les constituants de sécurité d'une installation construits conformément à cette norme sont présumés conformes aux exigences essentielles concernées.
Article 4
1. Tout projet d'installation doit faire l'objet, à la demande du maître d'installation ou de son mandataire, d'une analyse de sécurité réalisée conformément à l'annexe III, qui prend en compte tous les aspects intéressant la sécurité du système et de son environnement dans le cadre de la conception, de la réalisation et de la mise en service et permet d'identifier, sur la base de l'expérience acquise, les risques susceptibles d'apparaître durant le fonctionnement.
2. L'analyse de sécurité donne lieu à l'établissement d'un rapport de sécurité qui doit indiquer les mesures envisagées pour faire face aux risques et qui doit comprendre la liste des constituants de sécurité et des sous-systèmes qui doivent être soumis aux dispositions des chapitres II ou III.
CHAPITRE II
CONSTITUANTS DE SÉCURITÉ
Article 5
1. Les États membres prennent toutes les mesures nécessaires pour que les constituants de sécurité:
- ne soient mis sur le marché que s'ils permettent de réaliser des installations satisfaisant aux exigences essentielles visées à l'article 3, paragraphe 1,
- ne soient mis en service que s'ils permettent de réaliser des installations qui ne risquent pas de compromettre la sécurité et la santé des personnes et, le cas échéant, la sécurité des biens, lorsqu'ils sont installés et entretenus convenablement et utilisés conformément à leur destination.
2. Les dispositions de la présente directive n'affectent pas la faculté des États membres de prescrire, dans le respect du traité, les exigences qu'ils estiment nécessaires pour assurer la protection des personnes, et en particulier des travailleurs, lors de l'utilisation des installations en question, pour autant que cela n'implique pas de modifications de ces installations par rapport à la présente directive.
Article 6
Les États membres ne peuvent pas, sur leur territoire et sur la base de la présente directive, interdire, restreindre ou entraver la mise sur le marché des constituants de sécurité destinés à être utilisés sur des installations lorsque ces constituants satisfont aux dispositions de la présente directive.
Article 7
1. Les États membres considèrent comme conformes à l'ensemble des dispositions de la présente directive les concernant les constituants de sécurité visés à l'article 4, paragraphe 2, qui sont munis du marquage "CE" de conformité, dont le modèle figure à l'annexe IX, et accompagnés de la déclaration "CE" de conformité prévue à l'annexe IV.
2. Avant la mise sur le marché d'un constituant de sécurité, le fabricant ou son mandataire établi dans la Communauté doit:
a) soumettre le constituant de sécurité à une procédure d'évaluation de la conformité conformément à l'annexe V
et
b) apposer le marquage "CE" de conformité sur le constituant de sécurité et, sur la base des modules de la décision 93/465/CEE, établir une déclaration "CE" de conformité conformément à l'annexe IV.
3. La procédure d'évaluation de la conformité d'un constituant de sécurité est effectuée, à la demande du fabricant ou de son mandataire établi dans la Communauté, par l'organisme notifié visé à l'article 16 qu'il a choisi à cet effet.
4. Lorsque les constituants de sécurité font l'objet d'autres directives portant sur d'autres aspects et prévoyant l'apposition du marquage "CE" de conformité, celui-ci indique que les constituants de sécurité sont également présumés conformes aux dispositions de ces autres directives.
5. Lorsque ni le fabricant ni son mandataire établi dans la Communauté n'ont satisfait aux obligations des paragraphes 1 à 4, ces obligations incombent à toute personne qui met le constituant de sécurité sur le marché dans la Communauté. Les mêmes obligations s'appliquent à celui qui fabrique les constituants de sécurité pour son propre usage.
CHAPITRE III
SOUS-SYSTÈMES
Article 8
Les États membres prennent toutes les mesures nécessaires pour que les sous-systèmes visés à l'annexe I ne soient mis sur le marché que s'ils permettent de réaliser des installations satisfaisant aux exigences essentielles visées à l'article 3, paragraphe 1.
Article 9
Les États membres ne peuvent pas, sur leur territoire et sur la base de la présente directive, interdire, restreindre ou entraver la mise sur le marché de sous-systèmes destinés à être utilisés sur des installations, lorsque ces sous-systèmes satisfont aux dispositions de la présente directive.
Article 10
1. Les États membres considèrent comme conformes aux exigences essentielles correspondantes visées à l'article 3, paragraphe 1, les sous-systèmes visés à l'annexe I qui sont accompagnés de la déclaration "CE" de conformité prévue à l'annexe VI et de la documentation technique prévue au paragraphe 3 du présent article.
2. La procédure d'examen "CE" des sous-systèmes est effectuée à la demande du fabricant, de son mandataire établi dans la Communauté ou, à défaut, de la personne physique ou morale introduisant le sous-système sur le marché, par l'organisme notifié visé à l'article 16 que le fabricant, son mandataire ou cette personne a choisi à cet effet. La déclaration "CE" de conformité est établie par le fabricant ou son mandataire ou par cette personne, sur la base de l'examen "CE" visé à l'annexe VII.
3. L'organisme notifié doit établir l'attestation d'examen "CE" conformément à l'annexe VII et constituer la documentation technique qui l'accompagne. La documentation technique doit contenir tous les documents nécessaires relatifs aux caractéristiques du sous-système ainsi que, le cas échéant, toutes les pièces attestant la conformité des constituants de sécurité. Elle doit, en outre, contenir tous les éléments relatifs aux conditions et limites d'utilisation et aux consignes d'entretien.
CHAPITRE IV
INSTALLATIONS
Article 11
1. Chaque État membre fixe les procédures d'autorisation de la construction et de la mise en service des installations qui sont implantées sur son territoire.
2. Les États membres prennent toutes les mesures appropriées et déterminent les procédures pour que, dans le cas d'installations construites sur leur territoire, les constituants de sécurité et les sous-systèmes visés à l'annexe I ne puissent être installés et mis en service que s'ils permettent de réaliser des installations qui ne risquent pas de compromettre la sécurité et la santé des personnes et, le cas échéant, la sécurité des biens, lorsqu'ils sont installés et entretenus convenablement et utilisés conformément à leur destination.
3. Lorsqu'un État membre estime que la conception ou la réalisation d'un constituant de sécurité ou d'un sous-système visés à l'annexe I présente des éléments innovants, il prend toutes les mesures appropriées et peut soumettre à des conditions particulières la construction et/ou la mise en service de l'installation comportant un tel constituant de sécurité ou sous-système innovant. Il en informe immédiatement la Commission en lui indiquant sa motivation. La Commission saisit immédiatement le comité visé à l'article 17.
4. Les États membres prennent toutes les mesures appropriées pour que les installations ne puissent être construites et mises en service que si leur conception et leur réalisation garantissent le respect des exigences essentielles visées à l'article 3, paragraphe 1.
5. Sur la base des dispositions visées au paragraphe 1, les États membres ne peuvent interdire, restreindre ou entraver la libre circulation des constituants de sécurité et sous-systèmes visés à l'annexe I et qui sont accompagnés d'une déclaration "CE" de conformité prévue aux articles 7 ou 10.
6. L'analyse de sécurité, les déclarations "CE" de conformité et les documentations techniques annexes des constituants de sécurité et des sous-systèmes visés à l'annexe I doivent être présentées à l'autorité compétente chargée d'autoriser l'installation par le maître d'installation ou son mandataire, et une copie doit en être conservée sur le lieu même de l'installation.
7. Les États membres doivent s'assurer que l'analyse de sécurité, le rapport de sécurité et la documentation technique existent et qu'ils contiennent toute la documentation sur les caractéristiques de l'installation ainsi que, le cas échéant, tous les documents justifiant la conformité des constituants de sécurité et des sous-systèmes visés à l'annexe I. En outre doivent exister des documents comprenant les conditions nécessaires, y compris les restrictions à l'exploitation, ainsi que les indications complètes quant à la maintenance, à la surveillance, au réglage et à l'entretien.
Article 12
Sans préjudice d'autres dispositions législatives, les États membres ne peuvent pas, sur leur territoire, interdire, restreindre ou entraver la construction et la mise en service des installations qui satisfont aux dispositions de la présente directive.
Article 13
Les États membres veillent à ce qu'une installation ne puisse être maintenue en fonctionnement que si elle satisfait aux conditions établies dans le rapport de sécurité.
CHAPITRE V
MESURES DE SAUVEGARDE
Article 14
1. Lorsqu'un État membre constate qu'un constituant de sécurité muni du marquage "CE" de conformité mis sur le marché et utilisé conformément à sa destination ou qu'un sous-système, accompagné de la déclaration "CE" de conformité visée à l'article 10, paragraphe 1, et utilisé conformément à sa destination risque de compromettre la santé et la sécurité des personnes et, le cas échéant, la sécurité des biens, il prend toutes les mesures appropriées pour restreindre les conditions d'utilisation de ce constituant ou de ce sous-système ou en interdire l'emploi.
L'État membre informe immédiatement la Commission des mesures prises et indique les raisons de sa décision, en précisant si la non-conformité résulte notamment:
a) du non-respect des exigences essentielles visées à l'article 3, paragraphe 1;
b) d'une mauvaise application des spécifications européennes visées à l'article 2, paragraphe 2, pour autant que l'application de ces spécifications soit invoquée;
c) d'une lacune des spécifications européennes visées à l'article 2, paragraphe 2.
2. La Commission consulte les parties concernées dans les plus brefs délais. Lorsque la Commission constate, à la suite de cette consultation:
- que les mesures sont justifiées, elle en informe immédiatement l'État membre qui a pris l'initiative ainsi que les autres États membres; au cas où la décision visée au paragraphe 1 est motivée par une lacune des spécifications européennes, la Commission, après consultation des parties concernées, entame la procédure visée à l'article 2, paragraphe 7, si l'État membre ayant pris la décision entend la maintenir,
- que les mesures relatives à un constituant de sécurité sont injustifiées, elle en informe immédiatement le fabricant ou son mandataire établi dans la Communauté ainsi que l'État membre qui a pris lesdites mesures,
- que les mesures relatives à un sous-système sont injustifiées, elle en informe immédiatement le fabricant, son mandataire établi dans la Communauté ou, à défaut, la personne physique ou morale ayant mis le sous-système sur le marché ainsi que l'État membre qui a pris lesdites mesures.
3. Lorsqu'un constituant de sécurité muni du marquage "CE" de conformité se révèle non conforme, l'État membre compétent prend, à l'encontre de celui qui a apposé ce marquage et qui a établi la déclaration "CE" de conformité, les mesures appropriées et en informe la Commission et les autres États membres.
4. Lorsqu'un sous-système accompagné de la déclaration "CE" de conformité se révèle non conforme, l'État membre compétent prend, à l'encontre de celui que a établi la déclaration, les mesures appropriées et en informe la Commission et les autres États membres.
5. La Commission s'assure que les États membres sont tenus informés des résultats de la procédure.
Article 15
Lorsqu'un État membre constate qu'une installation autorisée et utilisée conformément à sa destination risque de compromettre la sécurité et la santé des personnes et, le cas échéant, la sécurité des biens, il prend toutes les mesures appropriées pour restreindre les conditions d'exploitation de cette installation ou en interdire l'exploitation.
CHAPITRE VI
ORGANISMES NOTIFIÉS
Article 16
1. Les États membres notifient à la Commission et aux autres États membres les organismes chargés d'effectuer la procédure d'évaluation de la conformité visée aux articles 7 et 10 en indiquant pour chacun d'eux le domaine de compétence. La Commission leur attribue des numéros d'identification. Elle publie au Journal officiel des Communautés européennes la liste de ces organismes avec leur numéro d'identification ainsi que leurs domaines de compétence et en assure la mise à jour.
2. Les États membres doivent appliquer les critères prévus à l'annexe VIII pour l'évaluation des organismes à notifier. Les organismes qui satisfont aux critères d'évaluation prévus dans les normes européennes harmonisées pertinentes sont présumés répondre auxdits critères.
3. Un État membre qui a notifié un organisme doit retirer sa notification s'il constate que cet organisme ne satisfait plus aux critères visés à l'annexe VIII. Il en informe immédiatement la Commission et les autres États membres.
4. Au besoin, la coordination des organismes notifiés est mise en oeuvre conformément à l'article 17.
CHAPITRE VII
COMITÉ
Article 17
1. La Commission est assistée par un comité.
2. Dans le cas où il est fait référence au présent paragraphe, les articles 3 et 7 de la décision 1999/468/CE s'appliquent dans le respect des dispositions de l'artice 8 de celle-ci.
3. Le comité établit son règlement intérieur.
CHAPITRE VIII
MARQUAGE "CE" DE CONFORMITÉ
Article 18
1. Le marquage "CE" de conformité est constitué des initiales "CE" selon le graphisme dont le modèle figure à l'annexe IX.
2. Le marquage "CE" de conformité doit être apposé de manière distincte et visible sur chaque constituant de sécurité ou, si cela n'est pas possible, sur une étiquette solidaire du constituant.
3. Il est interdit d'apposer sur des constituants de sécurité des marquages ou inscriptions susceptibles de tromper les tiers sur la signification et le graphisme du marquage "CE" de conformité. Tout autre marquage peut être apposé, à condition de ne pas réduire la visibilité et la lisibilité du marquage "CE" de conformité.
4. Sans préjudice de l'article 14:
a) tout constat par un État membre de l'apposition indue du marquage "CE" de conformité entraîne pour le fabricant, ou son mandataire établi dans la Communauté, l'obligation de remettre ce constituant de sécurité en conformité avec les dispositions sur le marquage "CE" de conformité et de faire cesser l'infraction dans les conditions fixées par cet État membre;
b) si la non-conformité persiste, l'État membre doit prendre toutes les mesures appropriées pour restreindre ou interdire la mise sur le marché du constituant de sécurité concerné ou assurer son retrait du marché selon les procédures prévues à l'article 14.
CHAPITRE IX
DISPOSITIONS FINALES
Article 19
Toute décision prise en application de la présente directive et conduisant à restreindre l'utilisation de constituants de sécurité ou de sous-systèmes dans une installation ou leur mise sur le marché doit être motivée. Elle est notifiée à l'intéressé dans les meilleurs délais, avec l'indication des voies de recours ouvertes par la législation en vigueur dans l'État membre concerné et des délais dans lesquels ces recours doivent être introduits.
Article 20
Les installations ayant déjà fait l'objet d'une autorisation sans commencement d'exécution de construction avant la date d'entrée en vigueur de la présente directive doivent se conformer aux exigences de la présente directive, sauf si les États membres, de manière motivée, en décident autrement, tout en garantissant un niveau de protection aussi élevé.
Article 21
1. Les États membres adoptent et publient les dispositions législatives, réglementaires et administratives nécessaires pour se conformer à la présente directive au plus tard le 3 mai 2002. Ils en informent immédiatement la Commission.
Lorsque les États membres adoptent ces dispositions, celles-ci contiennent une référence à la présente directive ou sont accompagnées d'une telle référence lors de leur publication officielle. Les modalités de cette référence sont arrêtées par les États membres.
2. Les États membres communiquent à la Commission le texte des dispositions de droit interne qu'ils adoptent dans le domaine régi par la présente directive.
3. Les États membres admettent, pour une période de quatre ans après l'entrée en vigueur de la présente directive:
- la construction et mise en service des installations,
- la mise sur le marché des sous-systèmes et des constituants de sécurité
conformes aux réglementations en vigueur sur leur territoire à la date d'entrée en vigueur de la présente directive.
4. La Commission présente un rapport au Parlement européen et au Conseil sur la mise en oeuvre de la présente directive, et notamment de son article 1er, paragraphe 6, et de son article 17, au plus tard le 3 mai 2004 et, le cas échéant, présente des propositions.
Article 22
La présente directive entre en vigueur le jour de sa publication au Journal officiel des Communautés européennes.
Article 23
Les États membres sont destinataires de la présente directive.
Fait à Bruxelles, le 20 mars 2000.