РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 20 май 2008 година
относно помощите, отпуснати от Франция на Фонда за предотвратяване на непредвидените рискове в сектор риболов и за риболовните предприятия (Държавна помощ С 9/06)
(нотифицирано под номер C(2007) 5636)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2008/936/ЕО)
КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 88, параграф 2, първа алинея от него,
след като прикани заинтересованите страни да представят своите мнения, съгласно посочения член,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
Комисията се запозна с различни сведения относно съществуването на фонд, предназначен да компенсира повишението на цената на горивото, засегнало риболовните предприятия във Франция от 2004 г. насам. Според тези сведения фондът, наречен Фонд за предотвратяване на непредвидените рискове в сектор риболов, (FPAP), е имал за цел да изглажда краткосрочните колебания в цената на горивото в сектор риболов, но на практика е давал възможност на тези предприятия да се възползват от цена на горивото, определено по-ниска от пазарната.
(2)
Очевидно в началото е било предвидено този фонд да функционира единствено на базата на вноски от професионални членове. Принципът на функциониране е бил прост: фондът да поеме тази част от цената на горивото, която надвишава референтна цена, определена на литър, а в замяна предприятията да плащат на FPAP вноски, когато цената на горивото падне отново под референтната. По този начин е щяло да бъде постигнато равновесие във финансирането на системата, без принос от публични средства.
(3)
Въпреки това, тъй като пазарната цена на горивото винаги остава много над референтната цена, Комисията предполага, че дейността на FPAP е била възможна единствено благодарение на финансовия принос на държавата. Този финансов принос представлява държавна помощ по смисъла на член 87 от Договора за ЕО.
(4)
На 25 август 2005 г. Комисията поиска от Франция да ѝ съобщи до 5 септември 2005 г. дали са приемани или планирани конкретни мерки от страна на държавата за справяне с увеличението на разходите за гориво. Комисията припомни освен това, че ако тези мерки са включвали държавни помощи, тя е трябвало да бъде уведомена съгласно член 88, параграф 3 от Договора.
(5)
При липса на отговор и в съответствие с член 10 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за изменение на прилагането на член 93 (понастоящем 88) от Договора за ЕО (1) на 21 септември 2005 г. Комисията поиска от Франция да ѝ предостави в срок от три седмици информация относно този фонд, за да може да проучи дали наистина има наличие на държавна помощ и, ако е така, дали тази държавна помощ е съвместима или не с общия пазар.
(6)
На 7 октомври 2005 г. Франция отговори на искането на Комисията от 25 август 2005 г., като посочи, че „във Франция не е прилагана мярка, свързана с режима на държавни помощи за справяне с трудностите, произтичащи от последното сериозно увеличение на цените на горивото.“ Франция посочи обаче, че е насърчила „инициатива от страна на професионалистите“, състояща се в създаването на фонд за предотвратяване на непредвидените рискове в сектор риболов. В това писмо въобще не се споменава за авансовите парични средства, предоставени от държавата. Напротив, от отговора на френските власти става ясно, че финансирането на фонда, управляван от професионалисти, почива изключително върху взаимното ползване на финансовия капацитет на членовете.
(7)
На 21 октомври 2005 г. Комисията напомни на френските власти официалното си искане за информация относно FPAP с дата 21 септември 2005 г., като даде нова отсрочка от две седмици.
(8)
При липса на отговор от страна на Франция в определения срок, Комисията реши, съгласно член 10, параграф 3, да разпореди на Франция да предостави информацията, необходима за настоящото разследване. На 6 декември 2005 г. тя е била уведомена за това разпореждане с дата 5 декември 2005 г. и срок за отговор от три седмици.
(9)
Франция отговори с писмо от 21 декември 2005 г., получено от Комисията на 27 декември 2005 г. То препраща към предходен отговор с дата от 6 декември и получен на 8 декември, отговор, изпратен вследствие на писмото на Комисията от 21 септември 2005 г. (вж. съображение 5 от настоящото решение). С тези две писма Франция изпрати на Комисията устава на FPAP и трите споразумения относно предоставянето на възстановими авансови плащания от държавата на FPAP.
(10)
След като проучи тези отговори и приложените към тях документи, на 8 март 2006 г. Комисията информира Франция за решението си да открие официална процедура по разследване, предвидена в член 88, параграф 2 от Договора за ЕО и в член 6 от Регламент (ЕО) № 659/1999.
(11)
Решението на Комисията да открие официалната процедура по разследване бе публикувано в Официален вестник на Европейския съюз от 19 април 2006 г. (2) . Комисията прикани заинтересованите страни да представят своите мнения по спорните мерки в срок от един месец.
(12)
С писмо от 21 април 2006 г. Франция изпрати становището си под формата на нота от своите органи. Тази нота е придружена от списък с аргументи, които изглежда първоначално са били предназначени за вътрешно ползване; тези аргументи обясняват позицията, която трябва да се заеме, за да се отговори на аргументите на Комисията.
(13)
На 17 май 2006 г. кантора Ménard, Quimbert и съдружници, адвокати от Нант (наричани по-долу MQA), заяви с факс намерението си да представя впоследствие мнения от името на FPAP и във връзка с това моли да ѝ бъде дадена отсрочка. Комисията прие удължаване на срока с две седмици. След това с обикновено писмо от 17 май, получено от Комисията на 23 май, MQA предаде паметна записка на бланка на Морската кооперация, подписана от г-н de Feuardent, генерален секретар на FPAP, с дата 18 май. Трето писмо от MQA, също от 17 май и получено от Комисията на 14 юни, бе „нова версия на мнението (им) след коригиране на няколко технически грешки“; всъщност ставаше въпрос за документи, които все още не са били предадени на Комисията, включващи допълващи становища към посочената по-горе паметна записка на г-н de Feuardent, придружени от серия документи, отнасящи се до функционирането на FPAP (устав, правилник за работа, информационни съобщения, данъчно третиране на вноските, съвместна мисия на Генералната инспекция на финансите и на Генералната инспекция за земеделие и риболов). И накрая, едно последно писмо от MQA от 12 юни 2006 г., изпратено същия ден по факс до Комисията, и следващо писмото от 19 май „по грешка датирано от 17 май, представящо мнението на г-н de Feuardent, генерален секретар на Конфедерацията на морската кооперация, взаимоспомагателна и кредитна каса, с дата от 18 май 2006 г.“ съдържаше същите допълващи мнения като изпратените с третото писмо от 17 май, но без приложените документи.
(14)
На 14 юни 2006 г. Комисията препрати на Франция третото писмо на MQA от 17 май 2006 г. (версията, обявена като поправяща техническите грешки) и последното писмо на MQA от 12 юни 2006 г., като помоли мнението на Франция да ѝ бъде изпратено в срок от един месец. На 12 юли 2006 г. Франция помоли за отлагане на срока до 1 септември. На 18 юли 2006 г. Комисията се съгласи с допълнителен срок от един месец. На 26 септември 2006 г. Франция отговори, че не би желала да внася конкретно становище, но отбеляза, че писмото на MQA от 17/19 май 2006 г. не съответства на мненията на г-н deFeuardent. На 9 октомври 2006 г. Комисията даде на Франция подробна информация за получените от MQA писма, като поиска от нея да потвърди до десет дни, че френските органи са запознати с паметната записка на г-н de Feuardent. На 23 октомври 2006 г. Франция отговори, че не разполага с тази паметна записка, която тя е посочила преди само защото писмото (на MQA) от 12 юни я е упоменавало. Тъй като Франция заяви, че не е получила това писмо, Комисията ѝ го изпрати с документ за официално предаване на 27 октомври 2006 г., като поиска евентуалното нейно мнение да ѝ бъде предадено до 15 ноември най-късно.
(15)
На 27 ноември 2006 г. Франция информира Комисията, че няма конкретен коментар по този документ.
2. ОПИСАНИЕ
2.1. Представяне на FPAP и на неговата дейност
(16)
FPAP е учреден в съответствие с френския закон от 21 март 1884 г., изменен със закона от 12 март 1920 г., под формата на професионален синдикат. Проектоуставът е одобрен от учредителното събрание, което се е състояло на 10 февруари 2004 г., а самият устав носи дата 9 април 2004 г.
(17)
Съгласно устава (член 4) синдикатът се учредява за срок от 99 години. Седалището му е в Париж, ул. du Rocher 24, на същия адрес, на който е регистрирана Конфедерацията на морската кооперация, взаимоспомагателна и кредитна каса (наричана по-нататък „Морска кооперация“).
(18)
Според член 7 членове учредители са Морската кооперация, централата за снабдяване и развитие CECOMER - кооперативно дружество на търговците на дребно, което всъщност е централа за снабдяване на морските кооперации, чиято функция по-специално е снабдяването с производствени материали и продукти за функционирането на риболовните предприятия, Центърът за управление на риболовците занаятчии и две лица от сферата на риболова. Учредителното събрание от 10 февруари 2004 г. определя петимата членове учредители за управители на FPAP до свикване на обикновено общо събрание, решено да се проведе през 2007 г. По този начин става ясно, че FPAP е продукт на риболовния сектор и на организации, икономически свързани с него (морски кооперации, снабдителна централа, центрове за управление на риболовните предприятия).
(19)
Кандидатите за членове трябва да докажат, че дейността им е свързана с риболова; въпреки това синдикатът може да приема за член „всяко друго лице, готово да даде своята морална подкрепа на синдиката“, при условие че делът на тази категория членове не надвишава 5 % от общия брой на членовете на синдиката. В писмото си от 6 декември 2005 г. Франция уточнява, че FPAP има 2 013 членове и 2 385 кораба, което представлява 30 % от френската флота.
(20)
В член 2 от устава се посочва, че: „Целта на синдиката е да разработи продукти, които да позволят на предприемачите от риболовния сектор да осигурят обезпечаването на следните рискове: колебания в цените на дизела, замърсяване на морето или санитарни рискове, свързани със замърсяването, закриване на квоти или значително съкращаване на възможностите за риболов, пазарни рискове. Наименованието на синдиката е Фонд за предотвратяване на непредвидените рискови в сектор риболов“. По такъв начин FPAP е замислен като взаимнозастрахователно дружество, което предлага на своите членове определен брой услуги в замяна на вноските им.
(21)
Франция предаде копията на три споразумения, подписани между държавата и FPAP относно предоставянето на възстановими авансови плащания от държавата в полза на този фонд. Тези аванси се изплащат с посредничеството на Националната междупрофесионална служба за морски продукти и аквакултура (OFIMER). Първото споразумение с дата 12 ноември 2004 г. е за сума от 15 милиона евро; второто с дата 27 май 2005 г. - за сума от 10 милиона евро; третото с дата 11 октомври 2005 г. - за сума от 40 милиона евро. Съгласно трите споразумения на FPAP са изплатени авансово общо 65 милиона евро.
(22)
Освен това е възможно според аргументите, приложени към нотата на Франция от 21 април 2006 г. (вж. съображение 12 от настоящото решение), FPAP да е получил още един аванс, възлизащ на 12 милиона евро (вж. съображение 40 от настоящото решение).
(23)
Съгласно член 1 от тези споразумения „FPAP функционира на базата на вноски, плащани от неговите членове, които вноски следва да предоставят финансова гаранция при рискове, дължащи се на колебания в цените на нефта и произтичащите от това разходи за управлението му.“ Тези споразумения показват, че FPAP, макар официално замислен по устав с доста широк предмет на дейност по отношение на услугите, които може да предоставя (вж. съображение 20 от настоящото решение), в действителност е ограничил дейността си до финансова гаранция за риболовните предприятия при повишаване на цените на горивата.
(24)
Съгласно член 2 от споразумението от 12 ноември 2004 г.„авансовият паричен ресурс има за цел създаването на механизъм за гарантиране при колебанията на международните цени на нефта, считано от 1 ноември 2004 г.; този аванс би позволил придобиването на финансови опции на фючърсните пазари. Компенсациите, изплащани на членовете на фонда, трябва да съответстват на ценовата разлика, установена между максималната гарантирана цена и средната месечна цена на референтния индекс за разглеждания месец.“ Член 2 от споразумението от 27 май 2005 г. е редактиран почти по същия начин: той предвижда, вместо „създаването“ на механизъм за гарантиране, „продължаване ползването“ на този механизъм и посочва 1 март 2005 г. като начална дата, от която може да действа гаранцията за аванса, изплатен в рамките на това споразумение. Същото се отнася за споразумението от 11 октомври 2005 г.; член 2 предвижда, че и за изплатения аванс фондът продължава гарантирането си „… считано от 1 юли 2005 г. и най-малко до 31 декември 2005 г. като купува финансови опции на фючърсните пазари до 17 евроцента/л.“ Уточнено е, че „изплатените компенсации на членовете на фонда трябва да съответстват максимум на установената ценова разлика между цена от 30 евроцента/л и средната месечна референтна цена за съответния месец, ако последната е по-висока от 30 евроцента/л.“
(25)
От подробния правилник за работа на FPAP следва, че този механизъм действа посредством гаранционни споразумения, сключвани между FPAP и предприятията членове. Членовете заплащат такса за участие в размер на 150 EUR, както и гаранционна вноска на базата на предполагаемо количество гориво, изразено в литри, по 0,035 евроцента за литър гориво. Срещу това риболовните предприятия получават обезщетение, определено в зависимост от консумираното количество, в рамките на осигурения лимит, чийто метод на изчисление е подробно описан в този правилник.
(26)
Член 3 от посочените в съображение 21 споразумения определя, че авансовите суми могат да бъдат изплащани от OFIMER единствено след представяне на определени оправдателни документи. Тези документи трябва да включват протокола от съвещателния орган на FPAP, с който се разрешава разпределянето на авансовото плащане от държавата, а за първите две споразумения - подробно описание на начина на ползване на това авансово плащане, както и прогнозен бюджет. В нотата си от 6 декември 2005 г. Франция потвърди, че посочените суми, възлизащи общо на 65 милиона евро, действително са били предоставени на FPAP. В тази нота се уточнява, че тези авансови плащания са предоставени „за да се гарантира функционирането на FPAP, в много кратки срокове, за периода от ноември 2004 г. до края на декември 2005 г.“
(27)
Освен това FPAP се ангажира да поддържа счетоводна отчетност, която дава възможност да се установи, при поискване, използването на авансовите плащания, както и разпределението на ресурсите и разходите. Счетоводните документи трябва да бъдат съхранявани в продължение на десет години и се предоставят на разположение на различните държавни органи при обикновено поискване.
(28)
Член 4 определя лихвения процент, приложим при възстановяване на тези авансови плащания от FPAP на OFIMER, на 4,45 %. Сумата от 15 милиона евро - предмет на споразумението от 12 ноември 2004 г., следва да бъде възстановена най-късно до 1 ноември 2006 г.; сумата от 10 милиона евро - предмет на споразумението от 27 май 2005 г., най-късно до 1 май 2007 г.; сумата от 40 милиона евро - предмет на споразумението от 11 октомври 2005 г., най-късно до 1 юли 2007 г.
(29)
По отношение на трите (евентуално четирите) споразумения, подписани между френската държава и фонда, дейността на FPAP в рамките на първата от целите, определени в член 2 от устава (даващ възможност на риболовните предприятия да осигурят гарантиране на рисковете, свързани с колебанията в цените на дизела), следователно е двойна:
а)
да посреща колебанията в цените на нефта посредством придобиване на опции на фючърсните пазари в сектора на нефтените продукти, и
б)
да компенсира отчасти допълнителните разходи, породени от високите курсове на нефта, за корабите на риболовните предприятия членове на този фонд, когато цената на горивото надхвърли определен праг.
(30)
Що се отнася до държавната помощ, дейността на фонда трябва да се разглежда в тези два аспекта, от една страна, когато действа като икономически оператор на фючърсните пазари и, от друга страна, когато компенсира част от разходите на риболовните предприятия, съответстващи на закупеното гориво с цел намаляване на производствените разходи.
2.2. Основания за откриване на официална процедура по разследване
(31)
Официалната процедура по разследване бе открита на базата на следните основания.
2.2.1. По отношение на придобиването на опции на фючърсните пазари.
(32)
Авансовото плащане, предоставено на FPAP, може да се разглежда като краткосрочен заем с лихвен процент 4,45 %. Комисията обаче отбелязва, че фондът не разполага с никакво недвижимо имущество и че неговите собствени капитали са изключително ограничени, тъй като техен единствен източник са вноските от членовете му. Поради това една банкова институция никога не би отпуснала такъв заем.
(33)
Този фонд се ползва следователно от финансово предимство в сравнение с други предприятия, действащи на същите фючърсни пазари. Това предимство представлява държавна помощ в полза на фонда. Нито една от разпоредбите на член 87 от Договора за ЕО или от насоките, приети от Комисията при анализа на режимите за държавна помощ, не дава възможност то да се разглежда като съвместимо с общия пазар.
(34)
От друга страна, благодарение на тази дейност риболовните предприятия членове на FPAP, могат да купуват гориво на по-ниски цени. Това представлява помощ, в резултат на която се съкращават производствените разходи на предприятията-бенефициенти на фонда. Или, съгласно параграф 3.7 от насоките за разследване на държавните помощи в сектор риболов и аквакултурата (3), този тип помощ за функционирането, която не е свързана с никакво задължение, е редно да се разглежда като несъвместима с общия пазар.
2.2.2. По отношение на компенсирането на част от разходите на риболовните предприятия, произтичащи от закупуването на гориво
(35)
И тук става въпрос за помощ, в резултат на която се съкращават производствените разходи на предприятията-членове на FPAP. Нито една от разпоредбите на член 87 от Договора за ЕО или от насоките, приети от Комисията за анализиране на режимите за държавна помощ, също не дава възможност тя да се приема като съвместима с общия пазар. И в съответствие с параграф 3.7 от насоките, отнасящи се конкретно за риболовния сектор, този тип помощ за функционирането на фонда, от която не произтича никакво задължение, трябва да се разглежда като несъвместима с общия пазар.
2.2.3. Заключение
(36)
Предвид всички данни, с които разполага, Комисията счете, че има сериозни съмнения за съвместимостта с общия пазар на тази мярка за помощ, от която се възползват едновременно самият фонд FPAP и риболовните предприятия, които членуват в него.
3. МНЕНИЯ НА ФРАНЦИЯ И НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
3.1. Мнения на Франция
(37)
Мненията на Франция са представени в отговора от 21 април 2006 г. Впоследствие не бе формулирано нито едно допълнително становище по аргументите, развити в него от FPAP и от MQA.
(38)
Франция изтъква, че анализът на Комисията би следвало да се концентрира върху характера и условията за предоставяне на авансовите плащания от държавата, а не върху дейността на FPAP.
(39)
В това отношение тя отбелязва, че:
-
процентите, които се прилагат, са по-високи от референтните проценти, установени от Комисията, за да се определи дали има наличие на държавна помощ при преференциален заем,
-
тази намеса не може да се квалифицира като държавна помощ, доколкото срокът за възстановяване не е настъпил. Франция припомня по този повод, че тези срокове са фиксирани съответно на 1 ноември 2006 г., 1 май 2007 г. и 1 юли 2007 г.,
-
аргументът на Комисията, според който нито една финансова институция не би отпуснала такова авансово плащане на FPAP, не е обоснован, тъй като биха могли да бъдат изградени гаранционни механизми. В допълнение Франция подчертава, че FPAP е единствената професионална френска организация, която обединява риболовни предприятия с цел да оперират на фючърсния пазар на нефт и че членуването в този фонд е свободно.
(40)
Комисията отбелязва накрая, че Франция посочва в аргументите, приложени към отговора ѝ (вж. съображение 12 от настоящото решение), че „не е необходимо да се посочва, че е решено отпускането на авансово плащане от 12 милиона евро, тъй като до момента споразумението не е подписано и е уместно да се изчака. Бе направено предложение да се посочи, че въпросът се обмисля.“
3.2. Мнения на FPAP
(41)
Комисията получи от MQA няколко писма с различно съдържание, изпратени безразборно (вж. подробно в съображение 13 от настоящото решение), които могат да се обобщят по следния начин: паметна записка от името на Морската кооперация с дата 18 май 2006 г., подписана от генералния секретар на FPAP, както и допълващи мнения на MQA от името на FPAP, придружени от серия документи, отнасящи се до функционирането на FPAP (устав, правилник, информационни бележки, данъчно третиране на вноските, писмо за съвместна мисия на Генералната инспекция на финансите и на Генералната инспекция за земеделие и рибарство).
(42)
От анализа на документите, получени от MQA, става ясно, че FPAP се присъединява към довода на Франция като посочва, че не може да се прави предположение за „чисто и просто отпадане на дълга при неговия падеж“, докато не е констатирана никаква нередност по изплащането му. За останалото, противно на Франция, FPAP концентрира аргументацията си не върху характера и условията за отпускане на помощта, а върху статута и дейността на фонда.
(43)
Основните насоки, избрани от FPAP, за да оспори характера на държавна помощ или несъвместимостта по отношение на общия пазар на авансовите плащания, предоставени от френската държава, могат да се обобщят по следния начин:
-
FPAP не би следвало да се разглежда като обикновен икономически оператор, тъй като е професионален синдикат, действащ изключително в интерес на своите членове, с нестопанска цел и учреден като „група за превенция“. Затова, когато организира взаимопомощта при рискове посредством система за компенсиране спрямо дадена референтна цена, той не е действал като обикновено търговско дружество, „а като обединение на потребители на нефтени продукти, които се стремят по-скоро да се защитят от пазара, отколкото да се намесват в него“. Първоначално фондът бил замислен теоретично като самоиздържащ се, тъй като е било предвидено евентуално връщане на изплатените и неизползвани вноски. FPAP подчертава освен това пълната прозрачност на управлението си; в това отношение, понеже не осъществява никаква своя икономическа дейност, той не бил в състояние постоянно да влияе върху пазара. FPAP споменава също и наличието на съвместен одит от Генералната инспекция на финансите и от Генералната инспекция за земеделие и риболов,
-
FPAP не действал на устойчив пазар, тъй като пазарът на рибни продукти бил изложен на множество други изкривявания от конкурентен характер, дължащи се на различните национални политики при прилагане на общата политика в сектор риболов. Пазарът следователно би трябвало да се анализира като „мозайка от регионални микропазари“. Подобни действия не променяли условията на търговския обмен. FPAP посочва освен това, че анализът на конкуренцията трябва да бъде обстоен, тъй като голяма част от повишаването и изкривяването на разходите, понасяни от сектор риболов, се дължали на „такси“ или на „глоби“ вследствие именно на общностни мерки, което не отговаряло по никакъв начин на един широк открит пазар.
(44)
Намесата на FPAP имала за цел всъщност да улесни задържането на риболова в регионални рамки и да попречи на корабите за далечно плаване да се пренасочат към по-близки места за улов или на траулерите да се ориентират към по-специфични риболовни цели, при които има по-малък разход на енергия. Неговата цел била да запази ресурсите, равновесието и разнообразието на системата чрез фаза на приспособяване. По този начин FPAP изпреварвал плановете за оздравяване и за преструктуриране и предвиденото увеличение на тавана на помощите de minimis. По тези причини FPAP излага следните доводи:
-
не би било точно да се твърди, че предоставените от държавата авансови плащания са били без условие, тъй като, напротив, те „са отпуснати с условие за непосредствено прозрачно управление [и] особено за определяне на трайна политика, подлежаща на генерална инспекция“,
-
малко повече от една трета от неговата намеса (25 милиона евро от 65 милиона) засягала пряко авансови плащания за работещите и можело да се приемат като пряка социална помощ,
-
помощта била следствие от извънредно положение, тъй като самата Комисия приема наличието на изключителни икономически и социални трудности в отрасъла,
-
FPAP посочва, че носи гражданска отговорност съгласно френското право и че неговата отговорност е неограничена. По тази причина, в отсъствие на нередност при връщането на помощта, избраният от Комисията критерий, за да квалифицира тази намеса като държавна помощ, е недостатъчен.
(45)
И накрая MQA предаде в рамките на своето становище копия на две писма от министъра, отговарящ за бюджета, до FPAP, в които се посочва, че FPAP и всички негови членове ползват данъчни облекчения. Те се състоят за FPAP в освобождаване от корпоративен данък, както и вероятно от професионална такса, а за собствениците рибари - във възможността да приспаднат от облагаемите си доходи вноските, плащани на синдиката.
4. ОЦЕНКА
(46)
Настоящото решение не засяга данъчните преференции, посочени в съображение 45. В действителност Комисията не бе запозната с тях, когато реши да открие официалната процедура по разследване. Тези данъчни преференции са предмет на специфичен анализ в рамките на преписка № 38/2007, чиято цел е да установи дали съответстват на критериите за държавна помощ и, ако е така, дали тези помощи са съвместими с общия пазар.
(47)
FPAP преследва двойна цел по отношение на държавните помощи:
-
на първо място си поставя за цел придобиване на финансови опции на фючърсните пазари. Без да е изрично уточнено, споменатите фючърсни пазари явно са тези на нефта и на неговите производни. По този начин се оказва, че макар учреден под формата на синдикат, той действа на фючърсните пазари като придобива опции, както би постъпило обикновено частно дружество, участващо на този вид пазари и функциониращо по правилата на пазарната икономика. Помощта за придобиване на опции на фючърсните пазари е анализирана по-долу в част 4.1 от настоящото решение,
-
на второ място, FPAP си поставя за цел да изплаща на риболовните предприятия, членуващи в него, разликата между средната месечна референтна цена и, съгласно споразуменията от 12 ноември 2004 г. и 27 май 2005 г., „максималната гарантирана цена“, която, съгласно споразумението от 11 октомври 2005 г., е 30 евроцента на литър, ако средната месечна цена на референтния индекс е по-висока от тази цена. Средната месечна референтна цена се определя от FPAP. Компенсациите, изплащани от FPAP на риболовните предприятия за купуването на гориво, са анализирани по-долу в част 4.2 от настоящото решение.
4.1. Помощ в полза на FPAP: помощ за придобиване на опции на фючърсните пазари
4.1.1. Наличие на държавна помощ
4.1.1.1. FPAP е предприятие по смисъла на член 87 от Договора за ЕО
(48)
На първо място е важно да се определи дали FPAP може да бъде квалифициран като предприятие. Ако случаят не е такъв, член 87, параграф 1 не се прилага по отношение на FPAP. По този въпрос Комисията припомня, че съгласно постоянната съдебна практика в контекста на правото за конкуренция понятието „предприятие“ обхваща всяко образувание, което упражнява икономическа дейност, независимо от правния му статут и начина на неговото финансиране (4). Всяка дейност, която се състои в предлагане на стоки и услуги на даден пазар, представлява икономическа дейност (5).
(49)
Дружествата, които участват на фючърсните пазари на суровинни продукти, обикновено са частни дружества, функциониращи по правилата на пазарната икономика. Целта на операциите, извършвани на тези фючърсни пазари, се състои в това операторът да заложи на факта, че покупната цена на продукта, в случай че бъде придобит в бъдеще на нормална пазарна цена, би била различна от цената, на която е записана опцията. По този начин даден действащ оператор на такъв пазар поема риск поради несигурността от развитието на цената. В настоящия случай FPAP реално е действал като оператор на фючърсните пазари на нефтени продукти. При това положение той е и икономически играч от риболовния сектор, тъй като доставя на дружеството CECOMER, член-учредител и член на управителния орган на FPAP и снабдителна централа на морските кооперации, гориво на цена, различна от тази, на която това дружество би го купило при нормални пазарни цени. Ако операцията по придобиване на опции, която по характер е спекулативна, успее, цената на горивото, преотстъпено на кооперациите, е по-ниска от пазарния курс. По този начин FPAP поема риск като очаква, че това ще бъде финансово изгодно за него. Морските кооперации от своя страна препродават след това горивото на риболовните предприятия на цената, на която са го купили от CECOMER. Не са известни характеристиките на операциите по прехвърляне на собствеността на закупеното гориво от FPAP на CECOMER - кооперативно дружество на търговци на дребно; въпреки това и макар че CECOMER е член-учредител на FPAP става въпрос за операции, извършвани между две независими образувания. Анализът на тези операции по прехвърляне на собственост върху гориво показва, че те имат договорен характер; действително, въпреки че вероятно се характеризират със свои особености, споразуменията, по които се извършват тези операции, остават споразумения от частното право и поради този факт, договори от частното право. Дейността на FPAP, състояща се от участие на фючърсните пазари на нефтени продукти с цел закупуване на тези продукти с оглед на преотстъпването им на CECOMER, която е търговско дружество, е очевидно дейност от стопански характер. Освен това в решението за откриване на процедура Комисията отбеляза: „Целта на FPAP е да даде възможност за придобиване на финансови опции на фючърсните пазари. Без да е изрично уточнено, споменатите фючърсни пазари явно са тези на нефт и неговите производни. По този начин се оказва, че макар учреден под формата на синдикат той действа на фючърсните пазари като закупува и продава опции, както би постъпило обикновено частно дружество, участващо на този вид пазари и функциониращо по правилата на пазарната икономика“. В своите отговори Франция и FPAP не оспориха, че FPAP извършва такива операции за покупка и продажба на опции. Франция не прави коментари в това отношение; що се отнася до FPAP, той се задоволява да посочи, че „FPAP е участвал на световния пазар на „стоки“ чрез борсови посредници или чрез специализирани финансови институции. Трудно е да си представим по-конкурентен, по-обширен и по-нестабилен пазар. От този момент фондът не се е възползвал от никакви тарифни предимства, нито от особени условия по отношение на всички други оператори на пазара … Въпросът следователно се свежда до произхода на авансираните средства …“; той не поставя под съмнение твърдението на Комисията, според което фондът действа като обикновен оператор на фючърсните пазари. Уместно е да отбележим в допълнение, че функцията на FPAP по никакъв начин не е на администратор на публични средства в обществен интерес. Тя не може да бъде разглеждана и като упражняване от страна на държавата или на организация под нейната отговорност на пълномощията на публичен орган.
(50)
Следователно FPAP явно трябва да се разглежда като предприятие по смисъла на общностното право на конкуренция. Не е необходимо да се обсъжда подробно неговият характер и статут. В случая фактът, че той евентуално е с нестопанска цел, е без значение. Освен това, дори когато се схваща, ако повторим думите на FPAP, „като обединение на потребители на нефтени продукти, които търсят по-скоро да се защитят от пазара, отколкото да действат на него“, тези „потребители“ всъщност са икономически оператори (морски кооперации и риболовни предприятия), които търсят начин да понижат производствените си разходи. Тази реакция - напълно логична от страна на икономически оператори, пречи обаче тези оператори да се разглеждат като отделни потребители по смисъла на член 87, параграф 2, буква а) от Договора, който разрешава помощи със социален характер за тези отделни потребители. Следователно представените от Франция или от самия FPAP аргументи във връзка с неговия статут, начин на функциониране, цели и специфично положение на пазара на нефтени продукти не могат да бъдат приети.
4.1.1.2. Принцип на частния кредитор (6)
(51)
Комисията счита, че по настоящото дело има пълно основание да прецени, че става дума за наличие на държавна помощ съгласно принципа на частния кредитор.
(52)
Средствата, получени от трите авансови плащания, условията за чието отпускане са известни, е трябвало да бъдат възстановени с лихва 4,45 %. Що се отнася до възможния четвърти аванс в размер на 12 милиона евро, може да се предполага, че неговото отпускане е станало при същите или при твърде подобни условия. Приносът на държавата съответства на практика на заем, отпуснат с такъв лихвен процент. Разбира се този процент е по-висок от референтния, използван от Комисията при определяне на елемента на помощ в даден преференциален заем - референтен процент, фиксиран на 4,43 % за 2004 г. (7) и на 4,08 % от 1 януари 2005 (8). Следователно теоретично можеше да не е имало наличие на държавна помощ в предоставените авансови плащания, ако те бяха направени при нормалните условия на пазарна икономика.
(53)
Комисията счита обаче, че тези авансови плащания не са отпуснати при нормални пазарни условия, доколкото нито един частен кредитор не би приел да отпусне въпросните суми при отсъствието на гаранция за жизнеспособността на дейността, развивана от FPAP и вероятността за възстановяване на сумите на падеж.
(54)
Началният капитал на FPAP се формира от вноски на членовете (вж. съображения 23 и 25). Нито Франция, нито FPAP са представили цифрови данни относно ресурсите, събрани от тези вноски. Според аргументите, приложени към отговора от 21 април 2006 г., френските власти обаче считат, посочвайки че „при изготвяне на отговора от 6 декември 2005 г. тези сведения са били включени в проекта, но са отпаднали в процеса на съгласуване между министерствата“, че „в момента не се налага да се отговаря.“
(55)
Комисията предполага все пак, че става въпрос за относително скромни суми в сравнение с вероятния размер на разходите. Действително въз основа на сведенията, включени в паметната записка, подписана от генералния секретар на FPAP, в „Подробния правилник за дейността на FPAP“ от ноември 2004 г. и в „информационната бележка на FPAP“ от януари 2006 г. може да се направи груба оценка: около 2 500 членове (брой на членовете на FPAP според френските власти) внасят членски внос от 150 евро, т.е. 375 000 EUR, към които се прибавят вноските за покриване на същинската гаранция за риск (вж. съображение 25). Ако се допусне, че е осигурено цялото количество потребен дизел и ако се вземе за основа примерното потребление на риболовен траулер с дължина 24 метра, както е отчетено от FPAP (около 10 тона гориво на седмица), при хипотеза за максимална активност от 48 седмици в годината, т.е. потребление от 480 тона (макар че броят на активните седмици е по-близо до 38-40, отколкото до 48), и единичната стойност на вноската във FPAP, т.е. 0,0035 EUR на литър, се получава общо 4 200 000 EUR годишно за 2 500 кораба. Третият източник на вноски произтича от предвидената в устава възможност синдикатът да приема, в границите на 5 % от членовете, „всяко лице, готово да предложи морална подкрепа на синдиката“. Вероятно става въпрос за незначителна сума. При липса на каквито и да е сведения за броя на членовете, които са готови да предложат морална подкрепа, и общата сума на техните вноски, се приема твърде завишената хипотеза за допълнителни постъпления от порядъка на 125 000 EUR (125 членове, чиято дейност не е свързана с риболова, т.е. максимумът, разрешен от устава на FPAP [5 % от 2 500 члена] × 1 000 EUR).
(56)
Общата сума на постъпленията от различните видове вноски по този начин се увеличава на 4 200 000 + 375 000 + 125 000, т.е. 4 700 000 EUR на година. Тук става въпрос за изключително оптимистична хипотеза, изчислена въз основа на примерното потребление на 24-метров риболовен траулер, който развива дейност 48 седмици в годината и въз основа на хипотезата, че е осигурено цялото потребление. Комисията я приема с единствената цел да установи каква би могла да бъде максималната теоретична сума на постъпленията във FPAP. Т.е. ако се отчете фактът, че броят на членуващите кораби, посочен от Франция, е 2 385, от които една значителна част са крайбрежни кораби, по-малки от 12 метра, чието годишно потребление на гориво е по-близо до 200 тона, отколкото до 480, приети за горните изчисления, действителната сума вероятно е значително по-малка. Действително като се има предвид, че френската флота наброява около 1 500 кораба по-дълги от 12 метра и че 95,3 % от корабите с този размер членуват във FPAP (9), т.е. около 1 400 кораба, от което се прави заключение, че 1 000 кораба, по-малки от 12 метра, също членуват във FPAP. Следователно общата сума на годишните постъпления със сигурност е под тези 4,7 милиона евро.
(57)
След направените хипотетични изчисления на постъпленията Комисията отбелязва, че от една страна, FPAP очевидно не притежава никакво недвижимо имущество, а от друга страна, движимото му имущество, състоящо се единствено от вноските на неговите членове, е твърде ограничено. По тази причина Комисията счита, че при нормални условия на пазарна икономика една банка, например Crédit Maritime, която се представя, според собствените ѝ думи, като „естественият партньор на риболовния отрасъл“, никога не би отпуснала в заем (или „авансирала“, за да употребим термините от споразуменията, сключени между държавата и FPAP) въпросните суми (дори и само част от тези суми) на FPAP, за да участва във фючърсен пазар, без предварително да се е уверила във вероятната му платежоспособност на падежа на заема.
(58)
Франция възразява, че това заключение е „твърдение, което не почива на точно проучване на финансовите институции и че биха могли да се създадат гаранционни механизми.“ Проучване, направено от Националната камара на финансовите съвети и експерти (10) сред тридесет и пет банки обаче дава доста точна картина за правилата, прилагани от френските банкови институции при отпускане на кредити на техните клиенти. Загрижеността за намаляване на кредитния риск по отношение на клиентите кара ръководителите на банковите учреждения да налагат спазването на пределни норми, основани на редица коефициенти, които дават възможност да се направи анализ на финансовото здраве и капацитета на предприятието, което ще обслужва дълга, в зависимост от различни критерии, като собствен капитал, баланс, равнище на срочна задлъжнялост, оборот и финансови разходи. От този анализ по-специално следва, че съотношение „обща банкова задлъжнялост към собствения капитал“, по-високо от 2,50, отключва предупредителен сигнал за риск, който, разбира се, не прекратява напълно отпускането на заем, но кара банката да потърси по-големи гаранции. В случая с FPAP, ако отнесем авансовите плащания от 65 милиона към представената по-горе оптимистична оценка на собствения капитал, (4,7 милиона евро, вж. съображение 56), съотношението става 13,82, т.е. приблизително шест пъти повече от горната граница на риска. Естествено, ако действителната сума на авансовите плащания е по-висока (77 милиона, ако вземем предвид възможния допълнителен аванс от 12 милиона, посочен в съображение 22), или ако действителната сума на собствения капитал е чувствително по-малка, този хипотетичен коефициент би нараснал още. С такова ниво на риска, нито една финансова институция не би разглеждала възможността за заем, макар ползването на действителни гаранции (като залог на опциите за закупуване и залагане на запасите от гориво, придобити от FPAP) или на лични гаранции (като учредяване на ипотека върху личното имущество на членовете и залог на кораби им) да е част от банковите техники, позволяващи да се минимизира риска от неплатежоспособност. Трябва все пак да отбележим, че в случай на ползване на лични гаранции от членовете, риболовните предприятия вероятно биха проявили по-голяма въздържаност от членуване във FPAP. Съществуват и други техники за прехвърляне или разделяне на риска за клиента, такива като съфинансиране на заема от няколко банкови институции, прибягване до дружества за взаимно гарантиране или подкрепа от регионални или департаментални гаранционни фондове (по принцип, те самите гарантирани от дружества за взаимно гарантиране), но във всички случаи гаранцията обикновено се разрешава единствено в полза на съвършено здрави и потенциално рентабилни предприятия и то за суми, ненадвишаващи никога 50 % от задлъжнялостта (т.е. в случая с FPAP, за сума малко по-голяма от 30 милиона EUR, което оставя остатъчен риск близо три пъти по-висок от горната граница на риска).
(59)
Когато Франция отбелязва по повод на тези техники, че „е могло“ да бъдат създадени гаранционни системи, тя негласно допуска, че те не са били създадени в настоящия случай и че авансовото плащане от държавата е било предоставено без да са били търсени гаранции, подобни на използваните от банковите институции. При тези условия Комисията заключи, че Франция не се е държала като частен кредитор и че не е имала гаранция, че FPAP би бил в състояние да възстанови поставените на негово разположение средства.
(60)
От друга страна, FPAP чрез неговия Съвет отбелязва, че той носи гражданска отговорност съгласно френското право и че тази отговорност е неограничена, като уточнява, че синдикалната дейност може да бъде гарант за значителни суми. Комисията отбелязва обаче, че много сериозни суми са могли да бъдат застрашени за организация като FPAP, тъй като операциите, проведени на фючърсните пазари, представляват явни рискове, можещи да доведат до сериозни загуби. При това положение нищо не показва, че отговорността на FPAP, в случай на сериозни загуби, ще бъде поета от членовете. Нито един от представените документи (устав, правилник, информационни бележки) не разкрива такъв механизъм. Единственото съображение от финансов характер, което присъства в тези документи, засяга вноската, за която е посочено, че остава в полза на синдиката при напускане на даден член (член 10). От друга страна, Комисията отбелязва, че законът от 21 март 1884 г., по силата на който е учреден FPAP, е законът, разрешаващ учредяването на професионалните синдикати във Франция. Подобен закон със сигурност не съдържа подвеждане под отговорност по икономически, а оттам и по финансови причини членовете на въпросния синдикат. Следователно в случай на сериозни финансови загуби Комисията не вижда как те биха могли да бъдат компенсирани от неговите членове.
(61)
Като се вземат предвид всички тези елементи Комисията счита, че принципът на частния кредитор не е бил спазен.
4.1.1.3. Наличие на финансово предимство, предоставено чрез държавни ресурси
(62)
Комисията счита, че предполагаемата сума на приходите, получени от различните вноски на членовете, дори при завишена хипотеза, никога не би позволила на FPAP да действа на фючърсен пазар без прибавяне на външни средства. Тези външни средства са били предоставени от държавата с посредничеството на OFIMER под формата на три авансови плащания, разпределени между ноември 2004 г. и октомври 2005 г., на обща стойност по информация, предоставена от Франция, на 65 милиона евро. Четвърти аванс от 12 милиона евро вероятно също е бил отпуснат; в действителност аргументите, цитирани в съображение 22, дават да се разбере, че подписването на споразумението е било в ход към тази дата.
(63)
Франция не е съобщила факт, който да опровергае този анализ. Сред аргументите може впрочем да се прочете следното: „Счита се (от Комисията), че FPAP не може да действа, предвид средствата си, без възстановим аванс от държавата. Срещу това доказателство не може да се представи нито един аргумент.“ За Комисията, освен това, тези авансови плащания са били отпуснати при условия, които не са нормалните условия на пазара (вж. съображения 51 до 61 от настоящото решение).
(64)
Освен това Комисията отбелязва, че нито Франция, нито FPAP са посочили на Комисията размера на средствата, ангажирани от FPAP на фючърсните пазари или резултата от транзакциите, извършени на тях. Според същите аргументи френските власти преднамерено са избрали да не съобщават тези сведения; в действителност се посочва, че „… е възможно тези сведения да бъдат предоставени на Комисията; следва обаче да се прецени сега ли е подходящо те да бъдат предоставени.“ Впрочем Комисията констатира, че тези сведения не са ѝ предоставени нито с това писмо, нито по-късно.
(65)
И накрая, Франция, както и FPAP и неговият Съвет считат, че Комисията не може да прави предположение за наличието на държавна помощ при положение че нито веднъж не е констатирано непогасяване на сумите (Франция: „възстановимият аванс не може да се квалифицира като държавна помощ, докато не е настъпил падежът“. FPAP: „Тази сума може ли или не може да бъде възстановена? Това е главният въпрос, поставен от Комисията“; MQA: „Не е настъпил падежът на нито един от заемите, отпуснати от Франция на FPAP. На този етап още няма случай на непогасяване, нито действия от страна на френската държава, които да навеждат на мисълта за чисто и просто анулиране на дълга на неговия падеж“). Комисията напомня по този повод, че квалифицирането като държавна помощ в полза на FPAP първо е свързано с решението на Франция да отпусне на FPAP заем, който той не би получил по друг начин, дори ако сроковете за погасяване са били спазени. По тази причина, когато Комисията си задава въпрос относно платежоспособността на FPAP на падежа на заема, то е защото въпросът с платежоспособността на FPAP е в центъра на оценката на обстоятелствата по отношение на нормалните условия на отпускане на заем от частна банкова институция, а не защото подозира преобразуването на един заем във финансова помощ.
(66)
От тази гледна точка, ако се окаже, че авансовите суми не са изплатени в рамките на падежите им, дори въобще не са изплатени, това би потвърдило както че FPAP не е в състояние да извършва предвидени по устав действия без външни кредити, така и че тези кредити никога не биха били отпуснати от финансова институция при нормални пазарни условия. Впрочем по този повод Комисията отбелязва, че не е била информирана от Франция за евентуално възстановяване на авансовите плащания, от които се е възползвал FPAP. Те трябваше да бъдат възстановени съответно на 1 ноември 2006 г. за авансовото плащане от 15 милиона евро - предмет на споразумението от 12 ноември 2004 г., на 1 май 2007 г. за авансовото плащане от 10 милиона евро - предмет на споразумението от 27 май 2005 г. и на 1 юли 2007 г. за авансовото плащане от 40 милиона евро - предмет на споразумението от 11 октомври 2005 г. (вж. съображение 21). Що се отнася до четвъртия аванс, който FPAP може би е получил (вж. съображение 22), не са известни нито датата на споразумението, нито датата на падежа.
(67)
Трите известни дати на падеж в момента са минали. Първата вече беше преминала, когато на 27 ноември 2006 г. Франция изпрати последното си писмо до Комисията, след решението за откриване на официалната процедура по разследване. Комисията счита, че ако този аванс е бил действително възстановен, Франция или самият FPAP биха информирали незабавно Комисията, тъй като един от изтъкнатите аргументи в противовес на анализа на Комисията бе, че авансите не могат да се квалифицират като държавна помощ, докато не е настъпил падежът им. Няма никакво съмнение, че ако изплащането на първия аванс е било извършено, то Франция би го съобщила на Комисията в писмото си от 27 ноември 2006 г., а след това би направила същото за втория и за третия аванси, които е трябвало да бъдат възстановени към 1 май и към 1 юли 2007 г., както и за евентуалния четвърти аванс. Освен това от професионалната преса излиза, че до момента не е имало възстановяване. Ето защо Комисията счита, че помощта, първоначално отпусната под формата на авансово плащане, се е превърнала в помощ под формата на пряка субсидия.
(68)
Следователно с оглед на изложените по-горе основания, Комисията счита, че авансовите плащания от държавата представляват финансово предимство, предоставено с държавни ресурси.
4.1.1.4. Наличие на финансово преимущество, предоставено от държавата
(69)
Комисията отбелязва, че трите споразумения, сключени между държавата и FPAP, изрично предвиждат, че отпуснатите публични средства имат за цел създаването на механизъм за гарантиране срещу колебанията в международните курсове на нефта и че този механизъм ще даде възможност за придобиване на финансови опции на фючърсните пазари. Следователно е ясно, че началните парични средства на FPAP, които с попълнение единствено от вноските на членовете му, не биха му позволили да извършва такива операции, поне не в мащаба, в който са извършвани. Действително в първото споразумение с дата 12 ноември 2004 г. се посочва, че авансовото плащане от 15 милиона евро има за цел „да позволи задействането на механизма“. Тъкмо благодарение на тези авансови плащания FPAP е бил в състояние да извършва на фючърсните пазари операции по придобиване на опции в значителни размери.
(70)
С други думи, оказва се, че държавата на практика е подкрепила създаването на FPAP, учреден под формата на синдикат, и неговото участие на фючърсните пазари на нефтени продукти, макар че тази дейност не съответства на нормалната синдикална дейност; при това в условията на конкуренция с частни оператори, което вече не са нормалните условия на конкуренция. Впрочем Франция признава, че от 7 октомври 2005 г.„правителството е насърчило инициатива, предприета от професионалисти, а именно създаването на фонд за предотвратяване на непредвидените рискове в сектор риболов. Този фонд, управляван от професионалисти, дава възможност на рибарите (…) да обединят финансовия си капацитет, за да закупуват финансови опции на фючърсните пазари с цел да се застраховат срещу риска от промени на цените на горивото“, като същевременно пропуска да уточни, че въпросният „финансов капацитет“ на рибарите съществува благодарение на държавни ресурси, тъй като към тази дата вече са отпуснати две авансови плащания. Няма съмнение обаче, че FPAP е трябвало да държи сметка за изискванията на публичните власти, когато решава как да използва средствата, поставени на негово разположение. От тази гледна точка създаването на междуведомствена комисия за инспекция, натоварена „да извърши одит на настоящото функциониране на механизма на FPAP и да провери дали условията на изразходване са задоволителни по отношение на закона и разпоредбите за публичните разходи, като същевременно съответстват на поетите задължения от управляващите тези средства“, показва загрижеността на държавата да гарантира, че средствата на FPAP са използвани в съответствие с предвиденото в споразуменията предназначение.
(71)
В тази връзка Комисията счита, с оглед на всички признаци, че финансовото преимущество, което представляват отпуснатите на FPAP авансови плащания за придобиване на финансови опции на фючърсните пазари на нефтени продукти, произхожда от държавата (11).
4.1.1.5. Наличие на финансово преимущество, което нарушава или заплашва да наруши конкуренцията
(72)
FPAP се ползва от финансово преимущество по отношение на останалите дружества, които участват на фючърсните пазари, независимо дали става въпрос за дружества, обичайно действащи на тези пазари, или за дружества, които са или биха могли да бъдат учредени като FPAP под формата на професионален синдикат в другите държавите-членки, дори във Франция.
(73)
Франция изтъква, че „FPAP не може да се разглежда като облагодетелстван в сравнение с други частни структури, които биха играли същата роля, тъй като той е единствената френска професионална структура, която има за цел да обедини риболовните предприятия за закупуване на опции на фючърсните пазари.“ Комисията отбелязва в отговор, че положението на FPAP по отношение на правилата на конкуренция не бива да се оценява само в сравнение с други френски структури, които обединяват риболовни предприятия и играят същата роля като него, а в сравнение с всички френски и европейски оператори, които са в състояние да участват на фючърсните пазари на нефтени продукти.
(74)
FPAP оспорва освен това факта, че той е бил облагодетелстван от привилегированите условия за упражняване на дейността си като инвеститор на фючърсния пазар: според собствените му думи, „Фондът участва на световния пазар на „стоки“, чрез борсови посредници или специализирани финансови институции (…) (Той) не се е възползвал от никакви тарифни преимущества, нито от специални условия по отношение на останалите участници на пазара.“ Комисията не твърди, че финансовото преимущество на FPAP произтича от привилегированото отношение към FPAP от страна на останалите участници на пазара, а че фондът е участвал на този пазар само защото е разполагал с рамка за финансово участие, осигурена от държавата, която превишава собствения финансов капацитет на FPAP. Същевременно държавата не е осигурила същото, при еднакви условия, на други предприятия, които биха могли да имат същия интерес като FPAP да участват на този пазар (предприятия от други сектори на дейност, засегнати от покачването на цената на нефта, например) или които участват на този пазар по причини, свързани с икономическите и търговските им стратегии (например нефтени предприятия).
(75)
FPAP признава наличието на това преимущество. В документ на Конфедерацията на морските кооперации, който не е изпращан на Комисията, но е публикуван на интернет страницата на „Конференцията за риболов и аквакултура на регион Бретан“ (12), г-н de Feuardent, обобщавайки основните теми, засегнати по време на среща с отговорните органи на регион Бретан на 24 май 2006 г., посочва: „Държавата реши да ни подкрепи с отпускането на 65 милиона евро до този момент. Освен това FPAP регистрира на „стоковия“ пазар няколко милиона евро печалби от опции, които безспорно представляват добавена стойност.“ Комисията заключава от това, че FPAP е могъл да извършва операции по придобиване на финансови опции на пазара на нефтени продукти единствено благодарение на публичните средства, с които е разполагал, и с каквито не са разполагали други структури или предприятия и че от това е извлякъл директна печалба. Следователно преимуществото, с което се е ползвал, нарушава или застрашава да наруши конкуренцията.
4.1.1.6. Наличие на финансово преимущество, което засяга търговския обмен между държавите-членки
(76)
С участието си, както посочва г-н de Feuardent, на „стоковия“ пазар FPAP участва на световния пазар на нефт.
(77)
Неговата дейност следователно надхвърля френската национална рамка по такъв начин, че има основания да се счита, че отпуснатите авансови плащания засягат търговския обмен между държавите-членки.
4.1.1.7. Заключение
(78)
По този начин налице са четирите условия, необходими за установяване на наличието на държавна помощ: авансовите плащания, отпуснати на FPAP, произхождат от ресурси на държавата, те са свързани с държавата, те нарушават или заплашват да нарушат конкуренцията и засягат търговския обмен между държавите-членки. Помощта, от която се ползва FPAP, следователно представлява държавна помощ по смисъла на член 87 от Договора за ЕО по отношение на частта от паричните средства, получена от ресурси на държавата и използвана за придобиване на опции на фючърсния пазар на нефтени продукти.
4.1.2. Съвместимост с общия пазар
(79)
Както показват споразуменията, сключени между държавата и FPAP, тази държавна помощ под формата на авансови плащания има за цел да позволи на FPAP да започне участието си на фючърсните пазари на нефт и неговите производни, както и да го продължи по-нататък. Следователно става въпрос за помощ за дейността на FPAP. Освен това Франция признава, в писмото си от 6 декември 2005 г., че посочените суми са били изплатени авансово „за да осигурят функционирането на FPAP“.
(80)
Според член 87, параграфи 2 и 3 от Договора някои категории помощи са или могат да се разглеждат като съвместими с общия пазар. Уместно е да се проучи дали тази помощ за дейността на FPAP може да се отнесе към някоя от тези категории.
(81)
Комисията отбелязва, че тази помощ не съответства на примерните случаи, предвидени от член 87, параграф 2.
(82)
Действително тя не е предназначена за преодоляване на щети, причинени от природни бедствия или от други извънредни произшествия. Комисията напомня по този повод, че колебанията в курса на нефта са присъщи на икономическата дейност. Тези колебания засягат и други сектори на дейност, които са потребители на нефтени продукти във всички държави-членки на Европейския съюз и не могат да се разглеждат като природно бедствие или извънредно произшествие по смисъла на член 87 от Договора. Тази помощ следователно не е съвместима с общия пазар съгласно член 87, параграф 2, буква б) от Договора.
(83)
Тази помощ не може да се разглежда и като съвместима с общия пазар на базата на пряко прилагане на член 87, параграф 3 от Договора, с различните примерни случаи, предвидени в него:
а)
Не става въпрос явно за помощ, предназначена да облагодетелства икономическото развитие на региони, където жизненото равнище е необичайно ниско и където има високо равнище на непълна заетост (случай, предвиден в член 87, параграф 3, буква а). Тази помощ всъщност има за цел да даде възможност на FPAP да участва на съответните фючърсни пазари. Поради това тя няма връзка с помощите, посочени в споменатата буква а).
б)
FPAP не може да се разглежда като важен проект от общ европейски интерес или като помощ, предназначена за преодоляване на сериозно затруднение в икономиката на държава-членка (случай, предвиден в член 87, параграф 3, буква б). В действителност FPAP е специфично френско явление и другите държави-членки не са изразили намерение да учредяват подобни фондове; следователно липсват европейски измерения на този фонд. Що се отнася до това дали става въпрос за помощ, предназначена за преодоляване на сериозно затруднение в икономиката на държава-членка, Комисията отбелязва, че няма нито един факт, позволяващ да се твърди, че паричният принос в подобен фонд може да има такъв ефект. По отношение на помощта за самия FPAP, от помощта се възползва само едно икономическо образувание и, дори ако се свързва с помощта, отпусната на риболовните предприятия, от нея не се възползва икономиката на държава-членка като цяло. От друга страна, Комисията напомня, че тя винаги е считала, че публичните власти не следва да прилагат финансови средства срещу повишените цени на нефта; напротив, тяхната роля по-специално трябва да се състои във воденето на политика на насърчаване на предприятията, за да могат те да се приспособят към новите икономически условия, създадени от това повишение. Ето защо помощ, която има за цел да позволи на дадено икономическо образувание да участва на съответните фючърсни пазари, не отговаря на желаната цел.
в)
Съществуването на FPAP не може само по себе си да отговори на условието на член 87, параграф 3, буква в), което предвижда, че помощи, които имат за цел да улеснят развитието на някои дейности или на някои икономически региони, могат да бъдат съвместими с общия пазар, когато не променят условията на търговски обмен в такава степен, че да противоречат на общия интерес. Действително нито един факт не показва, че е желателно развиването и разширяването на дейност, свързана с участие на фючърсните пазари на нефт. Освен това тази дейност не е свързана с икономически регион. Ето защо тази помощ не може да се разглежда като съвместима с общия пазар по смисъла на посочената по-горе буква в).
г)
И накрая този вид помощ не фигурира сред категориите помощ, които се считат за съвместими с общия пазар с решение на Съвета, прието в съответствие с член 87, параграф 3, буква д).
(84)
Комисията отбелязва освен това, че нито едно от приетите от нея насоки за анализ на държавните помощи не се отнася за настоящата помощ за функционирането на FPAP.
(85)
От това следва в заключение, че помощта на FPAP за придобиване на опции на фючърсните пазари не може да се счита за съвместима с общия пазар по отношение на нито едно от изключенията, разрешени от Договора.
4.2. Помощ за риболовните предприятия: за облекчаване на разходите за гориво
(86)
Преди да пристъпи към анализа на помощите, които станаха причина за официалното откриване на процедурата по разследване, Комисията трябва да заеме позиция относно аргумента на FPAP, който счита, че отпуснатите на него и на риболовните предприятия помощи би трябвало да се разглеждат в светлината на повишаване на прага на помощите de minimis в риболовния отрасъл. Според FPAP въпросните суми (около 16 000 EUR средно на предприятие, като се изключи помощта, която той разглежда като пряка социална помощ за рибарите) нетно биха били под тези - в процес на приемане към момента на изплащане на компенсациите от FPAP (30 000 EUR на предприятие) (13). Френските власти в своя отговор също се позовават на повишаването на прага за помощите de minimis, но без да претендират за прилагането му към настоящата помощ.
(87)
На първо място, Комисията припомня, че съгласно член 3 от Регламент (ЕО) № 1860/2004 на Комисията от 6 октомври 2004 г. относно прилагането на членове 87 и 88 от Договора за ЕО за минималните помощи в отраслите земеделие и рибарство (14), който е в сила за периода, когато са отпускани тези помощи за риболовните предприятия, максималният размер на минималната помощ е 3 000 EUR на предприятие за срок от три години; разглежданите в настоящото решение помощи превишават значително тези размери и Франция не посочва в своето становище евентуално прилагане на този таван за предприятията, които биха могли да се възползват от тях. От друга страна, дори ако сумата от 30 000 EUR, която фигурира в Регламент (ЕО) № 875/2007, приет наскоро от Комисията (15), е по-висока от 16 000 EUR, посочени по-горе от FPAP, това е средната сума. От друга страна, Франция неправилно се позовава на сумата от 16 000 EUR, като изключва частта от помощта, която тя квалифицира като социална помощ и която трябва да се вземе предвид при анализа (вж. съображения 122 и 123). По този начин с оглед на различните размери на риболовните предприятия, членуващи във FPAP можем да бъдем сигурни, че отпуснатата на някои предприятия помощ превишава 30 000 EUR. Например за риболовните траулери от 20 до 25 метра годишната сума на обезщетението се установява на около 35 000 EUR, т.е. 70 000 EUR за двете години - 2005 и 2006 (16). Независимо от това, както се посочва по-горе, Франция не изиска прилагането на новия таван за минималните помощи и не представи нито едно доказателство, че би го направила. Следователно, предвид всички тези факти в рамките на постоянното разследване на режимите за държавна помощ Комисията е задължена да провери съвместимостта на тези помощи с разпоредбите на член 87 от Договора.
4.2.1. Наличие на държавна помощ
(88)
Франция счита, че Комисията няма основание да включва в анализа си за наличието на държавна помощ тази страна от дейността на фонда. Според Франция „квалифицирането като държавна помощ може да почива само върху ad hoc анализ на възстановимото към държавата авансово плащане, а не на базата на анализ на дейността на FPAP. По този начин желанието на френските власти е да се развие само първата част 3.1 от оценката. Част 3.2 се свежда до осъждане на дейността на FPAP, който е професионален синдикат, извършващ дейността си по закупуване на опции с цел да застрахова своите членове срещу колебанията на цените на дизела.“ (17).
(89)
В отговор Комисията припомня, че в съответствие с постоянната съдебна практика помощите не се характеризират с причините за тях или с целите, които си поставят, а се определят в зависимост от резултатите им (18). Освен придобиването на финансови опции на фючърсните пазари, целта на FPAP, според сключените с държавата споразумения, е изплащането на риболовните предприятия на компенсация, съответстваща на ценовата разлика между максималната гарантирана сума и средномесечната цена на референтния индекс за съответния месец. Поради това Комисията счита, че риболовните предприятия са се възползвали от специфични преимущества посредством създадената от FPAP система и че въздействието на авансовите плащания, отпуснати от държавата, следва да се анализира не само от гледна точка на преимуществото, предоставено на FPAP, но и от гледна точка на преимуществата, предоставени на риболовните предприятия.
4.2.1.1. Наличие на финансово преимущество, предоставено чрез държавни ресурси
(90)
Преимуществото, което риболовните предприятия са получили от дейността на FPAP, има двоен характер: то се състои, от една страна, във възможността да си доставят гориво на преференциална цена, и от друга страна, да получат обезщетение, частично компенсиращо разходите им за гориво.
(91)
По отношение на първия аспект, придобиването на опции на фючърсните пазари от FPAP, който след това преотстъпва купеното при условията на фючърсна сделка гориво на CECOMER - снабдителна централа на морските кооперации, позволява на предприятията, членуващи във FPAP, да закупуват полученото от тези кооперации гориво на цена, по-ниска от тази на нормалния пазар. Следователно, както е посочено по-горе (вж. съображение 75 от настоящото решение), това е станало възможно само защото „Държавата е решила да го подкрепи с 65 милиона евро до този момент. Освен това FPAP регистрира на „стоковия“ пазар няколко милиона евро печалби от опции, които безспорно представляват добавена стойност.“ Комисията установява, че доставката на гориво на риболовните предприятия на цена, по-ниска от тази на нормалния пазар, е станало възможно благодарение на авансовите плащания, предоставени от държавата и на собствените ресурси на FPAP, т.е. резултатът от вноските на неговите членове и печалбите, получени от спекулативните операции на фючърсния пазар на нефтени продукти.
(92)
Намираме същия двоен произход на средствата (ресурси на държавата и ресурси, получени от частната дейност на FPAP), които са послужили за финансиране на компенсацията, плащана на риболовните предприятия.
(93)
Както е описано в съображение 24 от настоящото решение, FPAP поема съществуващата ценова разлика, според споразуменията от 12 ноември 2004 г. и 27 май 2005 г. между „максималната гарантирана цена“ и средната месечна цена на референтния индекс и според споразумението от 11 октомври 2005 г. между 30 евроцента на литър и средната месечна референтна цена, ако последната е по-висока от 30 евроцента.
(94)
Първоначално предвиденият механизъм на „изглаждане“ се основава на хипотезата, че допълнителните разходи по отношение на дадена референтна цена в период на високи курсове биха могли да се компенсират благодарение на вноските, платени от членовете в период на по-умерени курсове. По такъв начин системата би могла да се самофинансира. Ако се вземе предвид споменатия в съображение 75 от настоящото решение документ на г-н de Feuardent, „FPAP технически е бил в състояние да вземе първите опции още от април 2004 г.; по това време нуждите на CECOMER (около 200 милиона литра) за 2005 г. са могли да бъдат покрити при 0,28 евроцента/литър за около 4 милиона евро“. По този начин FPAP вероятно е могъл да посрещне в началото на 2004 г. относително скромните нужди от „осигуровката дизел“ със собствени ресурси. Следователно се оказва, че в първоначалния си замисъл фондът би могъл да се самозадоволява.
(95)
Въпреки това, тъй като курсът на нефта се задържа на много високо равнище, а членството във FPAP става много популярно, броят на членовете на FPAP бързо и значително се увеличава. В резултат на това стойността на тази „осигуровка дизел“ нараства експлозивно и поддържането ѝ вече е възможно само посредством авансовите плащания, предоставени от държавата на FPAP.
(96)
Ако се направи опит за оценка на кредитите, необходими на FPAP, за да посрещне разходите за „осигуровката дизел“ за 2005 г., може да се тръгне от хипотезата, че равнището на потреблението на гориво, за което е необходима компенсация за риболовните предприятия, вероятно от 200 милиона литра (вж. съображение 94) е стигнало до количество, което може да се оцени на около 900 милиона литра. Действително ако отново се вземат средните стойности на годишно потребление, служещи за база на изчисленията, посочени в съображения 55 и56, потреблението на 1 000 кораба с дължина до 12 метра ще бъде 1 000 кораба × 200 тона/кораб, което е равно на 200 000 тона, а тази на корабите с дължина, по-голяма от 12 метра, ще бъде 1 400 кораба × 480 тона/кораб, т.е. 672 000 тона, което прави общо 872 000 тона (или 872 милиона литра). В действителност, както е посочено в съображение 55, ако се приеме, че риболовната дейност на корабите продължава по-скоро 38 седмици в годината, отколкото 48, потреблението вероятно е по-близо до 700 000 тона (1 000 кораба с дължина до 12 м × 158 тона, т.е. 158 000 тона и 1 400 кораба с дължина над 12 м × 380 тона, т.е. 532 000 тона). При хипотезата за таван на компенсациите от 12 евроцента на литър, таван, прилаган за третото авансово плащане (19), финансовите нужди на FPAP биха достигнали по този начин годишен размер от порядъка на 85 милиона евро. Ако разгледаме факта, че риболовните предприятия може би са осигурили само част от потреблението си на гориво, необходимостта от кредити вероятно е била по-маловажна, но размерът на средствата остава няколко десетки милиона евро за година в сравнение с първоначалната оценка от 4 милиона евро за 2005 година. По този начин става ясно, че FPAP не би могъл да посрещне гарантираното обезпечение за своите членове срещу вноските им, без да се възползва от външни средства, в случая авансовите плащания, предоставени от държавата.
(97)
В този контекст FPAP се е възползвал от публични средства, за да отговори на нуждите на тази „осигуровката дизел“, като е поел отговорност да управлява тези средства по най-добрия начин. Така паричните средства на FPAP са съставени от средства, произхождащи от вноски на членовете, от авансовите плащания от държавата и от евентуални печалби от дейността му на фючърсните пазари на нефт. Частта от тези средства, получена от авансовите плащания от държавата, съответства несъмнено на държавни ресурси. Що се отнася до печалбите, реализирани на фючърсните пазари, които са позволили на риболовните предприятия да се снабдяват с по-евтино гориво, те биха могли да бъдат реализирани единствено благодарение на наличието на държавни ресурси, които са предоставили на FPAP средствата да извършва финансови операции на фючърсните пазари. В допълнение, макар че точните параметри на споразуменията, сключени между FPAP и CECOMER, са неизвестни и за тях не може да се направи заключение от нито един от документите, предоставени от Франция, Комисията предполага, че изплатената компенсация на предприятията членове, съответстваща на определена ценова разлика, е била по-малко висока, отколкото ако CECOMER и морските кооперации бяха доставяли на рибарите гориво, закупувано на нормалния пазар, т.е. без участието на FPAP на фючърсните пазари. По този начин печалбата от операциите на FPAP на фючърсните пазари е прехвърлена на CECOMER - снабдителна кооперация на морските кооперации, и в крайна сметка на риболовните предприятия, които се снабдяват с гориво от нея. Така със сигурност FPAP би могъл на практика да продължи изплащането на компенсации за по-дълъг период, отколкото ако FPAP е бил само посредническа организация, натоварена единствено с разпределението на 65-те (или 77-те) милиона евро, предоставени от държавата под прикритието на механизма за „осигуровката дизел“.
(98)
Поради това Комисията счита, че именно посредством ресурсите от държавата, независимо дали са захранвали директно паричните средства на FPAP или са били използвани за извличане на печалби, които увеличават тези парични средства, риболовните предприятия са могли да се възползват от финансово преимущество, от една страна, като получават възможността да си доставят гориво на преференциална цена и, от друга страна, като получават компенсационно обезщетение, изчислено спрямо дадена референтна цена.
4.2.1.2. Наличие на финансово преимущество, предоставено от държавата
(99)
Трите, евентуално четирите споразумения, сключени между държавата и FPAP предвиждат отпуснатите публични средства под формата на авансови плащания в крайна сметка да компенсират частично разходите за гориво на риболовните предприятия. Компенсацията, изплатена на рибарите под формата на обезщетение, съответстващо на разликата между референтната цена и цената на бензиностанция, се съчетава с намаление на цената на дизела при доставчика, който най-често е морската кооперация.
(100)
Паричните средства на FPAP, състоящи се първоначално от членските вноски, след това нараснали при първото авансово плащане от държавата, са му позволили да действа на фючърсните пазари и да извлече от това печалби, без тези печалби да бъдат достатъчни, за да поеме и изплащането на компенсационно обезщетение на риболовните предприятия в замяна на вноските им. Две, евентуално три допълнителни авансови плащания обаче са му позволили да продължи дейността си, преди постепенно да се наложи да закрие позициите си, за да разполага с необходимите ликвидни средства за плащане на обезщетенията. Комисията отбелязва, че решенията относно сделките на фючърсните пазари са били взети от председателя на FPAP. Тяхното практическо изпълнение е извършено с помощта на борсови посредници и специализирани финансови институции (вж. съображение 74), чието възнаграждение е осигурено от FPAP в размери, неизвестни на Комисията. По този начин, въпреки че уставът на FPAP предвижда председателят задължително да се консултира с управителния съвет „при вземане на решение за предстоящите за изпълнение гаранционни проекти“, държавата не е представена в този управителен съвет. Така, дори FPAP да е задължен, най-общо, да „поддържа счетоводна отчетност, която дава възможност да се установи, при поискване, използването на авансовите плащания, както и разпределението на ресурсите и разходите на фонда“, държавата не участва при вземане на решение нито за стратегията, която FPAP трябва да следва за придобиване на тези финансови опции, нито за равнището на финансовата компенсация, която трябва да се изплати на предприятията. Следователно ако, както е показано в параграф 4.1.1.4, няма съмнение, че помощта, състояща се от отпуснатите три, евентуално четири, авансови плащания, е предоставена от държавата, не е така за допълнителните преимущества, от които са могли да се ползват риболовните предприятия благодарение, от една страна, на своите вноски и, от друга страна, на разумното управление на всички парични средства на FPAP. Действително ако, посредством проведените сделки на фючърсните пазари, окончателният размер на помощта, изплатена на рибарите, е по-висока от първоначално получените от FPAP публични средства, тази част от помощта, която превишава размера на авансово платените публични средства, не произхожда от решение на държавата. По този начин за Комисията, дори да не е възможно от счетоводна гледна точка да отдели точно това, което е получено от държавни ресурси и това, което идва от собствени ресурси, тъй като в действителност всички парични средства са били използвани за участие на фючърсните пазари на нефт и за изплащане на компенсационното обезщетение, преимуществото, съответстващо на разликата между общия размер на помощта, получена от риболовните предприятия и общия размер на авансовите плащания от държавата, прехвърлени на риболовните предприятия, не е свързано с държавата.
4.2.1.3. Наличие на финансово преимущество, което нарушава или заплашва да наруши конкуренцията
(101)
Комисията счита, че облекченията, от които са се ползвали риболовните предприятия членове на FPAP, за разходите си за гориво, облагодетелстват тези предприятия, защото единствено те са могли да се възползват от тях. Позицията им е по-силно в сравнение с други предприятия, с които се конкурират на общностния пазар, независимо дали става въпрос за други риболовните предприятия или за предприятия от други отрасли на икономическа дейност, които имат интерес да понижат производствените си разходи, свързани с разхода на гориво. Нещо повече, тъй като този гаранционен механизъм е насочен единствено към риболовните предприятия, предоставеното по този начин преимущество на тези предприятия се разглежда като отраслово преимущество, недостъпно за останалите отрасли. Следователно всяка форма на помощ, като поставя в привилегировано положение конкретен отрасъл, нарушава или заплашва да наруши конкуренцията (вж. Решение 2006/269/ЕО на Комисията от 8 февруари 2006 г. относно приспадането на данъци от професионалните рибари (Швеция) (20), съображения 31 и 35).
(102)
Франция възразява, че тази помощ не е облагодетелствала предприятията, членуващи във FPAP доколкото „членството във FPAP е свободно и открито за всички риболовни предприятия, при условие че плащат вноските си“. MQA допълва, че това членство е открито „без значение на структура или националност на облагодетелстващите се“. Накрая FPAP уточнява, че „предприятията, членуващи във FPAP, са с френски капитали, но също така с испански и нидерландски“.
(103)
Комисията отбелязва в отговор, че риболовните предприятия, които могат да членуват във FPAP са само тези, които имат кораби, регистрирани във Франция или в отвъдморските департаменти. Предприятия с нидерландски или с испански капитали, притежаващи френски кораби, могат наистина да станат членове на FPAP; сигурно за тези кораби става въпрос в отговорите на Франция и FPAP. Другите кораби от Общността обаче не могат да членуват в него.
(104)
Всички предприятия, получатели на компенсацията, плащана от FPAP, са в конкуренция на общностния пазар с предприятията, чиито кораби са под флага на други държави-членки и които също имат интерес да намалят производствените си разходи, свързани с разхода на гориво, но не разполагат със система за компенсации от рода на създадената от FPAP. По тази причина преимуществото, от което се ползват членуващите риболовни предприятия или тези, които още не са станали членове, но които биха могли да го направят, т.е. всички предприятия, имащи риболовни кораби под френско знаме, ясно представлява изкривяване на конкуренцията.
(105)
FPAP счита освен това, че факторите за изкривяване на конкуренцията трябва да се търсят другаде. Като се позовава на наличието на сериозни допълнителни разходи, които според него са без икономическо основание, като тези, които произтичат от управлението на многогодишните планове за ориентиране на риболовната флота, т.е. управлението на общия капацитет на тази флота, или свързаните с управлението на „правата да произвеждаш“, FPAP посочва по-конкретно, че „„Правата“, свързани с национални „политики“, представляват (…) истинският фактор за изкривяване на европейската конкуренция (и) излизат далеч извън икономическата сфера.“
(106)
Комисията отбелязва по този повод, че тези разходи, независимо дали във Франция са по-ниски или по-високи от съществуващите в другите държави-членки, са резултат от ограниченията, дължащи се на регулаторната рамка, в която понастоящем се извършва риболовната дейност. В известието (21) си от 26 февруари 2007 г. относно инструментите за управление, основани на правата на риболов, Комисията напомня, че риболовният отрасъл в Общността се характеризира с многобройни инструменти и механизми за управление и че подобни по характер ситуации се третират понякога по различен начин в зависимост от държавите-членки. В резултат именно на това продажбата и закупуването на права на риболов е текуща практика в някои държави-членки, независимо дали става в рамките на установени пазари или пряко. Споменатите от FPAP разходи са същите, с които се сблъскват флотите на различните държави-членки и съответстват на икономическото развитие на риболовния отрасъл. Те са резултат от прилагането на национално равнище на мерките за управление, които общата политика за рибарство налага или прави необходими. Това прилагане не оправдава създаването на специфични схеми за помощи в една отделна държава-членка. По тази причина, противно на изтъкнатото от FPAP, нарушаването на конкуренцията не трябва да се оценява в рамките на един „съответен пазар“, например „регионален микро пазар“, понятие на което той се позовава, а както е предвидено в рамките на Договора в цялостния общ пазар. По такъв начин, ако помощта за FPAP има за цел да улесни поддържането на риболова в регионални рамки и да защити ресурсите като попречи на корабите за далечно плаване да се насочат към по-близки места за улов или на траулерите да се ориентират към по-специфични места за риболов, както се посочва от FPAP, то тя съответства най-добре на помощ, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията и следователно, в това отношение, на държавна помощ.
(107)
Затова, поради всички изложени по-горе причини, Комисията счита, че авансово изплатените средства от държавата, от които риболовните предприятия са се облагодетелствали чрез FPAP, нарушават или заплашват да нарушат конкуренцията.
4.2.1.4. Наличие на финансово преимущество, което засяга търговския обмен между държавите-членки
(108)
FPAP оспорва факта, че помощите, предоставени на риболовните предприятия - членове на синдиката, засягат търговския обмен между държавите-членки. Действително според FPAP тези предприятия упражняват дейност на „пазар, който в никакъв случай не е единствен, а почива по-скоро върху „мозайка“ от регионални микропазари“.
(109)
Комисията констатира в отговор, че общата стойност на износа на продукти от риболова и аквакултурата от Франция към останалия свят е достигнала 1 290 милиона евро през 2005 г., от които 80 % с местоназначение в държавите-членки на Европейския съюз. В същото време общата стойност на вноса на тази категория продукти във Франция е била за 2005 г. 3 693 милиона евро, от които 40 до 60 % според източниците, с произход държавите-членки на Европейския съюз (22). За сравнение общата стойност на френската продукция е възлизала на 1 868 милиона евро. Следователно без да има нужда да се прави много подробен икономически анализ (23) с цифри, е ясно, че каквито и да са измененията на цената по вид, констатирани всеки ден на френските или на европейските пристанища, обемът на търговския обмен между Франция и останалата част на Европа натежава значително в баланса ѝ за доставка на продукти от риболов и аквакултура. Мерки, чиято цел е да облагодетелстват голям брой френски риболовни предприятия (повече от 30 % от флотата) чрез снижаване на разходите им за производство, със сигурност имат своето отражение върху търговския обмен между държавите-членки в областта на риболова.
(110)
Следователно става ясно, че преимуществото, от което са облагодетелствани риболовните предприятия чрез поемане на част от техните производствени разходи, засяга търговския обмен между държавите-членки.
4.2.1.5. Заключение
(111)
Четирите условия, необходими за установяване на наличието на държавна помощ, са представени само частично. Преимуществото, от което са се облагодетелствали риболовните предприятия, се дължи на използването на държавни ресурси, то нарушава или заплашва да наруши конкуренцията и засяга търговския обмен между държавите-членки. Докато с държавата е свързано само това, което е в границите на размера на авансовите плащания, доколкото те представляват само част от паричните средства на FPAP и доколкото държавата не се е намесвала в решенията, вземани от FPAP, за да се умножават средствата, предоставени на негово разположение. По такъв начин Комисията може да направи заключение за наличието на държавна помощ по смисъла на член 87 от Договора за ЕО само в границите на предоставените публични средства, т.е. 65 или 77 милиона евро.
(112)
Комисията отбелязва, че френските власти, независимо от отговорите им от 7 октомври 2005 г. и от 21 април 2006 г., не оспорват всъщност заключенията на Комисията относно наличието на държавна помощ. Действително при обсъждане на проекта за финансов закон за 2007 г. от Националното събрание министърът на земеделието и риболова, запитан за бъдещето на FPAP, отговаря: „FPAP работи от 1 ноември 2004 г., но Европейската комисия го надзирава отблизо, тъй като става въпрос за държавна помощ.“ (24).
4.2.2. Съвместимост с общия пазар
(113)
Според член 87, параграфи 2 и 3 от Договора, някои категории помощ са или могат да бъдат разглеждани като съвместими с общия пазар.
(114)
Комисията отбелязва, че тези помощи не съответстват на примерните случаи, предвидени в член 87, параграф 2, от Договора.
а)
Като твърди, че FPAP е действал като „организация за защита на потребителите“ или като „обединител на потребителите на нефтени продукти“, MQA подсказва, че помощите в полза на риболовните предприятия биха могли да бъдат възприети като „помощи със социален характер, отпуснати на отделни потребители“, предвидени в член 87, параграф 1. В това отношение Комисията отбелязва само, че този параграф се отнася изрично за „отделните потребители“, а не за предприятията и че следователно не може да се прилага към конкретния случай (вж. съображение 50 от настоящото решение). Тази помощ следователно не е съвместима с общия пазар съгласно член 87, параграф 2, буква а) от Договора.
б)
Тези помощи не представляват помощи, предназначени за преодоляване на щети, причинени от природни бедствия или от други извънредни обстоятелства. Всъщност колебанията на курса на нефта са присъщи на икономическата дейност. Тези колебания засягат и други сектори на дейност, които са потребители на нефтени продукти във всички държави-членки на Европейския съюз и не могат да се разглеждат като природно бедствие или извънредни обстоятелства по смисъла на член 87, параграф 2, буква б) от Договора. Въпреки това MQA възразява на този анализ, че помощта е точно последица от извънредно положение, „тъй като самата Комисия признава изключителните икономически и социални трудности на отрасъла“. Вярно е, разбира се, че риболовният отрасъл трябва да се справя с особени трудности, които Комисията анализира в подробности в известието (25) си от 9 март 2006 г., озаглавено „Да подобрим икономическото положение на риболова“. В това известие Комисията показа, че източниците на икономическите и социални трудности на отрасъла се крият в неговата структурна неприспособимост към ограниченията, тежащи върху неговата дейност. Освен това тя излага в своето известие различни предложения за преодоляване на икономическите трудности на риболовния отрасъл. Разглеждайки съвместимостта на някои помощи за функционирането, тя ясно посочва: „Трудностите, с които в момента се сблъсква риболовният сектор, бяха утежнени от неотдавнашното повишение на цените на горивата. Това положение подтикна риболовната промишленост да поиска публична намеса, за да бъде компенсирано това внезапно повишение на разходите. Този тип подкрепа представлява помощ за функционирането, несъвместима с Договора. Комисията не би могла да одобри нито една помощ с тази цел, за която е уведомена.“ Като се позовава след това на гаранционния механизъм, подобен на първоначално замисления при създаването на FPAP, тя добавя „Комисията може да одобри такава програма само ако предвижда гаранции за възстановяването при търговски условия на общия размер на публичните помощи, което, предвид настоящите икономически обстоятелства, изглежда малко вероятно.“ Колебанията в цените на входните продукти, част от които е горивото, са присъщи на икономическата дейност и от само себе си не могат да представляват изключително събитие.
Предвид на предходното, Комисията счита, че въпросните държавни помощи, от които са облагодетелствани риболовните предприятия, не са съвместими с общия пазар съгласно член 87, параграф 2, буква б) от Договора.
(115)
Тези помощи също не може да се разглеждат като съвместими с общия пазар на базата на прилагане на член 87, параграф 3 от Договора, с различните примерни случаи, предвидени в него.
а)
Не става въпрос за помощи, предназначени да облагодетелстват икономическото развитие на региони, където жизненото равнище е необичайно ниско и където има високо равнище на непълна заетост (случай, предвиден в член 87, параграф 3, буква а). Тези помощи имат за цел да намалят разходите за функционирането на риболовните предприятия. Разбира се FPAP посочва, че тези помощи имат за цел да улеснят задържането на риболова в регионални рамки. Въпреки това Комисията констатира, че те са предоставяни на риболовни предприятия независимо от седалището на предприятието или пристанището, към което са зачислени корабите, с които те работят. Поради това нямат връзка с помощите, предвидени в посочената буква а).
б)
Тези помощи не може да се разглеждат и като помощи, предназначени да насърчат осъществяването на важен проект от интерес за Европейската общност или да се преодолее сериозно затруднение в икономиката на държава-членка. Те нямат връзка с важен проект от интерес за Европейската общност. Не могат също да бъдат квалифицирани като помощ, предназначена за преодоляване на сериозно затруднение в икономиката на държава-членка. Действително, предоставените помощи на риболовните предприятия имат за цел да бъдат преодолени трудностите на предприятията от един конкретен икономически отрасъл, а не на всички отрасли на френската икономика. Отрасловият характер на тази помощ е неоспорим, тъй като повишаването на разходите за нефт не засегна само предприятията от сектора на риболова, а общо всички предприятия, т.е всички сектори на дейност. В това отношение Комисията винаги е смятала, че публичните власти не следва да се намесват с финансови средства, за да компенсират това повишение, а напротив, да насърчават предприятията, за да могат те да се приспособят към новите икономически условия, следствие от това повишение. Затова, с оглед на всички тези сведения, Комисията счита, че помощта на FPAP в полза на риболовните предприятия не може да се приеме като съвместима по смисъла на член 87, параграф 3, буква б).
в)
Що се отнася до член 87, параграф 3, буква в) намаляването на разходите за гориво не може, само по себе си, да отговори на условието на посочената буква в), според която съвместими с общия пазар могат да бъдат помощи, предназначени да улеснят развитието на някои дейности или някои икономически региони, когато не променят условията на търговския обмен в такава степен, че да противоречат на общия интерес. Действително въпросните помощи нямат за цел да облагодетелстват развитието на риболовните дейности по посока на устойчивия риболов, съгласно целите на общата политика в областта на рибарството, а задържат равнището на риболова без да подтикват риболовните предприятия да снижават разходите си за гориво. По такъв начин в резултат от тях се забавя необходимото приспособяване на предприятията от риболовния отрасъл към ограниченията вследствие на повишените цени на нефта. Освен това тази дейност не е свързана с определен икономически регион. Ето защо тези помощи не могат да се разглеждат като съвместими с общия пазар по смисъла на член 87, параграф 3, буква в).
г)
И накрая, тези категории помощ не са ясно посочени сред помощите за развитието на културата и запазването на историческото наследство, нито сред помощите, считани за съвместими с общия пазар по силата на решение на Съвета, прието в съответствие с член 87, параграф 3, буква д).
(116)
Вследствие на всички тези факти държавната помощ, предоставена на риболовните предприятия за намаляване на разходите им за гориво, не отговаря на нито една от изключенията, предвидени в член 87 от Договора.
(117)
Що се отнася до помощите за риболовните предприятия, те трябва да бъдат анализирани и в светлината на насоките за разследване на държавните помощи, предназначени за секторите на риболова и аквакултурата (наричани по-долу „насоки“).
(118)
Ефектът от тези помощи е намаляване на производствените разходи на риболовните предприятия. Те добиват характер на помощи за функционирането.
(119)
Комисията напомня първо, че по смисъла на точка 3.5 от тези насоки, „държавните помощи не трябва да придобиват предпазен характер, те трябва напротив да облагодетелстват по-високата ефективност и ефикасност на производството и търговията с риболовни продукти. Помощите трябва да водят до трайни подобрения, по такъв начин че риболовният сектор да може да се развива само с приходите от пазара.“
(120)
Следователно, както е изложено в съображение 115, буква в) от настоящото решение, намаляването на разходите за гориво няма за цел развитието на риболовните дейности по посока на устойчив риболов, в съответствие с общата политика в областта на рибарството, а поддържането на едно и също равнище на риболовните предприятия. Ето защо Комисията счита, че тези помощи придобиват предпазния характер, посочен в точка 3.5 от насоките и следователно не могат да бъдат считани за съвместими с принципа, поставен от насоките.
(121)
Франция посочи в отговорите си при откриване на официалната процедура по разследване, че „действията на FPAP са изпреварили полезни мерки, които плановете за оздравяване и преструктуриране, след като бъдат приети, само ще илюстрират и потвърдят“. Въпреки това доста по-късно, през януари 2008 г., Франция информира Комисията за разработването на мерки, представени като мерки за подпомагане при оздравяване и преструктуриране на риболовните предприятия. Тези мерки са регистрирани от Комисията под номер NN 09/2008 и в момента са в процес на анализиране. От казаното дотук, дори ако приемем аргумента на Франция, според който действията на FPAP са изпреварили донякъде тези мерки за подпомагане на оздравяването и преструктурирането, това няма отношение към тяхната съвместимост с общия пазар поради основните различия, които съществуват между мерките, осъществени от FPAP и условията, на които трябва да отговарят схемите за подпомагане при оздравяване и преструктуриране на предприятията. Тези условия са описани в насоките на Общността относно държавна помощ за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднено положение (26). Действително, противно на това, което се изисква в насоките, помощта в резултат от действията на FPAP е била отпусната без разлика на всички риболовни предприятия, а не само на предприятията в затруднение. От друга страна, помощите за оздравяване не може да превишават шест месеца и трябва да бъдат под формата на възстановим заем или на гаранция; що се отнася до помощите за преструктуриране, те се отпускат при точни условия и за ограничен период. Следователно отпуснатите от Франция помощи чрез FPAP не изпълняват нито едно от необходимите условия: риболовните предприятия се ползват от тези помощи от 2004 г., те не са отпуснати под формата на заем или на гаранция и не е предвидено да бъдат възстановени в рамките на план за преструктуриране.
(122)
FPAP счита също , че отпуснатите помощи са оправдани от факта, че всъщност ставало въпрос за помощ за доходи на работещите. FPAP пише по този повод: „FPAP е учреден като „група за предпазване“ с оглед да изгради за 2 500-те членуващи в него предприятия предпазен юридически периметър по смисъла на френския закон … В този смисъл помощта за доходите на работещите, влизаща в рамките на преструктурирането, е разрешена. Тя с нищо не засяга правилата за конкуренция. Напротив, тя се отнася до общностни принципи, които гарантират минимален приличен доход на работещите.“ FPAP продължава като посочва, че във Франция системата за заплащане на моряците чрез участие в приходите на кораба би довело до лишаване от заплати на работещите в риболовните предприятия, дори до задлъжняването им към собственика на кораба. Накрая той уточнява, че 25 от 65-те милиона авансови плащания, предоставени от държавата „засягат пряко аванси на работещите и могат да се анализират като пряко социално действие“. MQA добавя: „Ако заемите се разглеждат като помощи, насочени към печалба, не от FPAP, а от риболовните предприятия членове, наистина става въпрос за социално подпомагане. Финансовата помощ, предоставена по този начин, би била действително свързана с възнаграждението на моряците.“
(123)
Тези твърдения предизвикват няколко коментара от страна на Комисията:
1.
На първо място, тя изразява учудване от написаното, че близо 40 % (25 милиона от 65) от авансовите парични средства, предоставени от държавата с цел, според описаните по-горе три споразумения (вж. съображение 21 от настоящото решение), придобиване на финансови опции на фючърсните пазари на нефтени продукти, „са пряко свързани с авансите на работещите и се разглеждат като пряка социална помощ“.
2.
Комисията предполага, че тук става въпрос, от страна на FPAP, за риторичен трик, който цели да покаже, че в резултат осъществените от FPAP действия, като се снижават производствените разходи на риболовните предприятия и като се вземе предвид системата за заплащане чрез разпределение на приходите, се облагодетелстват in fine работещите в тези предприятия. В този смисъл тези действия могат да се разглеждат „като пряка социална помощ“. Действително нито един елемент от преписката не дава основание да се предполага, че е имало преки социални помощи, т.е. помощи, изплащани от FPAP пряко на работещите в тези предприятия; това, от друга страна, въобще не е предвидено в устава на FPAP (вж. съображение 20 от настоящото решение).
3.
Независимо от това, т.е. дали помощите в крайна сметка са били изплатени директно на работещите или в резултат на действията на FPAP са донесли полза на тези работещи като са увеличили доходите им според системата за заплащане чрез разпределение, Комисията припомня, че съгласно добре установената съдебна практика (27), понятието помощ обхваща предимствата, предоставяни от публичните власти, които под различна форма намаляват таксите, нормално поемани от бюджета на предприятието. В този смисъл заплатите несъмнено са част от тези такси и едно предприятие не може да разчита на публично финансиране, за да ги осигури. Следователно фактът, че предимствата, ползвани от риболовните предприятия за закупуване на гориво на преференциални цени и за частична компенсация на разходите им за гориво, в действителност, според FPAP и MQA, са носили полза на работещите в тези предприятия, няма отношение към оценката на съвместимостта на тези помощи с общия пазар. Достатъчно е да се установи, че вследствие на преимуществата, предоставени на риболовните предприятия благодарение на публични средства, те са били освободени от такси, които обикновено се поемат от бюджетите на въпросните предприятия.
4.
В същата посока на разсъждения Комисията не може да приеме твърдението, според което помощта за доходите на работещите е била разрешена, от една страна, защото съответства на общностните принципи, гарантиращи на работещите приличен минимален доход, и, от друга страна, защото системата на заплащане чрез участие в приходите е особено неблагоприятна за френските моряци. Действително според принципа на субсидиарността правилата за осигуряване на минимална заплата са единствено от компетенцията на държавите-членки. Що се отнася до заплатите на моряците, във Франция това задължение е заложено в членове L.742-2, D.742-1 и D.742-2 на Кодекса на труда. Както се припомня от решение на Апелативния съд на Рен от 16 юни 1998 г. (28), тези разпоредби с общ характер се прилагат към работещите, попадащи в приложното поле на Кодекса на морския труд, какъвто и да е приетият начин на възнаграждение. Фактът, че корабопритежателят и неговите работници имат начално споразумение, съгласно което на моряците се заплаща според тяхната част от приходите (при евентуална печалба), не освобождава корабопритежателя от задължението да гарантира на моряците за периода на работа на борда възнаграждение най-малко равно на минималната заплата. С други думи, частите от улова трябва да бъдат като минимум равни на възнаграждението при прилагане на актуализираната минимална работна заплата. Член 34 от Кодекса на морския труд (29) препраща в това отношение към „национален професионален договор или разширени браншови договори (за установяване), независимо от действителната продължителност на работното време, на избрания или избраните периоди на изчисляване на актуализираната минимална заплата на моряците, получаващи възнаграждение според разпределението на приходите“. Браншовият договор, гарантиращ в член 9, първа алинея, минимално годишно брутно възнаграждение на наетите моряци, получаващи възнаграждение според приходите на кораба, е подписан на 28 март 2001 г. (30). Това разпореждане става задължително за всички работодатели и всички работещи, попадащи в приложното поле на този договор, с министерско постановление от 3 юли 2003 г. (31) Разходите за заплати вследствие на това законово задължение представляват производствен разход на риболовните предприятия, по същия начин като разходите за гориво. При тези условия Комисията не може да приеме аргумента, според който френската държава е имала основание да се намеси с финансови средства, тъй като корабопритежателите се измъквали от законовото задължение да осигуряват минимална заплата на работещите при тях, дори когато получават възнаграждение според приходите.
(124)
Според MQA може да се приеме, че става въпрос също и за социално-икономически мерки: „в насоките (…) се посочва, че социално-икономически мерки могат да бъдат обявени за съвместими. В случая FPAP е изцяло прозрачен и мерките, квалифицирани от Комисията като помощи, имат очевиден социално-икономически характер.“
(125)
Комисията констатира, че MQA не внася нито един елемент, позволяващ да се разглеждат въпросните помощи във връзка с точка 4.5 от насоките, които предвиждат за всеки отделен случай, че могат да се приемат като съвместими с общия пазар преки помощи за работниците, имащи характер на социално-икономически мерки. Действително този параграф уточнява, че те могат да се разглеждат като съвместими, само „при условие че са част от пакет от мерки за подкрепа със социално-икономически характер, предназначени да компенсират загубите на приходи, свързани с приспособяемостта на риболовния капацитет, приети по силата на член 11, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 2371/2002“ (Регламент (ЕО) № 2371/2002 на Съвета от 20 декември 2002 г. относно опазването и устойчивата експлоатация на рибните ресурси в рамките на общата политика в областта на рибарството (32)). Следователно създаването на FPAP не се вписва в един общ план, приет в съответствие с Регламент (ЕО) № 2371/2002 с оглед приспособяемост на риболовния капацитет. Издигнатият от MQA аргумент следователно не може по никакъв начин да оправдае отпускането на помощи за дейността.
(126)
MQA посочва, че не е точно да се твърди, че помощите са отпуснати без поставяне на условие. Според MQA „за да предостави тези заеми, държавата е изискала от FPAP да представи голям брой разходно-оправдателни документи, с цел да установи стриктното управление на фонда, както и решимостта на фонда и на неговите членове да търсят трайно решение на проблемите, свързани с новите производствени условия в риболовния сектор.“ MQA подчертава това изискване за прозрачна отчетност и решението на държавата да изиска провеждането на междуведомствена инспекция.
(127)
Комисията взема предвид това изискване за прозрачност и контрол, като същевременно отбелязва, че то изглежда елементарно, тъй като става въпрос за намеса, финансирана с публични средства. Тя съжалява обаче, че в такъв контекст на прозрачност френските власти не са ѝ предали всички подробни цифрови данни за дейността на фонда, въпреки исканията, отправени по време на процедурата. Накрая тя констатира, че никога не е била информирана за инспекцията, спомената от MQA, нито a fortiori за нейните заключения, поискани от френските власти за средата на ноември 2005 г.
(128)
По тази причина Комисията счита, че отпуснатите от държавата авансови плащания попадат в категорията на помощи за функционирането, посочени в точка 3.7 от насоките, според която: „държавните помощи, отпуснати без каквото и да е задължение от страна на получателите да отговарят на целите на общата политика в областта на рибарството и предназначени за подобряване на положението на предприятията и за увеличаване на паричните им средства (…), са несъвместими с общия пазар в качеството им на помощи за функционирането“. Следователно тези авансови плащания са несъвместими с общия пазар.
5. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(129)
Комисията констатира, че FPAP неправомерно е приложил, в нарушение на член 88, параграф 3 от Договора, различни мерки за подпомагане, които са предмет на настоящото решение.
(130)
Въз основа на анализа, развит в част 4.1 от настоящото решение, Комисията счита, че попълването на паричните средства на FPAP чрез отпускане на три, евентуално четири авансови плащания, в общ размер 65, евентуално 77 милиона евро, представлява държавна помощ, несъвместима с общия пазар, по силата на член 87, параграфи 2 и 3, от Договора. Действително, като се вземе предвид, че нито една финансова институция не би отпуснала авансови плащания, подобни на предоставените на FPAP, и че според наличните сведения, тези авансови плащания не са били възстановени, то те се превръщат в директна субсидия (вж. съображение 67) и следователно в държавна помощ в посочения размер.
(131)
Въз основа на извършения анализ в част 4.2 от настоящото решение Комисията счита, че помощта, отпусната във вид на авансови плащания на FPAP, която е дала възможност на риболовните предприятия да закупуват гориво на преференциални цени и да се възползват от компенсационно обезщетение в рамките на осигуровката за дизел, представлява държавна помощ, несъвместима с общия пазар по силата на член 87, параграф 2 и 3 от Договора.
6. ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ
(132)
Размерът на държавната помощ, предоставена от Франция, възлиза на 65 милиона евро, или на 77 милиона, ако е имало четвърто споразумение. Съгласно член 14, параграф 1 от Регламент № 659/1999, когато е взето отрицателно решение в случаи с неправомерна помощ, Комисията решава съответната държава-членка да вземе всички необходими мерки за възстановяване на помощта от получателите. Целта е постигната, когато въпросните помощи, увеличени в случая с лихвите за забава, бъдат възстановени от получателите или, с други думи, от предприятията, които реално са се възползвали от тях (33). Целта на възстановяването ще бъде следователно достигната, когато сумата от 65 или 77 милиона бъде възстановена.
(133)
За да се определи какво трябва да възстановят, от една страна, FPAP, и от друга страна, риболовните предприятия, трябва да се вземе предвид факта, че FPAP, когато действа като икономически оператор на фючърсните пазари, има за цел да предостави обезщетения на риболовните предприятия в рамките на създадената от него осигурителна схема за дизел и да им достави гориво на преференциална цена. Анализът, направен в настоящото решение на общите икономически характеристики на конкретната схема, показва, че FPAP е изпълнил мисията си като е прехвърлил постепенно помощта, отпусната от държавата. По тази причина помощта, която трябва да се възстанови от FPAP, е частта от 65-те или от 77-те милиона евро, която не е била прехвърлена на риболовните предприятия, а помощта, която трябва да се възстанови от риболовните предприятия в такъв случай е частта, която им е била прехвърлена.
(134)
Комисията няма сведения за сумата, която е била действително прехвърлена от FPAP на риболовните предприятия. Комисията отбелязва по този повод, че въпреки отправеното към Франция разпореждане за предоставяне на всички необходими сведения относно функционирането на FPAP, тя не е изпратила информация нито за начина на използване на паричните средства от този фонд, нито за неговата отчетност. При липса на тези сведения и в съответствие с практиката на Съда (34), Комисията счита, че е полезно да предостави някои указания за методологията, която трябва да се използва при определяне на размера на помощта, която следва да се възстанови.
(135)
При определяне на тези указания Комисията взе под внимание факта, че по силата на споразуменията FPAP е задължен да води счетоводна отчетност, която дава възможност да се установи използването на авансовите плащания, както и предназначението на ресурсите и разходите и че е поел задължението да съхранява счетоводните документи за минимален период от 10 години и да ги предоставя на различните държавни органи при обикновено поискване (вж. съображение 27). Въз основа на тези данни органите или организациите, натоварени с прилагане на решението за възстановяване, ще имат възможност да установят движението на паричните средства на FPAP, както и състоянието на тези парични средства в момента, в който това решение ще трябва да бъде изпълнено. В допълнение, тъй като счетоводната отчетност на риболовните предприятия по принцип се води от групи за управление към Центъра за управление на рибарите-занаятчии, който има представител в управителния съвет на FPAP, получените от FPAP обезщетения е възможно да бъдат засечени в счетоводните документи на предприятията.
6.1. Възстановяване на помощите от FPAP
(136)
Размерът на несъвместимата помощ, която трябва да се възстанови от FPAP съответства на частта от държавната помощ, която не е била окончателно прехвърлена на риболовните предприятия, т.е. сумата от авансовите плащания, с която е финансирано функционирането на FPAP, както и сумата от тези авансови плащания, която фондът е запазил в своите парични средства. Общият размер на разходите за функциониране може да се установи от органа, натоварен да изпълни решението за възстановяване, въз основа на счетоводните документи на FPAP. Като се вземе предвид заменяемия характер на парите и невъзможността да се разграничи техния източник в зависимост от използването им, Комисията счита, че частта от авансовите плащания от държавата, с която са финансирани разходите му за функциониране, съответства на общата сума на тези разходи, умножена по коефициента за тези авансови суми, получен от съотношението на сумата от авансовите плащания и собствените средства на FPAP (вноски на членовете). По същия начин размерът на авансовите суми, останали в паричните средства на фонда може да се определи като се умножат останалите парични средства със същия коефициент.
6.2. Възстановяване на помощите от риболовните предприятия
(137)
Както е посочено по-горе, помощта, която трябва да се възстанови от всички риболовните предприятия, възлиза на 65 или на 77 милиона авансови плащания, намалени със сумата, възстановена от FPAP в съответствие с указанията, дадени в съображение 136. Що се отнася до държавната помощ, която всяко едно от тези предприятия следва да възстанови, трябва да се държи сметка за факта, че не е възможно от счетоводна гледна точка да се направи разграничение между помощта, която е квалифицирана като държавна помощ и тази, която не идва от държавата (вж. параграф 4.2.1.2 от настоящото решение).
(138)
Комисията счита, че държавната помощ, която всяко предприятие трябва да възстанови, може да се изчисли на базата на полученото от него обезщетение във вид на осигуровка за дизел.
(139)
Като приема това обезщетение за база за изчисление, Комисията не се интересува каква точно субсидия съответства на реализираните от всяко риболовно предприятие икономии от закупуването на гориво на цена, по-ниска от пазарната. Комисията счита, че това е правилно, тъй като предприятията, които са се възползвали от преференциални цени за горивото си са същите, които са се възползвали от обезщетенията във вид на осигуровката за дизел и това е станало в съответните напълно сравними пропорции,, тъй като колкото повече едно предприятие купува гориво на преференциална цена, толкова повече обезщетения получава и обратно. Така избраната основа няма да внесе изкривяване между засегнатите предприятия по отношение на задълженията за връщане на средства, които те трябва да изпълнят. Освен това Комисията отбелязва, че ако отчете този еквивалент на субсидиите в основата за изчисляване, ще се наложи да се изчислява за всяко снабдяване с гориво, извършено в периода на дейност на FPAP на фючърсните пазари на нефт, разликата между разхода, направен при закупуване през деня и разхода, реално фактуриран от кооперацията, след като се определи какъв е бил курса за деня, приложим към закупения тип гориво и към мястото на снабдяване. Ще бъде много трудно да се приложи този метод. Това е причината, поради която Комисията счита, че е за предпочитане да препоръча основа за изчисляване, която ще улесни задачата на органите и организациите, натоварени с изпълнение на решението за възстановяване.
(140)
Поради това Комисията счита, че държавната помощ, която трябва да се възстанови от всяко предприятие, може да се изчисли на базата на полученото от всяко предприятие обезщетение във вид на осигуровка за дизел. Подлежащата на връщане държавна помощ трябва да се изчисли като се умножи това обезщетение с процент, съответстващ на съотношението на общия размер на държавната помощ, подлежаща на връщане от риболовните предприятия, отнесен към общия размер на обезщетенията, изплатени от FPAP на риболовните предприятия във вид на осигуровката за дизел.
(141)
Сумата, която трябва да се възстанови от всяко риболовно предприятие трябва да се изчисли по следните формули:
където:
R*Ent
=
сума, която следва да се върне от риболовното предприятие
I
=
размер на обезщетението, получено от риболовното предприятие във вид на осигуровка за дизел
Авансови плащания
=
65 или 77 милиона евро
R*FPAP
=
сума, която следва да се възстанови от FPAP в съответствие с указанията в съображение 136.
Обща сума I
=
общ размер на обезщетенията, изплатени от FPAP на риболовните предприятия във вид на осигуровка дизел.
(142)
Тази формула държи сметка за постулата, според който FPAP е получил от фючърсните пазари печалби, които след това са били изцяло преотстъпени на риболовните предприятия. Както е описано в настоящото решение това е най-вероятният случай. Необходимо е обаче да се предвиди и теоретичният случай, при който FPAP би понесъл загуби на фючърсните пазари, в резултат на което риболовните предприятия биха ползвали общо обезщетения, по-ниски от размера на авансовите плащания, намалени със сумата, възстановима от FPAP. В такъв случай коефициентът (Аванси - R*FPAP)/Обща сума I би бил по-голям от 1, по-специално ако сумата на „R*FPAP“ е ниска; тогава вследствие на прилагането на горната формула общата сума, която трябва да се възстанови от риболовните предприятия, би била по-висока от тази, от която са се възползвали. По тази причина в този конкретен случай е по-подходящо да се предвиди сумата, която трябва да възстанови всяко предприятие да съответства на размера на полученото от него обезщетение във вид на „осигуровка дизел“. В този конкретен случай салдото от авансовите плащания от държавата и обезщетенията, изплатени на риболовните предприятия, ще трябва да се възстанови от FPAP, който реално е ползвал тази разлика.
(143)
Държавните помощи, от които са се възползвали риболовните предприятия, може да не подлежат на възстановяване, ако към датата на отпускането им, те изпълняват условията на Регламент (ЕО) № 1860/2004 или на Регламент (ЕО) № 875/2007 относно помощите de minimis,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Помощта, отпусната на Фонда за предотвратяване на непредвидените рискове в сектор риболов (FPAP), за придобиване на финансови опции на фючърсния пазар на нефт и неправомерно предоставена от Франция в нарушение на член 88, параграф 3 от Договора, е несъвместима с общия пазар.
Член 2
Помощта, отпусната на риболовните предприятия под формата на намаляване на разходите им за гориво и неправомерно предоставена от Франция в нарушение на член 88, параграф 3 от Договора, е несъвместима с общия пазар.
Член 3
Индивидуалната помощ, отпусната на риболовно предприятие по силата на член 2, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 994/98 на Съвета (35), не подлежи на връщане, ако в момента на отпускането ѝ тя изпълнява условията, посочени от регламента, приет по силата на член 2 от Регламент (ЕО) № 994/98, приложим към момента на отпускане на помощта.
Член 4
1. Франция е длъжна да възстанови от получателите несъвместимите помощи, посочени в членове 1 и 2.
2. Върху сумите, които следва да бъдат възстановени, се начисляват лихви от датата, на която те се предоставени на разположение на получателите, до тяхното реално връщане.
3. Лихвите се изчисляват на база с натрупване, в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията (36).
4. Франция анулира всички висящи плащания на помощите, посочени в членове 1 и 2, считано от датата на приемане на настоящото решение.
Член 5
1. Възстановяването на помощите, посочени в членове 1 и 2, е незабавно и ефективно.
2. Франция следи настоящото решение да бъде изпълнено в срок от четири месеца, след датата на уведомление.
Член 6
1. Два месеца след получаване на уведомлението за настоящото решение Франция съобщава на Комисията следните сведения:
а)
общият размер (главница и лихви), който следва да бъде възстановен от FPAP;
б)
подробно описание на вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение;
в)
документите, показващи, че FPAP е започнал процеса по възстановяване на помощта.
2. Франция информира Комисията за напредъка на предприетите на национално равнище мерки за изпълнение на настоящото решение до пълното възстановяване на помощта, посочена в член 1. Тя предава незабавно, при обикновено поискване от Комисията, всички сведения относно предприетите и планираните мерки за да се съобрази с настоящото решение. Тя представя и подробни сведения относно размера на вече възстановените помощи и лихви от FPAP.
Член 7
1. Два месеца след получаване на уведомлението за настоящото решение Франция предава на Комисията следните сведения:
а)
списък с риболовните предприятия, които са получили помощ, посочена в член 2 и общата сума, получена от всяко от тях;
б)
общата сума (главница и лихви), която следва да се възстанови от всеки получател на помощ;
в)
подробно описание на вече предприетите и планираните мерки за да се съобрази с настоящото решение;
г)
документите, показващи че получателите са били заставени да възстановят помощта.
2. Франция информира Комисията за напредъка на мерките, предприети на национално равнище за изпълнение на настоящото решение до пълното възстановяване на помощта, посочена в член 2. Тя предава незабавно, при обикновено поискване от страна на Комисията, всички сведения относно предприетите и планираните мерки за да се съобрази с настоящото решение. Тя представя също подробни сведения относно размера на помощта и лихвите, които вече са възстановени от FPAP.
Член 8
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 20 май 2008 година.
KOMISSION PÄÄTÖS,
tehty 20 päivänä toukokuuta 2008,
kalastukselle aiheutuvien riskien torjuntarahastolle (FPAP) ja kalastusalan yrityksille Ranskan myöntämistä tuista (valtiontuki C 9/06)
(tiedoksiannettu numerolla K(2007) 5636)
(Ainoastaan ranskankielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2008/936/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
on mainitun artiklan mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa,
sekä katsoo seuraavaa:
1. MENETTELY
(1)
Komission saamien tietojen mukaan Ranskassa on vuodesta 2004 lähtien ollut rahasto, jonka tarkoituksena on korvata ranskalaisille kalastusalan yrityksille polttoaineen hinnannousu. Kyseinen rahasto on nimeltään kalastukselle aiheutuvien riskien torjuntarahasto (Fonds de prévention des aléas pêche eli FPAP, jäljempänä ’rahasto’), ja saatujen tietojen mukaan sen tarkoituksena oli tasoittaa polttoaineen lyhytaikaisista hinnanvaihteluista kalastusalalle koituvia seurauksia. Käytännössä kalastusalan yritykset ovat kuitenkin saaneet etua markkinahintaa huomattavasti alhaisemmasta polttoaineen hinnasta.
(2)
Alun perin ilmeisesti oli tarkoitus, että rahasto toimisi yksinomaan ammattikunnan oman rahoituksen turvin. Toimintaperiaatteen oli tarkoitus olla yksinkertainen: rahasto olisi maksanut sen osan polttoaineen hinnasta, joka ylitti tietyn viitehinnan litraa kohden, ja vastaavasti yritykset olisivat maksaneet rahoitusosuuksia rahastolle, kun polttoaineen hinta olisi laskenut taas viitehinnan alapuolelle. Tällä tavoin järjestelmän rahoitus olisi ollut tasapainossa, eikä julkisia varoja olisi tarvittu.
(3)
Koska polttoaineen markkinahinta oli kuitenkin pysytellyt hyvin suurelta osin viitehinnan yläpuolella, komissio oletti, ettei rahasto pystynyt toimimaan ilman valtion rahoitustukea ja että tämä rahoitustuki oli EY:n perustamissopimuksen 87 artiklassa tarkoitettua valtiontukea.
(4)
Komissio pyysi 25 päivänä elokuuta 2005, että Ranska ilmoittaisi sille viimeistään 5 päivänä syyskuuta 2005, oliko valtio toteuttanut tai suunnitellut erityisiä toimenpiteitä polttoaineen hinnannousun vuoksi. Komissio muistutti lisäksi, että jos kyseiset toimenpiteet olisivat valtiontukea, niistä tulisi ilmoittaa komissiolle perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
(5)
Koska vastausta ei saatu, Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan [nykyisin 88 artiklan] soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (1) 10 artiklan mukaisesti komissio kehotti 21 päivänä syyskuuta 2005 Ranskaa toimittamaan sille kolmen viikon kuluessa rahastoa koskevat tiedot, jotta se voisi tarkastella, oliko kyseessä todellakin valtiontuki ja tarvittaessa, soveltuiko kyseinen valtiontuki yhteismarkkinoille.
(6)
Ranska vastasi 7 päivänä lokakuuta 2005 pyyntöön, jonka komissio oli esittänyt 25 päivänä elokuuta 2005, ja totesi, ”ettei Ranskassa ollut toteutettu mitään valtiontukitoimenpidettä, jonka syynä olisivat olleet viimeaikaisesta huomattavasta polttoaineen hinnannoususta aiheutuneet vaikeudet”. Ranska totesi kuitenkin kannustaneensa ”ammattikuntaa toimenpiteeseen”, joka koski kalastukselle aiheutuvien riskien torjuntarahaston perustamista. Kirjeenvaihdossa ei viitattu millään lailla valtion varoista maksettuihin ennakkoihin. Sitä vastoin Ranskan viranomaisten vastauksesta kävi epäsuorasti ilmi, että ammattikunnan hallinnoiman rahaston rahoitus perustui yksinomaan rahaston jäsenten maksukyvyn yhteisvastuullistamiseen.
(7)
Komissio muistutti 21 päivänä lokakuuta 2005 Ranskan viranomaisille muodollisesta, 21 päivänä syyskuuta 2005 päivätystä pyynnöstään saada rahastoa koskevia tietoja ja antoi viranomaisille vielä kaksi viikkoa lisäaikaa vastauksen esittämiseen.
(8)
Koska Ranska ei vastannut määräajassa, komissio päätti edellä mainitun 10 artiklan 3 kohdan mukaisesti osoittaa sille määräyksen toimittaa tässä tarkastelussa tarvitut tiedot. Tästä 5 päivänä joulukuuta 2005 päivätystä määräyksestä ilmoitettiin 6 päivänä joulukuuta 2005 ja siinä annettiin kolme viikkoa aikaa vastauksen esittämiseen.
(9)
Ranska vastasi 21 päivänä joulukuuta 2005 päivätyllä kirjeellä, jonka komissio vastaanotti 27 päivänä joulukuuta 2005. Kirjeessä lähetettiin uudelleen edellinen vastaus, joka oli päivätty 6 päivänä joulukuuta ja vastaanotettu 8 päivänä joulukuuta ja jolla oli vastattu komission 21 päivänä syyskuuta 2005 lähettämään kirjeeseen (ks. tämän päätöksen johdanto-osan kappale 5). Näillä kahdella kirjeellä Ranska toimitti komissiolle rahaston perussäännön ja kolme sopimusta, jotka liittyivät valtion rahastolle maksamaan, takaisinperittävään ennakkoon.
(10)
Vastauksia ja niihin liitettyjä asiakirjoja tarkasteltuaan komissio ilmoitti Ranskalle 8 päivänä maaliskuuta 2006 päätöksestään aloittaa EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa ja asetuksen (EY) N:o 659/1999 6 artiklassa säädetty muodollinen tutkintamenettely.
(11)
Komission päätös muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä19 päivänä huhtikuuta 2006 (2). Komissio pyysi asianomaisia esittämään huomautuksensa asianomaisista toimenpiteistä kuukauden kuluessa.
(12)
Ranska esitti huomautuksessa 21 päivänä huhtikuuta 2006 päivätyllä kirjeellä. Huomautukseen on liitetty perusteluosa, joka vaikuttaa alun perin tarkoitetun sisäiseen käyttöön, sillä siinä selitetään, millainen kanta pitäisi omaksua komission esittämiin väitteisiin.
(13)
Nantesiin sijoittautunut asianajotoimisto Ménard, Quimbert et associés, jäljempänä ’MQA’, ilmoitti 17 päivänä toukokuuta 2006 faksilla aikomuksestaan esittää rahaston puolesta huomautuksia ja pyysi tähän lisäaikaa. Komissio myönsi kahden viikon lisäajan. MQA toimitti tämän jälkeen postitse 17 päivänä toukokuuta päivätyllä ja komission 23 päivänä toukokuuta vastaanottamalla kirjeellä 18 päivänä toukokuuta päivätyn ja rahaston pääsihteerin de Feuardentin allekirjoittaman Coopération Maritimen muistion. MQA:n kolmas kirje, joka oli myös päivätty 17 päivänä toukokuuta ja jonka komissio vastaanotti 14 päivänä kesäkuuta, sisälsi ”[sen] huomautuksista uuden version, johon on korjattu joitakin kirjausvirheitä”. Todellisuudessa kyse oli asiakirjoista, joita ei ollut vielä toimitettu komissiolle ja joissa esitettiin lisähuomautuksia edellä mainittuun pääsihteerin muistioon. Mukaan oli liitetty rahaston toimintaa koskevia asiakirjoja (perussääntö, toimintaperiaatteet, tiedotteita, jäsenten maksamien maksuosuuksien verokohtelu, valtiontalouden tarkastusviraston (IGF) ja maatalouden ja kalastuksen tarkastusviraston yhteisestä tarkastuskäynnistä laadittu kirje). MQA:n viimeisin kirje on päivätty 12 päivänä kesäkuuta 2006 ja toimitettiin samana päivänä faksilla komissiolle. Siinä viitataan 19 päivänä toukokuuta päivättyyn kirjeeseen ”joka oli virheellisesti päivätty 17 päivänä toukokuuta ja sisälsi Confédération de la Coopération, de la Mutualité et du Crédit Maritime -keskusjärjestön pääjohtajan de Feuardentin 18 päivänä toukokuuta 2006 päivätyt huomautukset”. Viimeisin kirje sisälsi samat lisähuomautukset kuin oli toimitettu kolmannessa, 17 päivänä toukokuuta päivätyssä kirjeessä mutta ilman liitteitä.
(14)
Komissio toimitti 14 päivänä kesäkuuta 2006 Ranskalle MQA:n kolmannen, 17 päivänä toukokuuta 2006 päivätyn kirjeen (josta oli ilmoituksen mukaan poistettu kirjausvirheet) ja MQA:n viimeisimmän, 12 päivänä kesäkuuta 2006 päivätyn kirjeen ja pyysi, että Ranska toimittaisi sille huomautuksensa kuukauden kuluessa. Ranska pyysi 12 päivänä heinäkuuta 2006 tämän määräajan pidennystä 1 päivään syyskuuta. Komissio antoi 18 päivänä heinäkuuta 2006 Ranskalle kuukauden lisäajan. Ranska totesi 26 päivänä syyskuuta 2006, ettei se halunnut esittää erityisiä huomautuksia mutta totesi, ettei 17/19 päivänä toukokuuta 2006 päivätty kirje vastannut de Feuardentin huomautuksia. Komissio toimitti 9 päivänä lokakuuta 2006 Ranskalle yksityiskohtaiset tiedot MQA:n lähettämistä kirjeistä ja pyysi Ranskaa vahvistamaan 10 päivän kuluessa, että maan viranomaiset olivat todellakin tutustuneet de Feuardentin muistioon. Ranska totesi 23 päivänä lokakuuta 2006, ettei sillä ollut hallussaan kyseistä muistiota, jonka se oli maininnut aikaisemmin vain sen vuoksi, että muistio mainittiin 12 päivänä kesäkuuta päivätyssä [MQA:n] kirjeessä. Koska Ranska siis ilmoitti, ettei se ollut saanut kyseistä kirjettä, komissio toimitti kirjeen Ranskalle virallisesti 27 päivänä lokakuuta 2006 ja pyysi, että Ranska toimittaisi viralliset huomautuksensa viimeistään 15 päivänä marraskuuta.
(15)
Ranska ilmoitti 27 päivänä marraskuuta 2006 komissiolle, ettei se halunnut esittää asiakirjasta erityisiä huomautuksia.
2. KUVAUS
2.1 Rahaston ja sen toiminnan kuvaus
(16)
FPAP on 21 päivänä maaliskuuta 1884 annetun Ranskan lain, sellaisena kuin se on muutettuna 12 päivänä maaliskuuta 1920 annetulla lailla, mukainen ammattijärjestö. Perussäännöstä esitetty luonnos hyväksyttiin järjestäytymisistunnossa 10 päivänä helmikuuta 2004, ja itse perussääntö on päivätty 9 päivänä huhtikuuta 2004.
(17)
Perussäännön (4 pykälä) mukaan järjestö on perustettu 99 vuodeksi. Päätoimipaikka sijaitsee Pariisissa (rue du Rocher 24) samassa osoitteessa kuin Confédération de la coopération, de la mutualité et du crédit maritimes, jäljempänä ”Coopération Maritime”.
(18)
Perussäännön 7 pykälän mukaan perustajäseniä ovat Coopération Maritime, hankinta- ja kehityskeskus CECOMER eli vähittäismyyjien osuuskunta, joka on itse asiassa merenkulkualan osuuskuntien (jotka toimittavat kalastusalan yrityksille niiden toiminnassaan tarvitsemaa materiaalia ja tuotteita) hankintakeskus, Centre de gestion de la pêche artisanale ja kaksi kalastusalalla vaikuttavaa henkilöä. Helmikuun 10 päivänä 2004 pidetyssä järjestäytymisistunnossa nämä viisi perustajajäsentä nimettiin rahaston johtoon siihen saakka kun vuonna 2007 pidettäisiin sääntömääräinen yhtiökokous. Vaikuttaa siis siltä, että rahasto edustaa kalastusalaa ja rahastoon taloudellisesti sidoksissa olevia organisaatioita (merenkulkualan osuuskunnat, hankintakeskus, kalastusalan yritysten ohjauskeskukset).
(19)
Jäseniksi hakevien on todistettava, että ne toimivat kalastusalalla. Järjestö voi kuitenkin hyväksyä jäseneksi ”kaikki henkilöt, jotka ovat valmiit antamaan sille moraalisen tukensa”, kunhan tällaisten jäsenten määrä ei ylitä 5:tä prosenttia. Ranska täsmensi 6 päivänä joulukuuta 2005 toimittamassaan kirjeessä, että rahastossa on 2 013 jäsentä ja 2 385 alusta, jotka edustavat 30 prosenttia Ranskan laivastosta.
(20)
Perussäännön 2 pykälän mukaan: ”Järjestön tarkoituksena on kehittää tuotteita, joiden turvin kalastusalan yrittäjät voivat varmistaa suojautumisen seuraavilta riskeiltä: dieselöljyn hinnanvaihtelut, merien saastuminen ja saastumisen aiheuttamat terveysriskit, kiintiöiden lakkauttaminen tai kalastusmahdollisuuksien huomattava vähentäminen ja markkinariskit. Järjestön nimi on ’Fonds de prévention des aléas pêche’.” Rahasto toimii siis kuin keskinäinen vakuutusyhtiö, joka tarjoaa jäsenilleen niiden maksuosuuksia vastaan tiettyjä palveluita.
(21)
Ranska on toimittanut jäljennökset kolmesta valtion ja rahaston välillä tehdystä sopimuksesta, jotka koskevat valtion rahastolle myöntämiä takaisinmaksettavia ennakoita. Ennakot maksaa välittäjänä toimiva Office national interprofessionnel des produits de la mer et de l’aquaculture (OFIMER). Ensimmäinen, 12 päivänä marraskuuta 2004 päivätty sopimus on arvoltaan 15 miljoonaa euroa. Toinen, 27 päivänä toukokuuta 2005 päivätty sopimus sisältää 10 miljoonaa euroa. Kolmas, 11 päivänä lokakuuta 2005 päivätty sopimus on arvoltaan 40 miljoonaa euroa. Näiden kolmen sopimuksen mukaan rahastolle on siis myönnetty ennakkoa 65 miljoonaa euroa.
(22)
Lisäksi Ranskan 21 päivänä huhtikuuta 2006 toimittamaan huomautukseen liitetyn perusteluosan mukaan (ks. tämän päätöksen johdanto-osan kappale 12) on mahdollista, että rahastolle on maksettu vielä lisäksi 12 miljoonan euron ennakko (ks. tämän päätöksen johdanto-osan kappale 40).
(23)
Tehtyjen sopimusten 1 pykälän mukaan ”rahaston toiminta perustuu jäsenten maksamiin maksuosuuksiin, joilla katetaan öljyn hinnanvaihteluista aiheutuvat riskit ja hallintokulut.” Sopimukset osoittavat, että vaikka perussäännön mukaan rahaston toimintatavoitteet ovat varsin moninaiset (ks. tämän päätöksen johdanto-osan kappale 20), käytännössä toiminta on rajoittunut kalastusalan yritysten suojaamiseen polttoaineen hinnannousulta.
(24)
Marraskuun 12 päivänä 2004 tehdyn sopimuksen 2 pykälän mukaan ”ennakon tarkoituksena on ottaa käyttöön järjestely, jolla suojaudutaan öljyn kansainvälisten hintojen heilahteluilta 1 päivästä marraskuuta 2004 alkaen. Ennakon turvin futuurimarkkinoilta voidaan hankkia optioita. Rahaston jäsenille voidaan maksaa korvauksena katetun enimmäishinnan ja asianomaisen kuukauden vertailuindeksin keskimääräisen hinnan välinen erotus.”Toukokuun 27 päivänä 2005 tehdyn sopimuksen 2 pykälän sanamuoto on lähes samankaltainen. Sen sijaan, että puhuttaisiin suojautumisjärjestelyn ”käyttöönotosta”, sovitaan järjestelyn ”jatkamisesta” ja ilmoitetaan 1 päivä maaliskuuta 2005 päivämääräksi, josta alkaen kyseisen sopimuksen nojalla myönnettyä ennakkoa voidaan hyödyntää järjestelmässä. Sama koskee 11 päivänä lokakuuta 2005 tehtyä sopimusta, jonka 2 pykälän mukaan rahasto voi toiminnassaan hyödyntää myönnettyä ennakkoa ”… 1 päivästä heinäkuuta 2005 alkaen aina 31 päivän joulukuuta 2005 ostamalla futuurimarkkinoilta optioita hintaan 17 senttiä/l.” Lisäksi täsmennetään, että ”rahaston jäsenille voidaan maksaa korvauksena enintään se hinnanerotus, joka on 30 senttiä/l ja asianomaisen kuukauden keskimääräisen viitehinnan välillä, jos tämä viitehinta ylittää 30 senttiä/l.”
(25)
Rahaston yksityiskohtaisista toimintaperiaatteista seuraa, että rahasto toimii tekemällä jäsenyritystensä kanssa takuusopimuksia. Jäsenet maksavat liittymismaksuna 150 euroa, jonka lisäksi ne maksavat arvioimastaan litramäärästä polttoainetta takuumaksuna 0,035 senttiä litralta. Vastineena kalastusalan yritykset saavat korvauksen, joka määritellään käytetyn polttoainemäärän perusteella taatun määrän rajoissa ja jonka yksityiskohtaiset laskentasäännöt on täsmennetty toimintaperiaatteissa.
(26)
Edellä johdanto-osan kappaleessa 21 tarkoitettujen sopimusten 3 pykälässä todetaan, että OFIMER voi maksaa ennakot vasta kun tietyt perusteena olevat asiakirjat on toimitettu. Asiakirjojen mukana on oltava rahaston päättävän elimen pöytäkirja, jossa hyväksytään valtion myöntämän ennakon hallinnointi, ja kahden ensimmäisen sopimuksen ollessa kyseessä määritellään yksityiskohtaisesti, miten ennakko käytetään, sekä esitetään alustava talousarvio. Ranska vahvisti 6 päivänä joulukuuta 2005 esittämässään huomautuksessa, että edellä mainitut määrät, yhteensä 65 miljoonaa euroa, on tosiasiallisesti myönnetty rahastolle. Huomautuksessa todetaan, että ennakot on myönnetty ”rahaston toiminnan varmistamiseksi - mahdollisimman lyhyin määräajoin - ajanjaksolla, joka kestää marraskuusta 2004 joulukuun 2005 loppuun.”
(27)
Lisäksi rahasto on sitoutunut pitämään kirjanpitoa, jonka avulla voidaan pyynnöstä selvittää ennakoiden käyttö, varojen kohdentaminen ja kustannusten syntyminen. Kirjanpitotositteet on säilytettävä 10 vuotta ja esitettävä pyynnöstä valtion eri laitoksille.
(28)
Sopimusten 4 pykälän mukaan rahaston on maksettava ennakoista OFIMER:lle korkoa 4,45 prosenttia. Marraskuun 12 päivänä 2004 tehtyyn sopimukseen sisältyvät 15 miljoonaa euroa oli tarkoitus maksaa takaisin viimeistään 1 päivänä marraskuuta 2006, 27 päivänä toukokuuta 2005 tehtyyn sopimukseen sisältyvät 10 miljoonaa euroa viimeistään 1 päivänä toukokuuta 2007 ja 11 päivänä lokakuuta 2005 tehtyyn sopimukseen sisältyvät 40 miljoonaa euroa viimeistään 1 päivänä heinäkuuta 2007.
(29)
Ranskan valtion ja rahaston tekemien kolmen (mahdollisesti neljän) sopimuksen osalta rahaston toiminta on kaksinaista, kun kyseessä on ensimmäinen perussäännön 2 pykälässä määritellyistä tavoitteista (tarjotaan kalastusalan yrityksille mahdollisuus varmistaa suojautuminen dieselöljyn hinnanvaihteluihin liittyviltä riskeiltä):
a)
öljyn hinnanvaihteluista selviäminen mahdollistamalla optioiden hankkiminen öljytuotteiden futuurimarkkinoilta ja
b)
korkeista öljynhinnoista aiheutuvien lisäkustannusten osittainen korvaaminen rahastoon kuuluville aluksille, kun polttoaineen hinta ylittää tietyn kynnyksen.
(30)
Valtiontuen osalta rahastoa on tarkasteltava kahdelta näkökulmalta eli toisaalta se on futuurimarkkinoilla toimiva talouden toimija ja toisaalta se maksaa kalastusalan yrityksille korvauksena osan polttoainekuluista, jotta yritykset voivat alentaa tuotantokustannuksiaan.
2.2 Muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisen perusteet
(31)
Muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisen perusteet olivat seuraavat.
2.2.1 Optioiden hankkiminen futuurimarkkinoilta
(32)
Rahastolle myönnettyä ennakkoa voidaan pitää lyhytaikaisena lainana, jonka korko on 4,45 prosenttia. Komissio toteaa kuitenkin, ettei rahastolla ole kiinteistöjä eikä juurikaan omaa pääomaa, koska sen oma pääoma koostuu jäsenten maksuosuuksista. Näin ollen yksikään pankki ei olisi myöntänyt rahastolle tällaista lainaa.
(33)
Rahasto saa näin ollen taloudellista etua verrattuna muihin samoilla futuurimarkkinoilla toimiviin yrityksiin. Etu on rahastolle myönnettävää valtiontukea. EY:n perustamissopimuksen 87 artiklassa tai valtiontukien tarkastelemista koskevissa komission antamissa suuntaviivoissa ei ole mitään määräystä, jonka perusteella tukea voitaisiin pitää yhteismarkkinoille soveltuvana.
(34)
Rahastoon kuuluvat kalastusalan yritykset voivat myös rahaston toiminnan ansiosta hankkia polttoainetta alennettuun hintaan. Tämä on tukea, joka alentaa rahastosta hyötyvien yritysten toimintakustannuksia. Kalastus- ja vesiviljelyalan valtiontukien tarkastelemista koskevien suuntaviivojen (3) 3.7 kohdan mukaisesti tämäntyyppistä toimintatukea, joka myönnetään ilman velvoitteita, on tavallisesti pidettävänä yhteismarkkinoille soveltumattomana.
2.2.2 Kalastusalan yrityksille polttoainehankinnoista aiheutuvien kulujen osittainen korvaaminen
(35)
Kuten edelläkin, kyse on tuesta, joka alentaa rahastoon kuuluvien yritysten toimintakustannuksia. EY:n perustamissopimuksen 87 artiklassa tai valtiontukien tarkastelemista koskevissa komission antamissa suuntaviivoissa ei ole tältäkään osin mitään määräystä, jonka perusteella tukea voitaisiin pitää yhteismarkkinoille soveltuvana. Kalastusalan valtiontukien tarkastelemista koskevien suuntaviivojen 3.7 kohdan mukaisesti tämäntyyppistä toimintatukea, joka myönnetään ilman velvoitteita, on pidettävänä yhteismarkkinoille soveltumattomana.
2.2.3 Päätelmä
(36)
Kaikkien hallussaan olevien tietojen perusteella komissiolla oli aihetta epäillä vakavasti, että tukitoimenpide, joka hyödyttää samaan aikaan itse rahastoa ja siihen kuuluvia yrityksiä, ei sovellu yhteismarkkinoille.
3. RANSKAN JA ASIANOMAISTEN HUOMAUTUKSET
3.1 Ranskan huomautukset
(37)
Ranska esitti huomautuksensa 21 päivänä huhtikuuta 2006 antamassaan vastauksessa. Rahaston ja MQA:n esittämien perustelujen osalta ei ole tämän jälkeen esitetty täydentäviä huomautuksia.
(38)
Ranska esittää, että komission olisi tarkastelussaan keskityttävä valtion myöntämän ennakon luonteeseen ja myöntämisehtoihin eikä rahaston toimintaan.
(39)
Ranska toteaa tältä osin seuraavaa:
-
korko ylittää viitekoron, jota komissio käyttää määrittäessään, onko edullinen laina valtiontukea,
-
toimenpidettä ei voida pitää valtiontukea niin kauan kun takaisinmaksun määräaika ei ole päättynyt. Ranska muistuttaa tältä osin, että määräajat on vahvistettu 1 päiväksi marraskuuta 2006, 1 päiväksi toukokuuta 2007 ja 1 päiväksi heinäkuuta 2007,
-
komission väite, jonka mukaan yksikään pankki ei olisi myöntänyt tällaista ennakkoa rahastolle, ei ole perusteltu, sillä käyttöön olisi voitu ottaa takuujärjestelyt. Lisäksi Ranska korostaa, että rahasto on ainoa ranskalainen kalastusalan yritykset yhdistävä ammattialajärjestö, jonka tavoitteena on toimia öljyn futuurimarkkinoilla, ja rahastoon liittyminen on vapaaehtoista.
(40)
Komissio haluaa vielä tuoda esille, että Ranska toteaa vastaukseensa liitetyissä perusteluissa (ks. tämän päätöksen johdanto-osan kappale 12), että ”ei vaikuta tarpeelliselta todeta, että on päätetty 12 miljoonan euron ennakosta, sillä sopimusta ei ole toistaiseksi vielä allekirjoitettu, joten tältä osin ei kannata sitoa käsiään. Kannattanee todeta, että asiaa harkitaan.”
3.2 Rahaston huomautukset
(41)
Komissio on saanut MQA:lta useita sisällöltään erilaisia kirjeitä sekalaisessa järjestyksessä (ks. tämän päätöksen johdanto-osan kappale 13), joista voidaan esittää seuraavanlainen yhteenveto: Coopération Maritimen 18 päivänä toukokuuta 2006 päiväämä ja rahaston pääsihteerin allekirjoittama muistio ja MQA:n rahaston puolesta esittämät täydentävät huomautukset, joiden mukana on rahaston toimintaan liittyviä asiakirjoja (perussääntö, toimintaperiaatteet, tiedotteita, jäsenten maksamien maksuosuuksien verokohtelu, valtiontalouden tarkastusviraston ja maatalouden ja kalastuksen tarkastusviraston yhteisestä tarkastuskäynnistä laadittu kirje).
(42)
MQA:lta saatujen asiakirjojen tarkastelu osoittaa, että rahasto yhtyy Ranskan esittämään väitteeseen toteamalla, ettei voida olettaa, että ”laina yksinkertaisesti perutaan kokonaisuudessaan laina-ajan päätyttyä”, ja että takaisinmaksujen laiminlyöntejä ei ole havaittu. Toisin kuin Ranska rahasto ei muilta osin keskity perusteluissaan tuen luonteeseen ja myöntämisehtoihin vaan rahaston perussääntöön ja toimintaan.
(43)
Rahaston perustelut siitä, miksi Ranskan myöntämät ennakot eivät ole valtiontukea tai soveltuvat yhteismarkkinoille, voidaan linjata tiivistetysti seuraavasti:
-
rahasto ei ole tavanomainen talouden toimija, sillä se on ammattijärjestö, joka ajaa yksinomaan jäsentensä etua eikä pyri voittoon, ja sitä voidaan pitää ”ennalta ehkäisevänä ryhmittymänä”. Kun rahasto siis järjestää riskien yhteisvastuullistamista viitehintaan perustuvalla korvausjärjestelmällä, se ei toimi tavanomaisena talouden toimijana ”vaan öljytuotteiden kuluttajat yhdistävänä tahona, joka pikemminkin pyrkii suojautumaan markkinoilta kuin toimimaan väliintulijana”. Rahaston oli alun perin teoriassa tarkoitus olla omavarainen, sillä maksetut mutta käyttämättä jääneet maksuosuudet oli tarkoitus palauttaa. Rahaston mukaan sen hallinto on lisäksi täysin avointa. Koska rahasto ei harjoita omaan lukuunsa taloudellista toimintaa, se ei näin ollen voi vaikuttaa merkityksellisiin futuurimarkkinoihin. Rahasto tuo esille myös valtiontalouden tarkastusviraston ja maatalouden ja kalastuksen tarkastusviraston tekemän yhteisen tarkastuksen,
-
rahasto ei toimi merkityksellisillä markkinoilla, sillä kalastustuotteiden markkinat ovat alttiina useille muille kilpailun vääristymille, jotka aiheutuvat siitä, että yhteisen kalastuspolitiikan täytäntöönpanossa kansallisessa politiikassa on eroja. Markkinoita pitäisi näin ollen tarkastella ”alueellisten mikromarkkinoiden muodostamana mosaiikkina”. Toimenpiteellä ei näin ollen muuteta kilpailuedellytyksiä. Rahasto toteaa lisäksi, että kilpailua on tarkasteltava yksityiskohtaisesti, sillä huomattava osa kalastusalan hinnannoususta tai -vääristymistä aiheutuu eritoten yhteisön toimenpiteisiin perustuvista sakkoluonteisista maksuista, mikä ei missään mielessä vastaa laajoja vapaita markkinoita.
(44)
Rahaston toteuttaman tukitoimen tarkoituksena on auttaa säilyttämään alueellista kalastusta ja estää avomerialuksia hyödyntämästä lähivesiä tai troolareita suuntautumasta erikoistuneempaan, vähemmän energiaa käyttävään kalastukseen. Rahaston tarkoituksena on suojella luonnonvaroja, tasapainoa ja järjestelmän moninaisuutta tarjoamalla sopeutumisjakso. Tällä tavoin rahasto on ennakoinut pelastamis- ja rakenneuudistussuunnitelmia ja vähämerkityksisten tukien enimmäismäärän suunniteltua nostamista. Rahasto esittääkin seuraavat perusteet:
-
ei voida sanoa, että valtio on myöntänyt ennakot ehdoitta, sillä päinvastoin edellytyksenä on ollut ”ennakkojen viipymätön avoin hallinnointi [ja] ennen kaikkea kestävän politiikan määrittely, joka myös tarkastetaan yleisellä tasolla”,
-
hieman yli kolmannes tukitoimesta (25 miljoonaa 65 miljoonasta eurosta) on ollut maksuja palkansaajille, joten sitä voidaan pitää suorana sosiaalisena tukena,
-
tuki liittyy poikkeukselliseen tilanteeseen, sillä komissio myöntää itsekin alan poikkeukselliset taloudelliset ja sosiaaliset ongelmat,
-
rahasto huomauttaa, että se on Ranskan lainsäädännön mukaisesti yhteiskunnallisesti vastuussa ja että sen vastuu on rajaton. Tämän vuoksi komission perusteet pitää toimenpidettä valtiontukena ovat riittämättömät, sillä takaisinmaksuja ei ole laiminlyöty.
(45)
Lisäksi MQA on toimittanut huomautustensa mukana jäljennökset talousarviosta vastaavan ministerin kahdesta rahastolle lähettämästä kirjeestä, joissa todetaan, että rahasto ja sen kaikki jäsenet hyötyvät verotoimenpiteistä. Verotoimenpiteissä on rahaston osalta kyse vapautuksesta yhtiöverosta ja luultavasti elinkeinoverosta ja itsenäisinä ammatinharjoittajina toimivien kalastajien osalta mahdollisuudesta vähentää ammattijärjestölle maksetut maksuosuudet verotettavasta tulosta.
4. ARVIOINTI
(46)
Tämä päätös ei koske johdanto-osan kappaleessa 45 tarkoitettuja veroetuja. Veroedut eivät itse asiassa olleet komission tiedossa, kun se päätti aloittaa muodollisen tutkintamenettelyn. Niitä tarkastellaan erikseen asiakirjanumerolla NN 38/2007 sen määrittelemiseksi, onko kyseessä valtiontuki, ja jos on, soveltuuko se yhteismarkkinoille.
(47)
Rahaston tavoitetta on pidettävä valtiontuen osalta kaksinaisena:
-
ensinnäkin tavoitteena on hankkia optioita futuurimarkkinoilta. Vaikka sitä ei suoraan sanotakaan, mainitut futuurimarkkinat ovat selvästi öljyn tai öljytuotteiden futuurimarkkinat. Vaikuttaa siis siltä, että ammattijärjestönä perustettu rahasto toimii näillä futuurimarkkinoilla hankkimalla optioita, kuten tekisi tämäntyyppisillä markkinoilla markkinatalouden sääntöjen mukaan toimiva tavallinen yksityisyritys. Tukea optioiden hankkimiseksi futuurimarkkinoilta tarkastellaan jäljempänä tämän päätöksen 4.1 osassa,
-
toiseksi rahaston tarkoituksena on maksaa rahastoon kuuluville kalastusalan yrityksille se erotus, joka on keskimääräisen kuukausittaisen viitehinnan ja 12 päivänä marraskuuta 2004 ja 27 päivänä toukokuuta 2005 tehtyjen sopimusten mukaan ”katetun enimmäishinnan” välillä ja 11 päivänä lokakuuta 2005 tehdyn sopimuksen mukaan 30 senttiä litralta olevan hinnan välillä, jos vertailuindeksin kuukausittainen keskihinta on tätä korkeampi. Rahasto määrittää kuukausittaisen keskimääräisen viitehinnan. Rahaston kalastusalan yrityksille polttoaineen hankinnasta maksamia korvauksia tarkastellaan jäljempänä tämän päätöksen 4.2 osassa.
4.1 Rahastoa hyödyttävä tuki: tuki optioiden hankkimiseksi futuurimarkkinoilta
4.1.1 Valtiontuen olemassaolo
4.1.1.1 Rahasto on EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan mukainen yritys
(48)
Ensinnäkin on tarkasteltava, voidaanko rahastoa pitää yrityksenä. Jos näin ei ole, 87 artiklan 1 kohtaa ei sovelleta siihen. Tämän kysymyksen osalta komissio muistuttaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti kilpailuoikeudessa käsite ”yritys” kattaa kaikki taloudellista toimintaa harjoittavat yksiköt riippumatta kyseisen yksikön oikeudellisesta asemasta ja rahoitustavasta (4). Kaikki toiminta, jossa tarjotaan tuotteita ja palveluita tietyillä markkinoilla, on taloudellista toimintaa (5).
(49)
Raaka-aineiden futuurimarkkinoilla toimivat yritykset ovat tavallisesti markkinatalouden sääntöjen mukaan toimivia yksityisyrityksiä. Toiminta futuurimarkkinoilla perustuu siihen seikkaan, että tuotteen hankintahinta - jos tuote ostettaisiin tulevaisuudessa tavanomaiseen markkinahintaan - olisi erilainen kuin option hankintahinta. Tällaisilla markkinoilla toimija ottaa hinnankehityksen epävarmuuteen liittyvän riskin. Tässä tapauksessa rahasto on ollut tosiasiallinen toimija öljytuotteiden futuurimarkkinoilla. Näin toimiessaan rahasto on myös talouden toimija kalastusalalla, sillä se toimittaa rahaston perustajajäsenelle ja sen johtoon kuuluvalle CECOMER:lle, joka on merenkulkualan osuuskuntien hankintakeskus, polttoainetta eri hintaan kuin millä kyseinen yritys hankkisi polttoainetta, jos se joutuisi maksamaan tavanomaisen markkinahinnan. Jos optioiden hankinta, joka on luonteeltaan spekulatiivista, onnistuu, osuuskunnille toimitetun polttoaineen hinta alittaa markkinahinnan. Rahasto ottaa näin ollen riskin ja toivoo, että riski on sille taloudellisesti kannattava. Merenkulkualan osuuskunnat myyvät puolestaan tämän jälkeen polttoaineen kalastusalan yrityksille sen hinnan perusteella, jolla ne ovat hankkineet polttoaineen CECOMER:lta. Tiedossa ei ole niiden toimien luonne, joilla rahasto siirtää hankkimansa polttoaineen omistusoikeuden CECOMER:lle, joka on vähittäismyyjien osuuskunta. Vaikka CECOMER on rahaston perustajajäsen, kyseessä on kuitenkin kahden riippumattoman yksikön välinen toimi. Tätä polttoaineen omistusoikeuden siirtoa voidaan pitää sopimusperusteisena. Itse asiassa, vaikka sopimusehdoissa, joilla nämä toimet toteutetaan, on hyvin todennäköisesti omia erityispiirteitä, ne ovat kuitenkin yksityisoikeuden sopimusehtoja ja näin ollen yksityisoikeuden sopimuksia. Rahasto siis toteuttaa toimia öljytuotteiden futuurimarkkinoilla hankkiakseen näitä tuotteita ja siirtääkseen ne CECOMER:lle, joka on kaupallinen yritys, joten sen toiminta on todistettavasti luonteeltaan kaupallista. Lisäksi komissio totesi menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään seuraavaa: ”Rahaston tarkoituksena on mahdollistaa optioiden hankinta futuurimarkkinoilta. Vaikka sitä ei suoraan sanotakaan, mainitut futuurimarkkinat ovat selvästi öljyn tai öljytuotteiden futuurimarkkinat. Vaikuttaa siis siltä, että ammattijärjestönä perustettu rahasto toimii näillä futuurimarkkinoilla hankkimalla ja myymällä optioita, kuten tekisi tämäntyyppisillä markkinoilla markkinatalouden sääntöjen mukaan toimiva tavallinen yksityisyritys.” Vastauksissaan Ranska ja rahasto eivät kiistäneet, etteikö rahasto harjoittaisi tällaisia optioiden hankinta- ja myyntitoimia. Ranska ei esittänyt asian suhteen huomautuksia. Rahasto puolestaan tyytyi toteamaan, että ”rahasto toimii hyödykkeiden maailmanlaajuisilla markkinoilla yhdessä välittäjien ja erikoistuneiden rahoituslaitosten kanssa. On vaikea kuvitella markkinoita, joilla olisi enemmän kilpailua ja jotka olisivat laajemmat ja alttiimmat heilahteluille. Rahasto ei ole kuitenkaan saanut mitään hintaetua, eikä sille ole tarjottu mitään erityisedellytyksiä suhteessa muihin markkinatoimijoihin … Keskeistä on siis myönnettyjen varojen alkuperä…”. Rahasto ei siis kyseenalaista komission väitettä, että rahasto toimii kuin tavallinen futuurimarkkinoiden toimija. Lisäksi olisi huomautettava, ettei rahasto millään muotoa toimi julkisten varojen hoitajana yleisen edun nimissä. Sitä ei myöskään voida pitää valtion hankkeena tai sellaisen laitoksen hankkeena, joka on valtion vastuulla sen ominaisuudessa julkisen vallan käyttäjänä.
(50)
Rahastoa on siis pidettävä yhteisön kilpailuoikeuden mukaisena yrityksenä. Sen luonnetta tai perussääntöä ei ole tarpeen tarkastella. Sillä seikalla, että rahasto ei tavoittele voittoa, ei ole eritoten merkitystä. Lisäksi, vaikka rahaston omin sanoin se katsottaisiin ”öljytuotteiden kuluttajat yhdistäväksi tahoksi, joka pikemminkin pyrkii suojautumaan markkinoilta kuin toimimaan väliintulijana”, nämä kuluttajat ovat itse asiassa talouden toimijoita (merenkulkualan osuuskuntia ja kalastusalan yrityksiä), jotka pyrkivät alentamaan tuotantokustannuksiaan. Vaikka tämä on talouden toimijoilta täysin looginen tapa reagoida, näitä toimijoita ei kuitenkaan voida pitää perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisina yksittäisinä kuluttajina; mainitussa alakohdassa sallitaan näille yksittäisille kuluttajille myönnettävä sosiaalinen tuki. Niinpä Ranskan tai rahaston itsensä esittämiä perusteita, jotka koskevat rahaston perussääntöä, toimintatapaa, tavoitteita ja erityistilannetta öljytuotteiden markkinoilla, ei voida hyväksy.
4.1.1.2 Yksityistä sijoittajaa koskeva periaate (6)
(51)
Komissio katsoo, että kyseisessä tapauksessa on perusteltua tarkastella valtiontuen olemassaoloa soveltamalla yksityistä sijoittajaa koskevaa periaatetta.
(52)
Kolmesta ennakosta, joiden myöntämisehdot ovat tiedossa, saadut varat oli tarkoitus maksaa takaisin 4,45 prosentin korolla. Rahastolle on mahdollisesti myönnetty 12 miljoonan euron suuruinen neljäs ennakko, jonka myöntämisehtojen voidaan olettaa olevan vastaavat tai hyvin samanlaiset. Tämä valtion myöntämä tuki on käytännössä edellä mainitulla korolla myönnetty laina. Korko on kylläkin korkeampi kuin viitekorko, jota komissio käyttää arvioidessaan edullisen lainan sisältämää tukiosuutta, sillä viitekorko oli 4,43 prosenttia vuonna 2004 (7) ja se on ollut 4,08 prosenttia 1 päivästä tammikuuta 2005 alkaen (8). Myönnetyt ennakot eivät näin ollen olisi teoreettisesti sisältäneet valtiontukea, jos ennakot olisi myönnetty markkinatalouden tavanomaisin edellytyksin.
(53)
Komissio katsoo kuitenkin, ettei näitä ennakoita ole myönnetty tavanomaisissa markkinaolosuhteissa, jos yksikään yksityinen velkoja ei olisi myöntänyt näitä summia sen vuoksi, että takeet rahaston toiminnan elinkelpoisuudesta ja todennäköisestä takaisinperinnästä laina-ajan päättyessä puuttuvat.
(54)
Rahaston alkupääoma koostuu jäsenten maksamista maksuosuuksista (ks. johdanto-osan kappaleet 23 ja 25). Ranska tai rahasto eivät ole toimittaneet numerotietoja näistä maksuosuuksista saatavista varoista. Huhtikuun 21 päivänä 2006 esitettyyn vastaukseen liitetyissä perusteluissa Ranskan viranomaiset totesivat ensin, että ”kun 6 päivänä joulukuuta 2005 päivättyä vastausta laadittiin, luonnoksessa ehdotettiin näiden tietojen esittämistä, jotka kuitenkin jätettiin pois ministeriöiden välisessä kuulemisessa”, ja arvioivat sitten, että ”vastauksen esittäminen ei vaikuta nyt tarpeelliselta.”
(55)
Komissio kuitenkin olettaa, että summat ovat vaatimattomia verrattuna todennäköisiin kustannuksiin. Itse asiassa voidaan esittää karkea arvio niiden numerotietojen perusteella, jotka esitetään rahaston pääsihteerin allekirjoittamassa muistiossa, rahaston yksityiskohtaisissa toimintaperiaatteissa (marraskuulta 2004) ja tammikuun 2006 tiedotteessa. Koska jäseniä on noin 2 500 (rahaston jäsenmäärä Ranskan viranomaisten mukaan) ja liittymismaksu on 150 euroa, saadaan 375 000 euroa, johon lisätään riskien kattamiseen tarkoitetut maksut (ks. johdanto-osan kappale 25). Kulutetun polttoaineen koko määrä on vakuutettu, ja lisäksi perusteena on käytetty seuraavia tekijöitä: 24 metrin troolarin ohjeellinen kulutus sellaisena kuin rahasto on sen ilmoittanut (noin 10 tonnia polttoainetta viikossa), enimmäisoletuksena 48 toimintaviikkoa vuodessa eli kulutus on 480 tonnia (vaikka toimintaviikkojen määrä on luultavasti lähempänä 38-40 viikkoa kuin 48 viikkoa), rahastolle maksettavan maksuosuuden yksikköarvo eli 0,0035 euroa/litra, jolloin päästään 2 500 aluksen osalta yhteensä 4 200 000 euroon vuodessa. Kolmas rahoituslähde syntyy perussäännön määräyksestä, jonka mukaan ammattijärjestö voi hyväksyä jäsenekseen ”kaikki henkilöt, jotka ovat valmiit antamaan sille moraalisen tukensa”, kunhan näiden jäsenten määrä ei ylitä 5:tä prosenttia kaikista jäsenistä. Tämä summa lienee vähäinen. Koska käytössä ei ole mitään tietoja niiden henkilöiden määrästä, jotka ovat valmiit antamaan järjestölle moraalisen tukensa, eikä heidän maksamistaan maksuosuuksista, lisätulojen määrä on arvioitu hyvin korkealle eli 125 000 euroksi (125 jäsentä, jotka eivät harjoita kalastusta eli rahaston perussäännön sallima enimmäismäärä [5 prosenttia 2 500 jäsenestä] × 1 000 euroa).
(56)
Eri maksuosuuksista saatavat kokonaistulot olisivat siten 4 200 000 + 375 000 + 125 000 eli 4 700 000 euroa vuodessa. Tämä on hyvin optimistinen oletus, joka on laskettu 24 metrin troolarin ohjeellisen kulutuksen ja vuotuisen 48 toimintaviikon perusteella ja olettaen, että koko kulutettu määrä on vakuutettu. Komissio käyttää tätä oletusta vain arvioidakseen, mitkä voisivat olla rahaston teoreettiset kokonaistulot. Kun otetaan huomioon, että Ranska on ilmoittanut rahastoon kuuluvien alusten määräksi 2 385 alusta, joista merkittävä osuus on alle 12 metrin rannikkoaluksia, joiden vuotuinen polttoainekulutus on lähempänä 200 tonnia kuin edellä laskennassa käytettyä 480 tonnia, tosiasiallinen summa on luultavasti huomattavasti pienempi. Kun otetaan huomioon, että Ranskan laivastossa on noin 1 500 kappaletta yli 12 metrin aluksia ja että rahasto kattaa näistä aluksista 95,3 prosenttia (9) eli noin 1 400 alusta, voidaan päätellä, että rahasto kattaa myös noin 1 000 alusta, jotka ovat alle 12 metrin pituisia. Vuotuiset kokonaistulot jäävät siis hyvin varmasti alle tämän 4,7 miljoonan euron.
(57)
Koska tuloja koskevat oletuslaskennat on näin saatu tehtyä, komissio haluaa huomauttaa, ettei rahastolla toisaalta ole kiinteistöjä ja että toisaalta sen irtain omaisuus, joka koostuu yksinomaan jäsenten maksamista maksuosuuksista, on hyvin vähäinen. Tästä syystä komissio arvioi, että tavanomaisissa markkinatalouden olosuhteissa yksikään pankki, esimerkiksi Crédit Maritime, joka omien sanojensa mukaan on ”kalastusalan luontainen kumppani”, ei olisi koskaan lainannut (tai ”antanut ennakkoa”, jos käytetään valtion ja rahaston välisissä sopimuksissa käytettyä ilmaisua) kyseisiä summia (eikä edes osaa niistä) rahastolle sen futuurimarkkinoilla harjoittamaan toimintaan, jos se ei olisi hankkinut ennakolta kohtuullisia takeita rahaston todennäköisestä maksukyvystä laina-ajan päättyessä.
(58)
Ranska kiistää tämän päätelmän toteamalla, että ”väite ei perustu mihinkään pankeille tehtyyn tarkkaan kyselyyn, ja käyttöön olisi voitu ottaa takuujärjestelmät.” Chambre nationale des conseils et experts financiers (10) on kuitenkin tehnyt 35 pankille kyselyn, josta saa melko tarkan käsityksen ranskalaisten pankkien lainanantokäytännöistä. Koska pankinjohtajat haluavat rajoittaa luottoriskejään, he edellyttävät, että noudatetaan tiettyihin suhdelukuihin perustuvia enimmäisarvoja, joiden perusteella voidaan arvioida yrityksen vakavaraisuutta ja velanmaksukykyä. Tässä käytetään erilaisia kriteereitä, kuten omat varat, tase, yrityksen ottaman lainan määrä, liikevaihto ja rahoituskulut. Arviointi osoittaa erityisesti, että jos pankkilainojen kokonaismäärä suhteessa omiin varoihin on yli 2,50, käynnistyy riskivaroitin, joka ei toisin estä kokonaan lainan myöntämistä mutta saa pankin vaatimaan parempia takeita. Jos rahaston osalta suhteutetaan 65 miljoonan euron ennakot edellä esitettyyn optimistiseen arvioon omista varoista (4,7 miljoonaa euroa, ks. johdanto-osan kappale 56), suhdeluku on 13,82 eli lähes kuusi kertaa yli riskin ylärajan. Jos ennakkojen tosiasiallinen määrä onkin suurempi (77 miljoonaa, jos otetaan huomioon johdanto-osan kappaleessa 22 esille tuotu mahdollinen neljäs ennakko) tai omien varojen tosiasiallinen määrä on huomattavasti pienempi, tämä hypoteettinen suhdeluku kasvaa entisestään. Kun riskitaso on tällainen, mikään pankki ei olisi koskaan harkinnut lainan myöntämistä, vaikka pankit turvautuvatkin reaalivakuuksiin (kuten hankintaoptioiden antaminen vakuutena tai rahaston hankkiman polttoaineen varastointi) tai henkilökohtaisiin vakuuksiin (rahaston jäsenten henkilökohtaisten varojen kiinnittäminen ja heidän alustensa antaminen vakuutena) vähentääkseen maksukyvyttömyysriskejä. On kuitenkin todettava, että jos olisi turvauduttu jäsenten antamiin henkilökohtaisiin vakuuksiin, kalastusalan yritykset olisivat todennäköisesti olleet vastahakoisempia liittymään rahastoon. On myös muita keinoja jakaa tai siirtää asiakkaisiin liittyviä riskejä, kuten useamman pankin lainalle antama yhteisrahoitus, turvautuminen takauslaitoksiin tai kääntyminen alueellisten tai departementtitason takuurahastojen puoleen (joilla on yleensä itsellään takauslaitoksen antama vastatakaus). Joka tapauksessa takaus myönnetään yleensä ainoastaan perustaltaan terveille ja potentiaalisesti kannattaville yrityksille, eikä se ole koskaan yli 50 prosenttia velasta (rahaston osalta hieman yli 30 miljoonalle eurolle, minkä jälkeen riski ylittäisi edelleen kolmen kertaa riskin ylärajan).
(59)
Kun Ranska huomauttaa näiden järjestelyjen käytöstä, että takuujärjestelmät ”olisi voitu” ottaa käyttöön, se myöntää epäsuoraan, ettei näin tehty kyseessä olevassa tapauksessa ja että valtion ennakko myönnettiin vaatimatta senkaltaisia takuita, joita olisi edellytetty pankissa. Tällaisessa tilanteessa komissio päättelee, ettei Ranska ole toiminut yksityisen velkojan tavoin eikä Ranskalla ollut takeita siitä, että rahasto pystyy maksamaan takaisin käyttöönsä asetetut varat.
(60)
Lisäksi rahasto toteaa hallituksensa välityksellä, että se on Ranskan lainsäädännön mukaan yhteiskunnallisesti vastuussa ja että sen vastuu on rajaton, joten ammattijärjestötoimi voi johtaa vastuuseen huomattavista summista. Komissio on pannut merkille, että vaakalaudalla voivat olla huomattavat summat, kun kyseessä on rahaston kaltainen järjestö, jonka toimiin futuurimarkkinoilla liittyy tiettyjä riskejä ja jonka toimet voivat johtaa huomattaviin tappioihin. Tämä huomioon ottaen mikään ei puhu sen puolesta, että jos huomattavia tappioita syntyy, rahaston jäsenet kattavat nämä tappiot. Missään toimitetuista asiakirjoista (perussääntö, toimintaperiaatteet, tiedote) ei mainita tällaista järjestelyä. Asiakirjoissa on yksi ainoa luonteeltaan rahoitukseen liittyvä seikka, sillä maksuosuuksien osalta todetaan, että ammattijärjestö saa pitää maksuosuuden, jos jäsen eroaa (10 pykälä). Toisaalta komissio toteaa, että 21 päivänä maaliskuuta 1884 annettu laki, jonka nojalla rahasto on perustettu, mahdollistaa ammattijärjestöjen perustamisen Ranskassa. Tällaisen lain hengen mukaista ei todellakaan ole aiheuttaa asianomaisen ammattijärjestön jäsenille taloudellista ja rahoituksellista vastuuta. Sen vuoksi, jos ammattijärjestölle aiheutuisi huomattavia tappioita, komissio ei näe, kuinka jäsenet voisivat korvata nämä tappiot.
(61)
Ottaen huomioon kaikki nämä osatekijät komissio arvioi, ettei yksityistä sijoittajaa koskevaa periaatetta ole noudatettu.
4.1.1.3 Valtion varoista myönnetyn taloudellisen edun olemassaolo
(62)
Komissio katsoo, että jäsenten maksamista eri maksuosuuksista arviolta saatu summa - vaikka käytettäisiinkin korkeinta oletusarvoa - ei olisi antanut rahastolle mahdollisuutta toimia futuurimarkkinoilla ilman ulkoisia varoja. Näitä ulkoisia varoja myönsi valtio OFIMER:n välityksellä vähintään kolmena ennakkona, jotka jakautuivat marraskuun 2004 ja lokakuun 2005 väliselle ajalle ja joiden kokonaismäärä Ranskan toimittamien tietojen perusteella on 65 miljoonaa euroa. Neljäs, 12 miljoonan euron arvoinen ennakko on myös luultavasti myönnetty. Itse asiassa johdanto-osan kappaleessa 22 esitetyt perustelut antavat ymmärtää, että sopimuksen allekirjoitus oli juuri tuolloin ajankohtainen.
(63)
Ranska ei ole tuonut esille seikkoja, jotka puhuisivat tätä arviota vastaan. Perusteissa todetaan lisäksi: ”[Komissio katsoo, että] rahasto ei pysty toimimaan varojensa avulla ilman valtion myöntämää takaisinmaksettavaa ennakkoa. Tätä vastaan ei voida esittää väitteitä.” Näin ollen komissio katsoo, että ennakot on myönnetty olosuhteissa, jotka eivät vastaa tavanomaisia markkinaolosuhteita (ks. tämän päätöksen johdanto-osan kappaleet 51-61).
(64)
Lisäksi komissio panee merkille, etteivät Ranska tai rahasto ole toimittaneet komissiolle tietoja siitä, kuinka paljon varoja rahasto on käyttänyt futuurimarkkinoilla, eivätkä siitä, millaisiin tuloksiin se on päässyt. Perusteluista käy ilmi, että Ranskan viranomaiset ovat tarkoituksellisesti jättäneet nämä tiedot ilmoittamatta, sillä itse asiassa todetaan, että ”… nämä tiedot voitaisiin esittää komissiolle, mutta olisi arvioitava, onko niiden esittämisestä nyt hyötyä.” Komissio toteaa, ettei näitä tietoja ole toimitettu sille kyseisessä kirjeessä eikä myöhemmin.
(65)
Lopuksi voidaan todeta, että sekä Ranska että rahasto ja sen hallitus arvioivat, ettei komissio voi pitää ennakkoa valtiontukena niin kauan kuin takaisinmaksun laiminlyöntejä ei ole todettu (Ranska: ”Takaisinmaksettavaa ennakkoa ei voida pitää valtiontukea niin kauan kun takaisinmaksun määräaika ei ole päättynyt.” Rahasto: ”Voidaanko tämä summa maksaa takaisin vai ei? Tämä on keskeinen komission asettama kysymys”. MQA: ”Laina-aika ei ole päättynyt yhdessäkään Ranskan rahastolle myöntämässä lainassa. Tässä vaiheessa ei ole yhtään takaisinmaksun laiminlyöntiä eikä Ranskan valtion ilmoituksia, jotka antaisivat olettaa, että laina yksinkertaisesti perutaan kokonaisuudessaan laina-ajan päätyttyä”). Komissio muistuttaa tältä osin, että luokittelu rahastolle myönnetyksi valtiontueksi liittyy ennen kaikkea Ranskan päätökseen myöntää rahastolle laina, jota se ei olisi muuten saanut, vaikka takaisinmaksun määräaikoja olisikin noudatettu. Komissio peräänkuuluttaa rahaston maksuvalmiutta laina-ajan päättyessä nimenomaan sen vuoksi, että tämä on keskeinen kysymys arvioitaessa, mikä olisi rahaston tilanne, jos yksityinen pankki myöntäisi lainaa tavanomaisissa olosuhteissa, eikä sen vuoksi, että komissio epäilee, että laina olisi muutettu yksinkertaiseksi rahoitustueksi.
(66)
Tältä näkökannalta - jos ilmenisi, ettei ennakkoja ole maksettu takaisin määräajassa tai niitä ei maksettu takaisin lainkaan - tämä vahvistaisi samalla sen, ettei rahasto pystynyt hoitamaan perussäännössään määrättyjä tehtäviä ilman ulkoista rahoitusta ja ettei mikään pankki olisi tavanomaisissa markkinaolosuhteissa koskaan myöntänyt tällaista rahoitusta. Tältä osin komissio panee merkille, ettei Ranska ole ilmoittanut sille, että rahaston saamat ennakot olisi maksettu takaisin. Ennakot oli määrä maksaa takaisin seuraavasti: 1 päivänä marraskuuta 2006, kun kyseessä on 12 päivänä marraskuuta 2004 tehtyyn sopimukseen sisältyvä 15 miljoonan euron ennakko, 1 päivänä toukokuuta 2007, kun kyseessä on 27 päivänä toukokuuta 2005 tehtyyn sopimukseen sisältyvä 10 miljoonan euron ennakko, ja 1 päivänä heinäkuuta 2007, kun kyseessä on 11 päivänä lokakuuta 2005 tehtyyn sopimukseen sisältyvä 40 miljoonan euron ennakko (ks. johdanto-osan kappale 21). Rahaston mahdollisesti saaman neljännen ennakon (ks. johdanto-osan kappale 22) osalta tiedossa ei ole sopimuspäivämäärä eikä takaisinmaksupäivämäärä.
(67)
Takaisinmaksun kolme eräpäivää ovat jo menneet. Ensimmäinen eräpäivä oli jo mennyt, kun Ranska lähetti komissiolle viimeisimmän, 27 päivänä marraskuuta 2006 päivätyn kirjeensä sen jälkeen kun muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta oli tehty päätös. Komissio arvioi, että jos ennakko olisi todellakin maksettu takaisin, Ranska tai rahasto olisi itse ilmoittanut asiasta viipymättä komissiolle, koska yksi perusteista, joilla pyrittiin kiistämään komission asiasta esittämä arvio, oli se, että ennakkoja ei voitu pitää valtiontukena niin kauan takaisinmaksun määräaika ei ollut vielä päättynyt. Ei ole epäilystäkään sitä, että jos ensimmäinen ennakko olisi maksettu takaisin, Ranska olisi ilmoittanut asiasta komissiolle 27 päivänä marraskuuta 2006 päivätyssä kirjeessään ja olisi toiminut samoin, jos toinen ennakko olisi maksettu takaisin 1 päivänä toukokuuta 2007 ja kolmas 1 päivänä heinäkuuta 2007. Samoin olisi tehty mahdollisen neljännen ennakon osalta. Lisäksi ammattilehdistöstä kantautuneet tiedot viittaavat siihen, ettei takaisinmaksua ole vielä tapahtunut. Komissio katsoo näin ollen, että alun perin ennakkona myönnetty tuki on muutettu suoraksi tueksi.
(68)
Edellä esitetyistä syistä komissio arvioi näin ollen, että valtion myöntämät ennakot merkitsevät valtion varoista myönnettyä taloudellista etua.
4.1.1.4 Valtiosta johtuvan taloudellisen edun olemassaolo
(69)
Komissio toteaa, että valtion ja rahaston välisissä kolmessa sopimuksessa nimenomaisesti todetaan, että myönnettyjen julkisten varojen tavoitteena on ottaa käyttöön järjestely, jolla suojaudutaan öljyn kansainvälisten hintojen vaihteluilta ja että kyseisen järjestelyn turvin futuurimarkkinoilta voidaan hankkia optioita. On selvää, etteivät rahaston alkuperäiset käyttövarat, joista saatiin ainoastaan jäsenten maksamista maksuosuuksista, olisi mahdollistanut tällaista toimintaa ainakaan siinä mittakaavassa, jossa sitä harjoitettiin. Itse asiassa ensimmäisestä, 12 päivänä marraskuuta 2004 tehdystä sopimuksesta ilmenee, että F15 miljoonan euron suuruisen ennakon tarkoituksena oli ”mahdollistaa järjestelyn aloittaminen”. Eli juuri näiden ennakoiden turvin rahasto pystyi tekemään futuurimarkkinoilla merkittäviä hankintoja.
(70)
Toisin sanoen Ranska on konkreettisesti tukenut ammattijärjestönä perustetun rahaston luomista ja rahaston toimintaa öljytuotteiden futuurimarkkinoilla, vaikka tämä toiminta ei ole ammattijärjestöjen tavanomaisen toiminnan mukaista, ja näin ollen yksityiset toimijat ovat joutuneet kilpailemaan olosuhteissa, jotka eivät vastaa tavanomaisia kilpailuolosuhteita. Ranska myös totesi jo 7 päivänä lokakuuta 2005, että ”hallitus on kannustanut ammattikuntaa toimenpiteeseen, jolla perustetaan kalastukselle aiheutuvien riskien torjuntarahasto. Tämän ammattikunnan hallinnoiman rahaston ansiosta kalastajat voivat (…) yhteisvastuullistaa maksukykynsä hankkiakseen futuurimarkkinoilta optioita, jotta he voivat suojautua polttoaineen hinnanvaihtelujen riskiltä”. Ranska jätti kokonaan mainitsematta, että kalastajien maksukyky oli peräisin valtion varoista, sillä kyseiseen päivämäärään mennessä oli jo maksettu kaksi ennakkoa. Ei ole kuitenkaan epäilystä siitä, että rahaston oli otettava huomioon viranomaisten vaatimukset, kun se päätti haltuunsa asetettujen varojen käytöstä. Ministeriöiden väliselle tarkastusryhmälle annettiin tehtäväksi ”tarkastaa rahaston toiminta ja varmistaa, että varojen käyttö täyttää lainsäädännön ja julkisten varojen käyttöä koskevien sääntöjen vaatimukset samalla kun täytetään rahastonhoitajien tekemät sitoumukset”, mikä osoittaa, että valtio halusi varmistaa, että rahaston varoja käytetään asianmukaisesti sopimuksissa määrätyllä tavalla.
(71)
Niinpä komissio katsoo kaikkien näiden seikkojen perusteella, että taloudellinen etu, joka on koitunut rahastolle myönnetyistä, optioiden hankintaan öljyn futuurimarkkinoilta tarkoitetuista ennakoista, on valtiosta johtuvaa (11).
4.1.1.5 Sellaisen taloudellisen edun olemassaolo, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua
(72)
Rahasto saa taloudellista etua verrattuna muihin futuurimarkkinoilla toimiviin yrityksiin riippumatta siitä, ovatko ne näillä markkinoilla tavanomaisesti toimivia yrityksiä tai yrityksiä, jotka on muodostettu tai voitaisiin muodostaa rahaston tavoin ammattijärjestönä muissa jäsenvaltioissa tai Ranskassa.
(73)
Ranska esittää, että ”rahaston ei voida katsoa saaneen etua verrattuna muihin yksityisiin rakenteisiin, jotka olisivat voineet toimia samassa asemassa, sillä se on ainoa ranskalainen ammattialajärjestö, jonka tavoitteena on saattaa kalastusalan yritykset yhteen optioiden ostamiseksi futuurimarkkinoilta.” Komissio huomauttaa tältä osin, että rahaston asemaa suhteessa kilpailusääntöihin ei pidä tarkastella yksinomaan suhteessa muihin rakenteisiin, jotka Ranskassa saattavat kalastusalan yrityksiä yhteen ja toimivat samassa asemassa kuin rahasto, vaan suhteessa kaikkiin ranskalaisiin ja eurooppalaisiin toimijoihin, jotka voivat toimia öljytuotteiden futuurimarkkinoilla.
(74)
Rahasto kiistää lisäksi sen seikan, että se olisi hyötynyt edullisista ehdoista harjoittaessaan sijoitustoimintaa futuurimarkkinoilla. Sen omin sanoin ”Rahasto toimii hyödykkeiden maailmanlaajuisilla markkinoilla yhdessä välittäjien ja erikoistuneiden rahoituslaitosten kanssa (…) [Se] ei ole kuitenkaan saanut mitään hintaetua, eikä sille ole tarjottu mitään erityisedellytyksiä suhteessa muihin markkinatoimijoihin.” Komissio ei katso, että rahaston saama taloudellinen etu olisi peräisin siitä, että muut markkinatoimijat tarjoaisivat sille etuoikeutettua kohtelua, vaan se katsoo, että rahasto on voinut toimia näillä markkinoilla ainoastaan sen vuoksi, että sillä oli valtion myöntämä rahoituksellinen liikkumavara, joka ylittää sen oman rahoituskyvyn, kun valtio sitä vastoin ei ole myöntänyt samanlaisia edellytyksiä muille yrityksille, joiden edun mukaista rahaston tavoin voisi olla näillä markkinoilla toimiminen (esimerkiksi muilla öljyn hinnankorotuksen koskettamilla aloilla toimivat yritykset) tai jotka toimivat näillä markkinoilla taloudelliseen tai kaupalliseen strategiaansa liittyvistä syistä (esimerkiksi öljy-yhtiöt).
(75)
Rahasto myöntää, että tämä etu on olemassa. Confédération de la Coopération Maritime -keskusjärjestön asiakirjassa, jota ei ole toimitettu komissiolle mutta joka on julkaistu sivustolla ”Assises de la pêche et de l’aquaculture de la Région Bretagne” (12), pääsihteeri de Feuardent kokoaa yhteen keskeiset kohdat Bretagnen alueen kanssa 24 päivänä toukokuuta 2006 pidetystä kokouksesta. Asiakirjan mukaan: ”Valtio on tähän mennessä myöntänyt 65 miljoonaa euroa. Rahasto on lisäksi saanut hyödykemarkkinoilla usean miljoonan euron voitot optioista, mikä merkitsee kiistämätöntä lisäarvoa.” Komissio päättelee näin ollen, että rahasto on pystynyt hankkimaan öljytuotteiden futuurimarkkinoilta optioita ainoastaan sen turvin, että sillä oli käytössään julkisia varoja, joita ei ollut muilla rakenteilla tai yrityksillä, ja rahasto on näin saanut tästä suoraa etua. Näin ollen rahaston saama etu vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua.
4.1.1.6 Sellaisen taloudellisen edun olemassaolo, joka vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan
(76)
Kuten pääsihteeri de Feuardent toteaa, rahasto on toiminut hyödykemarkkinoilla, joten se on toiminut öljyn kansainvälisillä markkinoilla.
(77)
Se ei siis ole toiminut pelkästään Ranskassa, joten on syytä katsoa, että myönnetyt ennakot vaikuttavat jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
4.1.1.7 Päätelmä
(78)
Voidaan siis todeta, että ne neljä edellytystä, joita vaaditaan valtiontuen olemassaolon toteamiseksi, täyttyvät: rahastolle myönnetyt ennakot ovat peräisin valtion varoista, ne johtuvat valtion toiminnasta, vääristävät tai uhkaavat vääristää kilpailua ja vaikuttavat jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Rahaston saama tuki on siis EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan mukaista valtiontukea siltä osin kuin käyttövarat saadaan valtion varoista ja niitä käytetään optioiden hankkimiseen öljytuotteiden futuurimarkkinoilta.
4.1.2 Tuen soveltuvuus yhteismarkkinoille
(79)
Kuten valtion ja rahaston välisistä sopimuksista käy ilmi, kyseisen ennakoina myönnetyn valtiontuen tarkoituksena oli käynnistää ja mahdollistaa rahaston toimet öljyn ja sen johdannaistuotteiden futuurimarkkinoilla. Kyseessä on siis rahaston toimintatuki. Ranska myöntää lisäksi 6 päivänä joulukuuta 2005 päivätyssä kirjeessään, että mainitut summat on myönnetty ”varmistamaan rahaston toiminta”.
(80)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaan tiettyjä tukiluokkia pidetään tai voidaan pitää yhteismarkkinoille soveltuvina. Olisi tarkasteltava, voidaanko rahaston toimintatuki luokitella johonkin näistä luokista.
(81)
Komissio toteaa, ettei tuki vastaa perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdassa määrättyjä tapauksia.
(82)
Tukea ei ole tarkoitettu luonnonmullistusten tai muiden poikkeuksellisten tapahtumien aiheuttaman vahingon korvaamiseen. Komissio muistuttaa tältä osin, että öljyn hinnanvaihtelut ovat luontainen osa taloudellista toimintaa. Hinnanvaihtelut koskettavat myös öljytuotteiden kuluttajien muita toiminta-aloja kaikissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa, eikä niitä voida pitää perustamissopimuksen 87 artiklan mukaisena luonnononnettomuutena tai poikkeuksellisena tapahtumana. Tuki ei siis ole perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti yhteismarkkinoille soveltuva tuki.
(83)
Ei voida myöskään katsoa, että tuki soveltuisi yhteismarkkinoille siltä perustalta, että sovellettaisiin suoraan perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohtaa ja siinä esitettyjä eri tapauksia.
a)
Kyseessä ei selvästikään ole tuki, joka olisi tarkoitettu tukemaan taloudellisen kehityksen edistämistä alueilla, joilla elintaso on poikkeuksellisen alhainen tai joilla vajaatyöllisyys on vakava ongelma (87 artiklan 3 kohdan a alakohta). Tuen tarkoituksena on mahdollistaa rahaston toiminta merkityksellisillä futuurimarkkinoilla. Sillä ei siis ole mitään yhtymäkohtaa mainitussa a alakohdassa tarkoitettuihin tukiin.
b)
Rahastoa ei voida pitää Euroopan yhteistä etua koskevana tärkeänä hankkeena eikä kyseessä ole jäsenvaltion taloudessa olevan vakavan häiriön poistamiseen tarkoitettu tuki (87 artiklan 3 kohdan b alakohta). Rahasto on nimenomaan ranskalainen eivätkä muut jäsenvaltiot ole ilmaisseet aikomustaan perustaa samantyyppisiä rahastoja. Rahastolla ei siis ole eurooppalaista ulottuvuutta. Siltä osin, voidaanko tukea pitää jäsenvaltion taloudessa olevan vakavan häiriön poistamiseen tarkoitettuna tukena, komissio toteaa, ettei ole olemassa mitään osatekijöitä, joiden turvin voitaisiin sanoa, että varojen ohjaaminen tämänkaltaiseen rahastoon mahdollistaisi tällaisen häiriön poistamisen. Rahastoa itseään hyödyttävästä tuesta voidaan todeta, että tuki hyödyttää ainoastaan yhtä taloudellista yksikköä, ja vaikka tuki on yhteydessä kalastusalan yrityksille myönnettyyn tukeen, se ei hyödytä jäsenvaltion koko taloutta. Lisäksi komissio muistuttaa, että se on aina katsonut, ettei ole viranomaisten tehtävä myöntää öljyn hinnannousun vuoksi rahoitustukea. Viranomaisten tehtävänä on päinvastoin kannustaa yrityksiä sopeutumaan hinnannoususta johtuviin uusiin taloudellisiin edellytyksiin. Sen vuoksi tuki, jonka turvin jokin taloudellinen yksikkö pystyy toimimaan merkityksellisillä futuurimarkkinoilla, ei ole tämän tavoitteen mukainen.
c)
Rahaston olemassaolo ei sinällään täytä perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan vaatimuksia. Kyseisen alakohdan mukaan yhteismarkkinoille soveltuvana voidaan pitää tukea tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. Itse asiassa ei ole mitään osatekijöitä, jotka osoittaisivat, että öljyn futuurimarkkinoilla tapahtuvan toiminnan kehittäminen tai lisääminen olisi suotavaa. Toiminta ei myöskään liity johonkin talousalueeseen. Sen vuoksi ei voida katsoa, että tuki soveltuisi yhteismarkkinoille edellä mainitun c alakohdan nojalla.
d)
Tämäntyyppinen tuki ei myöskään kuulu niihin tukiluokkiin, joita voitaisiin pitää yhteismarkkinoille soveltuvina 87 artiklan 3 kohdan e alakohdan mukaisesti tehdyn neuvoston päätöksen perusteella.
(84)
Komissio toteaa lisäksi, ettei rahaston toimintatukeen voida soveltaa mitään niistä suuntaviivoista, jotka komissio on antanut valtiontukien tarkastelemiseksi.
(85)
Tämän vuoksi on pääteltävä, ettei voida katsoa, että rahastolle optioiden hankkimiseksi futuurimarkkinoilta myönnetty tuki soveltuisi yhteismarkkinoille perustamissopimuksessa sallittujen poikkeusten turvin.
4.2 Kalastusalan yrityksiä hyödyttävä tuki: polttoainekulujen alentaminen
(86)
Ennen kuin komissio tarkastelee muodollisen tutkintamenettelyn aloittamiseen johtaneita tukia, sen on otettava kantaa rahaston väitteeseen, jonka mukaan rahastolle ja kalastusalan yrityksille myönnettyjen tukien tarkastelussa olisi otettava huomioon, että vähämerkityksisten tukien enimmäismäärää oli tarkoitus nostaa kalastusalalla. Rahaston mukaan kyseiset summat (keskimäärin noin 16 000 euroa yritystä kohden lukuun ottamatta tukea, jota rahasto pitää kalastajille myönnettynä suorana sosiaalisena tukena) jäävät huomattavasti alle sen määrän (30 000 euroa yritystä kohden), joka oli tarkoitus vahvistaa ajankohtana, jona rahasto maksoi korvaukset (13). Myös Ranskan viranomaiset viittaavat vastauksessaan vähämerkityksisen tuen enimmäismäärän nostamiseen mutta eivät vaadi määrän soveltamista kyseiseen tukeen.
(87)
Ensinnäkin komissio muistuttaa, että Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta vähämerkityksiseen tukeen maatalous- ja kalastusalalla 6 päivänä lokakuuta 2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1860/2004 (14) (voimassa ajankohtana, jona tuet myönnettiin kalastusalan yrityksille) 3 artiklan mukaan vähämerkityksistä tukea voitiin myöntää enintään 3 000 euroa yritystä kohden kolmen vuoden aikana. Tässä päätöksessä käsitellyt tuet ovat näitä summia huomattavasti suurempia, eikä Ranska ole myöskään maininnut huomautuksissaan, että tätä enimmäismäärää olisi mahdollisesti sovellettu yrityksiin, joiden osalta näin olisi voitu tehdä. Toisaalta, vaikka komission hiljattain antamassa asetuksessa (EY) N:o 875/2007 (15) vahvistettu 30 000 euron määrä ylittää rahaston edellä mainitsemat 16 000 euroa, rahaston esille tuoma summa on vain keskimäärä. Ranska on myös virheellisesti päätynyt tähän 16 000 euron summaan lukiessaan pois sen osan tukea, jota se pitää sosiaalisena tukena ja joka on otettava arvioinnissa huomioon (ks. johdanto-osan kappaleet 122 ja 123). Kun otetaan huomioon rahastoon kuuluvien kalastusalan yritysten vaihteleva koko, voidaan olla varmoja siitä, että tietyille yrityksille on myönnetty tukea yli 30 000 euroa. Esimerkiksi 20-25 metrin troolareiden saama vuotuinen korvaus on suunnilleen 35 000 euroa eli 70 000 euroa vuosina 2005 ja 2006 (16). Joka tapauksessa, kuten edellä on todettu, Ranska ei ole vaatinut vähämerkityksisen tuen uuden enimmäismäärän soveltamista eikä esitä mitään todisteita siitä, että se olisi soveltanut tätä enimmäismäärää. Kun otetaan huomioon kaikki nämä osatekijät, komission velvollisuutena on sen vuoksi osana valtiontukijärjestelmien jatkuvaa seurantaa tarkastaa, ovatko tuet perustamissopimuksen 87 artiklan määräysten mukaisia.
4.2.1 Valtiontuen olemassaolo
(88)
Ranska katsoo, että tarkastellessaan valtiontuen olemassaoloa komissiolla ei ole perusteita keskittyä rahaston toimintaan. Ranska mukaan ”luokittelussa valtiontueksi on tukeuduttava ainoastaan valtion myöntämän takaisinmaksettavan ennakon tapauskohtaiseen tarkasteluun eikä rahaston toiminnan tarkasteluun. Ranskan viranomaiset toivovat, että ainoastaan päätöksen 3.1 osaa pidettäisiin merkityksellisenä. Päätöksen 3.2. osassa kritisoidaan rahaston toimintaa - rahaston, joka on ammattijärjestö ja joka hankkii optioita suojatakseen jäseniään dieselöljyn hinnanvaihteluilta.” (17).
(89)
Tältä osin komissio muistuttaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti tukia ei määritellä syiden eikä tavoitteiden vaan vaikutusten perusteella (18). Sen lisäksi, että rahaston tehtävänä on hankkia optioita futuurimarkkinoilta, valtion kanssa tehtyjen sopimusten mukaan sen tavoitteena on maksaa kalastusalan yrityksille korvauksena erotus, joka on katetun enimmäishinnan ja asianomaisen kuukauden vertailuindeksin keskimääräisen hinnan välillä. Komissio katsoo näin ollen, että kalastusalan yritykset ovat hyötyneet rahaston käyttöönottaman järjestelmän tuomista erityisistä eduista ja että valtion myöntämien ennakoiden vaikutuksia on syytä arvioida myös kalastusalan yritysten saamien etujen kannalta sen lisäksi, että on arvioitu rahaston saamaa etua.
4.2.1.1 Valtion varoista myönnetyn taloudellisen edun olemassaolo
(90)
Kalastusalan yritykset ovat saaneet rahaston toiminnasta kaksinaista etua: toisaalta niille on tarjoutunut mahdollisuus hankkia polttoainetta edulliseen hintaan ja toisaalta ne ovat saaneet korvauksen, joka osittain kattaa niiden polttoainekulut.
(91)
Ensimmäisen näkökohdan suhteen voidaan todeta, että se seikka, että rahasto on hankkinut optioita futuurimarkkinoilta ja siirtänyt sitten futuurikaupalla hankitun polttoaineen CECOMER:lle, joka on merenkulkualan osuuskuntien hankintakeskus, on tarjonnut rahastoon kuuluville yrityksille mahdollisuuden ostaa näiden osuuskuntien hankkimaa polttoainetta tavanomaista markkinahintaa halvemmalla. Kuten edellä on todettu (ks. tämän päätöksen johdanto-osan kappale 75), tämä on ollut mahdollista ainoastaan siksi, että ”Valtio on tähän mennessä myöntänyt 65 miljoonaa euroa. Rahasto on lisäksi saanut hyödykemarkkinoilla usean miljoonan euron voitot optioista, mikä merkitsee kiistämätöntä lisäarvoa.” Komissio toteaa näin ollen, että polttoainetta on pystytty toimittamaan kalastusalan yrityksille tavanomaista markkinahintaa alhaisempaan hintaan sen turvin, että valtio on myöntänyt ennakkoja ja rahastolla on ollut omia varoja eli se on saanut tuloa jäsenten maksamista maksuosuuksista ja voittoa öljytuotteiden futuurimarkkinoilla toteuttamistaan spekulatiivisista toimista.
(92)
Myös varat, joilla kalastusalan yrityksille maksetut korvaukset on rahoitettu, ovat peräisin kahdesta rahoituslähteestä (valtion varat ja rahaston yksityisestä toiminnastaan saamat varat).
(93)
Kuten tämän päätöksen johdanto-osan kappaleessa 24 todetaan, rahasto vastaa hinnanerosta, joka on 12 päivänä marraskuuta 2004 ja 27 päivänä toukokuuta 2005 tehtyjen sopimusten mukaan ”katetun enimmäishinnan” ja vertailuindeksin kuukausittaisen keskihinnan välillä ja 11 päivänä lokakuuta 2005 tehdyn sopimuksen mukaan 30 senttiä litralta olevan hinnan ja kuukausittaisen keskimääräisen viitehinnan välillä, jos tämä viitehinta on tätä korkeampi.
(94)
Suunnitteilla oli alun perin tasoitusjärjestelmä, joka perustui oletukseen, että ne lisäkustannukset, joita aiheutuisi suhteessa viitehintaan hintojen ollessa korkealla, tasoittuisivat jäsenten maksamien maksuosuuksien turvien hintojen ollessa kohtuullisemmat. Järjestelmän oli tarkoitus olla omavarainen. Tämän päätöksen johdanto-osan kappaleessa 75 jo mainitussa de Feuardentin muistiossa todetaan, että ”rahasto oli käytännössä valmis hankkimaan ensimmäiset optionsa jo huhtikuussa 2004. CECOMER:n vuonna 2005 tarvitsema polttoainemäärä (noin 200 miljoonaa litraa) pystyttiin tuolloin kattamaan hintaan 0,28 senttiä/litra eli noin 4 miljoonalla eurolla”. Rahasto olisi siis pystynyt vuoden 2004 alussa selviämään dieselöljyvakuutuksista aiheutuvista suhteellisen vaatimattomista menoista omien varojensa turvin. Vaikuttaa siis siltä, että rahasto olisi alun perin hyvinkin voinut olla omavarainen.
(95)
Koska öljyn hinta pysytteli kuitenkin hyvin korkealla ja rahastoon liittyminen yleistyi, rahaston jäsenmäärä kasvoi nopeasti ja huomattavasti. Tämän seurauksena dieselöljyvakuutuksen kustannukset nousivat huomattavasti, ja ne voitiin kattaa ainoastaan valtion rahastolle myöntämien ennakoiden turvin.
(96)
Pyrittäessä arvioimaan, kuinka paljon rahasto tarvitsi varoja pystyäkseen maksamaan dieselöljyvakuutuksesta aiheutuvat kustannukset vuonna 2005, voidaan lähteä oletuksesta, että kulutetun polttoaineen määrä, josta kalastusalan yritykset hakivat korvausta, ylitti luultavasti 200 miljoonaa litraa (ks. johdanto-osan kappale 94) ja nousi arviolta lähes 900 miljoonaan litraan. Jos perusteeksi otetaan vuotuinen keskimääräinen kulutus, jota käytetään johdanto-osan kappaleissa 55 ja 56 esitetyissä laskelmissa, 1 000:n alle 12 metrin aluksen kulutus voidaan laskea kaavalla 1 000 alusta × 200 tonnia/alus eli 200 000 tonnia ja yli 12 metrin alusten kulutus kaavalla 1 400 alusta × 480 tonnia/alus eli 672 000 tonnia, jolloin lopputulokseksi saadaan 872 000 tonnia (tai 872 miljoonaa litraa). Todellisuudessa, kuten johdanto-osan kappaleessa 55 todetaan, jos ajatellaan, että alukset kalastavat vuodessa pikemminkin 38 viikkoa kuin 48 viikkoa, kulutus on luultavasti lähempänä 700 000 tonnia (1 000 alle 12 m:n alusta × 158 tonnia eli 158 000 tonnia ja 1 400 yli 12 m:n alusta × 380 tonnia eli 532 000 tonnia). Olettaen, että korvaus on enintään 12 senttiä litralta (kolmanteen ennakkoon sovellettu enimmäismäärä) (19), rahasto tarvitsi vuosittain noin 85 miljoonaa euroa. Kun otetaan huomioon, että kalastusalan yritykset ovat kenties vakuuttaneet vain osan polttoaineen kulutuksestaan, määrärahoja on luultavasti tarvittu vähemmän, mutta silti varoja on tarvittu vuodessa useita kymmeniä miljoonia euroja, mitä voidaan verrata vuotta 2005 koskeneeseen alkuperäiseen arvioon 4 miljoonasta eurosta. Näin ollen on selvää, ettei rahasto olisi pystynyt kattamaan suojaa, jota se tarjosi jäsenilleen vastineena niiden maksuosuuksista, ilman ulkopuolisia, valtion myöntämistä ennakoista saatuja varoja.
(97)
Pystyäkseen kattamaan dieselöljyvakuutuksen rahasto on saanut julkisia varoja, joiden moitteeton hoito on ollut sen tehtävänä. Rahaston käyttövarat koostuvat näin ollen jäsenten maksamista maksuosuuksista, valtion myöntämistä ennakoista ja mahdollisista voitoista, joita rahasto on saanut toiminnastaan öljyn futuurimarkkinoilla. Se osuus rahaston varoista, joka koostuu valtion myöntämistä ennakoista, on eittämättä peräisin valtion varoista. Niistä futuurimarkkinoilla saaduista voitoista, joiden ansiosta kalastusalan yritykset ovat voineet hankkia halvempaa polttoainetta, voidaan todeta, ettei voittoja olisi saatu ilman valtion varoja, sillä rahasto pystyi näiden varojen turvin toteuttamaan rahoitustoimia futuurimarkkinoilla. Vaikka rahaston ja CECOMER:n välisten sopimusten yksityiskohdat eivät olekaan tiedossa eikä niitä voida päätellä Ranskan toimittamista asiakirjoista, komissio otaksuu lisäksi, että jäsenyrityksille myönnetty, hinnanerotusta vastaava korvaus ei ole ollut niin korkea kuin se olisi ollut, jos CECOMER ja merenkulkualan osuuskunnat olisivat toimittaneet kalastajille tavallisilta markkinoilta ostettua polttoainetta eli jos rahasto ei olisi toiminut futuurimarkkinoilla. Rahaston futuurimarkkinoilla toteuttamista toimista saatu voitto on näin ollen siirretty CECOMER:lle, merenkulkualan osuuskuntien hankintaa hoitavalle osuuskunnalle, ja lopulta kalastusalan yrityksille, jotka hankkivat polttoaineen näiltä osuuskunnilta. Käytännössä tämä on epäilemättä näkynyt siten, että rahasto on pystynyt jatkamaan korvausten maksua kauemmin kuin jos rahasto olisi ollut pelkkä välittäjäjärjestö, jonka tehtävänä oli jakaa valtion myöntämät 65 (tai 77) miljoonaa euroa dieselöljyvakuutuksien järjestelmässä.
(98)
Komissio katsoo näin ollen, että valtion varoja on käytetty joko suoraan kasvattamaan rahaston käyttövaroja tai tuomaan voittoa, jolla käyttövaroja on sitten kasvatettu, ja nimenomaan näiden valtion varojen turvin kalastusalan yritykset ovat saaneet taloudellista etua, koska toisaalta ne ovat voineet hankkia polttoainetta edulliseen hintaan ja toisaalta ne ovat saaneet viitehintaan perustuvan korvauksen.
4.2.1.2 Valtiosta johtuvan taloudellisen edun olemassaolo
(99)
Kolmessa, mahdollisesti neljässä, valtion ja rahaston välisessä sopimuksessa määrätään, että ennakkoina myönnettyjen julkisten varojen perimmäisenä tavoitteena on kalastusalan yritysten polttoainekulujen osittainen korvaaminen. Kalastajille maksetaan korvauksena viitehinnan ja myyntihinnan välinen erotus, minkä lisäksi polttoaineen toimittaja, joka on yleensä merenkulkualan osuuskunta, tarjoaa dieselöljyä tavanomaista alhaisempaan hintaan.
(100)
Rahaston käyttövarat koostuivat alun perin jäsenten maksamista maksuosuuksista, joita sitten kasvatettiin valtion myöntämällä ensimmäisellä ennakolla, ja tarjosivat rahastolle mahdollisuuden toimia futuurimarkkinoilla ja saada toimistaan voittoa, joka ei kuitenkaan riittänyt siihen, että rahasto olisi samaan aikaan pystynyt varmistamaan korvauksen maksamisen kalastusalan yrityksille vastineena niiden maksamista maksuosuuksista. Kahden, mahdollisesti kolmen lisäennakon ansiosta rahasto pystyi jatkamaan toimintaansa ennen kuin sen oli vähitellen tehtävä vastakkaisia transaktioita saadakseen tarpeeksi käteistä korvausten maksamiseen. Komissio toteaa, että rahaston puheenjohtaja teki futuurimarkkinoilla toteutettavia toimia koskevat päätökset. Toimien konkreettinen toteuttaminen uskottiin välittäjille ja erikoistuneille rahoituslaitoksille (ks. johdanto-osan kappale 74), joille rahasto maksoi korvauksen. Korvauksen määrä ei ole kuitenkaan komission tiedossa. Rahaston perussäännössä määrätään, että puheenjohtajan on kuultava rahaston hallitusta ”päättääkseen toteutettavista hankkeista”, mutta valtio ei ole ollut mukana rahaston hallituksessa. Vaikka rahaston yleisenä velvoitteena oli ”pitää kirjanpitoa, jonka avulla voidaan pyynnöstä selvittää ennakon käyttö, varojen kohdentaminen ja kustannusten syntyminen”, valtio ei päättänyt strategiasta, jota rahasto noudatti optioiden hankinnassa, eikä yrityksille maksettavien korvausten tasosta. Tämän vuoksi vaikka 4.1.1.4 kohdassa osoitettuun tapaan ei ole epäilystä siitä, että kolmena, mahdollisesti neljänä, ennakkona myönnetty tuki on valtiosta johtuvaa, samaa ei voida sanoa lisäeduista, joista kalastusalan yritykset ovat voineet hyötyä ja jotka osittain johtuvat niiden maksamista maksuosuuksista ja osittain rahaston kaikkien käyttövarojen viisaasta hallinnasta. Jos kalastajille maksettu lopullinen tuki on ollut futuurimarkkinoilla toteutettujen toimien ansiosta suurempi kuin rahaston alun perin saamat julkiset varat, se osa tuesta, joka ylittää myönnetyt julkiset varat, ei ole itse asiassa johtunut mistään valtion tekemästä päätöksestä. Näin ollen komissio katsoo, että vaikkei kirjanpidolliselta näkökulmalta ole mahdollista erotella tarkasti, mikä osa on peräisin valtion varoista ja mikä osa rahaston omista varoista, koska käyttövaroja on kokonaisuudessaan hyödynnetty öljyn futuurimarkkinoilla toteutetuissa toimissa ja korvauksen maksamisessa, valtiosta ei kuitenkaan johdu se etu, joka vastaa erotusta, joka on kalastusalan yritysten saaman kokonaistuen ja valtion myöntämien, kalastusalan yrityksille siirrettyjen ennakkojen kokonaismäärän välillä.
4.2.1.3 Sellaisen taloudellisen edun olemassaolo, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua
(101)
Komissio katsoo, että polttoainekustannusten alennus, josta rahastoon kuuluvat kalastusalan yritykset ovat hyötyneet, tuo näille yrityksille etua, sillä nämä yritykset ovat ainoita alennuksesta hyötyneitä yrityksiä. Niiden asema on vahvistunut muihin niiden kanssa yhteisön markkinoilla kilpaileviin yrityksiin nähden, ovatpa kyseessä sitten kalastusalan yritykset tai muilla talouden aloilla toimivat yritykset, joiden edun mukaista on alentaa polttoainekuluihin sidoksissa olevia tuotantokustannuksiaan. Koska suojautumisjärjestelmä koskee lisäksi ainoastaan kalastusalan yrityksiä, näille yrityksille myönnettyä etua on tarkasteltava alakohtaisena etuna, joka ei ole muiden alojen ulottuvilla. Kaikenlainen tuki, joka suosii tiettyä alaa, kuitenkin vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua (ks. valtiontuesta, jonka Ruotsi on myöntänyt ammattikalastajille verovähennyksinä, 8 päivänä helmikuuta 2006 tehty komission päätös 2006/269/EY (20), johdanto-osan kappaleet 31 ja 35).
(102)
Ranska väittää, ettei kyseinen tuki ole suosinut rahaston jäsenyrityksiä, koska ”rahastoon liittyminen on vapaaehtoista ja avointa kaikille kalastusalan yrityksille, kunhan ne maksavat maksuosuutensa”. MQA lisää, että rahastoon liittyminen on avointa ”ilman, että huomioon otettaisiin etuyhteydessä olevan tahon rakenne tai kansalaisuus”. Rahasto täsmentää, että ”rahaston jäsenyritykset ovat ranskalaisessa, mutta myös espanjalaisessa ja alankomaisessa omistuksessa”.
(103)
Komissio toteaa tältä osin, että rahastoon voivat liittyä ainoastaan sellaiset kalastusalan yritykset, joilla on Ranskan Euroopassa sijaitsevilla alueilla tai Ranskan merentakaisissa departementeissa rekisteröityjä aluksia. Alankomaisessa tai espanjalaisessa omistuksessa olevat yritykset, joilla on ranskalaisia aluksia, voivat tosiaankin liittyä rahastoon, ja juuri näihin aluksiin Ranska ja rahasto viittaavatkin vastauksessaan. Muut yhteisön alukset eivät kuitenkaan voi liittyä rahaston.
(104)
Kaikki yritykset, jotka saavat rahastolta korvauksia, kilpailevat yhteisön markkinoilla niiden yritysten kanssa, joiden alukset purjehtivat muiden jäsenvaltioiden lipun alla ja joiden edun mukaista on myös alentaa polttoainekuluihin sidoksissa olevia tuotantokustannuksiaan mutta joiden käytössä ei ole rahaston käyttöönottaman järjestelmän kaltaista järjestelmää. Tästä syystä niiden kalastusalan yritysten saama etu, jotka kuuluvat rahastoon tai voisivat liittyä siihen vaikkeivät vielä olekaan jäseniä (eli kaikki Ranskan lipun alla purjehtivat aluksia omistavat kalastusalan yritykset), merkitsee selvää kilpailun vääristymistä.
(105)
Rahasto arvioi myös, että kilpailun vääristymiseen liittyviä tekijöitä on etsittävä muualta. Rahasto viittaa huomattaviin lisäkustannuksiin, jotka sen mukaan ovat vailla taloudellista perustaa, kuten kalastuslaivaston monivuotisten ohjausohjelmien hallinnoinnista (eli laivaston kokonaiskapasiteetin hallinnoinnista) aiheutuviin kustannuksiin tai ”tuotanto-oikeuksien” hallinnoinnista aiheutuviin kustannuksiin, ja toteaa, että ”Kansalliseen politiikkaan liittyvät oikeudet ovat (…) todellinen eurooppalaista kilpailua vääristävä tekijä [ja] ne irtautuvat pitkälti talouden alalta”.
(106)
Komissio toteaa tältä osin, että nämä kustannukset, ovatpa ne Ranskassa sitten alhaisempia tai korkeampia kuin muissa jäsenvaltiossa, johtuvat kalastusta nykyisin sääntelevän lainsäädäntökehyksen asettamista rajoitteista. Kalastusoikeusperustaisista hallinnointivälineistä kalastusalalla 26 päivänä helmikuuta 2007 antamassaan tiedonannossa (21) komissio muistuttaa, että yhteisön kalastusalalle on ominaista hallinnointivälineiden ja -mekanismien moninaisuus ja että samankaltaiset tilanteet hoidetaan usein hyvinkin eri tavoin riippuen asianomaisesta jäsenvaltiosta. Tämän seurauksena kalastusoikeuksia myydään ja ostetaan joissain jäsenvaltioissa, joko vakiintuneilla markkinoilla tai välillisesti. Rahaston mainitsemia kustannuksia aiheutuu eri jäsenvaltioiden laivastoille, ja ne liittyvät kalastusalan taloudelliseen kehitykseen. Ne johtuvat siitä, että kansallisella tasolla pannaan täytäntöön hallintotoimenpiteitä, joita yhteinen kalastuspolitiikka edellyttää tai jotka se tekee tarpeellisiksi. Tämä täytäntöönpano ei tee perustelluksi sitä, että jossakin jäsenvaltiossa otetaan käyttöön erityisiä tukia. Tämän vuoksi, toisin kuin rahasto väittää, kilpailun vääristymistä ei pidä tarkastella ainoastaan merkityksellisillä markkinoilla, esimerkiksi ”alueellisilla mikromarkkinoilla”, joihin rahasto viittaa, vaan, kuten perustamissopimuksessa määrätään, koko yhteisössä. Jos rahaston myöntämän tuen vaikutuksena alueellisen kalastuksen säilyttäminen helpottuu ja suojataan luonnonvaroja estämällä avomerialuksia hyödyntämästä lähivesiä tai troolareita suuntautumasta erikoistuneempaan kalastukseen, kuten rahasto esittää, kyseessä on todellakin tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua, ja näin ollen valtiontuki.
(107)
Edellä esitetyistä syistä komissio katsoo sen vuoksi, että valtion myöntämät varat, joista kalastusalan yritykset ovat rahaston välityksellä hyötyneet, vääristävät tai uhkaavat vääristää kilpailua.
4.2.1.4 Sellaisen taloudellisen edun olemassaolo, joka vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan
(108)
Rahasto kiistää, että ammattijärjestöön kuuluville kalastusalan yrityksille myönnetyt tuet vaikuttaisivat jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Itse asiassa rahaston mukaan nämä yritykset harjoittavat toimintaansa ”markkinoilla, jotka eivät ole millään muotoa yksittäiset vaan koostuvat pikemminkin alueellisten mikromarkkinoiden muodostamasta mosaiikista”.
(109)
Komissio toteaa tältä osin, että Ranskan kalastus- ja kalanviljelytuotteiden maailmanlaajuisen viennin kokonaisarvo oli 1 290 miljoonaa euroa vuonna 2005, ja tästä viennistä 80 prosenttia suuntautui Euroopan unionin muihin jäsenvaltioihin. Näiden tuotteiden Ranskaan suuntautuvan tuonnin kokonaisarvo oli 3 693 miljoonaa euroa vuonna 2005, ja tuonnista (eri lähteiden mukaan) 40-60 prosenttia oli peräisin Euroopan unionin jäsenvaltioista (22). Vertailun vuoksi voidaan todeta, että tuotannon kokonaisarvo Ranskassa oli 1 868 miljoonaa euroa. Ilman, että olisi tarpeen tehdä erittäin yksityiskohtainen numerotietoihin perustuvaa taloudellinen erittely (23), on selvää, että riippumatta siitä, mitkä ovat Ranskan tai Euroopan satamissa todetut lajikohtaiset päivittäiset hinnanvaihtelut, Ranskan ja muun Euroopan välisen kaupan määrällä on huomattava vaikutus kalastus- ja vesiviljelytuotteiden hankintataseeseen Ranskassa. Toimenpiteet, joilla pyritään tuomaan etua useille ranskalaisille kalastusalan yrityksille (yli 30 prosenttia laivastosta) alentamalla niiden tuotantokustannuksia, vaikuttavat väistämättä jäsenvaltioiden väliseen kauppaan kalastusalalla.
(110)
On siis selvää, että etu, jota kalastusalan yrityksille on koitunut siitä, että osasta niiden tuotantokustannuksia on huolehdittu, vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
4.2.1.5 Päätelmä
(111)
Ne neljä edellytystä, joita vaaditaan valtiontuen olemassaolon toteamiseksi, täyttyvät ainoastaan osittain. Kalastusalan yritysten saama etu johtuu valtion varojen käytöstä, vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Sitä vastoin etu johtuu valtiosta vain ennakoiden osalta, sillä ennakot muodostavat ainoastaan osan rahaston käyttövaroista, ja valtio ei ole puuttunut valintoihin, joita rahasto on tehnyt kartuttaakseen käyttöönsä asetettuja varoja. Komissio voi näin ollen todeta perustamissopimuksen 87 artiklan mukaisen valtiontuen olemassaolon ainoastaan myönnettyjen julkisten varojen, eli 65 tai 77 miljoonan euron, osalta.
(112)
Komissio huomauttaa lopuksi, että sen estämättä, mitä Ranskan 7 päivänä lokakuuta 2005 ja 21 päivänä huhtikuuta 2006 esittämissä vastauksissa todetaan, Ranskan viranomaiset eivät todellisuudessa kiistä komission päätelmiä valtiontuen olemassaolosta. Kun vuoden 2007 talousarvioesitystä tarkasteltiin Ranskan kansalliskokouksessa ja maatalous- ja kalastusministeriltä kysyttiin rahaston tulevaisuudesta, ministeri itse asiassa vastasi: ”rahasto on ollut toiminnassa 1 päivästä marraskuuta 2004, mutta Euroopan komissio seuraa sitä tarkkaan, sillä kyseessä on valtiontuki.” (24).
4.2.2 Tuen soveltuvuus yhteismarkkinoille
(113)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaan tiettyjä tukiluokkia pidetään tai voidaan pitää yhteismarkkinoille soveltuvina.
(114)
Komissio toteaa, etteivät tuet vastaa perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdassa määrättyjä tapauksia.
a)
Kun MQA toteaa, että rahasto on toiminut ”kuluttajia suojelevan järjestönä” tai ”öljytuotteiden kuluttajat yhdistävänä tahona”, vaikuttaa siltä, että se ehdottaa, että kalastusalan yrityksille myönnetyt tuet voitaisiin katsoa 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi yksittäisille kuluttajille myönnettäväksi sosiaaliseksi tueksi. Tältä osin komissio toteaa ainoastaan, että kyseisessä kohdassa tarkoitetaan nimenomaan yksittäisiä kuluttajia eikä yrityksiä ja että näin ollen sitä ei voida soveltaa tässä tapauksessa (ks. myös tämän päätöksen johdanto-osan kappale 50). Tuki ei siis ole perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti yhteismarkkinoille soveltuva tuki.
b)
Tukia ei ole tarkoitettu luonnonmullistusten tai muiden poikkeuksellisten tapahtumien aiheuttaman vahingon korvaamiseen. Öljyn hinnanvaihtelut ovat itse asiassa luontainen osa taloudellista toimintaa. Hinnanvaihtelut koskettavat myös öljytuotteiden kuluttajien muita toiminta-aloja kaikissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa, eikä niitä voida pitää perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisena luonnononnettomuutena tai poikkeuksellisena tapahtumana. MQA kiistää kuitenkin tämän arvion todeten, että tuki liittyy poikkeukselliseen tilanteeseen, ”sillä komissio myöntää itsekin alan poikkeukselliset taloudelliset ja sosiaaliset ongelmat”. On totta, että kalastusala joutuu kohtaamaan erityisiä vaikeuksia, joita komissio on tarkastellut yksityiskohtaisesti 9 päivänä maaliskuuta 2006 antamassaan tiedonannossa (25) kalastusalan taloudellisen tilanteen parantamisesta. Tiedonannossaan komissio osoittaa, että alan taloudellisten ja sosiaalisten vaikeuksien syynä on alan rakenteellinen sopeutumattomuus toimintaan kohdistuviin rajoitteisiin. Komissio esittää tiedonannossaan erilaisia ehdotuksia kalastusalan taloudellisista vaikeuksista selviämiseksi. Tarkastellessaan tiettyjen toimintatukien soveltuvuutta yhteismarkkinoille komissio toteaa selvästi: ”Viimeaikainen polttoainehintojen nousu on pahentanut kalastusalan nykyisiä vaikeuksia. Kalastusala on esittänyt vetoomuksia tämän yhtäkkisen kustannusten nousun korvaamiseksi julkisin tuen turvin. Tällainen tuki olisi toimintatukea, joka on perustamissopimuksen vastaista. Komissio ei hyväksy tällaiseen tarkoitukseen ilmoitettua tukea.” Komissio mainitsee takuujärjestelmän, joka muistuttaa rahaston perustamishetkellä alun perin suunniteltua järjestelmää, ja lisää: ”Komissio voisi hyväksyä tällaisen ohjelman vain, jos sen tarkoituksena olisi antaa takeet kaiken julkisen tuen takaisinmaksamisesta markkinaehdoin, mikä näyttää nykyisessä taloudellisessa tilanteessa varsin epätodennäköiseltä.”. Polttoaine on osa tuotantopanoksia, joiden hinnanvaihtelut ovat luontainen osa taloudellista toimintaa, eikä näitä hinnanvaihteluja voida sinällään pitää poikkeuksellisena tapahtumana.
Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, etteivät kyseiset kalastusalan yrityksiä hyödyttävät valtiontuet sovellu yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdan b alakohdan nojalla.
(115)
Ei voida myöskään katsoa, että tuet soveltuisivat yhteismarkkinoille siltä perustalta, että sovellettaisiin perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohtaa ja siinä esitettyjä eri tapauksia.
a)
Kyseessä eivät ole tuet, jotka olisi tarkoitettu tukemaan taloudellisen kehityksen edistämistä alueilla, joilla elintaso on poikkeuksellisen alhainen tai joilla vajaatyöllisyys on vakava ongelma (perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohta). Tukien tarkoituksena on alentaa kalastusalan yritysten toimintakustannuksia. Rahasto tosin esittää, että tukien tarkoituksena on helpottaa alueellisen kalastuksen säilyttämistä. Komissio kuitenkin toteaa, että tukia myönnetään kalastusalan yrityksille riippumatta siitä, mikä on niiden kotipaikka tai niiden omistamien alusten kotisatama. Tuilla ei siis ole mitään yhtymäkohtaa mainitussa a alakohdassa tarkoitettuihin tukiin.
b)
Tukia ei myöskään voida pitää Euroopan yhteistä etua koskevan tärkeän hankkeen toteuttamiseen tarkoitettuina tukina eikä jäsenvaltion taloudessa olevan vakavan häiriön poistamiseen tarkoitettuina tukina. Tuilla ei ole yhteyttä mihinkään Euroopan yhteistä etua koskevaan tärkeään hankkeeseen. Tukia ei myöskään voida pitää jäsenvaltion taloudessa olevan vakavan häiriön poistamiseen tarkoitettuna tukena. Kalastusalan yrityksille myönnettyjen tukien tarkoituksena on voittaa tietyllä talouden alalla toimivien yritysten vaikeudet eikä koko Ranskan talouden vaikeuksia. Tuen alakohtaista luonnetta ei voida kiistää, koska öljynhinnan nousu ei ole vaikuttanut yksinomaan kalastusalan yrityksiin vaan kaikkiin yrityksiin ja kaikkiin toimialoihin, joita asia koskee. Tältä osin komissio on aina katsonut, ettei ole viranomaisten tehtävä myöntää rahoitustukea hinnannousun kompensoimiseksi vaan päinvastoin kannustaa yrityksiä sopeutumaan hinnannoususta johtuviin uusiin taloudellisiin edellytyksiin. Komissio katsoo näin ollen kaikkien näiden seikkojen perusteella, ettei rahaston kalastusalan yrityksille myöntämää tukea voida pitää yhteismarkkinoille soveltuvana perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan nojalla.
c)
Polttoainekulujen alentaminen ei sinällään täytä perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan vaatimuksia. Kyseisen alakohdan mukaan yhteismarkkinoille soveltuvana voidaan pitää tukia tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen, jos tuet eivät muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla. Asianomaisilla tuilla ei itse asiassa pyritä edistämään kalastustoimien kehittymistä kestävään suuntaan, mikä olisi yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteiden mukaista, vaan päinvastoin säilytetään pyyntiponnistuksen taso kannustamatta kalastusalan yrityksiä alentamaan polttoainekulujaan. Sen vuoksi tuilla hidastetaan kalastusalan yritysten tarpeellista mukautumista öljyn hinnannoususta johtuviin rajoituksiin. Toiminta ei myöskään liity johonkin talousalueeseen. Sen vuoksi ei voida katsoa, että tuet soveltuisivat yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla.
d)
Nämä tukiluokat eivät myöskään kuulu tukiin, joilla edistetään kulttuuria tai kulttuuriperinnön säilyttämistä, eivätkä tukiin, joita voitaisiin pitää yhteismarkkinoille soveltuvina 87 artiklan 3 kohdan e alakohdan mukaisesti tehdyn neuvoston päätöksen perusteella.
(116)
Kaikista näistä seikoista johtuu, että kalastusalan yrityksille niiden polttoainekulujen alentamiseen tarkoitettu valtiontuki ei vastaa mitään perustamissopimuksen 87 artiklassa määrättyä poikkeusta.
(117)
Koska kyseessä ovat kalastusalan yrityksille myönnetyt tuet, tukia on myös tarkasteltava kalastus- ja vesiviljelyalan valtiontukien tarkastelemista koskevien yhteisön suuntaviivojen, jäljempänä ’suuntaviivat’, perusteella.
(118)
Tukien tarkoituksena on alentaa kalastusalan yritysten tuotantokustannuksia. Ne ovat luonteeltaan toimintatukia.
(119)
Komissio muistuttaa ensinnäkin, että suuntaviivojen 3.5 kohdan mukaan ”Valtiontuki ei saa vaikuttaa suojatoimenpiteen tavoin, vaan sillä on edistettävä kalastustuotteiden tuotannon ja kaupan pitämisen järkiperäistämistä ja tehostamista. Tuilla on saatava aikaan kestäviä parannuksia, jotta kalatalousala voi kehittyä pelkästään markkinoilta saatavilla tuloilla.”
(120)
Kuten tämän päätöksen johdanto-osan kappaleen 115 c alakohdassa todetaan, polttoainekulujen alentamisen tarkoituksena ei ole kehittää kalastustoimintaa kestävään suuntaan, mikä olisi yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteiden mukaista, vaan kalastusalan yritysten toiminnan säilyttäminen ennallaan. Sen vuoksi komissio katsoo, että tuet ovat luonteeltaan suuntaviivojen 3.5 kohdassa tarkoitettuja suojatoimenpiteitä, eikä niitä voida pitää suuntaviivoissa esitetyn periaatteen mukaisina.
(121)
Ranska esittää muodollisen tutkintamenettelyn aloittamiseen antamassaan vastauksessa, että ”rahaston toimilla on ennakoitu tarpeellisia toimenpiteitä, jotka selkeytyvät ja saavat vahvistuksen, kunhan pelastamis- ja rakenneuudistussuunnitelmat on hyväksytty”. Ranska kuitenkin ilmoitti vasta tammikuussa 2008 komissiolle kalastusalan yritysten pelastamis- ja rakenneuudistustoimenpiteinä esitetyistä toimenpiteistä, jotka komissio rekisteröi numerolla NN 09/2008 ja joita parhaillaan tarkastellaan. Vaikka hyväksyttäisiin Ranskan väite, jonka mukaan rahaston toiminta olisi tietyllä tavoin ennakoinut pelastamis- ja rakenneuudistustukia, tämä ei kuitenkaan vaikuta tukien soveltuvuuteen yhteismarkkinoille niiden olennaisten erojen vuoksi, joita on rahaston toteuttamien toimenpiteiden ja niiden edellytysten välillä, jotka pelastamis- ja rakenneuudistustukien on täytettävä ja joita kuvataan valtiontuesta vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseksi ja rakenneuudistukseksi annetuissa yhteisön suuntaviivoissa (26). Rahaston toiminnasta johtuvia tukia on suuntaviivojen vastaisesti myönnetty kaikille kalastusalan yrityksille, eikä yksinomaan vaikeuksissa oleville yrityksille. Pelastamistukia voidaan myöntää enintään kuudeksi kuukaudeksi, ja ne on myönnettävä takaisin maksettavana lainana tai takauksena. Rakenneuudistustuet on puolestaan myönnettävä tarkoin määritellyin ehdoin rajoitetuksi ajaksi. Ranskan rahaston välityksellä myöntämät tuet eivät kuitenkaan täytä mitään vaadituista edellytyksistä: kalastusalan yritykset ovat saaneet tukia vuodesta 2004, tukia ei ole myönnetty lainana tai takauksena, eikä niiden palauttamista osana rakenneuudistussuunnitelmaa ole suunniteltu.
(122)
Rahasto katsoo myös, että myönnetyt tuet tekee perustelluksi se seikka, että todellisuudessa kyse on palkansaajien tulotuesta. Rahasto kommentoi tältä osin: ”Rahasto on ’ennalta ehkäisevä ryhmittymä’, jonka tarkoitus on muodostaa siihen kuuluville 2 500 yritykselle Ranskan lainsäädännön mukainen suojeleva oikeudellinen kehys… Rakenneuudistuksen osana myönnettävä palkansaajien tulotuki on tässä mielessä sallittua. Se ei vaikuta millään muotoa kilpailusääntöihin vaan kuuluu päinvastoin niihin yhteisön periaatteisiin, jotka takaavat palkansaajille vähimmäistulotason.” Rahasto jatkaa väittämällä, että Ranskassa merimiesten palkkajärjestelmä, jossa miehistön palkka riippuu saadusta voitosta, itse asiassa riistäisi palkkaa ja jopa velkaannuttaisi merimiehiä varustamoon nähden. Rahasto toteaa lopuksi, että valtion myöntämistä 65 miljoonan euron ennakoista 25 miljoonaa euroa ”on suoraan palkansaajille myönnettyjä ennakoita, joita on pidettävä suorana sosiaalisena toimena”. MQA lisää: ”Jos lainoja pidetään tukina, joita ei ole myönnetty itse rahastolle vaan siihen kuuluville kalastusalan yrityksille, kyseessä on todellakin sosiaalinen tuki. Tällä tapaa myönnetty rahoitustuki olisi itse asiassa suoraan yhteydessä merimiesten ansiotuloihin.”
(123)
Nämä väitteet antavat komissiolle aihetta useisiin huomautuksiin:
1)
Komissiota ensinnäkin hämmästyttää lukea, että lähes 40 prosenttia (25 miljoonaa 65 miljoonasta eurosta) valtion myöntämistä ennakoista, joiden tarkoitus edellä kuvattujen kolmen sopimuksen mukaan (ks. tämän päätöksen johdanto-osan kappale 21) on mahdollistaa optioiden hankkiminen öljytuotteiden futuurimarkkinoilta, ”on suoraan palkansaajille myönnettyjä ennakoita, joita on pidettävä suorana sosiaalisena tukena”.
2)
Komissio olettaa, että kyseessä on rahaston puolelta retoriikka, jonka tarkoituksena on osoittaa, että rahaston kalastusalusten tuotantokustannusten alentamiseksi toteuttamat toimet - ottaen huomioon järjestelmä, jossa palkka riippuu saadusta voitosta - hyödyttäisivät loppujen lopuksi kyseisten yritysten palkansaajia. Näin tällaisia toimia voitaisiin pitää ”suorana sosiaalisena tukena”. Mitkään osatekijät eivät kuitenkaan viittaa siihen, että kyseessä olisivat suorat sosiaaliset tuet eli rahaston suoraan kyseisten yritysten palkansaajille maksamat tuet. Tästä ei ole myöskään määrätty rahaston perussäännössä (ks. tämän päätöksen johdanto-osan kappale 20).
3)
Joka tapauksessa, olipa tuet lopulta myönnetty suoraan palkansaajille tai hyödyttivätpä rahaston toimet näitä palkansaajia kasvattamalla heidän tulojaan ottaen huomioon saadusta voitosta riippuva palkkajärjestelmä, komissio muistuttaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan (27) tuen käsite kattaa viranomaisten myöntämät edut, jotka eri muodoissa keventävät yrityksen taloutta yleensä rasittavia kustannuksia. Tältä osin palkat ovat kiistämättä osa näitä kustannuksia, eikä yritys voi odottaa saavansa julkista tukea niistä selvitäkseen. Näin ollen sillä seikalla, että rahaston ja MQA:n mukaan edut, joita kalastusalan yrityksille on koitunut mahdollisuudesta hankkia polttoainetta edulliseen hintaan ja siitä, että ne ovat saaneet osittaisen korvauksen polttoainekuluistaan, olisivat todellisuudessa hyödyttäneet näiden yritysten palkansaajia, ei ole merkitystä arvioitaessa näiden tukien soveltuvuutta yhteismarkkinoille. Riittää, kun todetaan, että kalastusalan yrityksille julkisin varoin myönnetyt edut ovat keventäneet mainittujen yrityksen taloutta yleensä rasittavia kustannuksia.
4)
Komissio ei voi myöskään hyväksyä väitettä, jonka mukaan palkansaajien tulotuki olisi hyväksyttävä toisaalta sen vuoksi, että olisi yhteisön periaatteiden mukaista taata vähimmäistoimeentulo ja toisaalta sen vuoksi, että saadusta voitosta riippuva palkkajärjestelmä olisi erityisen epäedullinen ranskalaisille merimiehille. Vähimmäispalkkaan liittyvän lainsäädännön soveltaminen kuuluu itse asiassa toissijaisuusperiaatteen mukaan yksinomaan jäsenvaltioiden toimivaltaan. Ranskassa merimiesten palkkojen osalta tästä velvoitteesta säädetään työlain (Code du travail) L.742-2, D.742-1 ja D.742-2 pykälässä. Kuten Rennesin muutoksenhakutuomioistuimen 16 päivänä kesäkuuta 1998 (28) antamassa tuomiossa muistutetaan, näitä säännöksiä sovelletaan merityölain (Code du travail maritime) piiriin kuuluviin palkansaajiin riippumatta käytetystä palkanmaksutavasta. Se seikka, että lainanvarustaja ja palkansaajat ovat lähtökohtaisesti sopineet, että merimiesten palkka määräytyy mahdollisen voiton mukaan, ei poista laivanvarustajan velvollisuutta taata merimiehille aluksellaoloaikana vähintään vähimmäispalkkaa vastaavaa palkka. Saadusta voitosta riippuvan palkan on tosin sanoen vastattava vähintään vähimmäispalkkaa. Merityölain (29) 34 pykälässä mainitaan tältä osin ”kansallinen elinkeinonharjoittajien sopimus tai toimialakohtaiset sopimukset, [joilla on tarkoitus vahvistaa] riippumatta tosiasiallisesta työskentelyajasta ajanjaksot, joita käytetään saadusta voitosta riippuvaa palkkaa saavien merimiesten vähimmäispalkan laskennassa”. Maaliskuun 28 päivänä 2001 allekirjoitetun toimialakohtaisen sopimuksen (30) 9 pykälän ensimmäisessä momentissa taataan voitosta riippuvaa palkkaa saavien merimiesten vuotuinen bruttomääräinen vähimmäispalkka. Tästä säännöksestä on tehty pakollinen kaikille kyseisen sopimuksen piiriin kuuluville työnantajille ja palkansaajille ministeriöiden välisellä 3 päivänä heinäkuuta 2003 annetulla asetuksella (31). Tästä lakisääteisestä velvoitteesta johtuvat palkkakulut kuuluvat näin ollen kalastusalan yritysten tuotantokustannuksiin polttoainekulujen tavoin. Näissä olosuhteissa komissio ei siis voi hyväksyä väitettä, jonka mukaan Ranskan valtio voi perustellusti myöntää rahoitusta sen vuoksi, että laivanvarustajat välttelevät lakisääteistä velvollisuuttaan varmistaa vähimmäispalkka palkansaajilleen, myös silloin kun kyseessä on voittoon perustava palkka.
(124)
MQA:n mukaan kyseessä voivat myös olla sosioekonomiset toimenpiteet: ”suuntaviivojen (…) mukaan sosioekonomiset toimenpiteet voidaan katsoa yhteismarkkinoille soveltuviksi. Rahasto on hallinnoltaan täysin avoin, ja komission tukena pitämät toimenpiteet ovat selkeästi luonteeltaan sosioekonomisia.”
(125)
Komissio panee merkille, ettei MQA tuo esille mitään seikkoja, joiden perusteella kyseisiä tukia voitaisiin tarkastella suuntaviivojen 4.5 kohdan perusteella. Kyseisen kohdan mukaan yhteismarkkinoille soveltuvina voidaan tapauskohtaisesti pitää työntekijöille myönnettäviä suoria tukia, jotka vastaavat sosioekonomisia toimenpiteitä. Kyseisen kohdan mukaan yhteismarkkinoille soveltuvana voidaan pitää ainoastaan ”tukea, joka on osa asetuksen (EY) N:o 2371/2002 11 artiklan 1 kohdan nojalla hyväksytyn kalastuskapasiteetin mukauttamisen aiheuttamien tulonmenetysten korvaamiseen liittyviä sosioekonomisia tukitoimenpiteitä” (elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisestä ja kestävästä hyödyntämisestä yhteisessä kalastuspolitiikassa 20 päivänä joulukuuta 2002 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 2371/2002 (32). Rahaston perustaminen ei kuitenkaan kuulu asetuksen (EY) N:o 2371/2002 mukaiseen, kalastuskapasiteetin mukauttamiseksi laadittuun yleissuunnitelmaan. MQA:n esittämällä väitteellä ei siis mitenkään voida perustella näiden toimintatukien myöntämistä.
(126)
MQA:n mukaan ei ole oikein todeta, että tuet olisi myönnetty ilman ehtoja. MQA:n mukaan ”Valtio on näitä lainoja myöntäessään edellyttänyt, että rahasto esittää useita perusteena olevia asiakirjoja, joiden tarkoituksena on osoittaa, että rahaston hallinnointi on kurinalaista ja että sekä rahasto että sen jäsenet määrätietoisesti pyrkivät löytämään kestävät ratkaisut kalastusalan uusiin tuotantoedellytyksiin”. MQA painottaa tätä kirjanpidon avoimuuden vaatimusta ja valtion päätöstä, jossa edellytetään ministeriöiden välisen tarkastusryhmän tekemää tarkastuskäyntiä.
(127)
Komissio panee merkille tämän avoimuuden ja valvonnan vaatimuksen, vaikka se huomauttaakin, että kyseinen vaatimus on itse asiassa perusluonteinen, koska kyseessä on julkisista varoista myönnetty tuki. Komissio pahoittelee kuitenkin sitä, että kaikesta tästä avoimuudesta huolimatta Ranskan viranomaiset eivät ole toimittaneet sille kaikkia yksityiskohtaisia numerotietoja rahaston toiminnasta, vaikka komissio on tätä menettelyn aikana pyytänyt. Komissio toteaa, ettei sille ole koskaan ilmoitettu MQA:n mainitsemasta tarkastuskäynnistä, eikä etenkään sen tuloksista, joiden Ranskan viranomaiset edellyttivät olevan käytettävissä marraskuun 2005 puolivälissä.
(128)
Näin ollen komissio katsoo, että valtion myöntämät ennakot ovat suuntaviivojen 3.7 kohdassa tarkoitettuja toimintatukia, sillä mainitun kohdan mukaan: ”Tuensaajille ilman yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteita palvelevia velvoitteita myönnetyt valtiontuet, joiden tarkoituksena on yritysten taloudellisen tilanteen ja maksuvalmiuden parantaminen (…) ovat toimintatukina yhteismarkkinoille soveltumattomia”. Nämä ennakot eivät siis sovellu yhteismarkkinoille.
5. PÄÄTELMÄ
(129)
Komissio toteaa, että Ranska on pannut sääntöjenvastaisesti täytäntöön tässä päätöksessä tarkastellut tukitoimenpiteet ja rikkonut siten perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohtaa.
(130)
Tämän päätöksen 4.1 osassa tehdyn arvioinnin perusteella komissio katsoo, että rahaston käyttövarojen kasvattaminen kolmella, mahdollisesti neljällä ennakolla yhteensä 65 miljoonan, mahdollisesti 77 miljoonan euron edestä on yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisesti soveltumaton valtiontuki. Kun otetaan huomio, ettei yksikään pankki olisi myöntänyt rahaston saamien ennakoiden kaltaisia ennakoita ja että käytettävissä olevien tietojen perusteella kyseisiä ennakoita ei ole maksettu takaisin, nämä ennakot ovat muuttuneet suoraksi tueksi (ks. johdanto-osan kappale 67) ja näin ollen edellä mainitun määrän suuruiseksi valtiontueksi.
(131)
Tämän päätöksen 4.2 osassa tehdyn arvioinnin perusteella komissio katsoo, että ennakkoina rahastolle myönnetty tuki, jonka turvin kalastusalan yritykset ovat voineet hankkia polttoainetta edulliseen hintaan ja saaneet korvausta dieselöljyvakuutuksestaan, on yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 2 ja 3 kohdan mukaisesti soveltumaton valtiontuki.
6. TAKAISINPERINTÄ
(132)
Ranskan käyttöönottama valtiontuki on joko 65 miljoonaa euroa tai - jos neljäs sopimus on tehty - 77 miljoonaa euroa. Asetuksen (EY) N:o 659/1999 14 artiklan 1 kohdan mukaan sääntöjenvastaista tukea koskevissa kielteisissä päätöksissä komissio päättää, että asianomaisen jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet tuen perimiseksi takaisin tuensaajalta. Tavoite on saavutettu, kun tuensaaja on palauttanut kysymyksessä olevat valtiontuet, tarvittaessa viivästyskorkoineen, tai ne yritykset, jotka tuista ovat tosiasiallisesti hyötyneet, ovat palauttaneet ne viivästyskorkoineen (33). Takaisinperintä on suoritettu, kun kyseinen 65 ja 77 miljoonan euron summa on palautettu.
(133)
Sen määrittämisessä, kuinka paljon on perittävä takaisin toisaalta rahastolta ja toisaalta kalastusalan yrityksiltä, olisi otettava huomioon se seikka, että rahaston, joka on talouden toimija futuurimarkkinoilla, tavoitteena on maksaa korvauksia kalastusalan yrityksille käyttöönottamastaan dieselöljyvakuutusten järjestelmästä ja toimittaa näille yrityksille polttoainetta edulliseen hintaan. Järjestelmän yleisestä rakenteesta tässä päätöksessä tehdyssä arvioinnista käy ilmi, että rahasto on täyttänyt tehtävänsä siten, että se on vähitellen käyttänyt valtion myöntämää tukea. Tämän vuoksi rahastolta takaisinperittävä tuki on se osa 65 tai 77 miljoonasta eurosta, jota ei ole siirretty kalastusalan yrityksille, ja kalastusalan yrityksiltä takaisinperittävä tuki on näin ollen se osa, joka on siirretty näille yrityksille.
(134)
Komission tiedossa ei ole määrä, jonka rahasto on tosiasiallisesti siirtänyt kalastusalan yrityksille. Komissio toteaa tältä osin, että vaikka Ranskalle osoitettiin määräys toimittaa komissiolle tarvittavat tiedot rahaston toiminnasta, Ranska ei ole toimittanut tietoja rahaston varojen käyttötavasta eikä kirjanpidosta. Koska näitä tietoja ei ole saatu ja jotta otettaisiin huomioon yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö (34), komissio katsoo, että on hyödyllistä esittää tiettyjä suuntaviivoja takaisinperittävien määrien määrittelyssä käytettävästä menetelmästä.
(135)
Näitä suuntaviivoja määrittäessään komissio on ottanut huomioon sen seikan, että tehtyjen sopimusten perusteella rahaston velvoitteena on pitää kirjanpitoa, jonka avulla voidaan selvittää ennakoiden käyttö, varojen kohdentaminen ja kustannusten syntyminen ja että rahasto on sitoutunut säilyttämään kirjanpitotositteet vähintään 10 vuotta sekä esittämään ne pyynnöstä valtion eri laitoksille (ks. johdanto-osan kappale 27). Tämän takaisinperintää koskevan päätöksen täytäntöönpanosta vastaavat viranomaiset tai laitokset voivat näiden seikkojen perusteella saada tietoa siitä, mihin rahaston varoja on käytetty ja kuinka paljon varoja on jäljellä tämän päätöksen täytäntöönpanohetkellä. Koska kalastusalan yritysten kirjanpitoa yleensä hoitavat rahaston hallituksessa olevaan Centre de gestion de la pêche artisanale -ohjauskeskukseen kuuluvat ohjausryhmittymät, on myös mahdollista saada yritysten kirjanpidosta selville, kuinka paljon korvauksia rahasto on niille maksanut.
6.1 Takaisinperintä rahastolta
(136)
Yhteismarkkinoille soveltumattoman tuen määrä, joka on perittävä rahastolta takaisin, on se osa valtiontuesta, jota ei ole lopulta siirretty kalastusalan yrityksille, eli se osa ennakoista, jolla on joko rahoitettu rahaston toimintakuluja tai jonka rahasto on säilyttänyt käyttövaroissaan. Takaisinperinnästä vastaava viranomainen saa selville toimintakulujen kokonaismäärän rahaston kirjanpidosta. Koska raha on luonteeltaan siirrettävissä olevaa eikä käyttötarkoitus kerro rahojen alkuperästä, komissio katsoo, että se osa valtion myöntämistä ennakoista, jolla on rahoitettu toimintakuluja, on näiden toimintakulujen kokonaismäärä kerrottuna suhdeluvulla, joka on kyseisten ennakoiden ja ennakoiden määrän ja rahaston omien varojen (jäsenten maksamat maksuosuudet) välillä. Samoin käyttövaroissa säilytettyjen ennakoiden määrä voidaan määritellä kertomalla jäljellä olevat käyttövarat samalla suhdeluvulla.
6.2 Takaisinperintä kalastusalan yrityksiltä
(137)
Kuten edellä on todettu, kaikilta kalastusalan yrityksiltä takaisin perittävä määrä vastaa 65 tai 77 miljoonan euron suuruisia ennakoita vähennettynä määrällä, joka peritään takaisin rahastolta johdanto-osan kappaleessa 136 esitetyllä tavalla. Kun kyseessä on kultakin yksittäiseltä kalastusalan yritykseltä takaisin perittävä määrä, on otettava huomioon se seikka, ettei kirjanpidolliselta näkökannalta ole mahdollista erottaa toisistaan tukea, joka katsotaan valtiontueksi, ja tukea, joka ei ole valtiosta johtuvaa (ks. tämän päätöksen 4.2.1.2 kohta).
(138)
Komissio katsoo, että kultakin yritykseltä takaisin perittävä määrä voidaan laskea sen korvauksen perusteella, jonka kukin yritys on saanut dieselöljyvakuutuksesta.
(139)
Kun komissio ottaa tämän korvauksen laskentaperustaksi, se jättää huomiotta niihin säästöihin sisältyvän avustusekvivalentin, joita koitui kullekin kalastusalan yritykselle, kun yritykset pystyivät hankimaan polttoainetta markkinahintaa edullisempaan hintaan. Komissio arvioi tämän perustelluksi, koska polttoaineen edullisesta hinnasta hyötyneet yritykset ovat samoja, jotka saivat korvauksia dieselöljyvakuutuksesta, ja mittasuhteet ovat aivan verrannolliset, sillä mitä enemmän yritys ostaa polttoainetta edulliseen hintaan, sitä suuremmat korvaukset se saa, ja päinvastoin. Tällä laskentaperustalla kyseisten yritysten välille ei luoda vääristymiä niille aiheutuvien takaisinmaksuvelvoitteiden suhteen. Lisäksi komissio huomauttaa, että jos se haluaisi ottaa nämä avustusekvivalentit huomioon laskentaperustassa, olisi laskettava jokaisen sinä aikana, kun rahasto toimi öljyn futuurimarkkinoilla, tehdyn polttoainehankinnan osalta se erotus, joka vallitsi polttoaineen päivähinnan ja osuuskunnan perimän tosiasiallisen hinnan välillä, kun ensin olisi pitänyt määrittää, mikä oli hankitun polttoainetyypin kulloinenkin päivähinta hankintapaikassa. Tällainen menetelmä olisi paljon hankalampi. Tästä syystä komissio arvioi kannattavaksi suositella laskentaperustaa, joka helpottaa takaisinperinnästä tehdyn päätöksen täytäntöönpanosta vastaavien viranomaisten ja laitosten tehtävää.
(140)
Sen vuoksi komissio arvioi, että kultakin yritykseltä takaisin perittävä määrä voidaan laskea sen korvauksen perusteella, jonka yritys on saanut dieselöljyvakuutuksesta. Takaisin perittävä valtiontuki on laskettava kertomalla kyseinen korvaus prosenttiosuudella, joka vastaa kalastusalan yrityksiltä takaisinperittävän kokonaismäärän ja rahaston näille yrityksille dieselöljyvakuutuksesta maksamien korvausten kokonaismäärän välistä suhdelukua.
(141)
Kultakin kalastusalan yritykseltä takaisinperittävä määrä on laskettava seuraavan kaavan avulla:
Jossa
T*Yritys
=
kalastusalan yritykseltä takaisinperittävä määrä
I
=
kalastusalan yrityksen dieselöljyvakuutuksena saaman korvauksen määrä
Ennakot
=
65 tai 77 miljoonaa euroa
T*FPAP
=
rahastolta johdanto-osan kappaleen 136 mukaisesti takaisinperittävä määrä
Yhteensä I
=
rahaston kalastusalan yrityksille dieselöljyvakuutuksena maksamien korvauksien kokonaismäärä
(142)
Tässä kaavassa otetaan huomioon oletus, että rahasto on saanut futuurimarkkinoilla voittoa, joka on kokonaisuudessaan siirretty kalastusalan yrityksille. Kuten tässä päätöksessä on kuvattu, tämä on todennäköisin vaihtoehto. On kuitenkin myös otettava huomioon se teoreettinen tilanne, että rahasto on kärsinyt tappioita futuurimarkkinoilla, jonka seurauksena kalastusalan yritysten saamien korvausten kokonaismäärä alittaisi ennakoiden määrän vähennettynä rahastolta perittävällä määrällä. Tuolloin osamäärä ”(Ennakot - T*FPAP)/Yhteensä I” olisi tavallisesti yli 1, varsinkin jos määrä ”T*FPAP” on pieni. Edellä esitetystä kaavasta seuraisi siis, että kalastusalan yrityksiltä takaisinperittävä kokonaismäärä ylittäisi määrän, josta ne ovat hyötyneet. Tämän vuoksi tässä tapauksessa olisi säädettävä, että kalastusalan yrityksiltä takaisinperittävä määrä vastaa korvausta, jonka yritys on saanut dieselöljyvakuutuksesta. Tässä tapauksessa jäännös, joka on valtion myöntämien ennakoiden ja kalastusalan yrityksille maksettujen korvausten välillä, olisi perittävä takaisin rahastolta, joka olisi tosiasiallisesti kuluttanut tämän erotuksen.
(143)
Kalastusalan yrityksille myönnettyjä valtiontukia ei voida periä takaisin, jos tuet myöntämispäivänään täyttivät vähämerkityksistä tukea koskevissa asetuksissa (EY) N:o 1860/2004 tai (EY) N:o 875/2007 vahvistetut edellytykset,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Tuki, joka on myönnetty Fonds de prévention des aléas pêche (FPAP) -rahastolle optioiden hankkimiseksi öljyn futuurimarkkinoilta ja jonka Ranska on pannut sääntöjenvastaisesti täytäntöön ja rikkonut näin perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohtaa, ei sovellu yhteismarkkinoille.
2 artikla
Tuki, joka on myönnetty kalastusalan yrityksille niiden polttoainekulujen alentamiseksi ja jonka Ranska on pannut sääntöjenvastaisesti täytäntöön ja rikkonut näin perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohtaa, ei sovellu yhteismarkkinoille.
3 artikla
Neuvoston asetuksen (EY) N:o 994/98 (35) 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua kalastusalan yritykselle myönnettyä yksittäistä tukea ei tarvitse periä takaisin, jos tuki myöntämisajankohtanaan täytti asetuksen (EY) N:o 994/98 2 artiklan nojalla annetussa asetuksessa vahvistetut, tuen myöntämisajankohtana sovelletut edellytykset.
4 artikla
1. Ranskan on huolehdittava siitä, että 1 ja 2 artiklassa tarkoitettujen sääntöjenvastaisten tukien saajat maksavat tuet takaisin.
2. Takaisinperittävästä tuesta on maksettava korkoa siitä lähtien, kun tuki saatettiin tuensaajien käyttöön, sen tosiasialliseen takaisinperintään asti.
3. Korko on laskettava komission asetuksen (EY) N:o 794/2004 (36) V luvun säännösten mukaisesti.
4. Ranskan on peruutettava kaikki 1 ja 2 artiklassa tarkoitettujen tukien maksamatta olevat maksut tämän päätöksen tekopäivästä alkaen.
5 artikla
1. Edellä 1 ja 2 artiklassa tarkoitettujen tukien takaisinmaksun on tapahduttava viipymättä ja tehokkaasti.
2. Ranskan on varmistettava, että tämä päätös pannaan täytäntöön neljän kuukauden kuluessa sen tiedoksiantamisesta.
6 artikla
1. Ranskan on toimitettava kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta komissiolle seuraavat tiedot:
a)
rahastolta takaisinperittävä kokonaismäärä (tuki ja siitä perittävä korko);
b)
tarkka kuvaus toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi;
c)
asiakirjat, jotka osoittavat, että rahasto on määrätty maksamaan tuki takaisin.
2. Ranskan on ilmoitettava komissiolle tämän päätöksen täytäntöönpanemiseksi toteutettavien kansallisten toimenpiteiden edistymisestä säännöllisesti siihen saakka, kun 1 artiklassa tarkoitetun tuen takaisinperintä on saatettu loppuun. Sen on annettava välittömästi komission pyynnöstä kaikki tiedot toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi. Sen on annettava myös yksityiskohtaisia tietoja rahastolta jo perityistä tukimääristä ja koroista.
7 artikla
1. Ranskan on toimitettava kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta komissiolle seuraavat tiedot:
a)
luettelo kalastusalan yrityksistä, jotka ovat saaneet 2 artiklassa tarkoitettua tukea, ja kunkin yrityksen saama kokonaissumma;
b)
kultakin tuensaajalta takaisinperittävän tuen kokonaismäärä (tuki ja siitä perittävä korko);
c)
tarkka kuvaus toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi;
d)
asiakirjat, jotka osoittavat, että tuensaajat on määrätty maksamaan tuki takaisin.
2. Ranskan on ilmoitettava komissiolle tämän päätöksen täytäntöönpanemiseksi toteutettavien kansallisten toimenpiteiden edistymisestä säännöllisesti siihen saakka, kun 2 artiklassa tarkoitetun tuen takaisinperintä on saatettu loppuun. Sen on annettava välittömästi komission pyynnöstä kaikki tiedot toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi. Sen on annettava myös yksityiskohtaisia tietoja tuensaajilta jo perityistä tukimääristä ja koroista.
8 artikla
Tämä päätös on osoitettu Ranskan tasavallalle.
Tehty Brysselissä 20 päivänä toukokuuta 2008.