РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 8 юли 2009 година
относно схемата за помощ „groepsrentebox“, която Нидерландия планира да приведе в действие (C 4/07 (ex N 465/06)
(нотифицирано под номер C(2009) 4511)
(само текстът на нидерландски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2009/809/ЕО)
КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 88, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените разпоредби (1) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
С писмо от 13 юли 2006 г. нидерландските органи уведомиха за схемата „groepsrentebox“ (схема за лихва в рамките на група), която предвижда по-ниско данъчно облагане и приспадане на лихви, получени или изплатени в контекста на взаимоотношения в рамките на група. Уведомлението беше направено от нидерландските органи само с оглед на правната сигурност, тъй като те считат схемата за обща мярка. Допълнителна информация бе представена с писма от 5 септември 2006 г. и 9 ноември 2006 г.
(2)
С писмо от 7 февруари 2007 г. Комисията уведоми Нидерландия за решението си да открие процедурата, предвидена в член 88, параграф 2 от Договора за ЕО, по отношение на частта от схемата за помощ, свързана с по-ниско данъчно облагане и приспадане на лихва в рамките на групата (мярка А).
(3)
В същото писмо Комисията също така уведоми Нидерландия, че счита, че по-ниското данъчно облагане на краткосрочни депозити, насочено към придобиването на поне 5 % от дадено дружество (мярка Б), не представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
(4)
Решението на Комисията да открие процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (2). Комисията покани заинтересованите страни да представят мненията си.
(5)
Нидерландските органи представиха мненията си относно решението за откриване на процедурата с писмо от 7 май 2007 г.
(6)
Комисията получи коментари от заинтересовани страни. Тя ги препрати на нидерландските органи, на които беше дадена възможност за отговор; техните коментари бяха получени с писмо от 29 юни 2007 г.
(7)
Допълнителна информация беше получена от нидерландските органи с писма от 8 ноември 2007 г. и 29 януари 2008 г.
(8)
На 7 октомври 2008 г. нидерландските органи представиха правно становище от г-жа Leigh Hancher, професор по европейско право в университета в Тилбург, относно въпроса дали мярката, предмет на уведомление, включва държавна помощ.
(9)
С писмо от 18 декември 2008 г. нидерландските органи уведомиха Комисията, че са решили да изменят схемата за данъчно облагане.
II. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
II.1. Цел
(10)
Според нидерландските органи мярката цели намаляване на разликата в данъчното третиране между два инструмента за финансиране в рамките на група, т.е. капиталов и дългов инструмент.
(11)
В настоящата ситуация, когато едно дружество, което е част от група, влее капитал в друго дружество, част от същата група, то получава като възнаграждение дивиденти, които са освободени от данъци в съответствие с правилата за освобождаване на дяловите участия, докато когато то заема пари на дружество, част от същата група, получената лихва се облага с данък със стандартната корпоративна ставка (25,5 %). На равнището на дружеството, което получава средствата, платените за вливането на капитал дивиденти не подлежат на данъчно приспадане, докато лихвата, платена в случай на заем, подлежи на приспадане при стандартната корпоративна ставка.
(12)
Нидерландия отбелязва, че изборът на организационна структура, която включва независими юридически организации обикновено се ръководи от дружественото право или от икономически причини. Разликите в гражданското право между капитал и дълг (задължение, срок на изплащане, обезпечение, права на глас и т.н.) като цяло не са от значение при финансирането в група, докато данъчните последствия се различават значително. В рамките на групи, условията за финансиране се избират така че да се постигне възможно най-ниска данъчна тежест съгласно приложимата данъчна система. В резултат от това, решението да се предостави заемен капитал или капитал от собствени средства в рамките на групите се ръководи най-вече от данъчни съображения.
(13)
В правното си становище проф. Hancher подчертава, че влиянието на разликата в данъчното третиране на дълг и капитал на корпоративно равнище и възможните решения на неблагоприятните последици, до които може да доведе, са приоритет в политическата програма на много държави от ОИСР. Според проф. Hancher, исканията за фундаментална реформа на нидерландския корпоративен данък и за неутрално третиране на заемното и капиталовото финансиране в рамките на групите от дружества многократно са били отправяни в публикациите с данъчна тематика в Нидерландия.
(14)
Нидерландските органи подчертават факта, че разликите от гледна точка на данъчното третиране създават форми на данъчен арбитраж между тези две средства за финансиране в рамките на група, които не са желателни от икономическа гледна точка. В рамките на дадена група изборът между допълнително капиталово финансиране или (допълнително) дългово финансиране е свободен, но данъчните последици от двата вида финансиране са различни. Това може да доведе до данъчен арбитраж, който нарушава неутралността на данъчната система. Поради това мярката цели предотвратяване на данъчния арбитраж между дълговото и капиталовото финансиране и повишаване на неутралността на нидерландската данъчна система.
(15)
Въвеждането на схема за лихва в рамките на група ще спомогне да се гарантира, че методът на финансиране, използван в контекста на дадена група, се определя най-вече от икономически съображения. Това води до много по-голямо съответствие между данъчното третиране на лихвата в рамките на група и данъчното третиране на дивидентите в рамките на група и поради това постига по-висока неутралност между дългово и капиталово финансиране в рамките на група.
(16)
Проблемите във връзка с данъчния арбитраж не възникват в случай на финансиране извън контекста на група. Тук различните последици, които произтичат от гражданското право, са наистина важни и поради това тази форма на данъчен арбитраж не съществува. С оглед на присъщите разлики между ситуациите в рамките на групи и извън групи, данъчната неутралност за операции по финансиране извън групи не представлява изискване. Поради това, както може да се очаква, мярката е ограничена до заеми в групи.
(17)
Нидерландските органи също така отбелязват, че понастоящем нидерландските предприятия приспадат лихви във все по-големи размери. Различното данъчно третиране на заемите и капиталите в групи се използва все повече от предприятията за сметка на държавната хазна.
(18)
Мярката е замислена така че да противодейства на това подкопаване на данъчните приходи чрез насърчаване на дружествата да използват капитали вместо заеми и да ограничат данъчното приспадане на лихви в Нидерландия. Така схемата допълва нидерландските правила за недостатъчна капитализация, които имат подобна цел, тъй като се стремят да обезкуражават прекомерното финансиране със заемен капитал и да предотвратят изкуственото намаляване на данъчната основа в Нидерландия.
(19)
По мнение на нидерландските органи схемата, предмет на уведомление, представлява мярка от чисто техническо естество.
II.2. Правно основание
(20)
Правното основание на мярката е член 12, буква в) от Закона за корпоративно данъчно облагане от 1969 г. (Wet op de vennootschapsbelasting 1969). Тази разпоредба беше приведена в действие от 1 януари 2007 г., но нейното влизане в сила беше отложено докато Комисията вземе отношение относно съвместимостта с правилата за държавна помощ.
II.3. Как ще работи мярката
(21)
В Нидерландия корпоративният данък обикновено се прилага по отношение на приходи на дружества със ставка от 25,5 % (3). Мярката за лихва в рамките на група предвижда различно данъчно третиране на определени лихви в рамките на група. Платените и получените лихви в контекста на финансиране в рамките на група няма да подлежат на стандартната ставка на корпоративния данък от 25,5 %. Положителният баланс между получената и платената лихва в контекста на операции по финансиране в рамките на група ще бъде облаган с лихва в рамките на група при ставка от 5 % вместо стандартната ставка от 25,5 %.
(22)
Сумата, която може да бъде облагана с данък или приспадната при намалената ставка, е ограничена до процент от нетните активи на данъкоплатеца за данъчни цели (fiscale vermogen). Това ограничение цели да не се даде възможност на предприятия с недостатъчен капитал да злоупотребяват с мярката и гарантира, че намалената ставка се прилага, само когато доходите от заемите на групата са били финансирани със собствени средства.
(23)
Схемата за лихва в рамките на група съдържа няколко други разпоредби за предотвратяване на злоупотреби. По-специално, лихвата, която формално е дължима на трета страна (банка), но всъщност се изплаща на организация в групата, се счита за платена лихва в рамките на групата. Това се прилага например в случай на компенсационен заем (4). Лихвата, която е дължима на трета страна (банка), също се счита за лихва в рамките на групата с ограничено приспадане, ако средствата, получени чрез заема, се влеят в капитала, използван от дъщерното дружество, така че да се генерира лихва в рамките на групата с ниска данъчна ставка в дъщерното дружество.
(24)
В първоначалното си уведомление нидерландските органи посочиха, че схемата ще бъде незадължителна за период от минимум три години. Ако бъде избрана от едно дружество, което спада към група, схемата ще бъде прилагана към всички други дружества от групата, които са на територията на Нидерландия. Допустимите дружества, определени в първоначалната схема за лихва в рамките на група, са онези, които спадат към една група, както специално е посочено в самата схема, според която се изисква едно дружество да държи повече от 50 % в друго дружество. С други думи, една група трябва да бъде съставена от поне две дружества, като дружеството майка контролира повече от 50 % от дяловете на дъщерното дружество. Всяко дружество трябва да подлежи на облагане с корпоративен данък в Нидерландия. Това означава, че схемата се прилага към всяко дружество, установено в Нидерландия, или към всяко дружество, учредено извън Нидерландия с постоянно установяване в Нидерландия.
II.4. Изменения на схемата
(25)
В хода на процедурата нидерландските органи ясно показаха своето намерение да направят схемата задължителна. Това беше потвърдено с писмо от 18 декември 2008 г. Схемата за лихва в рамките на група ще се прилага към всички субекти, подлежащи на корпоративно подоходно облагане в Нидерландия, по отношение на лихвата, заплащана на групи от дружества, и лихвата, получавана от групи от дружества.
(26)
В това писмо нидерландските органи също така уведомиха Комисията за две допълнителни изменения на схемата. Първото изменение касае по-широкообхватно определение на група за целите на схемата за лихва в рамките на група. Определението на свързаните субекти цели да обхване всички споразумения, чрез които един субект притежава пряко или косвено ефективен контрол върху финансирането на друг субект, или чрез които трето лице или субект притежава ефективен контрол върху финансирането на двата субекта, участващи в споразумението за заем (5). Второто изменение въвежда разпоредба, която ще улесни създаването на (второ) дружество съгласно нидерландското гражданско право, така че създадената група би могла да се възползва от схемата за лихва в рамките на група. По-специално, установеният понастоящем минимален капитал от 18 000 EUR за дружество с ограничена отговорност (besloten vennootschap - BV) ще бъде премахнат.
II.5. Бюджет
(27)
В съответствие с първоначалното уведомление годишният бюджет на мярката, предмет на уведомление, трябваше да бъде в размер на 475 млн. EUR. На по-късен етап нидерландските органи посочиха, че задължителната схема за лихва в рамките на група ще бъде неутрална от гледна точка на бюджета.
III. ОСНОВАНИЯ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА
(28)
С решението си за откриване на процедурата от 7 февруари 2007 г. Комисията изрази своите съмнения, свързани с общото естество на мярката. Тя подчерта, че само дружества, които са част от група, биха се възползвали от по-ниското данъчно облагане, предвидено в схемата (избирателност de jure), и изрази подозрението, че схемата би била от полза за многонационални групи, като предостави на тези групи избирателно икономическо предимство (избирателност de facto).
(29)
Комисията посочи, че в чисто национален контекст мярката вероятно би била неутрална от данъчна гледна точка. При все това, в контекста на трансграничните транзакции дадено нидерландско дружество, което заема пари на дъщерно дружество, установено в чужбина, би подлежало на по-ниско данъчно облагане със ставка от 5 %, докато дъщерното дружество, установено в чужбина, няма да подлежи на нидерландските правила, ограничаващи данъчното приспадане на платената лихва. Схемата de facto би предоставила избирателно преимущество, тъй като само многонационални групи от дружества, извършващи трансгранични сделки с лихви в рамките на групата в данъчни юрисдикции с корпоративен данък над 5 %, ще имат стимул да използват схемата.
(30)
Доколкото мярката е имала за цел да представлява изключение от прилагането на данъчната система, Комисията също така изрази съмнения дали мярката е обоснована от естеството или общата схема на данъчната система.
(31)
Комисията също така счете, че не може да се отхвърли възможността основните бенефициери по схемата да са предишните бенефициери по международната схема за дейности за финансиране, за която беше счетено, че представлява несъвместима държавна помощ (6).
(32)
Поради това Комисията изрази становището, че схемата за лихва в рамките на група би могла да се счете за помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО и че нито едно от изключенията, посочени в член 87, параграфи 2 и 3, не се прилагат.
IV. КОМЕНТАРИ НА НИДЕРЛАНДИЯ
(33)
Коментарите на Нидерландия относно решението за откриване на процедурата бяха получени на 7 май 2007 г. и бяха допълнени с допълнителни бележки през 2007 и 2008 г., включително правно становище, представено от проф. Hancher.
(34)
Нидерландските органи твърдят, че подходът, предприет от Комисията в нейното решение, е неправилен по три точки. Първо, Комисията обединява отделните критерии за „предимство“ и „избирателност“ в един критерий, т.е. „избирателно предимство“. Това се отклонява от нормалната практика на Комисията или съдебната практика, които гласят, че двата критерия трябва да се прилагат поотделно.
(35)
Второ, Комисията не оценява компонентите на схемата за лихва в рамките на група поотделно. Евентуалният елемент на помощ в намалена ставка за получена лихва в рамките на група и евентуалният елемент на помощ в намалена ставка за платена лихва в рамките на група трябва да бъдат оценени поотделно.
(36)
Трето, Комисията греши, когато разглежда нетния ефект за платеца и получателя заедно и заключава, че нетният ефект най-вероятно е неутрален за национални групи, когато и платецът, и получателят са установени в Нидерландия, докато за многонационални групи възниква нетно предимство, когато платецът е дружество от чуждестранна група и получателят е дружество от местна група. Според нидерландските органи равенство от такова естество няма основание в нидерландското данъчно законодателство. Нидерландски дружества, част от група, са консолидирани за данъчни цели само в случай на дялово участие от 95 % или повече.
(37)
Освен това, нидерландските органи са на мнение, че схемата за лихва в рамките на група не може да се счита за отклонение от стандартния метод на данъчно облагане. Тя е корекция, в която към данъчната система е добавен аналитичен елемент. Това води до нов стандартен метод на данъчно облагане и впоследствие не се предоставя предимство.
(38)
Нидерландските органи отричат да има предимство и поради друга причина. Нетното вариране, предизвикано от схемата за лихва в рамките на група, в многонационални дружества в сравнение с националните групи може да бъде преимущество за многонационалните групи, но може и да ги постави в неблагоприятно положение. Многонационална група с нидерландско дъщерно дружество може както да получи преимущество, така и да бъде поставена в неблагоприятно положение в зависимост от своята обективна позиция като длъжник или кредитор и от приложимите данъчни ставки в други държави-членки и в Нидерландия.
(39)
Като алтернатива, ако действително съществува предимство, Нидерландия е на мнение, че евентуалното нетно предимство за многонационалните групи не е резултат от по-ниската нидерландска данъчна ставка за получена лихва в рамките на група, а от неограниченото приспадане на платената лихва в рамките на група в чужбина. Това предимство не може да се вмени на нидерландската държава и не е финансирано със средства на нидерландската държава.
(40)
Евентуално по-благоприятен нетен ефект за многонационалните групи в сравнение с националните групи не е следствие от избирателния обхват на нидерландската схема за лихва в рамките на група, а от различие в резултат на различните правила за данъчно приспадане на лихвата в група в рамките на ЕС. Нидерландия може свободно да увеличава или намалява тази разлика, като променя своята данъчна система, стига измененията да са общо приложими по отношение на всички нидерландски данъкоплатци, които са в сравнимо правно и фактическо положение в контекста на целта на въпросното изменение.
(41)
Според нидерландските органи цялостният ефект от данъчните изменения върху многонационалните групи, извършващи трансгранични транзакции, винаги ще се различава от ефекта върху националните групи, които извършват транзакции единствено в рамките на държавата. За държавната помощ това е от значение, само ако разликите са предизвикани от мярката на самата държава-членка, т.е. когато е налице по-ниска данъчна ставка само за приходите от лихви в рамките на чуждестранна група. Това не е от значение в случай на обща мярка, приложима към приходите от лихви на всички групи, национални или чуждестранни, което води до трансгранични различия.
(42)
Самото съществуване на нехармонизирани данъчни системи може да доведе до ситуация, в която нетните данъчни последици от трансграничните транзакции се различават от нетния ефект на изцяло националните транзакции. Този ефект може да доведе както до неблагоприятно положение (икономическо двойно данъчно облагане), така и до благоприятно такова (отсъствие на икономическо данъчно облагане).
(43)
В Договора за ЕО, членове 94 и 95 представляват основа за директиви или регламенти за сближаване на съществуващите спогодби, ако това е необходимо за установяването на правилно функциониране на общия пазар. Освен това, член 96 предоставя на Комисията възможност да предприема действия, ако дадена разлика в действащото законодателство в отделните държави-членки сериозно нарушава условията на конкуренция на вътрешния пазар.
(44)
В допълнителната втора алтернатива нидерландските органи са на мнение, че няма избирателност. Чрез оценяване на избирателността посредством сравнение на комбинация от чуждестранен длъжник и местен кредитор с комбинация от местен длъжник и местен кредитор, Комисията избира неправилна референтна рамка. При оценяване на избирателността на нидерландските данъчни спогодби, референтната рамка не може да надхвърли общия брой нидерландски данъкоплатци. В установена практика на Комисията референтната рамка не може да включва дружества, които не подлежат на облагане в Нидерландия.
(45)
Нидерландските органи подчертават, че данъчната схема не е ограничена до определени предприятия, определени дейности или функции или отделни райони. В схемата не се прави разграничение между местни и чуждестранни групи от дружества. При качественото определяне на схемата за лихва в рамките на групата не се прилагат никакви прагове на допустимост, свързани с определени дейности или функции.
(46)
Освен това, с оглед на целта на схемата за лихва в рамките на група, в сравнимо правно и фактическо положение са само предприятия, които представляват част от група. Само тези предприятия биха се сблъскали с проблема с данъчния арбитраж, описан в раздел II.1.
(47)
Нидерландия отбелязва, че в рамките на група решенията за финансиране се изготвят така че да се сведе до минимум данъчната тежест съгласно приложимата данъчна система. Търговското разграничение между капиталовото и дълговото финансиране (условия на изплащане, задължение, обезпечение), за разлика от данъчното разграничение, като цяло е без значение. Извън групите, търговските разлики между капиталовото и дълговото финансиране в действителност са много уместни и могат да надделеят над мотивите от данъчни съображения.
(48)
Нидерландските органи настояват, че мерките, ограничени до групи, са данъчни мерки от чисто техническо естество, които не представляват държавна помощ: те твърдят, че в решение относно разпоредба за данъчното облагане във Франция Комисията е приела, че мярка, която пренебрегва общото правило, че плащанията по лихви са разходи, подлежащи на данъчно приспадане в заеми между дружества, е обща мярка, но е приела допълнителното изключение от това правило в полза на централните корпоративни хазни, съзадени във Франция от многонационални дружества, за избирателно предимство (7).
(49)
Нидерландските органи считат, че разширяването на обхвата на схемата за лихва в рамките на група всъщност би довел до избирателност. Ако лихвата, получавана от трети страни, също се облага с намалена ставка, това би довело до предимство за финансови институции.
(50)
Също така се твърди, че е невярно предположението, че специфични данъчни правила за лихви сами по себе си биха довели до избирателност. Финансирането в рамките на група от организации не може да се характеризира като икономическа дейност, а просто като икономическа реалност. Лихвените потоци като такива не са отделна икономическа или стопанска дейност; те са просто начин за осигуряване на средства за икономическа или стопанска дейност. Дълговото финансиране е отделна и самостоятелна дейност само в случай на финансови институции, чиято стопанска дейност се състои във финансиране на трети страни. Освен това, по отношение на лихвите, спечелени от краткосрочни депозити, целящи придобиване на поне 5 % от дяловете на дружество (мярка Б), в решението за откриване на процедурата самата Комисия счете, че по-ниската данъчна ставка за такива лихви сама по себе си не води до избирателност, тъй като тя беше счетена за обща мярка.
(51)
Освен това нидерландските органи твърдят, че няма концептуална разлика между дивиденти и лихви. И двете представляват възнаграждение за използване или отпускане на средства като капитал или дълг. И в двете ситуации тези средства се използват от получателя за финансиране на стопанска дейност. Всяка данъчна система съдържа правила, съгласно които платените дивиденти и лихви подлежат на приспадане, частично приспадане, или са освободени от приспадане, и правила, съгласно които дивидентите и лихвите подлежат на данъчно облагане, частично данъчно облагане или са освободени от данъчно облагане. Няма международен стандарт за данъчно облагане, който да определя как тези компоненти следва да бъдат третирани за данъчни цели.
(52)
В допълнителната алтернатива ограниченото данъчно облагане предотвратява вътрешно различие в рамките на нидерландската система и като такова е обосновано от естеството и целта на системата. Ограниченото данъчно облагане на лихва, получена в рамките на група, се обосновава от ограниченото приспадане на плащания по лихви в рамките на групата. Това дава възможност на предприятия, организирани в група, да избегнат неблагоприятните последици от ограниченото приспадане и пълното данъчно облагане, докато предприятия, организирани като единични субекти, нямат вътрешни плащания по лихви и следователно не попадат в такова неблагоприятно положение.
(53)
Основен принцип на нидерландското данъчно законодателство е симетричното третиране на доходите и разходите. В съответствие с вътрешната логика на нидерландската данъчна система доходите и разходите са двете страни на една монета. С цел избягване на двойно данъчно облагане, ограниченото данъчно облагане е логичното следствие от ограниченото приспадане.
(54)
Предложената мярка цели да гарантира прилагането на принципа за неутралност в нидерландската данъчна система чрез елиминиране на данъчния арбитраж между дълговото и капиталовото финансиране в рамките на групи. Мярката намалява разликата между два вида финансиране в рамките на група и така повишава неутралността на данъчната система. Поради това ограничаването на лихвите в рамките на група се основава на икономическа логика и е необходимо и функционално за ефективността на данъчната система.
(55)
Нидерландските органи отбелязват, че кръгът от предприятия, които ще използват схемата за лихва в рамките на група, ще бъде много по-обширен от 87-те предприятия, които използваха предходната схема за международни дейности по финансиране. Освен това те твърдят, че всички ограничаващи условия на схемата, като изискването за два континента или четири държави, отсъстват от схемата за лихва в рамките на група. Схемата за лихва в рамките на група е изцяло данъчна мярка, която регулира данъчната тежест върху капитала като фактор за производство. В допълнение, тя се прилага по отношение на всякакви входящи или изходящи заеми в група и е напълно отделена от стопанската дейност, извършвана от въпросното дружество. Поради всички тези причини е абсолютно невъзможно обхватът на мярката да се сравнява с обхвата на схемата за международните дейности за финансиране.
(56)
Задължителното естество на мярката за всички данъкоплатци, които плащат или получават лихва от свързани дружества, подчертава целта на схемата за лихва в рамките на група: повишаване на неутралността на данъчната система и съответно намаляване на данъчния арбитраж и увеличаване на нидерландските корпоративни данъчни приходи. Мярката също така елиминира елемента, който може да предизвика избирателно предимство като резултат от схемата за лихва в рамките на група.
(57)
Задължителната схема за лихва в рамките на група не само възнаграждава запазването на капитал в Нидерландия, но същевременно предоставя и демотивиращ фактор - подобно на правилата за недостатъчна капитализация - по отношение на вливането на дългово финансиране в Нидерландия. Нидерландските правила за недостатъчна капитализация обезкуражават прекомерното финансиране с дългов капитал в рамките на групи посредством ограничаване на данъчното приспадане на лихвата в рамките на група, докато схемата за лихва в рамките на група предлага намалена ставка за получената лихва в рамките на групата, при условие че финансирането е от собствени средства. Схемата за лихва в рамките на група укрепва нидерландската данъчна основа, като насърчава по-високо съотношение между собствени средства и дългов капитал и допринася за предотвратяване на изтичането на собствени средства, а оттам и на данъчната основа, от Нидерландия.
(58)
Схемата за лихва в рамките на група е чисто техническа мярка, която променя третирането на лихвата в рамките на група в системата чрез повишаване на данъчната тежест върху определени данъкоплатци и намаляване на данъчната тежест върху други данъкоплатци въз основа на хоризонтални и обективни факти и обстоятелства. След като се премахне възможността за отказване от нея, схемата за лихва в рамките на група не предоставя никакви икономически предимства, тъй като тя просто размества данъчната тежест между данъкоплатците спрямо изцяло хоризонтални и обективни критерии.
(59)
Нидерландските органи подчертават, че избирателността de facto може да възникне само ако има риск ефектът на практика винаги да облагодетелства група, която може да бъде идентифицирана, въпреки че мярката е от общо естество. Този вид избирателност може да възникне, ако мярката е незадължителна, но не и ако мярката бъде направена задължителна. Данъкоплатците, които се окажат в неблагоприятно положение през една година, могат да извлекат предимство в следващата и обратното. Поради това схемата облагодетелства еднородна категория данъкоплатци.
(60)
Нидерландските органи също така са на мнение, че новото определение на група, базирано на ефективния контрол, е по-добре съобразено с целта на схемата. Ако едно дружество притежава ефективен контрол върху финансирането на друго дружество, последното вече не може да избира свободно между финансиране посредством вътрешен или външен дълг, нито може свободно да избира между дългово или капиталово финансиране. Централното управление на групата решава как привлечените отвън средства - външен дълг или външен капитал - се разпределят в рамките на групата чрез вътрешен дълг или чрез вътрешен капитал. Фактът, че данъчните последици от двата инструмента за финансиране в рамките на групата са различни, предоставя стимул за избора на определен инструмент единствено заради неговите данъчни последици.
(61)
На последно място, промяната в законодателството относно дружествата с ограничена отговорност в бъдеще ще улесни данъкоплатците при преустройването на тяхната правна структура в група, тъй като административната тежест и капиталовите изисквания ще бъдат отменени или драстично намалени.
V. КОМЕНТАРИ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИ СТРАНИ
(62)
Бяха получени коментари на нидерландската конфедерация на промишлеността VNO-NCW (8), от Белгия и Унгария. След крайния срок бяха получени коментари на още една страна и поради това те не можеха да бъдат взети предвид в процедурата. Получените коментари от въпросната трета страна във всеки случай не биха повлияли на оценката и заключенията в настоящото решение.
V.1. Коментари на нидерландската конфедерация на промишлеността
(63)
VNO-NCW счита, че въпросната схема за лихва в рамките на група не може да бъде несъвместима държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО поради следните причини.
(64)
Първо, VNO-NCW счита, че схемата за лихва в рамките на група е обща, данъчно неутрална и техническа мярка, защото целта на въпросната схема е насочена към намаляването на данъчния арбитраж между капиталовото финансиране и дълговото финансиране в рамките на група от дружества. С оглед на неутралността на мярката, схемата не води до привилегировано третиране на определени дружества или производството на определени стоки по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
(65)
Второ, данъчното предимство за многонационална група от дружества произтича от различията между данъчното третиране в държавите-членки на лихвата в рамките на група и не може да бъде приписано на Нидерландия. Данъчно предимство се създава, защото лихвата може да бъде приспадната в друга държава-членка при по-висока данъчна ставка от приложимата ставка към схемата за лихва в рамките на група, докато при една местна ситуация ставката, която се прилага, е ставката на схемата за лихва в рамките на група, но това е пряк резултат от различията в законодателствата на държавите-членки за данъчно третиране на лихвите в рамките на група. Ако Комисията желае да отстрани нарушаването, което може да възникне от схемата за лихва в рамките на група, VNO-NCW предлага да се използва член 94 или 96 от Договора за ЕО.
(66)
Трето, VNO-NCW счита, че в контекста на целта на въпросната схема, която е да се намали данъчния арбитраж между капитал и дълг, дружествата, принадлежащи към група, не са в същото положение de jure и de facto като дружествата, които не принадлежат към група. Разликата в данъчното третиране на капитал и дълг предизвиква смущения най-вече вътре в групи, тъй като дружеството майка упражнява определен контрол над своите дъщерни дружества, така че то може до значителна степен да определи техните възможности за финансиране, избор, който често се определя до голяма степен от данъчни съображения. При взаимоотношения с трети страни, вариантът на финансиране често се определя най-вече от фактори, различни от данъчни съображения. Вследствие на това не може да се твърди, че въпросната схема е избирателна по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО. Освен това, според VNO-CNW, ако самият факт, че данъчен инструмент в по-голяма или по-малка степен е ограничен до дружества в рамките на групи, води до заключението, че това е мярка за държавна помощ, то корпоративните данъчни системи на държавите-членки в много отношения биха били в противоречие с член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
V.2. Коментари на унгарските органи
(67)
Унгарските органи считат, че схемата не е мярка за помощ и изтъкват два аргумента. Първо, фактът, че схемата е ограничена до групи, не я прави избирателна. При (международни) данъчни въпроси, правилата за групите от дружества са честа практика и са неизбежни. Много правила, чийто обхват е ограничен до групи, са били изтъквани от ОИСР (трансферни цени) и от Комисията (например директивата за плащания на лихви и лицензни възнаграждения). Второ, Унгария припомня, че прякото данъчно облагане зависи от държавите-членки. Определянето на данъчни ставки във връзка с определени данъчни събития е част от тяхната вътрешна компетентност. На последно място, Унгария не разбира как Нидерландия може да бъде подведена под отговорност за по-голямото приспадане, генерирано от по-високите данъчни ставки в други държави, при положение, че прякото данъчно облагане не е хармонизирано. Описаното от Комисията предимство очевидно е резултат от различие между данъчните системи.
V.3. Коментари на белгийските органи
(68)
Белгийските органи също подкрепят позицията, че схемата не е държавна помощ и изтъкват аргументи, подобни на аргументите на другите заинтересовани страни по отношение на отсъствие на избирателност. Белгия подчертава, че е логично дадено предприятие, което не е част от група, по подразбиране да не може да извършва дейности за финансиране в рамките на група. Белгийските органи също така твърдят, че правилата за държавна помощ не са приложими в ситуации, в които различията между националните данъчни системи съществуват поради липсата на хармонизиране на равнището на ЕС. Като следствие, схемата за лихва в рамките на група е обща мярка, която не е обхваната от правилата за държавна помощ, и Комисията използва своите правомощия по неправилен начин при проучването на случая.
VI. РЕАКЦИЯ ОТ СТРАНА НА НИДЕРЛАНДИЯ ОТНОСНО КОМЕНТАРИТЕ НА ТРЕТИ СТРАНИ
(69)
Нидерландските органи отбелязват, че коментарите на всички три страни подкрепят тяхната гледна точка. Унгария и Белгия подчертават, че Комисията злоупотребява със своите правомощия относно държавна помощ като прави опит да разглежда нарушения, следствие от различия между данъчните системи, които не са хармонизирани. Това подсилва нидерландската позиция, че схемата за лихва в рамките на група не представлява мярка за помощ, забранена с член 87 от Договора за ЕО.
(70)
Нидерландия подчертава, че е напълно съгласна с анализа, изготвен от VNO-NCW. Тя придава особена важност на подробния аргумент, касаещ институционалната рамка и даващ ясно обяснение за различните смущения на единния пазар, които могат да бъдат предизвикани от национални мерки, предприети от държавите-членки, и от инструментите, достъпни съгласно Договора за ЕО, за елиминиране на такива смущения, където е необходимо.
(71)
На последно място, нидерландските органи подкрепят гледната точка на конфедерацията, че за да се установи дали има избирателност, трябва да бъде установено дали определени предприятия или производството на определени стоки се поставят в по-благоприятно положение от други, които са сравними de jure и de facto в контекста на целта на разглежданата мярка. Ограничаването до заеми в рамките на група не води до избирателност, защото целта на схемата за лихва в рамките на група е да предотврати данъчен арбитраж между финансиране от капитал и финансиране от заеми в рамките на групите. Арбитражът не играе никаква роля във финансирането между дружества, които не са свързани в група. Следователно ограничаването до заеми в рамките на група е логично в контекста на целта на схемата, така че уместната референтна рамка се състои от всички дружества, които са част от група.
VII. ОЦЕНКА НА СХЕМАТА
(72)
За са установи дали въпросната мярка представлява помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, Комисията трябва да оцени дали мярката поставя в по-благоприятно положение определени предприятия или производството на определени стоки, като предоставя предимство от икономическо естество, дали такова предимство нарушава или заплашва да наруши конкуренцията, дали предимството е предоставено чрез държавни средства и дали предимството оказва въздействие върху търговията между държавите-членки.
(73)
За да бъде счетена за държавна помощ, дадена мярка трябва да бъде специфична или избирателна по отношение на това, че поставя в по-благоприятно положение само определени предприятия или производството на определени стоки.
(74)
Нидерландските органи твърдят, че въпросната мярка не е ограничена до определени сектори, определени видове дружества или определени части от нидерландската територия. Няма други ограничения, свързани с оборота, размера, броя на служителите, членуване в многонационална група или естеството на операциите, които бенефициерите са упълномощени да извършват.
(75)
Според приложимата съдебна практика, с оглед определяне дали дадена мярка е избирателна, е уместно да се проучи дали в контекста на определена правна система тази мярка представлява предимство за определени предприятия в сравнение с други, които са в сравнимо правно и фактическо положение (9). Следователно данъчният режим може да не представлява държавна помощ, въпреки че не съответства във всички отношения на общата система за корпоративно данъчно облагане на държавите-членки. Съдът също така постанови в многобройни случаи, че член 87, параграф 1 от Договора за ЕО не прави разграничение въз основа на причините или целите на мерките за държавна помощ, а ги определя въз основа на техния ефект (10). По-специално, данъчните мерки, които не представляват адаптиране на общата система с цел постигане на определени характеристики на определени предприятия, а са били предложени като средства за подобряване на конкурентоспособността, са обхванати от член 87, параграф 1 от Договора за ЕО (11).
(76)
Понятието данъчна помощ не се прилага обаче по отношение на мерки за държавно подпомагане, в които се прави разграничение между предприятия, ако това разграничение произтича от естеството на цялостната структура на системата, в която влизат предприятията. Както е обяснено в Известие на Комисията за прилагане на правилата за държавна помощ по отношение на мерките за пряко данъчно облагане на дружества (12) („известие за данъчно облагане“), „някои условия могат да бъдат обосновани с обективни различия между данъкоплатците“.
(77)
На първо място следва да се изясни на кое равнище (равнище на групи или равнище на предприятия) ще бъде извършена оценката. В решението за откриване на процедурата Комисията изтъкна своето предварително становище, че тази оценка следва да бъде извършена на равнището на групите, като заяви, че ако дружествата от изцяло национална група решат да не прилагат схемата за лихва в рамките на групата, преимуществото от намаленото данъчно облагане на получените лихви от финансиращо нидерландско дружество ще бъде компенсирано от по-ниското приспадане на лихвите, платени от финансираното нидерландско дружество (13).
(78)
Нидерландските органи считат, че тъй като мярката е симетрична и просто би разместила данъчната тежест между данъкоплатците, някои дружества ще се възползват от предимство, докато други ще бъдат поставени в неблагоприятно положение в зависимост от тяхната обективна позиция на длъжници или кредитори. По този начин схемата за лихва в рамките на група не представлява помощ.
(79)
Както нидерландските органи отбелязаха в своето писмо от 18 декември 2008 г., ако едно дружество притежава ефективен контрол върху финансирането на друго дружество, последното вече не е свободно да взема решения относно своето финансиране или да избира между финансиране посредством дълг или капитал. Централното управление на групата решава как привлечените отвън средства ще бъдат разпределени в рамките на групата чрез вътрешен дълг или чрез вътрешен капитал.
(80)
При все това, Комисията отбелязва, че мярката се отнася до специфична операция (финансирането на свързани дружества), а не до консолидиране на равнището на групи. Всяка намалена данъчна ставка ще бъде прилагана индивидуално към дружествата въз основа на баланса на техните схеми за лихви. Дори ако може да се очаква решенията за финансиране да се вземат в интерес на групата като цяло, анализът на равнището на групата няма основание в нидерландското данъчно законодателство, както беше отбелязано от нидерландските органи. Съгласно нидерландското законодателство, данъчното консолидиране се проявява само в случай на дялово участие от 95 % или повече. С други думи, с нидерландския корпоративен данък се облагат индивидуални субекти, а не групи. До тази степен името, дадено на схемата за лихва в рамките на група, не отразява правилно факта, че тя се прилага към индивидуални субекти, участващи в специфични операции по финансиране. Мярката не засяга баланс на разходи/доходи, консолидиран на равнището на групи.
(81)
Поради това Комисията е на мнение, че оценката на схемата следва да бъде извършена на равнището на индивидуалните дружества. Схемата, както е изменена от нидерландските органи, може да бъде описана като намалена ставка върху определен вид приходи (или разходи) под формата на лихва върху заем, когато транзакцията се извършва между свързани дружества (14).
(82)
Освен това Комисията счита, че симетрията на мярката и нейното неутрално въздействие на равнището на групата не са достатъчни, за да се изключи възможноста за пре димство за индивидуални дружества. По аналогичен начин, облагането с данък на лихвата на един субект в групата при по-ниска ставка не може да бъде обосновано с данъчното облагане на друго дружество - чрез намалено приспадане на лихвата - при по-висока ставка (15).
(83)
Комисията счита, че за данъчното облагане на определни видове приходи може да е важно да се определи дали схемата обхваща обширни категории от транзакции по недискриминационен начин. Всеки случай на дискриминация, който не може да бъде обоснован с обективни разлики между данъкоплатците, може да доведе до нарушаване на конкуренцията.
(84)
В този смисъл е уместно да се отбележи, че типична характеристика на много данъчни системи е наличието на аналитични елементи, които допълват многостранния характер на данъчната система. Такъв е случаят по-специално, когато специфични видове приходи, например лихви или дивиденти, подлежат на диференцирано данъчно третиране.
(85)
Предвид горепосоченото, трябва да се определи дали транзакциите на заеми между свързани дружества могат обективно да водят до право на намалена данъчна ставка. Нидерландските органи и VNO-NCW, твърдят, че само в групите може да се наблюдава арбитраж между финансирането чрез вливане на капитали и заем. За разлика от дружествата, които не са част от група („самостоятелни дружества“), дружествата в групи са изправени пред арбитраж между собствен капитал и заемен капитал в рамките на своята група. Такъв арбитраж в по-голямата си част е повлиян от данъчни съображения, вместо от икономически съображения.
(86)
Комисията е на мнение, че въпросната мярка ще доведе до намаляване на този арбитраж (при местна ситуация), тъй като ще се намали разликата между данъчното облагане на лихвите и облагането на дивидентите в рамките на дадена група, като по този начин ще подсили техническата неутралност на данъчната система.
(87)
За илюстрирането на тази позиция е необходимо да се разграничат три различни вида ситуации (виж схема 1 по-долу), включващи свързани дружества и самостоятелни дружества (включително финансови институции в своите взаимоотношения с независими трети страни). Нека си представим, че A-B-C е корпоративна група, в която A контролира финансирането на B и C; X е субект, който не част от група („самостоятелно“ дружество), а Y е кредитна институция, която предоставя заеми на независими страни.
Схема 1
(88)
Първата ситуация включва финансови транзакции между свързани дружества. Дружеството майка A осигурява ликвидност на своите дъщерни дружества B и C чрез заем или чрез капитал. Тези финансови транзакции ще доведат до заплащане (от B и C) на лихва или дивиденти.
(89)
Изборът между заемно и капиталово финансиране се прави на равнището на дружеството майка A в интерес на групата от свързани дружества като цяло. Като следствие, когато дружеството майка A финансира едно от своите дъщерни дружества (или свързани дружества), действително ще има арбитраж между заем и капитал въз основа на няколко критерия. Докато необходимостта от ликвидност в дългосрочен план или инвестиция като цяло изисква вливане на капитал, изискванията за финансиране в краткосрочен план ще изискват единствено осигуряването на (краткосрочен) заем. При все това, данъчните съображения могат да повлияят върху тези икономически съображения.
(90)
Чрез намаляване на разликата в данъчното третиране на приходите от заеми (лихва) и приходите от капитал (дивидент) в рамките на група, мярката ще доведе до ограничаване на данъчния арбитраж между двата вида транзакции при местна ситуация. Вторият вид транзакции представлява транзакция на заем между финансова институция (банка Y) и едно от дружествата, принадлежащи към група (дружество B). Такава ситуация по принцип възниква, когато финансовите изисквания не могат да бъдат изпълнени от осигуряването на ликвидност в рамките на групата. При такава ситуация няма арбитраж за Y, тъй като вливането на капитал в B не е алтернатива за Y, която просто изпълнява своята дейност по отпускане на кредит на трети лица. Арбитраж няма и между заем и кредит на равнището на B (или на равнището на групата).
(91)
Финансовите институции (които отпускат заеми на независими стрнани) могат да бъдат разграничени от дружествата в групи (предоставящи ликвидност на свързаните с тях дружества) и поради друга причина. При финансовите институции приходите от такива транзакции на заеми се генерират от обичайната дейност на институциите и могат да представляват основна част от техните приходи. При дружествата в групи такива приходи се придобиват от транзакции с независими участници на пазара и се преобразуват в приходи в рамките на групата без генериране на никакви приходи на равнището на групата. Лихвата, платена от дружество B на банката, ще представлява допълнителен разход не само за дружество B, но и за групата като цяло, докато в първата ситуация, лихвата, платена от дружество B (или C) на дружеството майка, няма да представлява разход или приход за групата.
(92)
В това отношение си струва да се отбележи, че финансовите институции нито подадоха възражения, нито представиха някакви забележки след публикуването на решението за откриване на процедурата в Официален вестник на Европейския съюз относно обхвата на схемата за лихва в рамките на група.
(93)
Ако разгледаме ситуацията от гледна точка на длъжника (B спрямо Y), дружеството по-лесно може да бъде сравнено със самостоятелно дружество като дружество X, когато то сключва заем с банка Y.
(94)
Третата ситуация представлява транзакция на заем между финансова институция (банка Y) и самостоятелно дружество (X). Както в предишната ситуация, Y не е изправена пред арбитраж, тъй като вливането на капитал в B не е алтернатива за Y.
(95)
Въпреки че при някои обстоятелства финансовите изисквания на дружество X могат да бъдат изпълнени чрез осигуряване на заем или вливане на капитал от отделни акционери, тази ситуация не е сравнима с първата, тъй като потенциалните доставчици на ликвидност (физически лица) не подлежат на корпоративно данъчно облагане. Освен това, обединяването на такива транзакци с частни инвеститори в обхвата на мярката (чрез намаляване на приспадането на лихвата, платена от дружество X на неговите акционери, и чрез едновремено намаляване на данъчното облагане на такава лихва на равнището на отделния акционер) би било изключително трудно, тъй като индивидуалното данъчно облагане не следва същата логика като корпоративното данъчно облагане (16).
(96)
Ако от гледна точка на длъжника финансовите изисквания на дружество X могат да бъдат изпълнени само със заем от финансова институция, произтичащата транзакция с Y ще бъде подобна на транзакцията на заем между B и Y.
(97)
Тъй като самостоятелните дружества, които не са кредитни или финансови институции, по принцип не се участват в обичайните операци по отпускане на заеми на независими страни, те не са обект на дискриминация по отношение на транзакциите на заеми в сравнение със свързаните дружества, които отпускат заеми на взаимосвързани компании.
(98)
На последно място, Нидерландия е променила определението на „група“ за целите на мярката за лихва в рамките на група. Нидерландските органи твърдят, че тази промяна е резултат от усъвършенстване на техния подход за избягване на данъчен арбитраж.
(99)
В новото предложение субектите ще бъдат свързани, което им дава право да въвеждат лихви в схемата за лихва в рамките на група, ако един субект пряко или косвено притежава ефективен контрол върху финансирането на друг субект. Комисията счита тази промяна за важна, тъй като ако първото дружество притежава ефективен контрол върху финансирането на другото дружество, последното вече не може свободно да избира между финансирането чрез вътрешен или външен дълг, нито е свободно да избира между финансиране чрез дълг или капитал. Арбитражът се поема от централното управление в интерес за групата като цяло.
(100)
Взаимоотношенията между A и B касаят разпределянето на средства в рамките на групата от свързани дружества, докато взаимоотношенията между Y и B (или X и Y) касаят най-вече търговско финансиране.
(101)
Поради това Комисията е на мнение, че понятието за пряк или косвен ефективен контрол върху финансирането на другия субект (или ефективен контрол от трети субект) на двата субекта, включени в транзакцята на заема, е уместно определяне на естеството на мярката като помощ, като се има предвид целта за намаляване на стимулите за арбитраж между финансиране чрез вливане на капитал и заем и гарантиране на данъчна неутралност в това отношение.
(102)
Що се отнася до въпроса дали с въпросната мярка се предоставя някакво предимство, ясно е, че трябва да се направи разграничение между различните ситуации на равнището на индивидуалните дружества. Първо, всеки данъкоплатец в Нидерландия, включен в транзакция на дългово финансиране с дружества, с които не е свързан, се третира по точно същия начин и се облага със същата ставка (25 %). Това включва дружества, които са част от група. Второ, когато дадено дружество получи заем от свързано дружество, то всъщност подлежи на по-неблагоприятно данъчно третиране от дружество, което участва във взаимоотношения на заем с дружества, с които не е свързано (приспадане само с 5 %). Трето - и това е единствената ситуация, при която може да има данъчно предимство - дружество, предоставящо заем на свързано дружество, ще подлежи на данъчно облагане на последвалите плащания по лихви при ставка, по-ниска от ставката на транзакция с дружество, с което не свързано.
(103)
С оглед на последиците от мярката, обаче, предимството, което се предоставя на дружество, отпускащо заем на свързано с него дружество, не може да се счита за дискриминационно, тъй като заем към свързано дружество не може да бъде сравняван със заем към несвързано дружество. По отношение на дейностите по дългово финансиране, свързаните дружества не са в положение, което е правно и фактически сравнимо с положението на несвързани дружествата. Причината е, че свързаните дружества, за разлика от несвързаните дружества, не участват в чисто търговски транзакции, когато се опитват да получат заемно или капиталово финансиране в рамките на групата. Дружеството майка и дъщерното дружество споделят еднакви интереси за разлика от търговските транзакции с трета страна, която е доставчик на финансиране, по което всяка страна се опитва да увеличи до максимум своите приходи за сметка на другата. Няма конкурентен натиск от дружество Y върху дружество A при предоставянето на заем на дружество B поради простата причина, че дружество A контролира всички решения на дружество B по отношение на финансирането.
(104)
По този начин изискването да се упражнява контрол върху друго дружество е критерий, който се прилага еднакво към всички дружества независимо от размера, сектора или каквито и да било други разграничения. Различната ставка за данъчно облагане на дългово финансиране между свързани дружества просто отразява обективни различия и не засяга данъчната неутралност.
(105)
Макар при разработването на данъчните правила държавите-членки да са обвързани от правилата за свободно движение на стоки, услуги и капитал, от свободата на установяване, от забраната за дискриминация въз основа на националност и от правилата за държавна помощ, Комисията трябва да признае, че общностното право дава на държавите-членки значителен обхват за действия в областта на данъчното облагане. Както е подчертано в параграф 13 от известието за данъчно облагане, правилата за държавна помощ не ограничават правомощията на държавите-членки да определят икономическата политика, която считат за най-подходяща, и по-специално да разпределят данъчната тежест както сметнат за добре върху различните производствени фактори.
(106)
В този контекст ограничаването на съществуващия арбитраж между дългово и капиталово финансиране в рамките на група (както и предотвратяването на всякакви злоупотреби с приспадането на лихва в рамките на група) може да бъде повод за основателна загриженост за държавите-членки. По-специално, Комисията заключава, че арбитражът между капитал и дълг може да доведе до ситуация, в която дадено дружество е принудено от своето дружество майка да сключи заем в рамките на групата вместо капитал и следователно да повиши своята задлъжнялост, за да се сведе до минимум корпоративния данък. От икономическа гледна точка обаче високото ниво на задлъжнялост или задължението за плащане на лихва, вместо възползване от по-дългосрочно финансиране под формата на капитал, невинаги са желани. Освен това, Нидерландия изглежда е загубила данъчни приходи в резултат на данъчен арбитраж между дълг и капитал.
(107)
Мярката е отворена към всяко дружество, подлежащо на корпоративно данъчно облагане, което получава или заплаща лихви в контекста на взаимоотношения в рамките на група, и не включва никакъв дискриминационен елемент като например ограничение, свързано с държавата, в която ще се извърши транзакцията.
(108)
Фактът, че въведената схема ще стане задължителна, гарантира прилагането ѝ по отношение на всички дружества в групи (с транзакции на заеми в рамките на група) без никаква възможност за отказване от схемата и без диференцирано третиране на дружества в групи. Освен това, новото определение на дружества в групи за целите на мярката, основано на контрол, вместо на минимален дял, намалява потенциалните елементи на избирателност de jure чрез разширяване на обхвата на мярката.
(109)
В това отношение Комисията отбелязва, че след публикуването на решението за откриване на процедурата не е получила никакви жалби или коментари от представители на нидерландски работодатели, които да възразяват, че малки и средни предприятия не биха имали възможност да се възползват от мярката.
(110)
В своето решение за откриване на процедурата Комисията направи разграничение между изцяло национално положение, в което всички дружества, принадлежащи към група, са установени в Нидерландия, и трансгранично положение, в което нидерландско дружество заема пари на свързано дружество, установено в чужбина. В чисто национален контекст Комисията заяви, че мярката най-вероятно би била неутрална от данъчна гледна точка. В контекста на трансгранични транзакции обаче нидерландското дружество би подлежало на по-ниско данъчно облагане със ставка от 5 %, докато свързаното дружество, установено в чужбина, няма да подлежи на нидерландските правила, ограничаващи приспадането на платените лихви. Комисията заключи, че схемата би могла да предостави избирателно предимство de facto, тъй като само многонационални групи от дружества, участващи в трансгранични транзакции на лихви в рамките на група в данъчни юрисдикции с корпоративен данък над 5 %, биха имали стимул да използват схемата.
(111)
Комисията счита, че в нейната крайна оценка не трябва да се прави никакво разграничаване между изцяло национални ситуации и трансгранични ситуации.
(112)
Първо, специфичните разпоредби на схемата остават същите както в национални, така и в трансгранични ситуации. Схемата не съдържа никаква разпоредба, която разграничава националните и чуждестранните приходи или разходи.
(113)
Второ, както правилно беше отбелязано от нидерландvските органи и заинтересованите страни, всяко предимство, получено в трансграничен контекст, което превишава предимството, получено в национален контекст, е резултат не на по-ниската нидерландска ставка за получената лихва в рамките на групата, а е резултат от неограниченото данъчно приспадане на лихва в рамките на група, платена в чужбина.
(114)
Корпоративните данъчни ставки не са хармонизирани в ЕС и Нидерландия не контролира ставките, прилагани от други държави. Ако предприятията успеят да се възползват от разликата в данъчните ставки, т.е. от липсата на хармонизиране, Нидерландия не е отговорна за това. Както беше потвърдено от Съда на Европейските общности (17), предприятията могат свободно да се възползват от разликите в равнищата на данъчно облагане в държавите-членки.
(115)
Комисията е съгласна, че всички предимства, които възникват от международен контекст поради ниската ставка на данъчно облагане в Нидерландия, която не се съпътства от ниска ставка на данъчно приспадане в Нидерландия, а от нормална ставка на приспадане в чужбина, не могат да бъдат вменени на Нидерландия (18).
(116)
Следва също така да се подчертае, че предимството, което възниква от приспадане при нормалната ставка в чужбина, няма да се финансира с нидерландски ресурси и че в разглежданата държава приспадането при нормална ставка ще произтича единствено от прилагането на нормалната данъчна система (а не от специфична мярка, която се отклонява от нея).
(117)
Като следствие Комисията счита, че всяко предимство на равнището на многонационална група, което произтича от трансгранично положение, както е описано в решението за откриване на процедурата, е резултат от данъчни различия между различни данъчни юрисдикции и поради това следва да бъде изключено от обхвата на оценката на държавна помощ.
(118)
Като цяло и по отношение на всяка данъчна мярка, не може да се изключи възможността дружества, които принадлежат към група и извършват дейност в специфични сектори, да са в състояние да извлекат по-голяма полза от мярката заради по-високия интензитет на финасови транзакции в техния сектор. Това е вярно най-вече за дружества във финансовия сектор, чиято основна дейност е предоставянето на заеми, и те могат да увеличат заемането към свързани дружества в резултат на мярката. При все това, първо трябва да се отбележи, че за да се предотвратят всякакви злоупотреби с мярката, нидерландската мярка включва разпоредба, която ограничава сумата, която може да се обложи с данък или да се приспадне при намалена ставка (вж. раздел II.3). Това ограничение ще се прилага по-специално по отношение на дружества във финансовия сектор, като по този начин ще ограничи риска от злоупотреби. Освен това, в известието на Комисията за данъчно облагане се посочва, че фактът, че някои дружества или някои отрасли се възползват повече от други от някои от тези данъчни мерки, не означава непременно, че те попадат в приложното поле на правилата за конкуренцията, регулиращи държавната помощ (19).
(119)
В решението за откриване на процедурата Комисията счете, че не може да се отхвърли възможността основните бенефициери на схемата да бъдат предходните бенефициери на схемата за дейности по международно финансиране, за която беше счетено, че представлява несъвместима държавна помощ.
(120)
Трябва да се отбележи, че за да отговорят на критериите за схемата за дейности по международно финансиране, дружествата трябваше да изпълнят, наред с другите, следните условия:
-
възползващото се дружество трябваше да извършва дейности по финансиране на части от групата в поне четири държави или на поне два континента;
-
допускаха се само операции по финансиране, които можеха да се провеждат независимо от Нидерландия;
-
не повече от 10 % от общия капитал (дълг и капитал), използван от дружеството за неговите финансови дейности, можеше да се влага, пряко или косвено, в дружества от групата, установени в Нидерландия.
(121)
Като се вземат предвид тези изисквания и ограничения брой бенефициери (87), Комисията счете схемата за дейности по международно финансиране за избирателна мярка.
(122)
Както бе изтъкнато от нидерландските органи, в мярката за лихва в рамките на група няма такива изисквания. Освен това, броят на предприятията, която ще се възползват от схемата за лихва в рамките на група, ще бъде много по-голям от 87-те предприятия, които използваха схемата за дейности по международно финансиране.
(123)
В това отношение не може да се твърди, че големи (многонационални) дружества ще имат по-лесен достъп до схемата от малки и средни предприятия (МСП) и че следователно те ще извлекат непропроционална полза от нея. В съответствие със статистическите данни, предоставени от нидерландските органи, които показват категорично разграничаване между МСП и големи предприятия, 200 000 предприятия (от 335 000) имат едно или повече свързани дружества в група и следователно могат да получават или плащат лихва в рамките на групата. 50 000 от тези предприятия имат едно или повече дружества в чужбина, принадлежащи към групата, от които 47 000 (95 %) са МСП. Това ясно показва, че МСП няма да бъдат обект на дискриминация от страна на мярката.
(124)
В параграфи 83-123 беше демонстрирано, че мярката не предоставя предимство по дискриминационен начин на предприятия в подобни ситуации и всъщност следва да повиши данъчната неутралност.
(125)
Също така беше заключено, че предимството de facto за многонационални дружества, което може да произтича от наличието на различия между данъчните системи в трансгранично положение, попада извън обхвата на правилата за държавна помощ, тъй като такива различия не могат да се вменят на Нидерландия.
(126)
Във всеки случай Комисията счита, че мярката действително е отворена за всяко предприятие в Нидерландия, тъй като няма правни или икономически пречки за създаването на група.
(127)
Последното изменение, въведено от нидерландските органи, ще улесни създаването на дружество в Нидерландия, като премахне установеното изискване за капитал в размер на 18 000 EUR за дружество с ограничена отговорност. Това ще позволи на всяко дружество лесно да създаде (второ) дружество в Нидерландия и по този начин да създаде група. Като следствие, мярката за лихва в рамките на група ще бъде достъпна за всяко отделно дружество, без да се изисква определена икономическа мощ или значителни капиталови ресурси. Тъй като създаването на група ще се превърне просто във въпрос на организиране без непропорционални разходи, изискването предприятието да бъде част от корпоративна група вече няма да представлява пречка за никое предприятие, което желае да извлече полза от схемата за лихва в рамките на група.
VIII. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(128)
Комисията счита, че мярката за схемата за лихва в рамките на група, която Нидерландия планира да приведе в действие, не предоставя избирателно предимство, което може да се вмени на Нидерландия, на дружества, установени в Нидерландия, които са част от група, или чуждестранни дружества, принадлежащи към група, постоянно установена в Нидерландия, и следователно не представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
„Схемата за лихва в рамките на група“, която Нидерландия планира да приведе в действие по отношение на данъчното облагане на лихвени потоци в рамките на група, не представлява помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора.
Следователно привеждането в действие на схемата е разрешено.
Член 2
Адресат на настоящото решение е Кралство Нидерландия.
Съставено в Брюксел на 8 юли 2009 година.
KOMISSION PÄÄTÖS,
tehty 8 päivänä heinäkuuta 2009,
groepsrentebox-tukiohjelmasta C 4/07 (ex N 465/06), jonka Alankomaat aikoo toteuttaa
(tiedoksiannettu numerolla K(2009) 4511)
(Ainoastaan hollanninkielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2009/809/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,
on mainittujen artiklojen mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa (1) ja ottaa huomioon nämä huomautukset,
sekä katsoo seuraavaa:
I. MENETTELY
(1)
Alankomaat ilmoitti 13 päivänä heinäkuuta 2006 päivätyllä kirjeellä groepsrentebox-tukiohjelmasta, joka mahdollistaa konsernin sisäisten suhteiden yhteydessä saatujen ja maksettujen korkojen alhaisemman verotuksen ja verovähennykset. Alankomaat ilmoitti tukiohjelmasta vain oikeusvarmuuden vuoksi, koska itse se pitää ohjelmaa yleisenä toimenpiteenä. Se toimitti ohjelmaa koskevia lisätietoja 5 päivänä syyskuuta ja 9 päivänä marraskuuta 2006 päivätyillä kirjeillä.
(2)
Komissio ilmoitti Alankomaille 7 päivänä helmikuuta 2007 päivätyllä kirjeellä päättäneensä aloittaa perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn tukiohjelman osasta, joka koskee konsernin sisäisten korkojen alhaisempaa verotusta ja verovähennyksiä (toimenpide A).
(3)
Samassa kirjeessä komissio ilmoitti Alankomaille katsovansa, että lyhytaikaisista talletuksista, joiden tarkoituksena on hankkia vähintään 5 prosentin omistusosuus jostakin yrityksestä, kertyvien korkojen alhaisempi verotus (toimenpide B) ei ole perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
(4)
Komission päätös menettelyn aloittamisesta on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä (2). Komissio on kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa.
(5)
Alankomaat esitti huomautuksensa menettelyn aloittamista koskevasta päätöksestä 7 päivänä toukokuuta 2007 päivätyllä kirjeellä.
(6)
Komissio on saanut asianomaisilta huomautuksia. Se on toimittanut ne edelleen Alankomaiden viranomaisille kannanottoa varten. Viranomaiset lähettivät huomautuksensa 29 päivänä kesäkuuta 2007 päivätyllä kirjeellä.
(7)
Alankomaat lähetti komissiolle lisätietoja 8 päivänä marraskuuta 2007 ja 29 päivänä tammikuuta 2008 päivätyillä kirjeillä.
(8)
Alankomaat toimitti 7 päivänä lokakuuta 2008 Tilburgin yliopistossa Eurooppaoikeutta opettavan professori Leigh Hancherin oikeudellisen lausunnon siitä, voidaanko ilmoitettu toimenpide katsoa valtiontueksi.
(9)
Alankomaat ilmoitti 18 päivänä joulukuuta 2008 päivätyllä kirjeellä komissiolle päättäneensä muuttaa tarkasteltavana olevaa vero-ohjelmaa.
II. TOIMENPITEEN YKSITYISKOHTAINEN KUVAUS
II.1. Tarkoitus
(10)
Alankomaiden mukaan toimenpiteellä pyritään kaventamaan kahden konsernin sisäisessä rahoituksessa käytettävän välineen eli oman ja vieraan pääoman verotuksessa vallitsevaa eroa.
(11)
Nykytilanteessa konserniin kuuluva yritys, joka sijoittaa pääomaa samaan konserniin kuuluvaan toiseen yritykseen, saa palkkiona osinkoa, joka on omistusosuuksien vapautusta koskevien sääntöjen mukaisesti verovapaata. Jos taas konserniin kuuluva yritys lainaa samaan konserniin kuuluvalle yritykselle rahaa, kertyvään korkoon sovelletaan tavanomaista yhtiöveroa (25,5 %). Varoja saavalle yritykselle pääomankorotuksesta maksettava osinko ei ole vähennyskelpoista, kun taas lainasta maksettava korko voidaan vähentää tavanomaisen yhtiöveroprosentin mukaisesti.
(12)
Alankomaat huomauttaa, että oikeudellisesti itsenäisten elinten rakenne valitaan yleensä yhtiöoikeudellisten tai liiketaloudellisten syiden perusteella. Omalla ja vieraalla pääomalla rahoittamisen siviilioikeudelliset erot (vastuu, takaisinmaksuehdot, varmuus, äänioikeus jne.) ovat konsernirahoituksessa pitkälti merkityksettömiä. Veroseuraamukset sen sijaan eroavat suuresti. Konsernin sisällä rahoitusehdot valitaan niin, että tavoitteena on minimoida kulloinkin sovellettavasta verojärjestelmästä johtuva verorasitus. Näin ollen konsernin sisäisessä rahoituksessa valinta vieraan ja oman pääoman välillä tehdään ennen kaikkea verotuksellisten syiden ohjaamana.
(13)
Oikeudellisessa lausunnossaan professori Hancher korostaa sitä, kuinka vieraalla ja omalla pääomalla tapahtuvan konsernirahoituksen verokohtelussa vallitsevien erojen vaikutukset ja eroista johtuvien haitallisten seurausten mahdolliset ratkaisut ovat monissa OECD-maissa poliittisen asialistan kärjessä. Professori Hancherin mukaan alankomaisessa verokirjallisuudessa kehotetaan toistuvasti uudistamaan maan yhtiöverotus perusteellisesti sekä suhtautumaan vieraalla ja omalla pääomalla tapahtuvaan konsernirahoitukseen tasapuolisesti.
(14)
Alankomaat huomauttaa, että erot verotuksessa johtavat taloudellisesti epätoivottavaan arbitraasiin näiden kahden sisäisen rahoitusmuodon välillä. Ainoastaan konsernin sisällä päätös siitä, tyydytetäänkö lisärahoituksen tarve omalla vai vieraalla pääomalla, on mielivaltainen, jos näiden rahoitusmuotojen veroseuraamukset poikkeavat toisistaan. Tämä voisi johtaa siihen, että arbitraasi heikentää verojärjestelmän tasapuolisuutta. Näin ollen toimenpiteellä torjuttaisiin omalla ja vieraalla pääomalla tapahtuvan rahoituksen välistä arbitraasia ja vahvistettaisiin Alankomaiden verojärjestelmän tasapuolisuutta.
(15)
Groepsrentebox-ohjelman käyttöönotto edistäisi sitä, että konsernin sisäinen rahoitusmuoto valitaan ennen kaikkea liiketaloudellisten syiden perusteella. Tällöin konsernin sisäisten korkojen verotus olisi yhdenmukaisempi konsernin sisäisten osinkojen verotuksen kanssa ja samalla lisättäisiin omalla ja vieraalla pääomalla tapahtuvan konsernirahoituksen tasapuolisuutta.
(16)
Konsernisuhteiden ulkopuolella tapahtuvassa rahoituksessa arbitraasiongelmaa ei ole. Tällöin korostuu siviilioikeudellisten erojen merkitys, mistä syystä edellä kuvatun kaltaista arbitraasia ei ilmene. Kun otetaan huomioon konsernin sisäiselle ja ulkopuoliselle tilanteelle ominaiset erot, tasapuolisuus ei ole vaatimuksena konsernin ulkopuolisten rahoitusoperaatioiden verokohtelussa. Toimenpide onkin lähtökohtaisesti rajattu koskemaan konsernilainoja.
(17)
Alankomaat huomauttaa myös, että alankomaalaiset yritykset ovat viime aikoina hyödyntäneet korkojen verovähennysmahdollisuutta kohtuuttomassa määrin. Yritykset hyödyntävät kasvavassa määrin konsernilainojen ja oman pääoman verokohtelussa vallitsevia eroja, mikä on omiaan köyhdyttämään valtion kassaa.
(18)
Tukiohjelman tarkoituksena on torjua tätä verotulojen vähenemistä kannustamalla yrityksiä käyttämään vieraan pääoman sijasta omaa pääomaa toimintansa rahoittamiseen ja rajoittaa korkovähennysmahdollisuutta Alankomaissa. Näin ollen ohjelma täydentää Alankomaiden alikapitalisointisääntöjä, joilla niilläkin pyritään jarruttamaan yletöntä vieraalla pääomalla tapahtuvaa rahoitusta ja estämään veropohjan keinotekoista kaventumista Alankomaissa.
(19)
Alankomaiden mielestä ilmoitettu ohjelma on puhtaasti tekninen toimenpide.
II.2. Oikeusperusta
(20)
Tukiohjelman oikeusperusta on vuoden 1969 yhtiöverolain (Wet op de vennootschapsbelasting) 12 c artikla. Kyseinen artikla lisättiin lakiin 1 päivänä tammikuuta 2007, mutta sen voimaantuloa on lykätty toistaiseksi odotettaessa komission kantaa siihen, onko ohjelma valtiontukisääntöjen mukainen.
II.3. Tukiohjelman toiminta
(21)
Alankomaissa liiketuloihin sovelletaan yleensä 25,5 prosentin yhtiöveroa. Groepsrentebox-ohjelmassa tietynlaiseen konsernin sisäiseen korkoon sovelletaan erilaista verokohtelua. Siinä konsernin sisäisen rahoituksen yhteydessä maksettuihin ja saatuihin korkoihin ei sovelleta tavanomaista 25,5 prosentin yhtiöveroa (3). Konsernin sisäisissä rahoitusoperaatioissa saatujen ja maksettujen korkojen positiiviseen saldoon sovelletaan ohjelmassa 5 prosentin veroa tavanomaisen 25,5 prosentin yhtiöveron sijaan. Jos saatujen ja maksettujen korkojen saldo on negatiivinen, se on vähennyskelpoinen, mutta silloin siihen sovelletaan alennettua 5 prosentin veroa tavanomaisen 25,5 prosentin sijaan.
(22)
Summa, jota voidaan verottaa tai joka voidaan vähentää alennetun veroprosentin mukaisesti, on rajattu tiettyyn prosenttiosuuteen verovelvollisen verotettavasta varallisuudesta. Tällä rajoituksella halutaan estää se, että pääomavajeesta kärsivät yritykset käyttäisivät ohjelmaa väärin. Sillä myös varmistetaan, että alennettua veroprosenttia sovelletaan ainoastaan siinä tapauksessa, että konsernilainojen tuotot on rahoitettu omalla pääomalla.
(23)
Tukiohjelmaan sisältyy muitakin väärinkäyttöä torjuvia sääntöjä. Esimerkiksi korko, jonka muodollinen velkoja on kolmas osapuoli (pankki) mutta joka käytännössä maksetaan konsernille, katsotaan konsernin sisäiseksi maksetuksi koroksi. Siitä on kyse nk. back-to-back-järjestelyssä (4). Kolmannelle osapuolelle (pankille) maksettava korko katsotaan sekin rajatusti vähennyskelpoiseksi konsernin sisäiseksi koroksi, jos lainasta saaduilla varoilla tehdään tytäryhtiöön pääomasijoitus konsernin sisäisten matalaveroisten korkotulojen tuottamiseksi kyseisessä tytäryhtiössä.
(24)
Ilmoituksessaan Alankomaat tarkensi, että tukiohjelma on vapaaehtoinen vähintään kolmen vuoden ajan. Jos konserniin kuuluva yritys haluaa mukaan ohjelmaan, sitä sovelletaan kaikkiin muihinkin saman konsernin Alankomaihin sijoittautuneisiin yrityksiin. Alkuperäisessä groepsrentebox-ohjelmassa määritellyn mukaisesti ohjelmaan voidaan ottaa konserniin kuuluvia yrityksiä, joista yksi omistaa yli 50 prosenttia toisen konserniin kuuluvan yrityksen osakkeista. Näin ollen konsernin on muodostuttava vähintään kahdesta yrityksestä, joista toinen eli emoyhtiö omistaa yli 50 prosenttia tytäryhtiön osakkeista. Kaikki Alankomaihin sijoittautuneet yritykset ovat yhtiöverotuksen alaisia. Tästä seuraa, että ohjelmaa sovelletaan Alankomaihin sijoittautuneisiin yrityksiin sekä yrityksiin, jotka eivät ole sijoittautuneet Alankomaihin mutta joilla on Alankomaissa kiinteä toimipaikka.
II.4. Muutokset tukiohjelmaan
(25)
Menettelyn kuluessa Alankomaiden viranomaiset ilmoittivat aikeestaan tehdä ohjelmasta pakollinen. Asia vahvistettiin 18 päivänä joulukuuta 2008 päivätyllä kirjeellä. Sen mukaisesti groepsrentebox-ohjelmaa sovellettaisiin kaikkiin Alankomaiden yhtiöveron alaisiin elimiin konserniin kuuluville yrityksille maksettavien ja niiltä saatavien korkojen osalta.
(26)
Samassa kirjeessä Alankomaiden viranomaiset ilmoittivat komissiolle kahdesta ohjelmaan tehtävästä muutoksesta. Toisessa on kyse groepsrentebox-ohjelmassa käytettävän konsernin määritelmän laajentamisesta. Keskenään etuyhteydessä olevien elinten määritelmää muutetaan ja laajennetaan koskemaan kaikkia järjestelyjä, joissa yhdellä elimellä on tosiasiallinen, välitön tai välillinen määräysvalta toisen elimen rahoitukseen tai joissa kolmannella henkilöllä tai elimellä on tosiasiallinen määräysvalta molempien lainajärjestelyssä osallisina olevien elinten rahoitukseen (5). Toisella muutoksella halutaan helpottaa (toisen) yrityksen perustamista Alankomaiden siviilioikeuden mukaisesti niin, että tuloksena syntyvä konserni voi hyötyä groepsrentebox-ohjelmasta. Erityisesti on tarkoitus poistaa rajavastuuyhtiön vähimmäispääomaa koskeva 18 000 euron lakisääteinen vaatimus.
II.5. Talousarvio
(27)
Alun perin ilmoitetun toimenpiteen vuosittainen talousarvio on 475 miljoonaa euroa. Alankomaat on sittemmin tarkentanut, että pakollisella ohjelmalla ei ole talousarvioon kohdistuvia vaikutuksia.
III. SYYT MENETTELYN ALOITTAMISELLE
(28)
Menettelyn aloittamisesta 7 päivänä helmikuuta 2007 tehdyssä päätöksessä komissio ilmaisi epäilynsä toimenpiteen yleisluonteisuudesta. Se painotti sitä, että ainoastaan konserniin kuuluvat yritykset (oikeudellisiin seikkoihin perustuva valikoivuus) voivat hyötyä ohjelman tarjoamasta alhaisemmasta verotuksesta, ja arveli, että ilmoitettu ohjelma hyödyttäisi monikansallisia konserneja (tosiasioihin perustuva valikoivuus) tarjoten niille valikoivan taloudellisen edun.
(29)
Komissio katsoo, että puhtaasti kansallisella tasolla toimenpide olisi verotuksen näkökulmasta tasapuolinen. Sen sijaan rajat ylittävissä liiketoimissa alankomaalaiseen yritykseen, joka lainaa rahaa ulkomaille sijoittautuneelle samaan konserniin kuuluvalle yritykselle, sovellettaisiin 5 prosentin alennettua veroprosenttia, kun taas konserniin kuuluvaan ulkomaille sijoittautuneeseen yritykseen ei sovellettaisi Alankomaiden sääntöjä, joilla rajoitetaan maksettujen korkojen vähennyskelpoisuutta. Ohjelma tarjoaisikin tosiasiallisen valikoivan edun, koska siitä olisivat kiinnostuneita ainoastaan monikansalliset konsernit, jotka harjoittavat rajat ylittäviä konsernin sisäisiä korko-operaatioita verotusalueilla, joilla sovelletaan yli 5 prosentin yhtiöveroa.
(30)
Koska toimenpide muodostaisi poikkeuden verojärjestelmän soveltamisesta, komissio epäili myös sitä, onko se perusteltavissa verojärjestelmän luonteella tai rakenteella.
(31)
Komissio piti myös mahdollisena, että ohjelman tärkeimpiä edunsaajia olisivat sittemmin yhteismarkkinoille soveltumattomaksi todetun (6), kansainvälistä rahoitustoimintaa koskevan järjestelmän (konsernirahoitustoimintaan sovellettavan, nk. cfa-järjestelmän) aiemmat edunsaajat.
(32)
Tästä syystä komissio katsoi, että groepsrentebox-ohjelma voidaan katsoa perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi tukitoimenpiteeksi ja että mikään perustamissopimuksen 87 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitettu poikkeus ei ole sovellettavissa siihen.
IV. ALANKOMAIDEN HUOMAUTUKSET
(33)
Alankomaat esitti huomautuksensa menettelyn aloittamisesta tehdystä päätöksestä 7 päivänä toukokuuta 2007 päivätyllä kirjeellä. Se täydensi huomautuksiaan vuosina 2007 ja 2008 muun muassa professori Hancherilta pyydetyllä oikeudellisella lausunnolla.
(34)
Alankomaat katsoo, että komission päätöksessään omaksuma lähestymistapa on kolmelta osin virheellinen. Ensinnäkin komissio sulauttaa erilliset edun ja valikoivuuden kriteerit yhdeksi ”valikoivan edun” kriteeriksi. Tämä on ristiriidassa komission normaalikäytännön kanssa samoin kuin oikeuskäytännön kanssa, jonka mukaan kumpaakin kriteeriä on tarkasteltava erikseen.
(35)
Toiseksi komissio ei arvioi groepsrentebox-ohjelman osatekijöitä erikseen. Alennetun veroprosentin mahdollisesti sisältämää tukea on arvioitava erikseen saatujen konsernin sisäisten korkojen ja maksettujen konsernin sisäisten korkojen osalta.
(36)
Kolmanneksi komissio on väärässä tarkastellessaan maksajalle ja maksunsaajalle aiheutuvia nettovaikutuksia kollektiivisesti ja katsoessaan sen perusteella, että kansallisille konserneille aiheutuva nettovaikutus on todennäköisesti neutraali, jos sekä maksaja että maksunsaaja on sijoittautunut Alankomaihin, kun taas monikansallisille konserneille aiheutuu nettoetua, jos maksaja on konsernin ulkomainen yritys ja maksunsaaja sen kotimainen yritys. Alankomaiden mukaan maan verolainsäädännössä ei ole perusteita tällaiselle rinnastukselle. Konserniin kuuluvat alankomaalaiset yritykset otetaan verotussyistä konsernitilinpäätökseen ainoastaan siinä tapauksessa, että emoyhtiö omistaa vähintään 95 prosenttia niiden osakkeista.
(37)
Tämän lisäksi Alankomaat on sitä mieltä, ettei groepsrentebox-ohjelman voida katsoa poikkeavan vakiomuotoisesta verotusmenetelmästä. Kyseessä on mukautus, jolla verojärjestelmään lisätään analyyttinen tekijä. Näin verotukseen luodaan uusi vakiomenetelmä, eikä kyseessä näin ollen ole etu.
(38)
Alankomailla on myös toinen syy olla sitä mieltä, ettei kyseessä ole etu. Monikansallisille konserneille voi olla hyötyä Groepsrentebox-ohjelman nettovaikutuksen erosta monikansallisten ja kotimaisten konsernien välillä, mutta siitä voi olla niille myös haittaa. Se, aiheutuuko monikansalliselle konsernille, johon kuuluu myös alankomaalainen yritys, hyötyä vai haittaa, riippuu siitä, onko konserni objektiivisesti katsottuna velallinen vai velkoja, samoin kuin muissa jäsenvaltioissa ja Alankomaissa sovellettavista verokannoista.
(39)
Jos etua aiheutuu, Alankomaat katsoo, ettei monikansallisille konserneille aiheutuva mahdollinen nettoetu johdu saatuihin konsernin sisäisiin korkoihin Alankomaissa sovellettavasta alennetusta veroprosentista vaan siitä, että konsernin sisäisten, maksettujen korkojen vähennyskelpoisuutta ei ole ulkomailla rajattu. Tällainen etu ei ole Alankomaiden valtion myöntämä eikä sitä rahoiteta Alankomaiden valtion varoilla.
(40)
Se, että monikansallisille konserneille aiheutuisi kotimaisia konserneja mahdollisesti edullisempi nettovaikutus, ei johdu Alankomaiden groepsrentebox-ohjelman valikoivasta soveltamisalasta vaan siitä, että konsernin sisäisten korkojen vähennyskelpoisuutta koskevat säännöt vaihtelevat suuresti Euroopan unionin sisällä. Alankomaat voi verojärjestelmäänsä muuttamalla vapaasti suurentaa tai kaventaa tätä eroa edellyttäen, että muutoksia sovelletaan yleisesti kaikkiin alankomaalaisiin verovelvollisiin, jotka ovat tosiasiallisesti ja oikeudellisesti keskenään vertailukelpoisessa asemassa kyseisen muutoksen tarkoitusperä huomioon ottaen.
(41)
Alankomaiden mukaan verotukseen tehtävien muutosten kokonaisvaikutus tulee aina olemaan erilainen rajat ylittävää liiketoimintaa harjoittaville monikansallisille konserneille ja liiketoimintaa yksinomaan kotimaassaan harjoittaville alankomaalaisille konserneille. Valtiontuen kannalta tällä on merkitystä vain, jos erot ovat seurausta jäsenvaltion omasta toimenpiteestä, esimerkiksi alemmasta veroprosentista, jota sovelletaan ainoastaan ulkomaisiin konsernin sisäisiin korkotuloihin. Merkitystä ei ole, jos kyseessä on kaikkia - niin koti- kuin ulkomaisia - konsernin sisäisiä korkotuloja koskeva yleinen toimenpide, joka johtaa rajat ylittäviin eroihin.
(42)
Pelkkä verojärjestelmien yhdenmukaisuuden puute voi johtaa siihen, että rajat ylittävien liiketoimien verotuksellinen nettovaikutus eroaa puhtaasti kotimaisten liiketoimien nettovaikutuksesta. Yritysten näkökulmasta tämä vaikutus voi olla haitallinen (kaksinkertainen verotus) tai edullinen (verottamatta jättäminen).
(43)
Perustamissopimuksen 94 ja 95 artikla tarjoavat oikeusperustan verojärjestelmien yhdenmukaistamista koskeville direktiiveille tai asetuksille, mikäli sellaiset osoittautuvat yhteismarkkinoiden luomisen tai moitteettoman toiminnan kannalta tarpeellisiksi. Lisäksi perustamissopimuksen 96 artikla antaa komissiolle mahdollisuuden ryhtyä toimiin, jos jäsenvaltioiden lainsäädännöistä johtuvat erot häiritsevät vakavalla tavalla sisämarkkinoiden kilpailuedellytyksiä.
(44)
Alankomaat katsoo, ettei ohjelma ole myöskään valikoiva. Komissio valitsee väärän lähestymistavan, kun se arvioi valikoivuutta vertaamalla ulkomaisen velallisen ja kotimaisen velkojan yhdistelmää kotimaisen velallisen ja kotimaisen velkojan yhdistelmään. Alankomaisen vero-ohjelman valikoivuutta arvioitaessa viitekehys ei voi olla laajempi kuin alankomaalaiset verovelvolliset kokonaisuutena. Viitekehykseen ei komission vakiintuneen käytännön mukaan voi kuulua yrityksiä, jotka eivät ole Alankomaissa verovelvollisia.
(45)
Alankomaat korostaa sitä, ettei vero-ohjelmaa ole rajattu tiettyihin yrityksiin, toimialoihin, tehtäviin tai alueisiin. Ohjelmassa ei tehdä eroa kotimaisten ja ulkomaisten konserniyritysten välillä. Groepsrentebox-ohjelmaan ei sisälly toimialoja tai tehtäviä koskevia rajoituksia.
(46)
Groepsrentebox-ohjelman tarkoitus huomioon ottaen vain konserniin kuuluvat yritykset ovat tosiasiallisesti ja oikeudellisesti keskenään vertailukelpoisessa asemassa. Ainoastaan tällaisilla yrityksillä voi olla II.1 kohdassa kuvattu arbitraasiongelma.
(47)
Alankomaiden mukaan konsernin sisäisillä rahoituspäätöksillä pyritään minimoimaan sovellettavasta verojärjestelmästä aiheutuva verorasitus. Omalla ja vieraalla pääomalla rahoittamisen kaupalliset erot ovat niiden verotuksellisiin eroihin (takaisinmaksuehdot, vastuu, varmuus) verrattuna käytännöllisesti katsoen merkityksettömiä. Sen sijaan konsernin ulkopuolella tapahtuvan omalla ja vieraalla pääomalla rahoittamisen väliset kaupalliset erot ovat hyvinkin merkityksellisiä ja saattavat painaa jopa enemmän kuin verotukselliset näkökohdat.
(48)
Alankomaat väittää, että konserneihin rajatut toimenpiteet ovat puhtaasti veroteknisiä toimenpiteitä eivätkä siis valtiontukea. Se viittaa tässä yhteydessä ranskalaista verosääntöä koskevaan komission päätökseen (7), jossa komissio piti yleisestä säännöstä, jonka mukaan korkomaksut katsotaan yritysten välisessä lainanannossa vähennyskelpoisiksi menoiksi, poikkeavaa toimenpidettä yleisenä. Sen sijaan toista, monikansallisten yritysten Ranskassa perustamia finanssihallintokeskuksia hyödyttävää poikkeusta samasta säännöstä komissio piti valikoivana etuna.
(49)
Alankomaat väittää, että groepsrentebox-ohjelman soveltamisalan laajentaminen johtaisi valikoivuuteen. Jos myös kolmansilta saatuun korkoon sovellettaisiin alennettua veroprosenttia, siitä aiheutuisi etua rahoituslaitoksille.
(50)
Alankomaat pitää virheellisenä oletusta, jonka mukaan pelkät korkoa koskevat erityiset verosäännöt voivat johtaa valikoivuuteen. Konsernin sisäisiä rahoitussuhteita ei voida pitää taloudellisena toimintana, vaan kyseessä on yksinkertaisesti taloudellinen realiteetti. Korkovirroissa ei ole kyse erillisestä taloudellisesta toiminnasta tai liiketoimintayksiköstä; niillä on yksinkertaisesti tarkoitus rahoittaa taloudellista toimintaa tai liiketoimintayksikköä. Vieraalla pääomalla rahoittaminen on erillinen toimiala ainoastaan kolmansia ammattimaisesti rahoittaville rahoituslaitoksille. Komissio itse katsoi menettelyn aloittamisesta tehdyssä päätöksessään, että sellaisista lyhytaikaisista talletuksista, joiden tarkoituksena on hankkia vähintään 5 prosentin omistusosuus jostakin yrityksestä (toimenpide B), kertyvien korkojen alhaisempi verotus ei sinällään johda valikoivuuteen, koska se katsotaan yleiseksi toimenpiteeksi.
(51)
Alankomaat huomauttaa, ettei osingon ja koron välillä ole käsitteellistä eroa. Molemmat ovat korvausta varojen - joko oman tai vieraan pääoman - käytöstä tai myöntämisestä. Molemmissa tapauksissa saajaosapuoli käyttää varat yritystoiminnan rahoittamiseen. Kaikkiin verojärjestelmiin sisältyy sääntöjä siitä, ovatko maksetut osingot ja korot lainkaan, osittain vai kokonaan vähennyskelpoisia ja ovatko ne lainkaan, osittain vai kokonaan verotettavia. Ei ole olemassa kansainvälistä ohjetta siitä, miten näitä kysymyksiä olisi käsiteltävä verotuksen näkökulmasta.
(52)
Alankomaat esittää, että rajoitettu verotus auttaa torjumaan Alankomaiden verojärjestelmän sisäistä epäyhdenmukaisuutta ja että järjestelmän luonne ja rakenne siis oikeuttavat sen. Konsernin sisällä maksettujen korkojen rajoitettu vähennyskelpoisuus antaa oikeutuksen konsernin sisällä saatujen korkojen rajoitetulle verotukselle. Näin estetään se, etteivät konserniksi ryhmittyneet yritykset kärsi rajoitetusta vähennyskelpoisuudesta ja täysimääräisestä verotuksesta; itsenäisesti toimivat yrityksethän eivät maksa sisäistä korkoa eikä niille näin ollen aiheudu vastaavaa haittaa.
(53)
Alankomaiden verolainsäädännön perusperiaatteena on, että tuloja ja menoja kohdellaan symmetrisesti. Alankomaiden verojärjestelmän sisäisen logiikan mukaisesti tuloissa ja menoissa on kyse saman kolikon kahdesta puolesta. Kaksinkertaisen verotuksen torjunnassa on loogista, että rajoitetusta vähennyskelpoisuudesta seuraa rajoitettu verotus.
(54)
Ehdotetulla toimenpiteellä halutaan turvata Alankomaiden verojärjestelmän tasapuolisuusperiaatteen soveltaminen lopettamalla arbitraasi omalla ja vieraalla pääomalla tapahtuvan konsernin sisäisen rahoituksen välillä. Toimenpiteellä kavennetaan kahden konsernirahoitustyypin välisiä eroja, mikä on omiaan vahvistamaan verojärjestelmän tasapuolisuutta. Toimenpiteen rajoittaminen koskemaan konsernin sisäisiä korkoja perustuu taloudellisiin syihin ja on välttämätöntä ja funktionaalista verojärjestelmän tehokkuuden kannalta.
(55)
Alankomaat huomauttaa, että groepsrentebox-ohjelmaa tulee hyödyntämään huomattavasti suurempi määrä yrityksiä kuin ne 87 yritystä, jotka olivat mukana aiemmassa cfa-järjestelmässä. Lisäksi Alankomaat väittää, ettei groepsrentebox-ohjelma sisällä mitään cfa-järjestelmän rajoittavia ehtoja, kuten kahden maanosan tai neljän maan vaatimusta. Sen sijaan groepsrentebox on puhtaasti verotekninen toimenpide, joka sääntelee pääomaan kohdistuvaa verorasitusta. Sitä myös sovelletaan kaikkiin otettaviin ja annettaviin konsernilainoihin, ja se on täysin irrallaan yrityksen liiketoiminnasta. Edellä esitetyistä syistä toimenpiteen soveltamisalaa ei voida miltään osin verrata cfa-järjestelmän soveltamisalaan.
(56)
Se, että toimenpidettä sovelletaan kaikkiin verovelvollisiin, jotka maksavat korkoa konserniin kuuluvalle yritykselle tai saavat sellaiselta korkoa, korostaa groepsrentebox-ohjelman tarkoitusta eli vahvistaa verojärjestelmän tasapuolisuutta, rajoittaa arbitraasia ja siten kasvattaa Alankomaiden yhtiöverotuksesta saamia tuloja. Tämä myös poistaa sen mahdollisuuden, että groepsrentebox-ohjelmasta koituisi valikoivaa etua.
(57)
Pakollinen groepsrentebox-ohjelma ei pelkästään palkitse pääoman säilyttämistä Alankomaissa, vaan se myös jarruttaa alikapitalisointisääntöjen tavoin velkarahoitukseen tarkoitettujen varojen virtaa Alankomaihin. Alankomaalaisilla alikapitalisointisäännöillä pyritään jarruttamaan liiallista vieraalla pääomalla tapahtuvaa konsernin sisäistä rahoitusta rajoittamalla konsernin sisäisten korkojen vähennyskelpoisuutta, kun taas groepsrentebox-ohjelmassa saaduille konsernin sisäisille koroille tarjotaan alennettua veroprosenttia edellyttäen, että ne on rahoitettu omalla pääomalla. Groepsrentebox-ohjelma vahvistaa Alankomaiden veropohjaa kannustamalla lisäämään oman pääoman määrää suhteessa vieraaseen pääomaan ja torjuu osaltaan oman pääoman karkaamista Alankomaista ja sen myötä maan veropohjan kaventumista.
(58)
Groepsrentebox-ohjelma on puhtaasti tekninen toimenpide, jolla muutetaan konsernin sisäisten korkojen käsittelytapaa järjestelmässä. Muutos toteutetaan lisäämällä eräiden verovelvollisten verorasitusta ja vähentämällä sitä toisten osalta horisontaaliset ja objektiiviset tosiasiat ja olosuhteet huomioon ottaen. Koska groepsrentebox-ohjelmasta ei voi irrottautua, se ei myöskään tarjoa taloudellista etua, koska ohjelmassa verorasitusta vain siirretään verovelvollisten välillä puhtaasti horisontaalisten ja objektiivisten kriteerien perusteella.
(59)
Alankomaat painottaa sitä, että tosiasiallisesta valikoivuudesta voidaan puhua vain, jos on olemassa riski, että vaikka toimenpide onkin luonteeltaan yleinen, se käytännössä näyttäisi aina hyödyttävän yhtä ja samaa ryhmää. Tällaista valikoivuutta voisi ilmetä, jos toimenpide olisi vapaaehtoinen, mutta koska se otetaan käyttöön pakollisena, valikoivuuden riskiä ei ole. Verovelvolliset, joille koituu yhtenä vuonna haittaa, voivat seuraavana vuonna hyötyä toimenpiteestä, ja päinvastoin. Ei siis ole mitään verovelvollisten yhtenäistä ryhmää, jota ohjelma suosisi erityisesti.
(60)
Alankomaat katsoo myös, että tosiasialliseen määräysvaltaan perustuva konsernin uusi määritelmä on ohjelman tarkoitusperien kannalta parempi. Jos yrityksellä on tosiasiallinen määräysvalta toisen yrityksen rahoitukseen, jälkimmäinen yritys ei voi vapaasti valita rahoitusmuotoa sisäisen ja ulkoisen vieraan pääoman välillä eikä oman ja vieraan pääoman välillä. Konsernin keskushallinto päättää, miten ulkoisesti hankitut varat - ulkoinen velka tai ulkoinen oma pääoma - jaetaan konsernin sisällä joko sisäisen vieraan pääoman tai sisäisen oman pääoman muodossa. Se, että konsernin kahdella sisäisellä rahoitusvälineellä on erilaiset veroseuraamukset, voi johtaa siihen, että valinta välineiden välillä tehdään puhtaasti verovaikutusten perusteella.
(61)
Rajavastuuyhtiöitä koskevaan lainsäädäntöön tehtävän muutoksen myötä verovelvollisen on jatkossa yksinkertaista muuttaa oikeudellinen muotonsa konserniksi, koska hallinnollinen rasitus ja pääomavaatimukset poistuvat kokonaan tai ainakin niitä rajoitetaan tuntuvasti.
V. ASIANOMAISTEN HUOMAUTUKSET
(62)
Huomautuksia lähettivät Alankomaiden työnantajajärjestö VNO-NCW (8), Belgia ja Unkari. Niiden lisäksi yksi asianomainen lähetti huomautuksia määräajan jälkeen, joten niitä ei voitu ottaa menettelyssä huomioon. Kyseisen asianomaisen huomautukset eivät kuitenkaan olisi vaikuttaneet tässä päätöksessä esitettyihin arvioihin ja päätelmiin.
V.1. Alankomaiden työnantajajärjestön (VCO-NCW) huomautukset
(63)
VNO-NCW katsoo seuraavassa esitettyjen syiden perusteella, ettei ohjelma voi olla perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua, yhteismarkkinoille soveltumatonta valtiontukea.
(64)
Ensinnäkin VNO-NCW katsoo, että groepsrentebox on yleinen, verotuksen kannalta tasapuolinen ja tekninen toimenpide, koska sillä pyritään rajoittamaan arbitraasia omalla ja vieraalla pääomalla tapahtuvan, konsernin sisäisen rahoituksen välillä. VNO-NCW:n mielestä toimenpide on tasapuolinen, eikä siis suosi tiettyjä yrityksiä tai tiettyjä tuotannonaloja perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.
(65)
Toiseksi VNO-NCW on sitä mieltä, ettei jäsenvaltioiden eriävistä tavoista kohdella konsernin sisäisiä korkoja monikansalliselle konsernille koituvaa veroetua voida katsoa Alankomaiden myöntämäksi. Se, että veroetua aiheutuu siitä, että koron vähennyskelpoisuuteen sovelletaan toisessa jäsenvaltiossa korkeampaa prosenttia kuin groepsrentebox-ohjelmassa, jota taas sovelletaan kotimaisissa tilanteissa, on suoraa seurausta eroista konsernin sisäisten korkojen verotusta koskevissa jäsenvaltioiden lainsäädännöissä. Jos komissio haluaa poistaa groepsrentebox-ohjelmasta mahdollisesti aiheutuvat vääristymät, VNO-NCW kehottaa soveltamaan perustamissopimuksen 94 tai 96 artiklaa.
(66)
Kolmanneksi VNO-NCW katsoo, että kun otetaan huomioon ohjelman tarkoitus eli arbitraasin rajoittaminen oman ja vieraan pääoman välillä, konserniin kuuluvat yritykset eivät ole oikeudellisesti ja tosiasiallisesti vertailukelpoisessa asemassa sellaisiin yrityksiin nähden, jotka eivät kuulu konserniin. Ero vieraan ja oman pääoman verokohtelussa johtaa konsernin sisällä vääristymiin, koska emoyhtiöllä on tietty määräysvalta tytäryhtiöissään; se voi varsin pitkälle päättää tytäryhtiöiden rahoitusvaihtoehdoista, missä yhteydessä verotukselliset näkökohdat ovat usein määrääviä. Sen sijaan suhteissa kolmansiin rahoitusmuoto määräytyy pääosin muiden kuin verotuksellisten näkökohtien perusteella. Ei voida myöskään väittää, että ohjelma olisi valikoiva perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Lisäksi VNO-NCW katsoo, että jos pelkästään sen perusteella, että verotusjärjestely on joiltain osin rajattu koskemaan konserniyrityksiä, on pääteltävissä, että kyseessä on valtiontukitoimenpide, tällöin yhtiöverotusta koskevat jäsenvaltioiden lainsäädännöt ovat monilta osin ristiriidassa perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan kanssa.
V.2. Unkarin huomautukset
(67)
Unkari katsoo, ettei ohjelmassa ole kyse tuesta, ja esittää näkemyksensä tueksi kaksi väitettä. Ensinnäkin toimenpiteen rajaaminen konserneihin ei tee siitä valikoivaa. Konserneja koskevat (kansainväliset) verosäännöt ovat yleisiä ja väistämättömiä. Niin OECD (siirtomaksut) kuin komissiokin (korko- ja rojaltimaksuja koskeva direktiivi) ovat ottaneet käyttöön useita lakisääteisiä järjestelyjä, joiden soveltamisala on rajattu konserneihin. Toiseksi välitön verotus kuuluu jäsenvaltioiden kansalliseen toimivaltaan. Verotettavien tapahtumien veroprosentista päättäminen on osa tätä toimivaltaa. Lopuksi Unkari katsoo, että koska välitöntä verotusta ei ole yhdenmukaistettu, Alankomaita ei voida pitää vastuullisena muissa maissa vallitsevasta korkeammasta veroprosentista johtuvista suuremmista vähennyksistä. Komission kuvaama etu on selvästikin seurausta verojärjestelmien epäyhtenäisyydestä.
V.3. Belgian huomautukset
(68)
Myös Belgia on sitä mieltä, ettei ohjelmassa ole kyse tuesta, ja väittää muiden asianomaisten tapaan, ettei ohjelma ole valikoiva. Tässä yhteydessä Belgia pitää loogisena, ettei konserniin kuulumattomalla yrityksellä ole konsernin sisäistä rahoitustoimintaa. Lisäksi Belgia katsoo, ettei valtiontukisääntöjä voida soveltaa tilanteissa, joissa kansalliset verojärjestelmät eroavat toisistaan, koska niitä ei ole yhdenmukaistettu EU-tasolla. Tästä syystä groepsrentebox-ohjelmaa pitäisi tarkastella yleisenä, valtiontukisääntöjen soveltamisalan ulkopuolelle jäävänä toimenpiteenä. Komissio käyttää toimivaltuuksiaan väärin, mikäli se jatkaa asian käsittelyä.
VI. ALANKOMAIDEN VASTAUS KOLMANSIEN HUOMAUTUKSIIN
(69)
Alankomaat toteaa, että kaikkien kolmen asianomaisen huomautukset tukevat sen omaa näkemystä. Sekä Unkari että Belgia korostavat sitä, että komissio käyttää valtiontukea koskevia toimivaltuuksiaan väärin yrittäessään puuttua ongelmiin, jotka ovat seurausta verojärjestelmien epäyhdenmukaisuudesta. Tämä vahvistaa Alankomaiden vakaumusta siitä, että groepsrentebox-ohjelmassa ei ole kyse perustamissopimuksen 87 artiklassa kielletystä tukitoimenpiteestä.
(70)
Lisäksi Alankomaat sanoo olevansa täysin yhtä mieltä VNO-NCW:n analyysista. Se pitää erityisen merkityksellisenä institutionaalista kehystä koskevaa yksityiskohtaista esitystä, josta käy selvästi ilmi, minkälaisia häiriöitä jäsenvaltioiden kansalliset toimenpiteet voivat aiheuttaa sisämarkkinoilla ja mitä välineitä perustamissopimus tarjoaa näiden häiriöiden poistamiseksi tarvittaessa.
(71)
Alankomaat yhtyy VNO-NCW:n näkemykseen, jonka mukaan valikoivuutta on arvioitava sen perusteella, suosiiko toimenpide tiettyjä yrityksiä tai tuotannonaloja suhteessa toisiin, jotka ovat toimenpiteen tarkoituksen kannalta oikeudellisesti ja tosiasiallisesti vertailukelpoisia. Groepsrentebox-ohjelman rajaaminen konsernin sisäisiin lainoihin ei johda valikoivuuteen, koska sen tarkoituksena on torjua arbitraasia omalla ja vieraalla pääomalla tapahtuvan, konsernin sisäisen rahoituksen välillä. Konserniin kuulumattomien yritysten välisessä rahoituksessa arbitraasilla ei ole merkitystä. Ohjelman rajaaminen konsernin sisäisiin lainoihin on loogista myös ohjelman tarkoituksen kannalta: tällöin viitekehyksen muodostavat kaikki konserneihin kuuluvat yritykset.
VII. TUKIOHJELMAN ARVIOINTI
(72)
Voidakseen määrittää, onko ohjelma perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, komission on selvitettävä, suosiiko toimenpide tiettyjä yrityksiä tai tuotannonaloja tarjoamalla niille taloudellista etua, vääristääkö tai uhkaako kyseinen etu vääristää kilpailua, rahoitetaanko etu valtion varoilla ja vaikuttaako se kielteisesti jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(73)
Ollakseen valtiontukea toimenpiteen on oltava erityinen tai valikoiva siltä osin, että se suosii tiettyjä yrityksiä tai tuotannonaloja.
(74)
Alankomaat korostaa sitä, että toimenpide ei ole rajattu tietyille aloille, tietyntyyppisiin yrityksiin tai tiettyihin Alankomaiden alueisiin. Lisäksi huomautetaan, ettei rajoituksia ole myöskään liikevaihdon, koon, työntekijöiden määrän, monikansalliseen ryhmään kuulumisen tai sen suhteen, minkätyyppistä toimintaa tuensaajat saavat harjoittaa.
(75)
Asiassa sovellettavan oikeuskäytännön (9) mukaan toimenpiteen valikoivuutta arvioitaessa on selvitettävä, tarjoaako se määrätyn oikeusjärjestelyn puitteissa tietyille yrityksille etua suhteessa muihin, tosiasiallisesti ja oikeudellisesti vertailukelpoisessa asemassa oleviin yrityksiin. On siis mahdollista, että verojärjestely ei ole valtiontukea, vaikkei se kaikilta osin olisikaan yhdenmukainen jäsenvaltion yleisen yhtiöverojärjestelmän kanssa. Yhteisöjen tuomioistuin on toistuvasti todennut (10), että perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa ei erotella tukitoimenpiteitä niiden syiden tai tarkoitusperien perusteella, vaan toimenpiteet määritellään niiden vaikutusten perusteella. Varsinkin verotukselliset toimenpiteet, joiden tarkoituksena ei ole mukauttaa yleistä järjestelmää tiettyjen yritysten määrättyjen ominaisuuksien huomioon ottamiseksi vaan parantaa kyseisten yritysten kilpailuasemaa, kuuluvat perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan (11).
(76)
Valtiontuen käsitettä ei kuitenkaan voida soveltaa yrityksiä erotteleviin valtion toimenpiteisiin, jos erottelu johtuu sen järjestelmän luonteesta tai rakenteesta, jonka osa ne ovat. Valtiontukisääntöjen soveltamisesta yritysten välittömään verotukseen annetun komission tiedonannon (12), jäljempänä ’verotustiedonanto’, mukaan ”joitakin edellytyksiä voidaan perustella myös veronmaksuvelvollisten välisillä tosiasiallisilla eroilla”.
(77)
Ensin on päätettävä, tehdäänkö arviointi konserni- vai yritystasolla. Menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä komissio katsoi alustavasti, että arviointi on syytä tehdä konsernin tasolla siksi, että tapauksissa, joissa puhtaasti kansalliseen konserniin kuuluvat yritykset ovat liittyneet groepsrentebox-ohjelmaan, alankomaalaisen rahoitusyhtiön maksamien korkojen rajallisempi vähennyskelpoisuus kumoaa edun, joka aiheutuu alankomaalaisen rahoitusyrityksen saamiin korkoihin sovellettavasta alemmasta veroprosentista (13).
(78)
Koska ohjelma on symmetrinen ja vain siirtää verorasitusta verovelvollisten kesken, Alankomaat katsoo, että siitä aiheutuu tietyille yrityksille etua ja toisille haittaa sen mukaan, ovatko ne objektiivisesti katsottuina velallisia vai velkojia. Groepsrentebox ei siis tältäkään osin sisällä valtiontukea.
(79)
Kuten Alankomaat selitti 18 päivänä joulukuuta 2008 päivätyssä kirjeessään, tilanteessa, jossa yrityksellä on tosiasiallinen määräysvalta toisen yrityksen rahoitukseen, viimeksi mainittu yritys ei pysty vapaasti päättämään rahoituksestaan eikä valitsemaan rahoitusmuotoa oman ja vieraan pääoman välillä. Konsernin keskushallinto päättää, miten ulkoisesti hankitut varat jaetaan konsernin sisällä joko sisäisen vieraan pääoman tai sisäisen oman pääoman muodossa.
(80)
Komissio kuitenkin huomauttaa, että tarkasteltavana oleva ohjelma koskee tiettyä toimintaa (keskenään etuyhteydessä olevien yritysten rahoittamista) eikä konsolidointia konsernitasolla. Jokaista veronalennusta sovelletaan yrityksiin erikseen niiden groepsrentebox-saldon perusteella. Vaikka voidaankin olettaa, että rahoituspäätökset tehdään konsernin kokonaisedun nimissä, konsernitason analyysille ei löydy perustetta Alankomaiden verolainsäädännöstä, kuten Alankomaat on huomauttanut. Konsernitason konsolidointi on Alankomaiden vero-oikeuden mukaan mahdollista vain, jos tytäryhtiön osakkeista vähintään 95 prosenttia on emoyhtiön omistuksessa. Yhtiöverotus kohdistuu Alankomaissa siis yksittäisiin yrityksiin, ei konserneihin. Tarkasteltavana olevan ohjelman nimestä (groepsrentebox) ei käy selvästi ilmi, että ohjelma koskee yksittäisiä yrityksiä, joilla on erityistä rahoitustoimintaa. Ohjelma ei liity millään tavalla konsernitasolla konsolidoituun kustannusten ja tulojen saldoon.
(81)
Tästä syystä komissio katsoo, että ohjelman arvioinnin on tapahduttava yksittäisten yritysten tasolla. Alankomaiden viranomaisten muuttamassa muodossa ohjelmassa on siis kyse alennetusta veroprosentista, jota sovelletaan tietyntyyppisiin tuloihin (tai kustannuksiin) lainakoron muodossa, kun liiketoimi tapahtuu keskenään etuyhteydessä olevien yritysten (14) välillä.
(82)
Komissio katsoo myös, etteivät ohjelman symmetrisyys ja sen neutraali vaikutus konsernitasolla sulje pois mahdollisuutta, että siitä voi aiheutua etua yksittäisille yrityksille. Koron alhaisempaa verotusta yhden konserniin kuuluvan yrityksen osalta ei myöskään voida perustella sillä, että toiseen saman konsernin yritykseen sovelletaan koron vähennyskelpoisuutta rajoittamalla korkeampaa veroprosenttia (15).
(83)
Komissio katsoo, että tiettyjen tulotyyppien verotuksen kannalta voi olla tärkeää selvittää, kattaako ohjelma yleiset liiketoimiryhmät syrjimättömästi. Kaikenlainen syrjintä, joka ei ole perusteltavissa verovelvollisten objektiivisilla eroilla, voi johtaa kilpailun vääristymiseen.
(84)
Tässä yhteydessä huomautetaan, että moniin verojärjestelmiin sisältyy analyyttisiä osatekijöitä, joiden tarkoituksena on täydentää järjestelmän synteesiin perustuvaa luonnetta. Näin on varsinkin silloin, kun tiettyihin tulotyyppeihin, esimerkiksi korkoon tai osinkoon, sovelletaan eriytettyä verokohtelua.
(85)
On kuitenkin selvitettävä, voidaanko keskenään etuyhteydessä olevien yritysten välisiin lainaoperaatioihin objektiivisesti soveltaa alennettua veroprosenttia. Sekä Alankomaat että VNO-NCW ovat väittäneet, että arbitraasi omalla ja vieraalla pääomalla tapahtuvan rahoituksen välillä on mahdollista vain konsernien tapauksessa. Toisin kuin konserniin kuulumattomat yritykset (itsenäiset yritykset), konserniyritykset joutuvat konsernin sisällä kohtaamaan oman ja vieraan pääoman välistä arbitraasia. Arbitraasin taustalla ovat useimmiten verotukselliset näkökohdat eivätkä taloudelliset.
(86)
Komissio katsoo, että toimenpiteen johdosta arbitraasi (kansallisessa kontekstissa) vähenee, koska ero konsernin sisäisten korkojen ja osinkojen välisessä verotuksessa pienenee, ja verojärjestelmän tekninen tasapuolisuus vahvistuu.
(87)
Näkökannan havainnollistamiseksi on tehtävä ero kolmen eri tilanteen välillä (ks. kuva 1), joissa ovat osallisina toisaalta keskenään etuyhteydessä olevat yritykset ja toisaalta itsenäiset yritykset (mukaan lukien rahoituslaitokset suhteissaan riippumattomiin kolmansiin). Esimerkki: A-B-C on konserni, jossa yrityksellä A on määräysvalta B:n ja C:n rahoitukseen, X on konserniin kuulumaton itsenäinen yritys ja Y riippumattomille kolmansille lainoja myöntävä luottolaitos.
Kaavio 1
(88)
Ensimmäisessä tilanteessa on kyse rahoitustoimista keskenään etuyhteydessä olevien yritysten välillä. Emoyhtiö A myöntää tytäryhtiöilleen B ja C likviditeettiä antamalla niiden käyttöön omaa tai vierasta pääomaa. Näiden rahoitustoimien johdosta B ja C maksavat joko korkoa tai osinkoa.
(89)
Valinnan vieraalla ja omalla pääomalla tapahtuvan rahoituksen välillä tekee emoyhtiö A keskenään etuyhteydessä olevien yritysten muodostaman konsernin edun mukaisesti. Tästä seuraa, että kun emoyhtiö A rahoittaa yhtä tytäryhtiöistään (tai konserniin kuuluvista yrityksistä), arbitraasi vieraan ja oman pääoman välillä perustuu useampiin kriteereihin. Siinä missä pitkän aikavälin likviditeettitarve tai investointi edellyttää yleensä pääomankorotusta, lyhyen aikavälin rahoitustarpeisiin riittää (lyhytaikainen) laina. Verotukselliset näkökohdat saattavat kuitenkin vaikuttaa taloudellisiin näkökohtiin.
(90)
Toimenpide auttaa kaventamaan lainoista saatavien konsernitulojen (korko) ja pääomasta saatavien konsernitulojen (osinko) verokohtelussa vallitsevaa eroa, minkä johdosta arbitraasi näiden kahdentyyppisten liiketoimien välillä vähenee kansallisessa kontekstissa. Toisessa tilanteessa on kyse rahoituslaitoksen (pankki Y) ja yhden konserniin kuuluvan yrityksen (yritys B) välisestä lainaoperaatiosta. Periaatteessa tällainen tilanne syntyy silloin, kun rahoitustarpeita ei voida tyydyttää myöntämällä likviditeettiä konsernin sisällä. Y:n kannalta arbitraasia ei tällöin synny, koska B:n pääomankorotus ei ole todellinen vaihtoehto Y:lle, jonka toimialaa on lainojen myöntäminen kolmansille. Myöskään B:n tasolla (tai konsernitasolla) ei tapahdu arbitraasia vieraan ja oman pääoman välillä.
(91)
Rahoituslaitokset (jotka myöntävät lainoja riippumattomille osapuolille) voidaan erottaa konserniin kuuluvista yrityksistä (jotka myöntävät likviditeettiä toisille samaan konserniin kuuluville yrityksille) myös muusta syystä. Rahoituslaitosten tapauksessa tällaisista lainaoperaatioista saatavat tulot syntyvät rahoituslaitosten tavanomaisesta toiminnasta, ja ne voivat muodostaa merkittävän osan niiden tuloista. Konserniyritysten tapauksessa asianomaiset tulot syntyvät riippumattomien talouden toimijoiden kanssa harjoitettavista liiketoimista, ja ne muunnetaan konsernituloiksi ilman, että tuloja syntyy konsernitasolla. Yrityksen B pankille maksamasta korosta aiheutuu ylimääräisiä kustannuksia niin yritykselle itselleen kuin koko konsernillekin, kun taas ensiksi mainitussa tapauksessa yrityksen B (tai C) emoyhtiölleen maksamasta korosta ei aiheudu konsernille ylimääräisiä kustannuksia eikä tuloja.
(92)
Tässä yhteydessä on syytä huomauttaa, etteivät rahoituslaitokset ole esittäneet valituksia tai huomautuksia groepsrentebox-ohjelman soveltamisalasta sen jälkeen, kun menettelyn aloittamista koskeva päätös oli julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
(93)
Velallisen näkökulmasta (B velkaa Y:lle) yritystä voidaan ennemminkin verrata itsenäiseen yritykseen (esim. yritys X) sen hakiessa lainaa pankilta (Y).
(94)
Kolmannessa tilanteessa on kyse rahoituslaitoksen (pankki Y) ja itsenäisen yrityksen (X) välisestä lainaoperaatiosta. Aivan kuten toisessakin tilanteessa, Y:n kannalta arbitraasia ei synny, koska B:n pääomankorotus ei ole todellinen vaihtoehto Y:lle.
(95)
Vaikka yrityksen X rahoitustarpeet voitaisiinkin joissakin olosuhteissa tyydyttää yksittäisten osakkaiden myöntämällä lainalla tai pääomankorotuksella, tilanne ei ole verrattavissa ensimmäiseen tilanteeseen, koska mahdolliset likviditeetin myöntäjät (luonnolliset henkilöt) eivät ole yhtiöverotuksen alaisia. Sitä paitsi tämänkaltaiset yksityisten sijoittajien kanssa harjoitettavat liiketoimet olisi erityisen vaikea sisällyttää toimenpiteen soveltamisalaan (yrityksen X osakkailleen maksaman koron vähennyskelpoisuutta rajoittamalla ja yksittäisen osakkaan kyseisestä korosta maksamaa veroa samanaikaisesti alentamalla), koska henkilöiden verotuksessa ei noudateta samaa logiikkaa kuin yritysten verotuksessa (16).
(96)
Jos yrityksen X rahoitustarpeet voidaan velallisen näkökulmasta tyydyttää ainoastaan pyytämällä lainaa rahoituslaitokselta, kyseinen liiketoimi Y:n kanssa on hyvin samankaltainen kuin yrityksen B ja Y:n välinen lainaoperaatio.
(97)
Koska itsenäisten yritysten, jotka eivät ole luotto- eikä rahoituslaitoksia, tavanomaiseen toimintaan ei periaatteessa kuulu lainojen myöntäminen riippumattomille osapuolille, niitä ei lainajärjestelyjen osalta syrjitä keskenään etuyhteydessä oleviin yrityksiin nähden siltä osin kuin on kyse lainojen myöntämisestä konserniin kuuluville yrityksille.
(98)
Alankomaat muutti groepsrentebox-ohjelmassa käytettävää konsernin määritelmää. Sen mukaan muutos on seurausta hienosäädöstä lähestymistapaan, jolla se pyrkii torjumaan arbitraasia.
(99)
Uusi ehdotus kattaa tilanteet, joissa keskenään etuyhteydessä olevista yrityksistä, joille ohjelmassa kerrytetään korkoa, yhdellä on tosiasiallinen, välitön tai välillinen määräysvalta toisen yrityksen rahoitukseen. Komissio pitää muutosta merkittävänä, koska jos yrityksellä on tosiasiallinen määräysvalta toisen yrityksen rahoitukseen, jälkimmäinen yritys ei voi vapaasti valita rahoitusmuotoa sisäisen ja ulkoisen vieraan pääoman välillä eikä oman ja vieraan pääoman välillä. Arbitraasista huolehtii konsernin keskushallinto konsernin kokonaisedun huomioon ottaen.
(100)
A:n ja B:n välisessä suhteessa on kyse varojen jakamisesta konserniin kuuluvien, keskenään etuyhteydessä olevien yritysten välillä, kun taas Y:n ja B:n (tai X:n ja Y:n) välisessä suhteessa on ensisijaisesti kyse kaupallisesta rahoituksesta.
(101)
Tästä syystä komissio katsoo, että käsite ”tosiasiallinen, välitön tai välillinen määräysvalta” toisen yrityksen rahoitukseen (tai kolmannen elimen tosiasiallinen määräysvalta kahdessa lainajärjestelyn osapuolena olevassa elimessä) on toimenpiteen tukiluonteen määrittämisen kannalta tärkeä, kun tavoitteena on vähentää arbitraasin käyttöä pääomankorotuksella ja lainalla tapahtuvan rahoituksen välillä ja varmistaa siltä osin verotuksen tasapuolisuus.
(102)
Arvioitaessa sitä, aiheutuuko toimenpiteestä etua, yksittäisten yritysten tasolla on tehtävä ero erilaisten tilanteiden välillä. Ensinnäkin kaikkia verovelvollisia, jotka ovat osallisina vieraalla pääomalla tapahtuvassa rahoitustoimessa etuyhteydettömien yritysten kanssa, kohdellaan Alankomaissa tismalleen samalla tavalla ja verotetaan saman prosentin (25 %) mukaan. Tämä koskee myös konserniin kuuluvia yrityksiä. Toiseksi yritys, joka saa lainan siihen etuyhteydessä olevalta yritykseltä, saa tosiasiassa vähemmän edullisen verokohtelun kuin yritys, joka tekee lainasopimuksen etuyhteydettömän yrityksen kanssa (vähennyskelpoisuus vain 5 %). Kolmanneksi - ja tämä on ainoa tilanne, jossa voi aiheutua minkäänlaista verotuksellista etua - korkoa, jota yritykselle kertyy lainan myöntämisestä siihen etuyhteydessä olevalle yritykselle, verotetaan alhaisemman prosentin mukaisesti kuin mitä sovelletaan etuyhteydettömän yrityksen kanssa tehtävässä liiketoimessa.
(103)
Mitä tulee toimenpiteen seurauksiin, yritykselle, joka myöntää lainan siihen etuyhteydessä olevalle yritykselle, aiheutuvaa etua ei kuitenkaan voida katsoa syrjiväksi, koska etuyhteydessä olevalle yritykselle myönnettävää lainaa ei voida verrata etuyhteydettömälle yritykselle myönnettävään lainaan. Mitä taas tulee vieraalla pääomalla tapahtuvaan rahoitustoimintaan, keskenään etuyhteydessä olevat yritykset ovat tilanteessa, jota ei voi tosiasiallisesti ja oikeudellisesti verrata etuyhteydettömien yritysten tilanteeseen. Keskenään etuyhteydessä olevien yritysten pyrkiessä saamaan konsernin sisäistä vieraalla tai omalla pääomalla tapahtuvaa rahoitusta, päinvastoin kuin etuyhteydettömien yritysten tapauksessa kyseessä ei ole puhtaasti kaupallinen toimi. Emo- ja tytäryhtiön edut ovat samat; näin ei ole kaupallisessa liiketoimessa kolmannen luotottajan kanssa, jolloin kukin osapuoli pyrkii saamaan mahdollisimman suuren voiton toisen osapuolen kustannuksella. Siitä, että yritys Y myöntää yritykselle B lainan, ei aiheudu yritykselle A kilpailupaineita yksinkertaisesti siksi, että yrityksellä A on määräysvalta kaikkiin yrityksen B rahoituspäätöksiin.
(104)
Näin ollen vaatimus määräysvallan käyttämisestä toisessa yrityksessä on horisontaalinen kriteeri, jota sovelletaan kaikkiin yrityksiin niiden kokoon, toimialaan tai mihinkään muuhun eroon katsomatta. Keskenään etuyhteydessä olevien yritysten välillä vieraalla pääomalla tapahtuvaan rahoitukseen sovellettava eri veroprosentti on vain seurausta objektiivisista eroista, eikä se vaikuta verotuksen tasapuolisuuteen.
(105)
Vaikka jäsenvaltioiden onkin verosääntöjä laatiessaan otettava huomioon tavaroiden, palvelujen ja pääomien vapaata liikkuvuutta koskevat säännöt, sijoittautumisvapaus, kansallisuuteen perustuvan syrjinnän kielto ja valtiontukisäännöt, komission on pakko myöntää, että verotuksen alalla yhteisön oikeus jättää jäsenvaltioille runsaasti liikkumavaraa. Kuten verotustiedonannon 13 kohdassa todetaan, valtiontukisäännöillä ei kuitenkaan rajoiteta jäsenvaltioiden oikeutta noudattaa asianmukaisimmaksi katsomaansa talouspolitiikkaa ja erityisesti jakaa verorasitus haluamallaan tavalla tuotannontekijöiden kesken.
(106)
Tässä yhteydessä jäsenvaltiot voivat oikeutetusti pyrkiä rajoittamaan olemassa olevaa arbitraasia oman ja vieraan pääoman välillä konsernin sisäisessä rahoituksessa (samoin kuin torjumaan konsernin sisäisten korkojen vähennyskelpoisuuden väärinkäyttöä). Komissio vahvistaa, että arbitraasi omalla ja vieraalla pääomalla tapahtuvan rahoituksen välillä voi johtaa tilanteisiin, joissa emoyhtiö pakottaa yrityksen ottamaan konsernilainan oman pääoman käyttämisen sijaan ja siis lisäämään velkaantuneisuuttaan voidakseen pitää yhtiöverotuksen mahdollisimman alhaisena. Taloudellisesta näkökulmasta korkea velkaantuneisuusaste ja/tai koronmaksuvelvollisuus ei kuitenkaan ole aina toivottava, jos vaihtoehtona on pidemmän aikavälin rahoitus pääoman muodossa. Lisäksi näyttäisi siltä, että Alankomailta on jäänyt saamatta verotuloja omalla ja vieraalla pääomalla tapahtuvan rahoituksen välisen arbitraasin takia.
(107)
Toimenpide on avoin kaikille yhtiöverotuksen alaisille yrityksille, jotka konsernin sisäisten suhteiden yhteydessä saavat ja maksavat korkoa, eikä siihen sisälly mitään syrjintää, kuten rajoitusta sen suhteen, missä maassa liiketoimen on tapahduttava.
(108)
Tekemällä ohjelmasta pakollinen varmistetaan, että toimenpide koskee kaikkia konserniin kuuluvia yrityksiä (joilla on konsernin sisäisiä lainaoperaatioita) ilman, että niillä on mahdollisuus irrottautua siitä, ja ilman, että konserniin kuuluvia yrityksiä voitaisiin kohdella eri tavalla. Konserniin kuuluvan yrityksen uusi, toimenpidettä varten laadittu määritelmä - joka perustuu (vähimmäisosuuden sijaan) määräysvaltaan - rajoittaa niiden tekijöiden määrää, joiden perusteella toimenpidettä voitaisiin oikeutetusti kutsua valikoivaksi, laajentamalla toimenpiteen soveltamisalaa.
(109)
Komissio huomauttaa tässä yhteydessä, ettei se ole saanut menettelyn aloittamisesta tehdyn päätöksen julkaisemisen jälkeen alankomaalaisten työnantajien edustajilta valituksia tai huomautuksia siitä, etteivät pienet ja keskisuuret yritykset voisi hyödyntää toimenpidettä.
(110)
Menettelyn aloittamisesta tehdyssä päätöksessä komissio erotti toisistaan puhtaasti kansalliset tilanteet, joissa kaikki konserniin kuuluvat yritykset ovat sijoittautuneet Alankomaihin, ja rajat ylittävät tilanteet, joissa alankomaalainen yritys lainaa rahaa konserniin kuuluvalle, ulkomaille sijoittautuneelle yritykselle. Komissio katsoi, että puhtaasti kansallisella tasolla toimenpide olisi verotuksen kannalta tasapuolinen. Rajat ylittävissä liiketoimissa alankomaalaiseen yritykseen sovellettaisiin alempaa 5 prosentin veroprosenttia, kun taas maksetun koron vähennyskelpoisuutta rajoittavia Alankomaiden sääntöjä ei sovellettaisi ulkomaille sijoittautuneeseen, konserniin kuuluvaan yritykseen. Tästä syystä komissio päätteli, että ohjelma voisi tarjota tosiasiallisen valikoivan edun, koska siitä olisivat kiinnostuneita ainoastaan monikansalliset konsernit, jotka harjoittavat rajat ylittäviä konsernin sisäisiä korko-operaatioita verotusalueilla, joilla kannetaan yli 5 prosentin yhtiöveroa.
(111)
Komissio katsoo, ettei lopullisessa arvioinnissa ole syytä tehdä eroa puhtaasti kansallisten ja rajat ylittävien tilanteiden välillä.
(112)
Ensinnäkin ohjelman erityissäännöt ovat samat kansallisissa ja rajat ylittävissä tilanteissa. Ohjelma ei sisällä yhtään sääntöä, joka tekisi eron koti- ja ulkomaisten tulojen/kustannusten välillä.
(113)
Toiseksi Alankomaat ja asianomaiset huomauttivat aiheellisesti, ettei se tosiasia, että rajat ylittävässä tilanteessa aiheutuva etu on suurempi kuin kansallisessa tilanteessa aiheutuva etu, ole seurausta siitä, että saatuihin konsernin sisäisiin korkoihin sovelletaan Alankomaissa alempaa veroprosenttia, vaan siitä, että maksettujen konsernin sisäisten korkojen vähennyskelpoisuutta ei rajoiteta ulkomailla.
(114)
Yhtiöverotusta ei ole yhdenmukaistettu yhteisössä, eikä Alankomailla ole sananvaltaa muissa maissa sovellettaviin veroprosentteihin. Alankomaat ei ole syyllinen siihen, jos yritykset onnistuvat hyötymään eriävistä veroprosenteista eli käytännössä yhdenmukaisuuden puuttumisesta. Yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut, että yritykset voivat vapaasti hyödyntää jäsenvaltioiden verotuksessa vallitsevia eroja (17).
(115)
Komissio on yhtä mieltä siitä, ettei kansainvälisestä yhteydestä aiheutuvaa etua, joka perustuu Alankomaiden alhaiseen veroprosenttiin, jota ei Alankomaissa kompensoida vähennyskelpoisuutta rajoittamalla, vaan johon sovelletaan ulkomailla tavanomaista vähennysprosenttia, voida katsoa Alankomaiden myöntämäksi (18).
(116)
Tässä yhteydessä viitataan myös siihen, ettei Alankomaat rahoita ulkomailla sovellettavasta tavanomaisesta vähennysprosentista aiheutuvaa etua ja että asianomaisessa maassa sovellettava tavanomainen vähennysprosentti perustuu normaalin verojärjestelmän (eikä siitä poikkeavan toimenpiteen) soveltamiseen.
(117)
Komissio katsookin, että rajat ylittävästä tilanteesta monikansalliselle konsernille aiheutuvat, menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä kuvatut edut ovat seurausta eri verotusalueilla vallitsevista eroista ja ettei niitä tästä syystä pidä ottaa huomioon valtiontukisääntöjen mukaisuutta arvioitaessa.
(118)
Tämän kuten minkään muunkaan verotoimenpiteen tapauksessa ei ole täysin mahdotonta, että konserniin kuuluvat tiettyjen alojen yritykset hyötyvät ohjelmasta muita enemmän siitä syystä, että asianomaisilla aloilla toteutetaan enemmän rahoitustoimia. Tämä koskee erityisesti rahoitusalan yrityksiä, joiden päätoimiala on lainojen myöntäminen ja jotka ohjelman ansiosta voivat lisätä lainanantoa keskenään etuyhteydessä oleville yrityksille. On kuitenkin huomattava, että ensinnäkin Alankomaiden ohjelmassa asetetaan yläraja summalle, jonka verotukseen tai vähennykseen voidaan soveltaa alennettua prosenttia; näin halutaan estää ohjelman väärinkäyttö (ks. II.3 kohta). Rajoitusta sovelletaan rahoitusalan yrityksiin väärinkäyttöriskin minimoimiseksi. Lisäksi komission verotustiedonannossa (19) todetaan seuraavaa: ”Osa näistä verotustoimenpiteistä hyödyttää joitakin yrityksiä tai aloja enemmän kuin toisia, mutta se ei välttämättä merkitse toimenpiteiden sisällyttämistä valtiontukia koskevien kilpailusääntöjen soveltamisalaan.”
(119)
Komissio katsoi menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä, ettei voitu sulkea pois sitä mahdollisuutta, että ohjelman tärkeimmät edunsaajat ovat samat kuin aiemman, yhteismarkkinoille soveltumattomaksi valtiontueksi osoittautuneen cfa-järjestelmän edunsaajat.
(120)
Tässä yhteydessä huomautetaan, että cfa-järjestelmän soveltamisalaan kuuluakseen piti täyttää muun muassa seuraavat ehdot:
-
edunsaajanyrityksen oli harjoitettava rahoitustoimintaa konsernin osien puolesta vähintään neljässä maassa tai kahdessa maanosassa,
-
rahoitusoperaatiot piti voida toteuttaa Alankomaista riippumatta,
-
yrityksen rahoitustoimintaansa käyttämästä kokonaispääomasta (omasta tai vieraasta) enintään 10 prosenttia sai käyttää suoraan tai välillisesti konsernin Alankomaihin sijoittautuneisiin yrityksiin.
(121)
Nämä ehdot ja edunsaajayritysten rajoitettu määrä (87) saivat komission päättelemään, että cfa-järjestelmä oli valikoiva toimenpide.
(122)
Kuten Alankomaat on huomauttanut, näitä ehtoja ei sovelleta groepsrentebox-ohjelmassa. Lisäksi groepsrentebox-ohjelmasta hyötyvät huomattavasti useammat yritykset kuin ne 87 yritystä, jotka osallistuivat aiempaan cfa-järjestelmään.
(123)
Tässä yhteydessä ei voida vahvistaa, että suurten (monikansallisten) yritysten olisi helpompi päästä ohjelmaan mukaan kuin pienten ja keskisuurten (pk) yritysten ja että niiden ohjelmasta saama hyöty olisi tästä syystä suhteeton. Alankomaiden toimittamissa tilastotiedoissa tehdään yksiselitteisesti ero pk-yritysten ja suurten yritysten välillä. Niiden mukaan 200 000 yrityksellä (335 000:sta) on yksi tai useampi niihin etuyhteydessä oleva yritys, eli ne voivat saada ja maksaa konsernin sisäistä korkoa. Näistä yrityksistä 50 000:lla on yksi tai useampi konserniin kuuluva yritys ulkomailla, ja niistä 47 000 eli 95 prosenttia on pk-yrityksiä. Tämä todistaa selvästi, ettei toimenpide syrji pk-yrityksiä.
(124)
Johdanto-osan 83-123 kappaleessa osoitetaan, että toimenpiteestä ei aiheudu syrjivää etua samankaltaisessa tilanteessa oleville yrityksille ja että se itse asiassa parantaa verotuksen tasapuolisuutta.
(125)
Lisäksi päätellään, että rajat ylittävässä tilanteessa monikansallisille yrityksille verojärjestelmien eroista mahdollisesti aiheutuva tosiasiallinen etu ei kuulu valtiontukisääntöjen soveltamisalaan, koska Alankomaat ei ole vastuussa näistä eroista.
(126)
Komissio on joka tapauksessa sitä mieltä, että toimenpide on avoin kaikille Alankomaissa sijaitseville yrityksille, koska konsernin perustamiselle ei ole oikeudellisia eikä taloudellisia esteitä.
(127)
Viimeisimmän Alankomaiden tekemän muutoksen johdosta yrityksen perustaminen Alankomaissa yksinkertaistuu, kun rajavastuuyhtiötä koskeva 18 000 euron lakisääteinen pääomavaatimus poistuu. Sen myötä mikä tahansa yritys voi helposti perustaa (toisen) yrityksen Alankomaissa ja siis muodostaa konsernin. Groepsrentebox-ohjelma on siis avoin kaikille yksittäisille yrityksille ilman, että siihen liittyy taloudellista vahvuutta tai huomattavia rahoitusvaroja koskevia vaatimuksia. Koska konsernin muodostamisesta tulee puhtaasti organisatorinen kysymys ilman kohtuuttomia kustannuksia, vaatimus konserniin kuulumisesta ei enää jatkossa ole este yhdellekään yritykselle, joka haluaa hyödyntää groepsrentebox-ohjelmaa.
VIII. PÄÄTELMÄ
(128)
Komissio toteaa, ettei groepsrentebox-ohjelma, jonka Alankomaat aikoo toteuttaa, tarjoa Alankomaiden myöntämäksi katsottavaa valikoivaa etua konserniin kuuluville, Alankomaihin sijoittautuneille yrityksille eikä sellaisille konserniin kuuluville ulkomaalaisille yrityksille, joilla on Alankomaissa kiinteä toimipaikka, ja ettei ohjelma tästä syystä ole perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Groepsrentebox-ohjelma, jonka Alankomaat aikoo toteuttaa ja joka koskee konsernin sisäisten korkovirtojen verotusta, ei ole perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
Sen vuoksi ohjelman toteutus sallitaan.
2 artikla
Tämä päätös on osoitettu Alankomaiden kuningaskunnalle.
Tehty Brysselissä 8 päivänä heinäkuuta 2009.