РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 450/2008 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 23 април 2008 година
за създаване на Митнически кодекс на Общността (Модернизиран митнически кодекс)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално членове 26, 95, 133 и 135 от него,
като взеха предвид предложението на Комисията,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (2),
като имат предвид, че:
(1)
Общността е основана на митнически съюз. Препоръчително е, както в интерес на икономическите оператори, така и на митническите органи в рамките на Общността, съществуващото митническо законодателство да бъде обединено в Митнически кодекс на общността (наричан по-долу „Кодексът“). Като се основава на концепцията за вътрешен пазар, Кодексът следва да включва общите правила и процедури, които осигуряват прилагането на тарифните и другите мерки на общите политики, въведени на общностно равнище във връзка с търговията със стоки между Общността и страни или територии извън митническата територия на Общността, като се отчитат изискванията на тези общи политики. Митническото законодателство следва да се приведе в по-добро съответствие с разпоредбите, свързани със събиране на вземания при внос, без да се променя обхватът на действащото данъчно законодателство.
(2)
Съгласно Съобщение на Комисията относно защитата на финансовите интереси на общността и Плана за действие 2004-2005 г. е уместно да се адаптира правната рамка за защита на финансовите интереси на Общността.
(3)
Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 г. относно създаване на Митнически кодекс на Общността (3) бе основан на интеграция на митническите процедури, прилагани отделно в съответните държави-членки през 80-те години на 20 век. Този регламент е многократно и съществено изменян след въвеждането му с оглед решаване на специфични проблеми като защитата на добросъвестността или отчитане на изискванията по отношение на сигурността. Важните промени в правната обстановка, които настъпиха през последните години на Общностно и на международно равнище, такива като изтичането срока на действие на Договора за създаване на Европейската общност за въглища и стомана и влизането в сила на Договорите за присъединяване от 2003 г. и от 2005 г., а също и измененията на Международната конвенция за опростяване и уеднаквяване на митническите процедури (наричана по-долу „ревизираната Конвенция от Киото“), присъединяването на Общността към която бе одобрено с Решение 2003/231/ЕО на Съвета (4), налагат допълнителни промени в Кодекса. Настъпи моментът за рационализиране на митническите процедури и отчитане на факта, че електронните декларации и обработка са правилото, а декларациите и обработката на хартиен носител са изключението. Поради тези причини не е достатъчно по-нататъшно изменение на Кодекса; необходима е цялостна преработка.
(4)
Подходящо е в Кодекса да се въведе правна рамка за прилагането на определени разпоредби от митническото законодателство относно търговията със стоки между части от митническата територия, за която се прилагат разпоредбите на Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 г. относно общата система на данъка върху добавената стойност (5) и части от тази територия, за която тези разпоредби не се прилагат, или относно търговията между части от територията, за които тези разпоредби не се прилагат. Като се има предвид фактът, че въпросните стоки са общностни стоки, както и финансовата същност на въпросните мерки в тази вътреобщностна търговия, е оправдано въвеждането, посредством мерки за прилагане, на подходящо опростяване на митническите формалности, които да се прилагат за тези стоки.
(5)
Улесняването на законната търговия и борбата с измамите изискват опростени, бързи и стандартни митнически процедури и процеси. В тази връзка, и съгласно Съобщение на Комисията относно опростена и безхартиена среда за митниците и търговията, е уместно да се опрости митническото законодателство, да се позволи използването на съвременни средства и технологии и да се насърчи еднаквото прилагане на митническото законодателство и на съвременни подходи за митнически контрол, което ще допринесе за осигуряване на основата за ефективни и опростени процедури за митническо оформяне. Митническите процедури следва да бъдат слети или хармонизирани и броят им да бъде сведен до тези, които са икономически обосновани, с оглед повишаване конкурентоспособността на бизнеса.
(6)
Завършването на вътрешния пазар, намаляването на бариерите пред международната търговия и инвестиции и нарасналата необходимост от гарантиране на сигурността и безопасността на външните граници на Общността трансформираха ролята на митническите органи и ги превърнаха в централна част от веригата на доставки и в катализатор на конкурентоспособността на страните и фирмите в процеса на мониторинг и управление на международната търговия. Следователно в тази връзка митническото законодателство следва да отразява новата икономическа реалност и новата роля и мисия на митническите органи.
(7)
Използването на информационни и комуникационни технологии, както предвижда бъдещо решение на Европейския парламент и на Съвета относно безхартиена среда за митниците и търговията, е ключов елемент в осигуряването на улеснения за търговията, и същевременно на ефективност на митническия контрол, като по този начин се намалят разходите за осъществяване на стопанска дейност и рискът за обществото. В тази връзка е необходимо Кодексът да установи правна рамка, в която може да бъде приложено това решение, по-специално правният принцип, че всички митнически и търговски сделки се обработват по електронен път и че във всяка една държава-членка информационните и комуникационни системи за митнически операции предлагат еднакви улеснения на икономическите оператори.
(8)
Такова използване на информационни и комуникационни технологии следва да е придружено от хармонизирано и стандартизирано прилагане на митническия контрол от държавите-членки, за да се гарантира равностойно ниво на митнически контрол в цялата територия на Общността, така че да не възникне антиконкурентно поведение в различните входни и изходни пунктове.
(9)
В интерес на улесняването на стопанската дейност и едновременно с това за осигуряване на необходимото ниво на контрол на стоките, които се въвеждат във или извеждат от митническата територия на Общността, е желателно митническите органи и другите агенции, които участват в този контрол, като полиция, гранична полиция, ветеринарни органи и органи по опазването на околната среда, да предават помежду си информацията, предоставена от икономическите оператори, при отчитане на съответните разпоредби за защита на данните, както и контролът от различните органи да бъде съгласуван, така че икономическият оператор да е необходимо да предостави информацията само веднъж, а стоките да бъдат контролирани от тези органи по едно и също време и на едно и също място.
(10)
В интерес на улесняването на някои видове стопанска дейност, всички лица следва да продължат да имат право да бъдат представлявани пред митническите органи. Въпреки това, вече не трябва да съществува възможност държава-членка да запазва със закон това право на представителство. Освен това, представител пред митническите органи, който отговаря на критериите за предоставяне на статус на одобрен икономически оператор, следва да има право да предоставя своите услуги в държава-членка, различна от тази, в която е установен.
(11)
Икономическите оператори, които отговарят на критериите за съответствие с митническите изисквания и са надеждни като „одобрени икономически оператори“ следва да могат да се възползват максимално от широката употреба на опростяването и, като се отчетат аспектите на сигурност и безопасност, от намаленото равнище на митнически контрол. Също така те могат да се възползват от статута на одобрен за „митническо опростяване“ икономически оператор или статуса на одобрен за „сигурност и безопасност“ икономически оператор. Може да им бъде предоставен единият или другия статус, или и двата заедно.
(12)
Всички решения, т.е. официалните актове, издавани от митническите органи, отнасящи се до митническото законодателство и които пораждат правно действие по отношение на едно или няколко лица, включително обвързващата информация, издавана от тези органи, следва да бъдат предмет на едни и същи правила. Всички такива решения следва да бъдат валидни в рамките на Общността и следва да могат да бъдат анулирани, изменяни, освен когато е предвидено друго, или отменяни поради несъответствие с митническото законодателство или неговото тълкуване.
(13)
В съответствие с Хартата за основните права на Европейския съюз е необходимо в допълнение към правото на обжалване на всяко решение, взето от митническите органи, да се предвиди правото на всяко лице да бъде изслушано преди вземането на решение, което би го засегнало неблагоприятно.
(14)
Рационализирането на митническите процедури в рамките на електронна среда изисква споделяне на отговорностите между митническите органи на отделните държави-членки. Необходимо е да се гарантира подходящо ниво на ефективни, възпиращи и пропорционални санкции в рамките на вътрешния пазар.
(15)
За да се осигури баланс между нуждите на митническите органи по отношение на правилното прилагане на митническото законодателство, от една страна, и правото на икономическите оператори да бъдат третирани справедливо, от друга страна, митническите органи следва да получат широки контролни правомощия, а икономическите оператори - право на обжалване.
(16)
За да се намали рискът за Общността, за нейните граждани и за нейните търговски партньори, хармонизираното прилагане на митническия контрол от държавите-членки следва да се основава на обща рамка за управление на риска и електронна система за нейното прилагане. Създаването на рамка за управление на риска, която да е обща за всички държави-членки, не следва да възпрепятства държавите-членки да контролират стоките посредством проверки на случаен принцип.
(17)
Необходимо е да се установят факторите, на чиято основа се прилагат вносните или износните мита и други мерки във връзка с търговията на стоки. Уместно е също така да бъдат установени ясни разпоредби за издаване на доказателства за произход от Общността, когато изискванията на търговията налагат това.
(18)
За да се избегнат трудности при определянето на правното основание, на което е възникнало митническо задължение, е желателно е да се обединят в една група всички случаи на възникване на вносно митническо задължение, различни от възникването вследствие на представяне на митническа декларация за допускане за свободно обращение или поставяне под режим временен внос с частично освобождаване. Същото следва да се отнася и за случаите на възникване на износно митническо задължение.
(19)
Тъй като новата роля на митническите органи предполага споделяне на отговорностите и сътрудничество между вътрешните и граничните митнически учреждения, в мнозинството от случаите митническото задължение следва да възникне на мястото, където е установен длъжникът, тъй като митническото учреждение, под чиито компетенции се намира това място, може най-добре да осигури надзор на дейностите на съответното лице.
(20)
Освен това, съгласно ревизираната Конвенция от Киото е уместно да се предвидят по-малък брой случаи, при които се изисква административно сътрудничество между държавите-членки за установяване на мястото, където е възникнало митническото задължение, и за събиране на митата.
(21)
Правилата за специалните процедури следва да позволят използване на едно обезпечение за всички категории специални процедури, като това обезпечение следва да бъде пълно и да покрива множество сделки.
(22)
За да се осигури по-добра защита на финансовите интереси на Общността и на държавите-членки, обезпечението следва да покрива недекларираните или неправилно декларирани стоки, включени в пратката или в декларацията, за която то се осигурява. По същата причина поетото от поръчителя задължение следва да покрива размера на вносните или износни мита, чието плащане става изискуемо вследствие на последващ контрол.
(23)
За да се гарантират финансовите интереси на Общността и на държавите-членки и за да се пресекат измамните действия, се препоръчват подходящи разпоредби, включващи поетапни мерки за прилагане на общо обезпечение. Когато има повишен риск от измами, следва да се допуска временна забрана за използването на общото обезпечение, при отчитане на конкретната ситуация на засегнатите икономическите оператори.
(24)
Уместно е да се има предвид добросъвестността на съответното лице в случаите, когато митническото задължение е възникнало от неспазване на митническото законодателство и да се сведе до минимум въздействието на небрежността от страна на длъжника.
(25)
Необходимо е да се приеме принципът за начина на определяне на статуса на общностни стоки, обстоятелствата, свързани със загубата на такъв статус, и да се предвиди база за определяне на случаите, в които този статус остава непроменен в случаите, когато стоките напускат временно територията на Общността.
(26)
Уместно е, в случаите когато икономическият оператор е предоставил предварително необходимата информация относно допустимостта на стоките за целите на контрола, основаващ се на риска, да се гарантира, че в тези случаи по правило се гарантира бързо даване на разрешение за вдигане на стоките. Контролът на финансовата и търговската политика следва да се осъществява на първо място от митническите учреждения, които са компетентни по отношение на помещенията на икономическия оператор.
(27)
Разпоредбите за митническите декларации за поставяне на стоките под митнически режим следва да се модернизират и рационализират, по-специално да се въведе изискването митническите декларации по правило да се изготвят в електронна форма и да се предвиди само един вид опростена декларация.
(28)
Тъй като ревизираната Конвенция от Киото насърчава подаването, регистрацията и проверката на митническата декларация преди пристигането на стоките, както и разделянето на мястото на подаване на декларацията от физическото местоположение на стоките, уместно е да се предвиди централизирано оформяне на мястото, където е установен икономическият оператор. Централизираното оформяне следва да включва възможността за използване на опростени декларации, отлагане на датата на подаване на пълна декларация и необходимите документи, периодична декларация и отсрочено плащане.
(29)
За да се подпомогне осигуряването на неутрални условия за конкуренция в рамките на Общността, е уместно да се предвидят на равнище на Общността правила за унищожаване на стоки или разпореждане с тях по друг начин от страна на митническите органи, които въпроси преди това са изисквали уреждане в националното законодателство.
(30)
Уместно е да се предвидят общи и прости правила за специалните режими (транзит, складиране, специална употреба или преработване), допълнени от малка група правила за всяка категория специален режим, с цел улесняване на оператора в избора на правилния режим, избягване на грешки и намаляване на броя на последващите събирания и възстановявания.
(31)
Следва да се улесни даването на разрешение за няколко специални режима с едно обезпечение и едно митническо учреждение, осъществяващо надзор, и следва да има прости правила относно възникването на митническото задължение в тези случаи. Основният принцип следва да бъде, че стоките, поставени под специален режим, или произведените от тях продукти се облагат към момента на възникване на митническото задължение. Въпреки това в случаите, когато това е икономически оправдано, следва да се предвиди също така облагане на стоките към момента на поставянето им под специален режим. Същите принципи следва да се прилагат за обичайните операции.
(32)
С оглед на засилените мерки по отношение на сигурността, въведени в Кодекса съгласно Регламент (ЕО) № 648/2005 на Европейския парламент и на Съвета от 13 април 2005 г. за изменение на Регламент (ЕИО) № 2913/92 за създаване на Митнически кодекс на Общността (6), въвеждането на стоките в свободни зони следва да стане митнически режим, а стоките следва да бъдат обект на митнически контрол при въвеждането и по отношение на документите.
(33)
С оглед на това, че намерението за реескпорт вече не е необходимо, режимът активно усъвършенстване по системата с отложено плащане следва да се обедини с обработката под митнически контрол, а режимът активно усъвършенстване по системата с възстановяване следва да бъде изоставен. Този единен режим активно усъвършенстване следва да включва и унищожаването с изключение на случаите, в които то се извършва от митниците или под техен надзор.
(34)
Мерките във връзка със сигурността по отношение на общностни стоки, изведени от митническата територия на Общността, следва да се прилагат в еднаква степен за реекспорта на необщностни стоки. Едни и същи основни правила следва да се прилагат за всички видове стоки, с възможност за изключения там, където е необходимо, например за стоки, които само преминават транзитно през митническата територия на Общността.
(35)
Мерките, необходими за прилагане на настоящия регламент, следва да се приемат съгласно Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (7).
(36)
Уместно е да се предвиди приемането на мерки за прилагане на настоящия кодекс. Тези мерки следва да бъдат приети в съответствие с процедурите по управление и регулиране, предвидени в членове 4 и 5 от Решение 1999/468/ЕО.
(37)
По-специално, Комисията следва да бъде оправомощена да определя условията и критериите, необходими за ефективното прилагане на настоящия кодекс. Тъй като тези мерки са от общ характер и са предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент или да допълнят настоящия регламент с добавяне на нови несъществени елементи, те трябва да бъдат приети в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, предвидена в член 5а от Решение 1999/468/ЕО.
(38)
С цел да се гарантира ефективност на процеса на вземане на решения, е подходящо да се разгледат въпросите, свързани с подготовката на позицията, която да бъде взета от Общността в комитетите, работните групи и групите от експерти, създадени по силата на международни споразумения в областта на митническото законодателство.
(39)
За да се опрости и рационализира митническото законодателство, много разпоредби, които понастоящем се съдържат в автономни актове на Общността, бяха включени в Кодекса за целите на прозрачността.
Затова следва да бъдат отменени следните регламенти, заедно с Регламент (ЕИО) № 2913/92:
Регламент (ЕИО) № 3925/91 на Съвета от 19 декември 1991 г. относно премахване на контрола и формалностите за кабинен и ръчен багаж на лица, предприемащи полети в границите на Общността, и на багажа на лица, предприемащи морски пътувания в границите на Общността (8) и Регламент (ЕО) № 1207/2001 на Съвета от 11 юни 2001 г. относно процедурите, улесняващи издаването или съставяне в Общността на доказателства за произход и издаване на някои разрешения на одобрени износители по реда на разпоредбите за преференциална търговия между Европейската общност и определени страни (9).
(40)
Тъй като целите на настоящия регламент, и по-специално уреждането на правила и процедури, приложими за стоки, въведени на или изведени от митническата територия на Общността, за да се осигури ефективно функциониране на Митническия съюз като централен стълб на вътрешния пазар, не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите-членки и следователно могат по-добре да бъдат постигнати на общностно равнище, Общността може да приеме мерки, в съответствие с принципа на субсидиарността, уреден в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалността, уреден в същия член, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигане на тези цели,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
СЪДЪРЖАНИЕ
ДЯЛ I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА 1
Обхват на митническото законодателство и мисия на митници и определения
ГЛАВА 2
Права и задължения на лицата с оглед на митническото законодателство
Раздел 1
Предоставяне на информация
Раздел 2
Митническо представителство
Раздел 3
Одобрен икономически оператор
Раздел 4
Решения, свързани с прилагане на митническото законодателство
Раздел 5
Санкции
Раздел 6
Обжалване
Раздел 7
Контрол на стоки
Раздел 8
Съхраняване на документи и друга информация такси и разходи
ГЛАВА 3
Превръщане на валути и срокове
ДЯЛ II
ЕЛЕМЕНТИ, НА ОСНОВА НА КОИТО СЕ ПРИЛАГАТ ВНОСНИ ИЛИ ИЗНОСНИ МИТА И ДРУГИ МЕРКИ ОТНОСНО ТЪРГОВИЯТА СЪС СТОКИ
ГЛАВА 1
Обща митническа тарифа и тарифно класиране на стоки
ГЛАВА 2
Произход на стоките
Раздел 1
Непреференциален произход
Раздел 2
Преференциален произход
ГЛАВА 3
Митническа стойност на стоките
ДЯЛ III
МИТНИЧЕСКО ЗАДЪЛЖЕНИЕ И ОБЕЗПЕЧЕНИЯ
ГЛАВА 1
Възникване на митническо задължение
Раздел 1
Вносно митническо задължение
Раздел 2
Износно митническо задължение
Раздел 3
Общи разпоредби за вносни и износни митнически задължения
ГЛАВА 2
Обезпечаване на потенциално или сществуващо митническо задължение
ГЛАВА 3
Събиране и плащане на мита и възстановяване и опрощаване на размера на вносните и износните мита
Раздел 1
Определяне на размера на вносни или износни мита, уведомяване за митническо задължение и вземане под отчет
Раздел 2
Плащане на размера на вносни или износни мита
Раздел 3
Възстановяване и опрощаване на размера на вносни или износни мита
ГЛАВА 4
Погасяване на митническо задължиние
ДЯЛ IV
ВЪВЕЖДАНЕ НА СТОКИ НА МИТНИЧЕСКАТА ТЕРИТОРИЯ НА ОБЩНОСТТА
ГЛАВА 1
Обобщена декларация за въвеждане
ГЛАВА 2
Пристигане на стоки
Раздел 1
Въвеждане на стоки на митническата територия на Общността
Раздел 2
Представяне, разтоварване и проверка на стоки
Раздел 3
Формалности след представяне
Раздел 4
Стоки, поставени под режим транзит
ДЯЛ V
ОБЩИ ПРАВИЛА ЗА МИТНИЧЕСКИ СТАТУС, ПОСТАВЯНЕ НА СТОКИ ПОД МИТНИЧЕСКИ РЕЖИМ, ПРОВЕРКА, ВДИГАНЕ И РАЗПОРЕЖДАНЕ СЪС СТОКИ
ГЛАВА 1
Митнически статус на стоките
ГЛАВА 2
Поставяне на стоки под митнически режим
Раздел 1
Общи разпоредби
Раздел 2
Стандартни митнически декларации
Раздел 3
Опростени митнически декларации
Раздел 4
Разпоредби, приложими за всички митнически декларации
Раздел 5
Други опростявания
ГЛАВА 3
Проверка и вдигане на стоки
Раздел 1
Проверка
Раздел 2
Вдигане
ГЛАВА 4
Разпореждане със стоки
ДЯЛ VI
ДОПУСКАНЕ ЗА СВОБОДНО ОБРАЩЕНИЕ И ОСВОБОЖДАВАНЕ ОТ ВНОСНИ МИТА
ГЛАВА 1
Допускане за свободно обращание
ГЛАВА 2
Освобождаване от вносни мита
Раздел 1
Върнати стоки
Раздел 2
Продукти от морски риболов и други продукти, извлечени от морето
Раздел 3
Мерки за прилагане
ДЯЛ VII
СПЕЦИАЛНИ РЕЖИМИ
ГЛАВА 1
Общи разпоредби
ГЛАВА 2
Транзит
Раздел 1
Вътрешен и външен транзит
Раздел 2
Общностен транзит
ГЛАВА 3
Складиране
Раздел 1
Общи разпоредби
Раздел 2
Временно складиране
Раздел 3
Митническо складиране
Раздел 4
Свободни зони
ГЛАВА 4
Специфична употреба
Раздел 1
Временен внос
Раздел 2
Специфична употреба
ГЛАВА 5
Усъвършенстване
Раздел 1
Общи разпоредби
Раздел 2
Активно усъвършенстване
Раздел 3
Пасивно усъвършенстване
ДЯЛ VIII
ЗАМИНАВАНЕ НА СТОКИ ОТ МИТНИЧЕСКАТА ТЕРИТОРИЯ НА ОБЩНОСТТА
ГЛАВА 1
Стоки, напускащи митническата територия
ГЛАВА 2
Износ и реекспорт
ГЛАВА 3
Освобождаване от износни мита
ДЯЛ IX
КОМИТЕТ ПО МИТНИЧЕСКИЯ КОДЕКС И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА 1
Комитет по митническия кодекс
ГЛАВА 2
Заключителни разпоредби
ПРИЛОЖЕНИЕ
ТАБЛИЦИ НА СЪОТВЕТСТВИЕ
ДЯЛ I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА 1
Обхват на митническото законодателство, мисия на митниците и определения
Член 1
Предмет и обхват
1. Настоящият регламент създава Митнически кодекс на Общността, наричан по-долу „Кодексът“, който урежда общите правила и процедури, приложими за стоки, въвеждани или извеждани от митническата територия на Общността.
Без да се засягат международното право и конвенции и законодателството на Общността в други области, Кодексът се прилага еднакво в рамките на митническата територия на Общността.
2. Някои разпоредби на митническото законодателство могат да се прилагат извън митническата територия на Общността в рамките на законодателство, уреждащо специфични области или на международни конвенции.
3. Определени разпоредби на митническото законодателство, включително опростяванията, които то предвижда, се прилагат за търговията със стоки между части от митническата територия на Общността, за които се прилагат разпоредбите на Директива 2006/112/ЕО и части на тази територия, за които тези разпоредби не се прилагат, или за търговията между части от тази територия, в които тези разпоредби не се прилагат.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи разпоредбите, предвидени в първата алинея и опростените формалности за тяхното прилагане, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4. Тези мерки също така отчитат специалните обстоятелства, отнасящи се до търговията със стоки, в която участва само една държава-членка.
Член 2
Мисия на митническите органи
Митническите органи отговарят основно за надзора на външната търговия на Общността, с което допринасят за лоялна и отворена търговия, за изпълнението на външните аспекти на вътрешния пазар и на общата търговска политика и други общи политики на Общността по отношение на търговията, както и за общата сигурност на веригата на доставките. Митническите органи въвеждат мерки, особено такива, насочени към:
а)
защита на финансовите интереси на Общността и нейните държави-членки;
б)
защита на Общността от нелоялна и незаконна търговия при подпомагане на законната стопанска дейност;
в)
гарантиране на сигурността и безопасността на Общността и нейните жители и на опазването на околната среда, където е уместно в тясно сътрудничество с други органи;
г)
поддържане на подходящ баланс между митническия контрол и улесняването на законната търговия.
Член 3
Митническа територия
1. Митническата територия на Общността включва следните територии, в това число техните териториални води, вътрешни води и въздушно пространство:
-
територията на Кралство Белгия,
-
територията на Република България,
-
територията на Чешката република,
-
територията на Кралство Дания с изключение на Фарьорските острови и Гренландия,
-
територията на Федерална република Германия с изключение на остров Хелголанд и територията на Бьосинген (Договор от 23 ноември 1964 г. между Федерална република Германия и Швейцарската конфедерация),
-
територията на Република Естония,
-
територията на Ирландия,
-
територията на Република Гърция,
-
територията на Кралство Испания с изключение на Сеута и Мелила,
-
територията на Френската република с изключение на Нова Каледония, Майот, Сен Пиер и Микелон, острови Уолис и Футуна, Френска Полинезия и френските южни и антарктически територии,
-
територията на Италианската република с изключение на общините Ливиньо и Кампионе д’Италия и националните води на езерото Лугано, които се намират между брега и политическата граница на зоната между Понте Треса и Порто Черезио,
-
територията на Република Кипър съгласно разпоредбите на Договора за присъединяване от 2003 г.,
-
територията на Република Латвия,
-
територията на Република Литва,
-
територията на Великото херцогство Люксембург,
-
територията на Република Унгария,
-
територията на Малта,
-
територията на Кралство Нидерландия в Европа,
-
територията на Република Австрия,
-
територията на Република Полша,
-
територията на Португалската република,
-
територията на Румъния,
-
територията на Република Словения,
-
територията на Словашката република,
-
територията на Република Финландия,
-
територията на Кралство Швеция,
-
територията на Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия и Англо-нормандските острови и остров Ман.
2. Следните територии, включително техните териториални води, вътрешни води и въздушно пространство, които се намират извън територията на държавите-членки, се считат за част от митническата територия на Общността, като се имат предвид сключените и приложими за тях конвенции и договори:
а)
ФРАНЦИЯ
Територията на Княжество Монако съгласно Митническата конвенция, подписана в Париж на 18 май 1963 г. (Journal officiel de la République française (Официален вестник на Френската република) от 27 септември 1963 г., стр. 8679);
б)
КИПЪР
Територията на суверенните базови зони на Обединеното кралство Акротири и Декелия, определени съгласно Договора относно създаването на Република Кипър, подписан в Никозия на 16 август 1960 г. (Серия договори на Обединеното кралство, № 4 (1961) Cmnd. 1252).
Член 4
Определения
За целите на настоящия кодекс се прилагат следните определения.
1.
„митнически органи“ са митническите администрации на държавите-членки, които отговарят за прилагането на митническото законодателство, както и всички други органи, оправомощени съгласно националното законодателство да прилагат определени митнически разпоредби;
2.
„митническо законодателство“ е законодателството, съставено от:
а)
Кодексът и разпоредбите, приети на Общностно равнище, а където е уместно - на национално ниво за неговото прилагане;
б)
Общата митническа тарифа;
в)
законодателството относно системата на Общността за митнически освобождавания;
г)
международните споразумения, които съдържат митнически разпоредби, доколкото са приложими в Общността;
3.
„митнически контрол“ означава специфични действия, извършвани от митническите органи, за да осигурят правилното прилагане на митническото и друго законодателство, уреждащо въвеждането, напускането, транзита, трансфера, складирането и специфичната употреба на стоки, придвижвани между митническата територия на Общността и други територии, както и наличието и движението на необщностни стоки и стоки, поставени в режим за специфична употреба;
4.
„лице“ означава физическо лице, юридическо лице и всяко сдружение на лица, което не е юридическо лице, но с призната правоспособност да извършва правни действия съгласно общностното или националното право;
5.
„икономически оператор“ е лице, което в рамките на своята стопанска дейност участва в дейности, обхванати от митническото законодателство;
6.
„митнически представител“ означава всяко лице, посочено от друго лице да изпълнява действията и формалностите, изисквани съгласно митническото законодателство във взаимоотношенията му с митническите органи;
7.
„риск“ е вероятността да настъпи събитие с оглед въвеждането, напускането, транзита, трансфера или специфичната употреба на стоки, придвижвани между митническата територия на Общността и държави или територии извън тази територия, и наличието на стоки, които нямат общностен статус, което би имало един от следните резултати:
а)
би попречило на правилното прилагане на общностни или национални мерки;
б)
би изложило на опасност финансовите интереси на Общността и на нейните държави-членки;
в)
би застрашило сигурността и безопасността на Общността и нейните жители, здравето на хората, животните или растенията, околната среда или потребителите;
8.
„митнически формалности“ са всички операции, които трябва да бъдат извършени от съответните лица и от митническите органи с цел спазване на митническото законодателство;
9.
„обобщено деклариране“ (обобщена декларация за въвеждане и обобщена декларация за напускане) е действието, с което едно лице информира митническите органи по установените форми и начини, преди или в момента на събитието, че стоките ще бъдат въведени във или изведени от митническата територия на Общността;
10.
„митническо деклариране“ е действието, с което едно лице изразява по установените форми и начини желанието си за поставяне под определен митнически режим на дадена стока, като посочва при необходимост специфичните разпоредби, които следва да бъдат приложени;
11.
„декларатор“ е лицето, което подава обобщена декларация или уведомление за реекспорт или извършва митническо деклариране от свое име, или лицето, за сметка на което се извършва това деклариране;
12.
„митнически режим“ е всеки един от следните режими, под които могат да бъдат поставени стоките съгласно настоящия кодекс:
а)
допускане за свободно обращение;
б)
специални режими;
в)
износ;
13.
„митническо задължение“ е задължението на лице да заплати размера на вносните или износни мита, приложими за определени стоки съгласно действащото митническо законодателство;
14.
„длъжник“ е всяко лице, което е отговорно за заплащане на митническото задължение;
15.
„вносни мита“ са митата, дължими при внасянето на стоки;
16.
„износни мита“ са митата, дължими при изнасянето на стоки;
17.
„митнически статус“ е статусът на стоките като общностни или необщностни стоки;
18.
„общностни стоки“ са стоки, които попадат в една от следните категории:
а)
стоки, които са изцяло получени на митническата територия на Общността и които не съдържат в себе си стоки, внесени от страни или територии извън митническата територия на Общността. Стоките, които са изцяло получени на митническата територия на Общността, нямат митнически статус на общностни стоки, ако са получени от стоки, поставени под режим на външен транзит, складиране, временен внос или активно усъвършенстване в случаите, определени съгласно член 101, параграф 2, буква в);
б)
стоките, въведени на митническата територия на Общността от държави или територии извън тази територия и допуснати за свободно обращение;
в)
стоките, получени или произведени в границите на митническата територия на Общността само от стоките по буква б) или от стоките по букви а) и б);
19.
„необщностни стоки“ са стоките, различни от посочените в точка 18, или стоки, които са загубили своя статус на общностни стоки;
20.
„управление на риска“ е системното идентифициране на риска и прилагането на всички необходими мерки за ограничаване излагането на риск. Това включва дейности като събиране на данни и информация, анализ и оценка на риска, предписване и предприемане на действия и редовен мониторинг и преглед на този процес и резултатите от него въз основа на международни, общностни и национални източници и стратегии;
21.
„вдигане на стоки“ е действието, чрез което митническите органи предоставят стоките за целите, предвидени от митническия режим, под който стоките са поставени;
22.
„митнически надзор“ е цялостната дейност на митническите органи за осигуряване спазването на митническото законодателство, а където е уместно - спазването и на други разпоредби, приложими за стоките, предмет на тази дейност;
23.
„възстановяване“ е връщането на платени вносни или износни мита;
24.
„опрощаване“ е освобождаването от задължението за заплащане на неплатени вносни или износни мита;
25.
„обработени продукти“ са стоки, поставени под режим усъвършенстване, които са били подложени на операции по усъвършенстване;
26.
„лице, установено на митническата територия на Общността“ е:
а)
в случаите на физически лица, всяко лице, чието обичайно местопребиваване се намира на митническата територия на Общността;
б)
в случаите на юридически лица или сдружение на лица, всяко лице, чието седалище, централно управление или трайно установяване се намира на митническата територия на Общността;
27.
„представяне на стоки пред митническите органи“ е уведомлението на митническите органи за пристигането на стоки в митническото учреждение или във всяко друго място, определено или одобрено от митническите органи и разположението на тези стоки за митнически контрол;
28.
„държател на стоки“ е лицето, което е собственик на стоките, или лицето, което има подобно право на разпореждане с тях или което има физически контрол върху тях;
29.
„титуляр на режима“ е лицето, което извършва митническото деклариране или за сметка на което е извършено митническото деклариране, или лицето, на което са прехвърлени правата и задълженията на това лице по отношение на определен митнически режим;
30.
„мерки на търговската политика“ са нетарифните мерки, установени като част от общата търговска политика под формата на разпоредби на Общността, уреждащи международната търговия със стоки;
31.
„операции по усъвършенстване“ означава всяко едно от следното:
а)
изработката на стоки, включително тяхното монтиране или комплектоване или сглобяване с други стоки;
б)
обработката на стоки;
в)
унищожаването на стоки;
г)
поправката на стоки, включително възстановяването им и поставянето им в изправност;
д)
използването на стоки, които не се съдържат в обработените продукти, но позволяват или улесняват производството им, дори ако се изразходват изцяло или частично в процеса (спомагателни производствени средства);
32.
„рандеман“ е количеството или процентът обработени продукти, получени от усъвършенстването на определено количество стоки, поставени под режим усъвършенстване;
33.
„съобщение“ е известие в установен формат, съдържащо данни, предадени от едно лице, учреждение или орган на друг(о) посредством информационна технология и компютърни мрежи.
ГЛАВА 2
Права и задължения на лицата с оглед на митническото законодателство
Раздел 1
Предоставяне на информация
Член 5
Обмен и съхранение на данни
1. Изискваният съгласно митническото законодателство обмен на данни, придружаващи документи, решения и уведомления между митническите органи и между икономическите оператори и митническите органи, както и съхраняването на тези данни съгласно митническото законодателство, се осъществява чрез техники за електронна обработка на данни.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящия регламент чрез допълването му, установяващи изключения от първа алинея, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Тези мерки дефинират случаите и условията, при които вместо електронния обмен на данни може да се използва обмен на хартиен носител или обмен чрез други средства, при отчитане по-специално на:
а)
възможността за временен отказ на компютърните системи на митническите органи;
б)
възможността за временен отказ на компютърните системи на икономическия оператор;
в)
международните конвенции и споразумения, предвиждащи използването на документи на хартиен носител;
г)
пътниците, които нямат пряк достъп до компютърни системи и не могат да предоставят електронна информация;
д)
практическите изисквания за извършване на декларирането устно или посредством друго действие.
2. Ако не е изрично предвидено друго в митническото законодателство, Комисията приема съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки, които установяват:
а)
съобщенията, които митническите учреждения следва да обменят помежду си съгласно изискванията за прилагане на митническото законодателство;
б)
общ пакет данни и формат на съобщенията, които следва да се обменят съгласно митническото законодателство.
Данните, посочени в буква б) от първа алинея, съдържат необходимите подробни данни за анализ на риска и правилното прилагане на митническия контрол, като се използват, където е уместно, международни стандарти и търговски практики.
Член 6
Защита на данните
1. Цялата информация, придобита от митническите органи в процеса на изпълнение на техните задължения, която е поверителна по своя характер или се предоставя на поверителна основа, е обект на задължението за пазене на професионална тайна. С изключение на предвиденото в член 26, параграф 2, тази информация не се разкрива от митническите органи без изричното разрешение на лицето или органа, който я е предоставил.
Тази информация може да се разкрива без разрешение в случаите, когато митническите органи са задължени или упълномощени да направят това съгласно действащите разпоредби, особено в областта на защита на данните или във връзка със съдебни производства.
2. Съобщаването на поверителни данни на митническите органи и на други компетентни органи от държавите или териториите извън митническата територия на Общността се разрешава само в рамките на международно споразумение, гарантиращо достатъчна степен на защита на данните.
3. Информацията се разкрива или съобщава при пълно спазване на действащите разпоредби за защита на данните.
Член 7
Обмен на допълнителна информация между митническите органи и икономическите оператори
1. Митническите органи и икономическите оператори могат да обменят всякаква информация, която не се изисква изрично по митническото законодателство, по-специално с цел взаимно сътрудничество за определяне и противодействие на риска. Този обмен може да става съгласно писмено споразумение и може да включва достъп на митническите органи до компютърните системи на икономическите оператори.
2. Освен ако двете страни не са се договорили друго, всяка информация, предоставена от едната на другата страна в процеса на сътрудничеството по параграф 1, е поверителна.
Член 8
Предоставяне на информация от митническите органи
1. Всяко лице може да поиска от митническите органи информация относно прилагането на митническото законодателство. Предоставянето на такава информация може да бъде отказано, когато искането не е свързано с дейност по действително предстояща международна търговия със стоки.
2. Митническите органи поддържат редовен диалог с икономическите оператори и другите органи, участващи в международната търговия със стоки. Те насърчават прозрачността, като предоставят по възможност безплатно и по Интернет митническото законодателство, общите административни разпоредби и формулярите за заявления.
Член 9
Предоставяне на информация на митническите органи
1. Всяко лице, което участва пряко или косвено в извършването на митнически формалности или на митнически контрол, предоставя на митническите органи, по тяхно искане и в определените срокове, пълната изискуема документация и информация в подходяща форма и оказва цялото необходимо съдействие за извършването на тези формалности или контрол.
2. Лице, което подава обобщена декларация или митническа декларация, или уведомява, или подава искане за разрешение или за всяко друго решение, е отговорно за:
а)
точността и пълнотата на информацията, предоставена в декларацията, уведомлението или в искането;
б)
автентичността на всички подадени или представени документи;
в)
където е приложимо, изпълнението на всички задължения, свързани с поставянето на въпросните стоки под съответния митнически режим или с извършването на разрешените операции.
Първата алинея се прилага и за предоставянето във всякаква друга форма на всякаква информация, която се изисква от или се представя на митническите органи.
Когато представянето на декларация или уведомление, подаването на искане или предоставянето на информация се извършва от митническия представител на съответното лице, този митнически представител също е обвързан със задълженията, предвидени в първата алинея.
Член 10
Електронни системи
1. Държавите-членки сътрудничат на Комисията с оглед разработването, поддръжката и използването на електронни системи за обмен на информация между митническите учреждения и за общата регистрация и водене на отчетността, особено във връзка със:
а)
икономическите оператори, участващи пряко или косвено в изпълнението на митническите формалности;
б)
исканията и разрешенията, свързани с даден митнически режим или със статуса на одобрен икономически оператор;
в)
искания и специални решения, издадени съгласно член 20;
г)
общо управление на риска по член 25.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи следното:
а)
стандартната форма и съдържание на данните, подлежащи на регистрация;
б)
поддържането на тези данни от митническите органи на държавите-членки;
в)
правилата за достъп до тези данни на:
i)
икономическите оператори,
ii)
други компетентни органи,
се приемат съгласно процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Раздел 2
Митническо представителство
Член 11
Митнически представител
1. Всяко лице може да определи свой митнически представител.
Това представителство може да бъде пряко, когато митническият представител действа от името и за сметка на друго лице, или косвено, когато митническият представител действа от свое име, но за сметка на друго лице.
Митническият представител трябва да е лице, установено на митническата територия на Общността.
2. Държавите-членки могат да определят в съответствие с правото на Общността условията, при които митническият представител може да предоставя услуги в държавата-членка, в която той е установен. Независимо от това, без да се засяга прилагането на по-малко строги критерии от въпросната държава-членка, митнически представител, който отговаря на критериите, определени в член 14, букви от а) до г), има право да предоставя тези услуги в държава-членка, различна от тази, в която е установен.
3. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи по-специално:
а)
условията, при които изискването по параграф 1, трета алинея, може да бъде отменено;
б)
условията, при които правото по параграф 2 може да бъде предоставено и удостоверено;
в)
всички по-нататъшни мерки за прилагането на настоящия член,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 12
Овластяване
1. Във взаимоотношенията си с митническите органи митническият представител заявява, че той действа за сметка на лицето, което представлява и посочва дали представителството е пряко или косвено.
Лице, което не декларира, че действа като митнически представител, или което декларира, че действа като такъв, без да е овластен за това, се счита, че действа от свое име и за своя сметка.
2. Митническите органи могат да изискат от всяко лице, което заявява, че действа като митнически представител, да представи доказателства за своето овластяване от представляваното лице.
В съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4, се приемат мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи дерогации от първа алинея.
Раздел 3
Одобрен икономически оператор
Член 13
Искане и разрешение
1. Икономически оператор, който е установен на митническата територия на Общността и който отговаря на условията, предвидени в член 14 и член 15, може да поиска статус на одобрен икономически оператор.
Митническите органи, ако е необходимо след консултации с други компетентни органи, предоставят този статус, който подлежи на наблюдение.
2. Статусът на одобрен икономически оператор се предоставя чрез два вида разрешения: одобрен за „митнически опростявания“ икономически оператор и одобрен за „сигурност и безопасност“ икономически оператор.
Първият вид разрешение позволява на икономическите оператори да се възползват от някои опростявания съобразно митническото законодателство. Титулярят на втория вид разрешение има право на улеснения, свързани със сигурността и безопасността.
Едно и също лице може да бъде титуляр и на двата вида разрешения едновременно.
3. Статусът на одобрен икономически оператор, при спазване на изискванията по член 14 и член 15, се признава от митническите органи във всички държави-членки, без да се възпрепятства митническият контрол.
4. Въз основа признаването на статуса на одобрен икономически оператор и при условие че са изпълнени изискванията, отнасящи се до конкретен вид опростяване, предвидено в митническото законодателство, митническите органи разрешават на оператора да се възползва от това опростяване.
5. Предоставянето на статус на одобрен икономически оператор може да бъде спряно или отменено съгласно условията, предвидени по член 15, параграф 1, буква ж).
6. Одобреният икономически оператор уведомява митническите органи за всички обстоятелства, възникнали след предоставянето на този статус, които могат да повлияят неговото продължаване или съдържание.
Член 14
Предоставяне на статус
Критериите за предоставяне на статус на одобрен икономически оператор са следните:
а)
доказателства за спазване на данъчните и митнически изисквания;
б)
наличие на ефективна система за управление на търговската и, където е уместно, на транспортната отчетност, позволяваща подходящ митнически контрол;
в)
доказана платежоспособност;
г)
практически стандарти за компетентност или професионална квалификация, пряко свързани с осъществяваната дейност, в случаите когато одобрен икономически оператор желае да се възползва от предвидените в митническото законодателство опростявания съгласно член 13, параграф 2;
д)
съответни стандарти за сигурност и безопасност, в случаите когато одобрен икономически оператор желае да се възползва от улесненията по отношение на митническия контрол, свързани със сигурността и безопасността съгласно член 13, параграф 2.
Член 15
Мерки за прилагане
1. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент посредством допълването му, установяващи правила по отношение на:
а)
предоставяне на статус на одобрен икономически оператор;
б)
случаите, в които се извършва преглед на статуса на одобрен икономически оператор;
в)
даване на разрешения за използването на опростявания от одобрените икономически оператори;
г)
определяне на компетентния митнически орган за даване на такъв статус и разрешения;
д)
вида и обхвата на улесненията, които могат да бъдат предоставени на одобрен икономически оператор във връзка с митническия контрол, отнасящ се до сигурността и безопасността;
е)
консултация със и предоставяне на информация на други митнически органи;
ж)
условията, при които предоставянето на статуса на одобрен икономически оператор може да бъде спряно или отменено;
з)
условията, при които изискването за установяване на митническата територия на Общността може да не бъде приложено при определени категории одобрени икономически оператори, при отчитане по-специално на международни споразумения,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
2. Тези мерки вземат предвид следното:
а)
правилата, приети съгласно член 25, параграф 3;
б)
професионалното участие в дейностите, обхванати от митническото законодателство;
в)
практически стандарти за компетентност или професионална квалификация, пряко свързани с осъществяваната дейност;
г)
качеството на икономическия оператор като титуляр на международно признат сертификат, издаден на основата на съответни международни договорености.
Раздел 4
Решения, свързани с прилагане на митническото законодателство
Член 16
Общи разпоредби
1. Когато едно лице поиска от митническите органи да вземат решение, свързано с прилагането на митническото законодателство, то трябва да представи цялата информация, изисквана от тези органи, за да могат те да вземат това решение.
Решение може също да бъде поискано от, и взето по отношение на няколко лица, съгласно условията, предвидени в митническото законодателство.
2. Освен ако митническото законодателство не предвижда друго, решението, посочено в параграф 1, се взима и заявителят се уведомява своевременно, но не по-късно от четири месеца, считано от датата, на която митническите органи са получили цялата информация, изисквана от тях, за да могат да вземат това решение.
Когато обаче митническите органи не могат да се произнесат в определения срок, те уведомяват заявителя за това преди изтичането на срока, като посочват причините и необходимия им допълнителен срок за вземане на исканото решение.
3. Освен ако в решението или в митническото законодателство не е предвидено друго, решението поражда последици от датата, на която заявителят го е получил или се счита, че го е получил. С изключение на случаите, предвидени в член 24, параграф 2, приетите решения са изпълними от митническите органи, считано от тази дата.
4. Преди да вземат решение, което би засегнало неблагоприятно лицето или лицата, до които е адресирано, митническите органи съобщават на съответното лице или лица мотивите, на които ще се основава решението и им предоставят възможност да изразят своето становище в определен срок, считано от датата на съобщаването.
След изтичане на този срок съответното лице се уведомява в подходяща форма за решението, което трябва да бъде мотивирано. Решението трябва да посочва възможността за обжалване, предвидена по член 23.
5. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи:
а)
случаите и условията, при които първа алинея от параграф 4 не се прилага;
б)
срокът, посочен в първа алинея на параграф 4,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
6. Без да се засягат разпоредбите, установени в други области и определящи случаите и условията, при които решенията са недействителни или губят законна сила, митническите органи, издали решението, могат по всяко време да го обезсилят, изменят или отменят, когато то не съответства на митническото законодателство.
7. Освен в случаите, в които митническите органи действат като правораздавателни органи, разпоредбите на параграфи 3, 4 и 6 от настоящия член и на членове 17, 18 и 19 се прилагат и за решения, взети от митническите органи, без съответното лице да е отправило предварително искане за това, и по-специално за уведомяването за митническо задължение, както е предвидено в член 67, параграф 3.
Член 17
Валидност на решенията за цялата Общност
Освен когато е поискано или посочено друго, решенията, взети от митническите органи на основание или във връзка с прилагането на митническото законодателство, са валидни на цялата митническа територия на Общността.
Член 18
Обезсилване на благоприятни решения
1. Митническите органи обезсилват решение, което е благоприятно за адресата, ако е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
решението е издадено въз основа на невярна или непълна информация;
б)
заявителят е знаел или е трябвало да знае, че информацията е невярна или непълна;
в)
решението би било различно, ако информацията е била правилна и пълна.
2. Адресатът на това решение се уведомява за неговото обезсилване.
3. Обезсилването поражда действие от датата, на която първоначалното решение е породило действие, освен ако в решението не е посочено друго, в съответствие с митническото законодателство.
4. Комисията може да приеме мерки за прилагане на настоящия член, по-специално по отношение на решения с няколко адресата, в съответствие с процедурата по управление, посочена в член 184, параграф 3.
Член 19
Отмяна и изменение на благоприятни решения
1. Благоприятно решение се отменя или изменя когато, в случаите различни от посочените в член 18, едно или повече от условията, установени за издаването му, не са били изпълнени или вече не се изпълняват.
2. Освен когато е посочено друго в митническото законодателство, благоприятно решение с няколко адресата може да бъде отменено само по отношение на лицето, което не изпълни задължение, наложено по силата на това решение.
3. Адресатът на решението се уведомява за неговата отмяна или изменение.
4. По отношение на отмяната или изменението на решението се прилага член 16, параграф 3.
В изключителни случаи обаче и когато законните интереси на адресата на решението налагат това, митническите органи могат да отложат датата, от която отмяната или изменението на решението поражда действие.
5. Комисията може да приеме мерки за прилагане на настоящия член, по-специално по отношение на решения с няколко адресата, съгласно процедурата по управление посочена в член 184, параграф 3.
Член 20
Решения, отнасящи се до обвързваща информация
1. При официално искане митническите органи издават решения, отнасящи се до обвързваща тарифна информация, наричани по-долу „решения ОТИ“, или решения, отнасящи се до обвързваща информация за произход, наричани по-долу „решения ОИП“.
Такова искане се отхвърля, ако е налице някое от следните обстоятелства:
а)
в случай, че искането се отправя или е отправено, към същото или към друго митническо учреждение, от титуляря на решение или за негова сметка по отношение на същите стоки, а за решения ОИП - при същите обстоятелства, определящи придобиването на произход;
б)
в случай, че искането не е свързано с намерение за използване на решение ОТИ или ОИП, или друго намерение за ползване на митнически режим.
2. Решенията ОТИ или ОИП са обвързващи само по отношение на тарифното класиране или определянето на произхода на стоките.
Решенията са обвързващи за митническите органи спрямо титуляря на решението само по отношение на стоките, за които митническите формалности са извършени след датата, на която решението поражда действие.
Решенията са обвързващи за титуляря на решението спрямо митническите органи, като пораждащи последици от датата, на която титулярят получи или се счита, че е получил уведомление за решението.
3. Решенията ОТИ или ОИП са валидни за срок от три години, считано от датата, на която решението поражда действие.
4. За прилагането на решение ОТИ или ОИП в контекста на конкретен митнически режим титулярят трябва да може да докаже, че:
а)
за решение ОТИ, декларираните стоки съответстват във всяко едно отношение на тези, описани в решението;
б)
за решение ОИП, въпросните стоки и обстоятелствата, определящи придобиването на произход, съответстват във всяко едно отношение на стоките и обстоятелствата, описани в решението.
5. Чрез дерогация от член 16, параграф 6 и член 18 решенията ОТИ или ОИП се обезсилват, ако са издадени въз основа на невярна или непълна информация на заявителите.
6. Решенията ОТИ или ОИП се отменят съгласно член 16, параграф 6 и член 19.
Те не подлежат на изменение.
7. Комисията, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, приема мерки за прилагането на параграфи 1 до 5 от настоящия член.
8. Без да се засягат разпоредбите на член 19, мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи:
а)
условията, при които, и моментът, от който решение ОТИ или ОИП престава да бъде валидно;
б)
условията, при които, и срокът, в който решение по буква а) може да продължи да бъде използвано по отношение на обвързващи договори, основаващи се на решението и сключени преди изтичането на срока на неговата валидност;
в)
условията, при които Комисията може да издава решения, съдържащи искане държавите-членки да отменят или изменят решение, отнасящо се до обвързваща информация и предоставящо различна обвързваща информация в сравнение с други решения относно същия предмет,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
9. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи условията, при които се приемат други решения, свързани с обвързваща информация, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Раздел 5
Санкции
Член 21
Прилагане на санкции
1. Всяка държава-членка предвижда санкции за неспазване на митническото законодателство на Общността. Тези санкции са ефективни, пропорционални и възпиращи.
2. Когато се прилагат административни санкции, те могат да бъдат, inter alia, в една от следните две форми, или и в двете:
а)
налагане на парична глоба от митническите органи, включително, където е уместно, прилагане на споразумение вместо налагане на наказание;
б)
отмяната, спирането или изменението на разрешение, чийто титуляр е съответното лице.
3. Държавите-членки съобщават на Комисията не по-късно от шест месеца от датата на прилагане на настоящия член, както е определено в съответствие с член 188, параграф 2, действащите национални разпоредби, според предвиденото в параграф 1, и незабавно я уведомяват за всяко последващо изменение, което ги засяга.
Раздел 6
Обжалване
Член 22
Решения, взети от правораздавателен орган
Членове 23 и 24 не се прилагат за жалби, подадени с оглед обезсилването, отмяната или изменението на решение, отнасящо се до прилагането на митническото законодателство, взето от правораздавателен орган или от митническите органи, когато действат като правораздавателни органи.
Член 23
Право на обжалване
1. Всяко лице има право да обжалва решения на митническите органи, отнасящи се до прилагането на митническото законодателство, които го засягат пряко и лично.
Всяко лице, подало искане до митническите органи за издаване на решение и което лице не е получило решение по искането си в рамките на срока, посочен в член 16, параграф 2, също има право на обжалване.
2. Правото на обжалване може да се упражни най-малко на две нива:
а)
първоначално - пред митническите органи или правораздавателен или друг орган, определени за тази цел от държавите-членки;
б)
впоследствие - пред по-висша независима инстанция, която може да бъде правораздавателен орган или еквивалентен специализиран орган съгласно действащите разпоредби в държавите-членки.
3. Жалбата трябва да се подаде в държавата-членка, където е взето или поискано решението.
4. Държавите-членки осигуряват процедура на обжалване, която позволява бързо потвърждение или поправка на решенията, взети от митническите органи.
Член 24
Спиране на изпълнението
1. Подаването на жалбата не спира изпълнението на обжалваното решение.
2. Въпреки това, митническите органи спират изцяло или частично изпълнението на такова решение, когато имат основателно съмнение относно съответствието на обжалваното решение с разпоредбите на митническото законодателство, или когато съществува опасност да бъде нанесена непоправима вреда на заинтересованото лице.
3. В случаите, посочени в параграф 2, когато обжалваното решение има за последица плащане на вносни или износни мита, спирането на изпълнението се извършва само при предоставяне на обезпечение, освен ако въз основа на документирана оценка бъде установено, че учредяването на такова обезпечение би довело до сериозни икономически или социални затруднения за длъжника.
Комисията може да приеме мерки за прилагане на първата алинея от настоящия параграф съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Раздел 7
Контрол на стоки
Член 25
Видове митнически контрол
1. Митническите органи могат да извършват всички видове митнически контрол, които те считат за необходими.
Видовете митнически контрол се състоят по-специално от проверка на стоките, вземане на проби, проверка на данните в декларацията и съществуването и автентичността на документи, проверка на отчетността на икономическите оператори и други записи, проверка на превозни средства, проверка на багаж и други стоки, пренасяни от или върху лица, както и извършване на служебни проучвания и други подобни действия
2. Митническият контрол, различен от проверките на случаен принцип, се основава главно на анализа на риска чрез техники за електронна обработка на данни с цел идентифициране и оценка на риска, както и разработване на необходимите мерки за предотвратяване на риска, на база на критерии, разработени на национално, общностно и, доколкото съществува, на международно равнище.
Държавите-членки в сътрудничество с Комисията разработват, поддържат и използват обща рамка за управление на риска, която се основава на обмен на информация за риска и за анализ на риска между митническите администрации и установява, inter alia, общи критерии за оценка на риска, контролни мерки и приоритетни области за контрол.
Контролът, основан на такава информация и критерии, се извършва независимо от другия контрол, извършван съгласно параграфи 1 и 2 или съгласно другите действащи разпоредби.
3. Без да се засягат разпоредбите на параграф 2 от настоящия член, Комисията приема съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки за прилагане, установяващи следното:
а)
обща рамка за управление на риска;
б)
общи критерии и приоритетни области за контрол;
в)
информация за риска и за анализа на риска, която да се обменя между митническите администрации.
Член 26
Сътрудничество между органите
1. Когато контролиращи органи, различни от митническите органи, следва да извършват контрол, различен от митническия контрол, по отношение на едни и същи стоки, митническите органи в тясно сътрудничество с тези други органи полагат усилия за извършването на този контрол винаги, когато е възможно, по същото време и на същото място, където се извършва митническият контрол (едно спиране), като митническите органи имат координираща роля в постигането на тази цел.
2. В контекста на предвидения по настоящия раздел контрол, когато това е необходимо за минимизиране на риска и борба с измамите, митническите органи и другите компетентни органи могат да обменят помежду си и с Комисията получените данни във връзка с въвеждането, напускането, транзита, преместването, складирането и специфична употребата на стоки, включително пощенски трафик, придвижвани между митническата територия на Общността и други територии, наличието и движението в рамките на митническата територия на Общността на необщностни стоки и стоки за специфична употреба, както и резултатите от всеки извършен контрол. Митническите органи и Комисията могат също да обменят помежду си такива данни с цел осигуряване на еднаквото прилагане на митническото законодателство на Общността.
Член 27
Последващ контрол
Митническите органи могат, след вдигане на стоките и с оглед установяване истинността на данните, съдържащи се в обобщената декларация или митническата декларация, да извършват контрол на документите и данните за операциите с въпросните стоки или за предходни или последващи търговски операции с тези стоки. Тези органи могат да извършват и проверка на стоките и/или да вземат проби, ако това все още е възможно за тях.
Този контрол може да се извърши в помещенията на държателя на стоките или на негов представител, както и при всяко друго лице, което във връзка със стопанската си дейност участва пряко или косвено в операциите, или при всяко друго лице, което притежава тези документи и данни за търговски цели.
Член 28
Вътреобщностни полети и морски пътувания
1. Митнически контрол или формалности по отношение на придружавания и кабинния багаж на лица, които предприемат вътреобщностен полет или вътреобщностно морско пътуване, се извършва само ако митническото законодателство предвижда такъв контрол или формалности.
2. Параграф 1 се прилага, без да се засяга някое от следните:
а)
проверки за сигурност и безопасност;
б)
проверки, свързани със забрани или ограничения.
3. Съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, Комисията приема мерки за прилагане на настоящия член, които определят случаите и условията, при които може да се прилага митнически контрол и формалности към:
а)
кабинния и придружаван багаж на:
i)
лица, летящи с въздухоплавателно средство, което пристига от летище извън Общността и което след кацане на летище в Общността продължава полета си към друго летище в Общността;
ii)
лица, летящи с въздухоплавателно средство, което извършва кацане на летище в Общността преди да продължи впоследствие към летище извън Общността;
iii)
лица, ползващи морски услуги, предоставяни на същия плавателен съд и включващи последователни етапи от отплаване от, акостиране на или завършване в пристанище извън Общността;
iv)
лица на борда на развлекателни плавателни съдове или на туристически и търговски въздухоплавателни средства;
б)
кабинен и придружаван багаж:
i)
пристигащ в летище на Общността на борда на въздухоплавателно средство, идващо от летище извън Общността и трансферирано на това летище в Общността на друго въздухоплавателно средство, продължаващо по вътрешен полет в Общността,
ii)
натоварен в летище на Общността на въздухоплавателно средство по вътрешен полет в Общността за трансфериране на друго летище в Общността на въздухоплавателно средство, чието направление е летище извън Общността.
Раздел 8
Съхраняване на документи и друга информация; такси и разходи
Член 29
Съхраняване на документи и друга информация
1. За целите на митническия контрол заинтересованите лица съхраняват документите и информацията, посочена в член 9, параграф 1, за срок не по-кратък от три календарни години, на всякакъв носител, достъпен и приемлив за митническите органи.
За стоки, допуснати за свободно обращение при обстоятелства, различни от тези по трета алинея, или за стоки, декларирани за износ, този срок започва да тече от края на годината, в която са приети митническите декларации за допускане за свободно обращение или за износ.
За стоки, допуснати за свободно обращение без мита или с намалени ставки на вносните мита поради специфичната им употреба, този срок започва да тече от края на годината, в която тези стоки престават да подлежат на митнически надзор.
За стоки, поставени под друг митнически режим, този срок започва да тече от края на годината, в която митническият режим е завършен.
2. Без да се засягат разпоредбите на член 68, параграф 4, когато при митническия контрол във връзка с митническо задължение се установи, че съответното вземане под отчет следва да се поправи и заинтересованото лице е уведомено за това, документите и информацията се съхраняват за срок от три години след изтичане на срока, посочен в параграф 1 от настоящия член.
Когато е подадена жалба или е започнато съдебно производство, документите и информацията трябва да се съхраняват за срока, предвиден в параграф 1 от настоящия член или до приключване на процедурата по обжалване или на съдебното производство, в зависимост от това, кое е последното.
Член 30
Такси и разходи
1. Митническите органи не налагат такси за извършването на митнически контрол или за друга форма на прилагане на митническото законодателство в рамките на официалното работно време на компетентните митнически учреждения.
Въпреки това митническите органи могат да налагат такси или покриване на разходите за предоставяне на специфични услуги, по-специално:
а)
присъствие на митнически служители извън официалното работно време или на място извън митническите учреждения, при поискване;
б)
анализи или експертни доклади относно стоки и пощенски такси за връщане на стоките на заявителя, по-специално по отношение на решения, взети съгласно член 20, или предоставянето на информация в съответствие с член 8, параграф 1;
в)
проверка на стоките или вземане на проби от тях с цел проверка, или унищожаване на стоките, когато са направени разходи, различни от тези за ангажиране на митнически служители;
г)
когато поради характера на стоките или потенциалния риск се налагат извънредни мерки по контрола.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи мерки за прилагането на втора алинея от параграф 1, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
ГЛАВА 3
Превръщане на валута и срокове
Член 31
Превръщане на валута
1. Компетентните органи публикуват и/или предоставят в Интернет приложимия обменен курс, ако се налага превръщане на валута по една от следните причини:
а)
когато елементите, използвани за определяне на митническата стойност на стоките, са изразени във валута, различна от тази на държавата-членка, където се определя митническата стойност;
б)
когато за определяне на тарифното класиране на стоките и размера на вносните и износните мита, включително стойностните прагове в Митническата тарифа на Общността, се прилага стойността на еврото в национални валути.
2. Стойността на еврото в национални валути, която се прилага в рамките на митническото законодателство, когато превръщането на валута е необходимо поради причини, различни от посочените в параграф 1, се определя най-малко веднъж годишно.
3. Комисията приема мерки за прилагане на настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 32
Срокове
1. Когато в митническото законодателство е определен период, дата или срок, нито периодът може да бъде удължаван или съкращаван, нито датата или срокът - изменяни, освен ако това не е изрично предвидено в съответните разпоредби.
2. Освен когато изрично не е предвидено друго в митническото законодателство на Общността, се прилагат правилата за периоди, дати и срокове, установени в Регламент (ЕИО, Евратом) № 1182/71 на Съвета от 3 юни 1971 г. за определяне на правилата, приложими за периоди, дати и срокове (10).
ДЯЛ II
ЕЛЕМЕНТИ, НА ОСНОВАТА НА КОИТО СЕ ПРИЛАГАТ ВНОСНИ ИЛИ ИЗНОСНИ МИТА И ДРУГИ МЕРКИ ОТНОСНО ТЪРГОВИЯТА СЪС СТОКИ
ГЛАВА 1
Обща митническа тарифа и тарифно класиране на стоки
Член 33
Обща митническа тарифа
1. Дължимите вносни и износни мита се основават на Общата митническа тарифа.
Другите мерки, установени от общностни разпоредби за специфични области, свързани с търговията със стоки, се прилагат, ако е уместно, съгласно тарифното класиране на стоките.
2. Общата митническа тарифа включва:
а)
Комбинираната номенклатура на стоки, установена в Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета от 23 юли 1987 г. относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа (11);
б)
всяка друга номенклатура, която се основава частично или изцяло на Комбинираната номенклатура, или която добавя подразделения към нея и която е установена от общностни разпоредби, уреждащи специфични области с оглед на прилагането на тарифни мерки, свързани с търговията със стоки;
в)
конвенционалните или нормални автономни мита, които се прилагат за стоки, включени в Комбинираната номенклатура;
г)
преференциалните тарифни мерки, предвидени в споразумения, които Общността е сключила с определени страни или територии извън митническата територия на Общността или с групи такива страни или територии;
д)
преференциалните тарифни мерки, приети едностранно от Общността по отношение на определени държави или територии извън митническата територия на Общността или групи такива държави или територии;
е)
автономни мерки, които предвиждат намаляване или премахване на мита за определени стоки;
ж)
благоприятното тарифно третиране, установено за определени стоки поради естеството им или специфичната им употреба, в рамките на мерките по букви в) до е) или з);
з)
други тарифни мерки, предвидени в законодателството на Общността в областта на селското стопанство, търговията или друга област.
3. Когато съответните стоки отговарят на условията, включени в мерките по букви г) до ж) от параграф 2, мерките, посочени в тези разпоредби, се прилагат по искане на декларатора вместо предвидените в буква в) от посочения параграф. Искането може да бъде подадено и със задна дата, при условие че се изпълняват сроковете и условията, установени в съответната мярка или в кодекса.
4. Когато прилагането на мерките по букви г) до ж) от параграф 2 или освобождаването от мерките, посочени в буква з) от него, е ограничено до определен обем от вноса или износа, прилагането или освобождаването се прекратява в случая на тарифни квоти веднага щом се достигне определеният обем на вноса или износа.
При тарифни плафони прилагането се прекратява с правен акт на Общността.
5. Комисията приема мерки за прилагането на параграфи 1 и 4 от настоящия член съгласно процедурата по управление, посочена в член 184, параграф 3.
Член 34
Тарифно класиране на стоки
1. За целите на прилагането на Общата митническа тарифа, „тарифно класиране“ на стоки е определянето на подпозицията или по-нататъшно подразделение от Комбинираната номенклатура, съгласно която трябва да бъдат класирани тези стоки.
2. За прилагането на нетарифни мерки „тарифно класиране“ на стоки е определянето на подпозицията или по-нататъшно подразделение от Комбинираната номенклатура или от всяка друга номенклатура, която е установена от общностни разпоредби и която се основава изцяло или частично на Комбинираната номенклатура или добавя подразделения към нея, съгласно която трябва да бъдат класирани тези стоки.
3. Подпозицията или по-нататъшното подразделение, определени съгласно параграфи 1 и 2, се използват за прилагане на мерките, отнасящи се за тази подпозиции.
ГЛАВА 2
Произход на стоките
Раздел 1
Непреференциален произход
Член 35
Обхват
Членове 36, 37 и 38 установяват правилата за определяне на непреференциалния произход на стоките за целите на прилагането на:
а)
Общата митническа тарифа с изключение на мерките по член 33, параграф 2, букви г) и д);
б)
мерки, различни от тарифните мерки, установени от общностни разпоредби, уреждащи специфични области във връзка с търговията със стоки;
в)
други общностни мерки, отнасящи се до произхода на стоките.
Член 36
Придобиване на произход
1. Стоките, изцяло получени в една-единствена държава или територия, се счита, че произхождат от тази държава или територия.
2. Стоките, чието производство включва участието на повече от една държава или територия, се счита, че произхождат от държавата или територията, в която са претърпели последната си съществена трансформация.
Член 37
Доказателство за произход
1. Когато в митническата декларация съгласно митническото законодателство е посочен произход, митническите органи могат да изискат от декларатора да докаже произхода на стоките.
2. Когато се представя доказателство за произход съгласно митническото законодателство или други общностни разпоредби, уреждащи специфични области, митническите органи имат право в случаи на основателно съмнение да поискат всякакво допълнително доказателство, за да се уверят, че посоченият произход отговаря на правилата, установени в съответните общностни разпоредби.
3. Когато изискванията на търговията налагат това, в рамките на Общността може да бъде издаден документ, доказващ произхода на стоките.
Член 38
Мерки за прилагане
Комисията приема мерки за прилагането на членове 36 и 37 съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Раздел 2
Преференциален произход
Член 39
Преференциален произход на стоките
1. За да се ползват от мерките по член 33, параграф 2, буква г) или д) или от нетарифни преференциални мерки, стоките трябва да отговарят на условията на правилата за преференциален произход по параграфи от 2 до 5 от настоящия член.
2. По отношение на стоки, които се ползват от преференциални мерки, посочени в споразуменията, които Общността е сключила с определени държави или територии извън митническата територия на Общността или с групи такива държави или територии, правилата за преференциален произход се уреждат в тези споразумения.
3. За стоки, които се ползват от преференциални мерки, приети едностранно от Общността по отношение на определени държави или територии извън митническата територия на Общността или по отношение на групи такива държави или територии, различни от посочените в параграф 5, Комисията приема, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки, установяващи правилата за преференциален произход.
4. По отношение на стоки, които се ползват от преференциални мерки, приложими за търговията между митническата територия на Общността и Сеута и Мелила, посочени в протокол 2 към Договора за присъединяване от 1985 г., правилата за преференциален произход се приемат съгласно член 9 от същия протокол.
5. По отношение на стоки, които се ползват от преференциални мерки, посочени в преференциалните споразумения в полза на отвъдморските държави и територии, асоциирани с Общността, правилата за преференциален произход се приемат съгласно член 187 от Договора.
6. Комисията приема мерките, необходими за прилагането на правилата, посочени в параграфи 2 до 5 от настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
ГЛАВА 3
Митническа стойност на стоките
Член 40
Обхват
Митническата стойност на стоките за целите на прилагане на Общата митническа тарифа и нетарифните мерки, установени от общностни разпоредби, уреждащи специфични области, отнасящи се до търговията със стоки, се определя в съответствие с членове 41 до 43.
Член 41
Метод за определяне на митническата стойност въз основа на договорната стойност
1. Базата за митническата стойност на стоки е договорната стойност, тоест платената действително или подлежаща на плащане цена на стоките при продажбата им за износ с местоназначение в митническата територия на Общността, коригирана, при необходимост, в съответствие с мерките, приети съгласно член 43.
2. Действително платената или подлежаща на плащане цена е общата сума, която купувачът е платил или трябва да плати на продавача, или купувачът да плати на трета страна в полза на продавача, за внасяните стоки и включва всички суми, които са платени или трябва да бъдат платени като условие за продажбата на внасяните стоки.
3. Договорната стойност се прилага, ако са изпълнени следните условия:
а)
не съществуват ограничения относно правото на разпореждане или ползване на стоките от купувача, различни от някое от следните:
i)
ограниченията, наложени или изисквани по силата на закон или от публичните власти в Общността;
ii)
ограничения, засягащи географската област, в която стоките могат да бъдат препродавани;
iii)
ограничения, които не влияят значително върху митническата стойност на стоките;
б)
продажбата или цената не са подчинени на условия или съображения, чиято стойност по отношение на подлежащите на остойностяване стоки не може да бъде определена;
в)
никоя част от прихода от всяка последваща препродажба, последващо отстъпване на правото за разпореждане или на ползване на стоките от купувача не се връща пряко или косвено на продавача, освен в случаите, когато е възможна подходяща корекция в съответствие с мерките, приети съгласно член 43;
г)
купувачът и продавачът не са свързани или връзката не е повлияла върху цената.
Член 42
Вторични методи за определяне на митническата стойност
1. Когато митническата стойност на стоките не може да се определи съгласно член 41, тя се определя, като се прилагат последователно букви от а) до г) от параграф 2 на настоящия член, докато се стигне до първата от тези букви, по която може да се определи митническата стойност на стоките.
Редът на прилагане на букви в) и г) е обратен, ако деклараторът поиска това.
2. Митническата стойност, определена в резултат на прилагането на параграф 1, е:
а)
договорната стойност на идентични стоки, продадени с цел износ с местоназначение в митническата територия на Общността и изнесени в същия момент или приблизително в същия момент, както и стоките, подлежащи на остойностяване;
б)
договорната стойност на сходни стоки, продадени с цел износ с местоназначение в митническата територия на Общността и изнесени в същия момент или приблизително в същия момент, както и стоките, подлежащи на остойностяване;
в)
стойността, основаваща се на единичната цена, по която се продава на митническата територия на Общността най-голямото сборно количество от внасяните стоки или от внесени идентични или сходни стоки на лица, които не са свързани с продавачите;
г)
изчислената стойност.
3. Когато митническата стойност не може да се определи по параграф 1, тя се определя въз основа на наличните данни на митническата територия на Общността чрез разумни способи, съответстващи на принципите и общите разпоредби на:
а)
споразумението за прилагане на член VII от Общото споразумение по митата и търговията;
б)
член VII от Общото споразумение по митата и търговията;
в)
настоящата глава.
Член 43
Мерки за прилагане
Комисията, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, приема мерки, установяващи:
а)
елементите, които за целите на определяне на митническата стойност трябва да бъдат добавени или могат да бъдат изключени от действително платената или подлежаща на плащане цена, при определяне на митническата стойност;
б)
елементите, които ще бъдат използвани за определяне на изчислената стойност;
в)
методът на определяне на митническата стойност в конкретни случаи, и по отношение на стоките, за които е възникнало митническо задължение след прилагане на специален режим;
г)
всички допълнителни условия, разпоредби и правила, необходими за прилагането на членове 41 и 42.
ДЯЛ III
МИТНИЧЕСКО ЗАДЪЛЖЕНИЕ И ОБЕЗПЕЧЕНИЯ
ГЛАВА 1
Възникване на митническо задължение
Раздел 1
Вносно митническо задължение
Член 44
Допускане за свободно обращение и временен внос
1. Вносно митническо задължение възниква при поставяне на необщностни стоки, подлежащи на облагане с вносни мита, под един от следните митнически режими:
а)
допускане за свободно обращение, включително съгласно разпоредбите за специфична употреба;
б)
временен внос с частично освобождаване от вносни мита.
2. Митническото задължение възниква в момента на приемане на митническата декларация.
3. Длъжник е деклараторът. При косвено представителство длъжник е и лицето, за чиято сметка е извършено митническото деклариране.
Когато митническа декларация за един от режимите, посочени в параграф 1, е съставена на базата на информация, която води до несъбиране или частично събиране на дължимите вносни мита, лицето, предоставило информацията, изисквана за декларацията, което е знаело или според обстоятелствата е трябвало да знае, че тази информация е невярна, също е длъжник.
Член 45
Специални разпоредби по отношение на стоки без произход
1. Когато по отношение на стоки без произход, използвани в производството на продукти, за които се издава или съставя доказателство за произход в рамките на преференциално споразумение между Общността и определени държави или територии извън митническата територия на Общността или групи такива държави или територии, се прилага забрана за възстановяване на или освобождаване от вносни мита, вносното митническо задължение възниква по отношение на тези стоки без произход при приемане на уведомлението за реекспорт на съответните продукти.
2. При възникване на митническо задължение съгласно параграф 1, размерът на вносните мита, съответстващ на задължението, се определя при същите условия, както в случай на митническо задължение, което би възникнало при приемане на същата дата на митническа декларация за допускане за свободно обращение на стоките без произход, използвани за производството на съответните продукти, с цел завършване на режим активно усъвършенстване.
3. Параграфи 2 и 3 от член 44 се прилагат mutatis mutandis. Въпреки това по отношение на необщностни стоки, посочени в член 179, длъжникът е лицето, което подава уведомлението за реекспорт. При косвено представителство лицето, за чиято сметка се подава уведомлението, също е длъжник.
Член 46
Митническо задължение, възникващо в резултат на неизпълнение
1. Вносно митническо задължение за стоки, подлежащи на облагане с вносни мита, възниква при неизпълнение на което и да е от следните:
а)
едно от задълженията, установени в митническото законодателство за въвеждането на необщностни стоки на митническата територия на Общността или за тяхното отклоняване от митнически надзор или за движението, усъвършенстването, складирането, временния внос или разпореждането с тези стоки на тази територия;
б)
едно от задълженията, установени в митническото законодателство за специфичната употребата на стоки на митническата територия на Общността;
в)
условие, свързано с поставянето на необщностни стоки под митнически режим или за освобождаване от мита или за намаляване на ставките на вносните мита поради специфична употребата на стоките.
2. Митническото задължение възниква в един от следните моменти:
а)
в момента, в който задължението, чието неизпълнение поражда митническото задължение, не се изпълнява или престава да се изпълнява;
б)
в момента на приемане на митническа декларация за поставяне на стоки под съответния митнически режим, когато впоследствие се установи, че едно от условията за поставянето на стоките под този режим или за освобождаването от мита или за предоставянето на намалени вносни мита поради специфичната употреба на стоките, не е било изпълнено.
3. В случаите по букви а) и б) от параграф 1 длъжникът е едно от следните лица:
а)
лицето, което е трябвало да изпълни съответните задължения;
б)
лицето, което е знаело или е трябвало да знае, че дадено задължение по митническото законодателство не е изпълнено, и което е действало за сметка на лицето, което е трябвало да изпълни задължението, или е участвало в действието, довело до неизпълнението на задължението;
в)
лицето, което е придобило или държи въпросните стоки и което е знаело или е трябвало да знае в момента на придобиването или получаването на стоките, че дадено задължение по митническото законодателство не е изпълнено.
4. В случаите по буква в) от параграф 1 длъжникът е лицето, от което се изисква да изпълни условията, уреждащи поставянето на стоките под митнически режим или декларирането им за този режим, или освобождаването от мита или предоставянето на намалени вносни мита поради специфичната употреба на стоките.
Когато е съставена митническа декларация за един от режимите, посочени в параграф 1, или на митническите органи е предоставена изискваната съгласно митническото законодателство информация, свързана с условията за поставянето на стоките под митнически режим, и това води до несъбиране или частично събиране на дължимите вносни мита, лицето, предоставило информацията, необходима за декларацията, и което е знаело или е трябвало да знае, че тази информация е невярна, също е длъжник.
Член 47
Приспадане на размер на платени вносни мита
1. Когато съгласно член 46, параграф 1 възниква митническо задължение по отношение на стоки, допуснати за свободно обращение с намалени ставки на вносните мита поради специфичната им употреба, размерът на вносни мита, платен при допускането на стоките за свободно обращение, се приспада от размера на вносните мита, съответстващ на митническото задължение.
Първата алинея се прилага mutatis mutandis, когато митническото задължение възниква по отношение на остатъци и отпадъци, получени от унищожаването на такива стоки.
2. Когато съгласно член 46, параграф 1 възниква митническо задължение по отношение на стоки, поставени под режим временен внос с частично освобождаване от вносни мита, платеният при частичното освобождаване размер на вносните мита се приспада от размера на вносните мита, съответстващ на митническото задължение.
Раздел 2
Износно митническо задължение
Член 48
Износ и пасивно усъвършенстване
1. Износно митническо задължение възниква при поставянето на стоките, подлежащи на облагане с износни мита, под режим износ или режим пасивно усъвършенстване.
2. Митническото задължение възниква в момента на приемане на митническата декларация.
3. Длъжник е деклараторът. При косвено представителство лицето, за сметка на което се извършва митническото деклариране, също е длъжник.
Когато митническа декларация е съставена на базата на информация, която води до несъбиране или частично събиране на дължимите износни мита, лицето, което е предоставило информацията, изисквана за декларацията, и е знаело или е следвало да знае, че тази информация е невярна, също е длъжник.
Член 49
Възникване на митническо задължение при неизпълнение
1. За стоки, подлежащи на облагане с износни мита, износното митническо задължение възниква при неизпълнение на едно от следните:
а)
едно от задълженията, установени в митническото законодателство за напускането на стоките;
б)
условията, при които е разрешено напускането на стоките извън митническата територия на Общността с пълно или частично освобождаване от износни мита.
2. Митническото задължение възниква в един от следните моменти:
а)
в момента, в който стоките действително напуснат митническата територия на Общността без митническа декларация;
б)
в момента, в който стоките достигнат местоназначение, различно от това, за което е разрешено тяхното напускане на митническата територия на Общността с пълно или частично освобождаване от износни мита;
в)
при невъзможност на митническите органи да определят момента по буква б), в момента, в който изтича срокът, определен за представяне на доказателство, че условията за предоставяне на това освобождаване са изпълнени.
3. В случаите по буква а) от параграф 1 длъжникът е едно от следните лица:
а)
лицето, от което се е изисквало да изпълни съответното задължение;
б)
лицето, което е знаело или е трябвало да знае, че съответното задължение не е изпълнено, и което е действало за сметка на лицето, което е трябвало да изпълни това задължение;
в)
лицето, което е участвало в действието, довело до неизпълнението на задължението, и което е знаело или е трябвало да знае, че е трябвало да бъде подадена митническа декларация, а не е била подадена такава.
4. В случаите по буква б) от параграф 1 длъжник е лицето, от което се изисква да изпълни условията, при които е било разрешено напускането на стоките от митническата територия на Общността с пълно или частично освобождаване от износни мита.
Раздел 3
Общи разпоредби за вносни и износни митнически задължения
Член 50
Забрани и ограничения
1. Вносното или износното митническо задължение възниква и когато се отнася за стоки, които са обект на каквато и да е забрана или ограничение при внасяне или изнасяне.
2. Въпреки това, митническо задължение не възниква:
а)
при неправомерно въвеждане на митническата територия на Общността на подправени парични знаци;
б)
при въвеждането на митническата територия на Общността на наркотични и психотропни вещества, различни от тези, които, с оглед използването им за медицински или научни цели, са предмет на строг надзор от компетентните органи.
3. За целите на санкциите, приложими към митническите нарушения, митническото задължение се счита за възникнало, когато правото на държава-членка предвижда, че санкциите се определят въз основа на мита или на наличието на митническо задължение.
Член 51
Повече от един длъжник
Когато за размера на вносни или износни мита, за едно митническо задължение има повече от един длъжник, те са солидарно отговорни за заплащането на целия размер на това задължение.
Член 52
Общи правила за изчисляване на размера на вносни и износни мита
1. Размерът на вносните или износните мита се определя въз основа на правилата за изчисляване на митата, приложими към съответните стоки към момента на възникване на митническото задължение по отношение на тези стоки.
2. Когато не е възможно да се определи точно моментът на възникване на митническото задължение, се взема предвид моментът, в който митническите органи установят, че стоките са в ситуация, при която възниква митническо задължение.
Въпреки това, когато наличната информация позволява на митническите органи да установят, че митническото задължение е възникнало в момент, преди този, в който са установили това, митническото задължение се счита за възникнало в най-ранния момент, за който това може да бъде установено.
Член 53
Специални правила за изчисляване на размера на вносните мита
1. Когато по отношение на стоки, поставени под митнически режим на митническата територия на Общността, са направени разходи за складиране или за обичайните операции по тези стоки, такива разходи или увеличаването на стойността не се вземат предвид при изчисляването на размера на вносните мита, в случай че деклараторът представи задоволително доказателство за тези разходи.
Въпреки това, митническата стойност, количеството, естеството и произходът на използваните в операциите необщностни стоки се вземат предвид при изчисляването на размера на вносните мита.
2. Когато тарифното класиране на стоки, поставени под митнически режим, се променя в резултат на обичайните операции на митническата територия на Общността, по искане на декларатора се прилага първоначалното тарифно класиране на стоките, поставени под този режим.
3. Когато възниква митническо задължение по отношение на обработени продукти, получени под режим активно усъвършенстване, по искане на декларатора размерът на вносните мита, съответстващ на това задължение, се определя въз основа на тарифното класиране, митническата стойност, количеството, естеството и произхода на стоките, поставени под режим активно усъвършенстване, към момента на приемането на митническата декларация за тези стоки.
4. Когато митническото законодателство предвижда благоприятно тарифно третиране на дадена стока или пълно или частично освобождаване от вносни или износни мита съгласно член 33, параграф 2, букви от г) до ж), членове от 130 до 133, или членове от 171 до 174, или съгласно Регламент (ЕИО) № 918/83 на Съвета от 28 март 1983 г. относно установяване на режима на Общността за митнически освобождавания (12), това благоприятно третиране или освобождаването се прилагат също така и в случаите на възникване на митническо задължение съгласно членове 46 или 49 от настоящия регламент, при условие че пропускът, довел до възникването на митническо задължение, не съставлява опит за измама.
Член 54
Мерки за прилагане
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи:
а)
правилата за изчисляване на размера на вносните или износни мита, приложими за стоките;
б)
други специални правила за специфични режими;
в)
дерогации от членове 52 и 53, по-специално за да се предотврати заобикаляне на тарифните мерки, посочени в член 33, параграф 2, буква з),
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 55
Място на възникване на митническото задължение
1. Митническото задължение възниква на мястото, където се подава митническата декларация или уведомлението за реекспорт, посочено в членове 44, 45 и 48, или където се подава допълнителната декларация по член 110, параграф 3.
Във всички останали случаи митническото задължение възниква на мястото, където са настъпили събитията, довели до неговото възникване.
Когато не е възможно да се определи това място, митническото задължение възниква на мястото, където митническите органи установят, че стоките се намират в ситуация, при която е възникнало митническо задължение.
2. Когато стоките са поставени под митнически режим, който не е приключен, и мястото не може да се определи в срока съгласно втора или трета алинея на параграф 1, митническото задължение възниква на мястото, където стоките са поставени под съответния режим или са въведени на митническата територия на Общността под този режим.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, определящи срока по първа алинея от настоящия параграф, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
3. Когато наличната информация позволява на митническите органи да установят, че митническото задължение би могло да е възникнало на няколко места, за място на възникване на митническото задължение се приема мястото, където то е възникнало за първи път.
4. Ако митническите органи установят, че съгласно член 46 или член 49 е възникнало митническо задължение в друга държава-членка и размерът на вносните и износните мита, съответстващ на това задължение, е по-малък от 10 000 EUR, се приема, че митническото задължение е възникнало в държавата-членка, в която е установено неговото възникване.
ГЛАВА 2
Обезпечаване на потенциално или съществуващо митническо задължение
Член 56
Общи разпоредби
1. Ако не е предвидено друго, настоящата глава се прилага за обезпечения на възникнали митнически задължения, както и на такива, които биха могли да възникнат.
2. Митническите органи могат да изискат учредяване на обезпечение с цел осигуряване плащането на размера на вносни или износни мита, съответстващ на митническо задължение. Доколкото съответните разпоредби го предвиждат, изискваното обезпечение може да покрива и вземания, предвидени в други действащи разпоредби.
3. Когато митническите органи изискват учредяване на обезпечение, това обезпечение трябва да бъде предоставено от длъжника или от лицето, което може да стане длъжник. Митническите органи могат да разрешат също обезпечението да бъде учредено от друго лице вместо от лицето, от което то се изисква.
4. Без да се засяга член 64, митническите органи изискват учредяване само на едно обезпечение по отношение на конкретни стоки или конкретна декларация.
Обезпечението, учредено за конкретна декларация, независимо дали декларацията е вярна, се прилага за размера на вносните или износни мита, съответстващ на митническото задължение и други вземания, по отношение на всички стоки, обхванати от тази декларация или вдигнати въз основа на нея.
Ако обезпечението не е било освободено, то може също така да се използва, в рамките на обезпечения размер, за събиране на вносни или износни мита и други вземания, станали дължими в резултат на последващ контрол на тези стоки.
5. По искане на лицето по параграф 3 от настоящия член, митническите органи могат да разрешат съгласно член 62, параграфи 1 и 2, учредяването на общо обезпечение за покриване размера на вносните и износни мита, съответстващ на митническото задължение по отношение на две или повече операции, декларации или митнически режими.
6. Държавите, регионални и местни органи на управление и други органи, уредени от публичното право, са освободени от учредяване на обезпечение за дейностите им като публични органи.
7. Митническите органи могат да не изискват учредяването на обезпечение, когато размерът на вносните или износни мита, които трябва да бъдат обезпечени, не надхвърля статистическия праг за декларации, установен съгласно член 12 от Регламент (ЕО) № 1172/95 на Съвета от 22 май 1995 г. относно статистиките за търговията със стоки между Общността и нейните държави-членки и трети страни (13).
8. Обезпечението, прието или одобрено от митническите органи, е валидно на цялата митническа територия на Общността за целта, за която е учредено.
9. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи:
-
условия за прилагането на настоящия член,
-
случаи, различни от посочените в параграф 6 от настоящия член, в които не се изисква обезпечение,
-
изключения от параграф 8 от настоящия член,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 57
Задължително обезпечаване
1. Когато се предвижда задължително учредяване на обезпечение, в съответствие с правилата, установени в параграф 3, митническите органи определят размера на това обезпечение, който е равен на точния размер на вносните и износни мита, съответстващ на митническото задължение, и на други вземания, в случай че този размер може със сигурност да бъде определен в момента, в който обезпечението се изисква.
Когато не е възможно да се определи точният размер, обезпечението се определя в размер, равен на най-високия определен от митническите органи размер на вносни и износни мита, съответстващ на митническото задължение, и на други вземания, които са възникнали или биха могли да възникнат.
2. Без да се засяга член 62, при учредено общо обезпечение на размер на вносни и износни мита, съответстващ на митническите задължения, и на други вземания, чийто размер се променя във времето, размерът на това обезпечение трябва да бъде определен така, че във всеки момент да покрива пълния размер на вносните и износни мита, съответстващ на митническите задължения, и на други вземания.
3. Комисията приема мерки за прилагането на параграф 1 от настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 58
Незадължително обезпечаване
Когато не се предвижда задължително учредяване на обезпечение, такова обезпечение се изисква от митническите органи в случай, че преценят, че в предвидения срок плащането на размера на вносни и износни мита, съответстващ на възникналото митническо задължение или на други вземания, не е сигурно. Размерът на обезпечението се определя от митническите органи, така че той да не превишава размера, определен съгласно член 57.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи случаите, в които обезпечението е незадължително, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 59
Учредяване на обезпечение
1. Обезпечението може да бъде учредено чрез:
а)
депозит в пари или друго платежно средство, приети от митническите органи като равностойно на депозита в пари, в евро или във валутата на държавата-членка, в която се изисква обезпечението;
б)
поемане на ангажимент от поръчител;
в)
друг вид обезпечение, което дава същата сигурност, че размерът на вносни или износни мита, съответстващ на митническото задължение и на други вземания, ще бъде платен.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи формите на обезпечението, предвидени в буква в) от първа алинея от настоящия параграф, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
2. Обезпечението под формата на депозит в пари или плащане, считано за равностойно на депозита в пари, се учредява в съответствие с действащите разпоредби в държавата-членка, където се изисква това обезпечение.
Член 60
Избор на обезпечение
Лицето, което е длъжно да учреди обезпечение, е свободно да избира вида му от посочените в член 59, параграф 1.
Въпреки това, митническите органи имат право да откажат да приемат избрания вид обезпечение, когато то е несъвместимо с правилното функциониране на съответния митнически режим.
Митническите органи имат право да изискват избраният вид на обезпечението да не може да бъде променян през определен период от време.
Член 61
Поръчител
1. Поръчителят, посочен в член 59, параграф 1, буква б), трябва да бъде трето лице, установено на митническата територия на Общността. Той трябва да бъде одобрен от митническите органи, които изискват обезпечението, освен когато този поръчител е кредитна институция, финансова институция или застрахователно дружество, акредитиран в Общността съгласно действащите общностни разпоредби.
2. Поръчителят се ангажира в писмена форма да заплати обезпечения размер на вносни и износни мита, съответстващ на митническото задължение и на другите вземания.
3. Митническите органи имат право да откажат да одобрят предложения поръчител или предложения вид обезпечение, когато преценят, че поръчителят или обезпечението не обезпечава по сигурен начин в рамките на предписания период плащането на размера на вносни или износни мита, съответстващи на митническото задължение и на другите вземания.
Член 62
Общо обезпечение
1. Разрешението съгласно член 56, параграф 5 се дава само на лица, които отговарят на следните условия:
а)
да са установени на митническата територия на Общността;
б)
при дейността са се съобразявали с изискванията на данъчния и митническия режим;
в)
да са ползвали редовно съответните митнически режими или е известно на митническите органи, че те са в състояние да изпълнят задълженията си във връзка с тези режими.
2. Когато се учредява общо обезпечение за митнически задължения и други вземания, които биха могли да възникнат, даден икономически оператор може да получи разрешение за ползване на намален размер на общо обезпечение или за освобождаване от обезпечение, при условие че отговаря на следните критерии:
а)
добра система на управление на търговската и, където е уместно, на транспортната отчетност, позволяваща подходящ митнически контрол;
б)
доказана платежоспособност.
3. Комисията приема мерки, уреждащи процедурата за издаване на разрешения по параграфи 1 и 2 от настоящия член, съгласно процедурата по член 184, параграф 4.
Член 63
Допълнителни разпоредби във връзка с използването на обезпечения
1. В случаите, в които митническо задължение би могло да възникне в рамките на специални режими, се прилагат параграфи 2 и 3.
2. Освобождаването от обезпечение, разрешено съгласно член 62, параграф 2, не се прилага за стоки, по отношение на които съществува повишен риск от измама.
3. Комисията, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, приема мерки за:
а)
прилагането на параграф 2 от настоящия член;
б)
временна забрана на ползването на намален размер на общо обезпечение, посочено в член 62, параграф 2;
в)
като извънредна мярка при специални обстоятелства, временна забрана на ползването на общо обезпечение по отношение на стоките, за които е установено, че са обект на измама в голям размер, докато са били под общо обезпечение.
Член 64
Допълнително или заместващо обезпечение
Когато митническите органи установят, че представеното обезпечение не осигурява или вече не е надеждно или достатъчно да осигури заплащането на размера на вносни и износни мита, съответстващ на митническото задължение и други вземания в предвидените срокове, те изискват от някое от лицата, посочени в член 56, параграф 3, по избор на същото това лице, или допълнително обезпечение, или заместването на първоначалното обезпечение с ново.
Член 65
Освобождаване на обезпечението
1. Митническите органи освобождават обезпечението незабавно след като митническото задължение или задължението за плащане на други вземания бъде погасено или не може да възникне отново.
2. Когато митническото задължение или задължението за плащане на други вземания е частично погасено или може да възникне само за част от сумата, която е била обезпечена, учреденото обезпечение се освобождава частично по искане на заинтересованото лице, освен когато тази сума не оправдава това.
3. Комисията може да приеме, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки за прилагане на настоящия член.
ГЛАВА 3
Събиране и плащане на вземания и възстановяване и опрощаване на размера на вносните и износните мита
Раздел 1
Определяне на размера на вносни или износни мита, уведомяване за митническо задължение и вземане под отчет
Член 66
Определяне на размера на вносни или износни мита
1. Размерът на дължимите вносни или износни мита се определя от митническите органи, отговорни за мястото, където възниква или се счита, че възниква митническото задължение, съгласно член 55, веднага щом тези органи разполагат с необходимата информация.
2. Без да се засяга член 27, митническите органи имат право да приемат размера на дължимите вносни или износни мита, определен от декларатора.
Член 67
Уведомяване за митническото задължение
1. Длъжникът се уведомява за митническото задължение в предвидената форма на мястото, където възниква или се счита, че възниква митническото задължение в съответствие с член 55.
Уведомяването, посочено в първата алинея, не се извършва:
а)
когато до окончателното определяне на размера на вносните или износни мита е въведена временна мярка на търговската политика под формата на мито;
б)
когато размерът на дължимите вносни или износни мита превишава размера, определен въз основа на решението, издадено съгласно член 20;
в)
когато първоначалното решение да не се извършва уведомяване за митническото задължение или да се извърши със съобщаване на размера на вносните или износни мита, по-малък от дължимия размер на вносни или износни мита, е взето въз основа на общи разпоредби, които впоследствие са обявени за недействителни със съдебно решение;
г)
когато митническото законодателство освобождава митническите органи от изискването да уведомят за митническото задължение.
Комисията приема, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки за прилагането на буква г) от втората алинея на настоящия параграф.
2. Когато размерът на дължимите вносни или износни мита е равен на размера, вписан в митническата декларация, вдигането на стоките от митническите органи е равностойно на уведомяване на длъжника за митническото задължение.
3. Когато не се прилага параграф 2 от настоящия член, длъжникът се уведомява за митническото задължение в срок от четиринадесет дни от датата, на която митническите органи са в състояние да определят размера на дължимите вносни или износни мита.
Член 68
Краен срок за митническо задължение
1. След изтичане на тригодишен срок от датата, на която е възникнало митническото задължение, длъжникът не се уведомява за митническото задължение.
2. Когато митническото задължение възниква в резултат на действие, което в момента на извършването е било основание за започване на наказателно преследване, тригодишният срок, определен в параграф 1, се удължава на десет години.
3. При подаване на жалба по смисъла на член 23 сроковете, определени в параграфи 1 и 2 от настоящия член, се спират от момента на подаване на жалбата и по време на процедурата по обжалването.
4. Когато задължението за заплащане на митническо задължение става отново изискуемо съгласно член 79, параграф 5, сроковете, определени в параграфи 1 и 2 от настоящия член, се спират от датата на подаване на искането за възстановяване или опрощаване на мита съгласно член 84 до издаването на решение по възстановяването или опрощаването.
Член 69
Вземане под отчет
1. Митническите органи, посочени в член 66, в съответствие с националното законодателство, вземат под отчет размера на дължимите вносни или износни мита, определен в съответствие със същия член.
Първата алинея не се прилага в случаите, определени в член 67, параграф 1, втора алинея.
Митническите органи могат да не вземат под отчет размерите на вносни или износни мита, които съгласно член 68 съответстват на митническото задължение, за което длъжникът вече не може да бъде уведомен.
2. Държавите-членки определят практическите правила за вземане под отчет на размерите на вносните или износни мита. Правилата могат да се различават според това дали митническите органи, предвид условията, при които е възникнало митническото задължение, имат сигурността, че посочените размери ще бъдат платени.
Член 70
Момент на вземане под отчет
1. Когато възникне митническо задължение при приемане на митническа декларация за стоки за митнически режим, различен от временния внос с частично освобождаване от вносни мита, или чрез друго действие със същите правни последици както при приемането на декларацията, митническите органи вземат под отчет размера на дължимите вносни или износни мита в срок от четиринадесет дни след като е разрешено вдигането на стоките.
Въпреки това, при условие че плащането на митническото задължение е било обезпечено, общият размер на вносните или износни мита за стоките, чието вдигане е разрешено на едно и също лице в срок, определен от митническите органи, но не по-дълъг от 31 дни, може да бъде взет под отчет само с едно вписване в счетоводните документи в края на срока. Това вземане под отчет трябва да се извърши в рамките на четиринадесет дни след изтичане на определения срок.
2. Когато стоките могат да бъдат вдигнати при определени условия, които уреждат или определянето на размера на дължимите вносни или износни мита или тяхното събиране, вземането под отчет се извършва до четиринадесет дни след деня, в който е определен размерът на дължимите вносни или износни мита или е уточнено задължението за плащане на тези мита.
Въпреки това, когато митническото задължение се отнася до временна мярка на търговската политика под формата на мито, вземането под отчет на размера на дължимите вносни или износни мита се извършва не по-късно от два месеца след датата на публикуване на регламента, установяващ окончателната мярка на търговската политика, в Официален вестник на Европейския съюз.
3. Когато митническо задължение възникне при условия, които не се обхващат от параграф 1, размерът на дължимите вносни или износни мита се взема под отчет до четиринадесет дни от датата, на която митническите органи са в състояние да определят размера на въпросните вносни или износни мита и да вземат решение.
4. Параграф 3 се прилага mutatis mutandis по отношение на размера на вносните или износни мита, които следва да бъдат събрани или които остава да бъдат събрани, когато размерът на дължимите вносни или износни мита не е бил взет под отчет съгласно параграфи 1, 2 и 3, или е бил определен и взет под отчет размер, по-нисък от дължимия.
5. Сроковете за вземане под отчет, посочени в параграфи 1, 2 и 3, не се прилагат при непредвидими обстоятелства или в случаи на непреодолима сила.
Член 71
Мерки за прилагане
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи правила за вземане под отчет, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Раздел 2
Плащане размера на вносни или износни мита
Член 72
Общи срокове за плащане и спиране на срока за плащане
1. Длъжникът заплаща размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение, за което е уведомен съгласно член 67, в определения от митническите органи срок.
Без да се засяга член 24, параграф 2, този срок не може да надвишава десет дни от уведомяването на длъжника за размера на митническото задължение. В случай на обобщено вземане под отчет съгласно условията, посочени в член 70, параграф 1, втора алинея, срокът се определя по такъв начин, че да не позволи на длъжника да получи по-дълъг срок за плащане от този, който би получил, ако се е ползвал от отсрочване на плащането съгласно член 74.
Митническите органи могат да разрешат удължаване на срока по молба на длъжника също така и когато размерът на дължимите вносни или износни мита е бил определен в процеса на последващ контрол по член 27. Без да се засяга член 77, параграф 1, това удължаване не може да надвишава необходимото на длъжника време за предприемане на подходящите мерки, за да изпълни задълженията си.
2. Когато длъжникът ползва някое от улесненията за плащане, посочени в членове 74 до 77, плащането се извършва в срока или сроковете, посочени в рамките на тези улеснения.
3. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи условията за спиране на срока за плащане на размера на вносните или износни мита, съответстващ на митническото задължение в следните случаи:
а)
при подаване на искане за опрощаване на мита, направено съгласно член 84;
б)
когато стоките следва да бъдат конфискувани, унищожени или изоставени в полза на държавата;
в)
когато митническото задължение е възникнало съгласно член 46 и има няколко длъжника,
се приемат съгласно процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Мерките следва да установяват по-специално срока на спиране, като се отчита разумно необходимото време за приключване на всички формалности или за плащане на размера на вносните или износни мита, съответстващ на митническото задължение.
Член 73
Плащане
1. Плащането се извършва в брой или по друг подобен начин с погасяващ ефект, включително чрез прихващане съгласно националното законодателство.
2. Плащането може да се извърши от трето лице вместо длъжника.
3. Длъжникът може да плати целия размер на вносни или износни мита или част от него, без да чака изтичането на срока, който му е определен за плащане.
Член 74
Отсрочване на плащането
Без да се засяга член 79, по искане на заинтересованото лице и при учредяване на обезпечение, митническите органи разрешават отсрочване на плащането на дължимите мита по един от следните начини:
а)
отделно за всеки размер на вносни или износни мита, взет под отчет при условията на член 70, параграф 1, първа алинея или член 70, параграф 4;
б)
общо за сумата от размерите на всички вносни или износни мита, взети под отчет при условията, определени в първата алинея от член 70, параграф 1, по време на определения от митническите органи период, който не може да бъде по-дълъг от 31 дни;
в)
общо за сумата от размерите на всички вносни или износни мита, взети под отчет с едно вписване съгласно втората алинея от член 70, параграф 1.
Член 75
Срокове за отсрочване на плащането
1. Срокът за отсрочване на плащането по член 74 е 30 дни.
2. Когато отсрочването на плащането се извършва съгласно член 74, буква а), срокът започва да тече от деня, следващ този, в който е извършено уведомяването на длъжника за митническото задължение.
3. Когато отсрочването на плащането се извършва съгласно член 74, буква б), срокът започва да тече от деня, следващ този, в който изтича периодът за обобщаване. Той се намалява с броя на дните, съответстващ на половината от броя на дните, включени в периода за обобщаване.
4. Когато отсрочването на плащането се извършва съгласно член 74, буква в), срокът започва да тече от деня, следващ този, в който изтича определеният период за вдигането на въпросните стоки. Той се намалява с броя на дните, съответстващ на половината от броя на дните, включени в съответния период.
5. Когато сроковете, посочени в параграфи 3 и 4, са с нечетен брой дни, броят на дните, с които се намалява 30-дневния срок, е равен на половината от по-малкото четно число.
6. Когато сроковете, посочени в параграфи 3 и 4, са календарни седмици, държавите-членки могат да предвидят плащането на размера на вносни или износни мита, по отношение на които плащането е било отсрочено, да се извърши най-късно в петък на четвъртата седмица, следваща въпросната календарна седмица.
Когато тези срокове са календарни месеци, държавите-членки могат да предвидят плащането на размера на вносните или износни мита, по отношение на който плащането е било отсрочено, да се извърши не по-късно от шестнадесетия ден от месеца, следващ въпросния календарен месец.
Член 76
Мерки за прилагане
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи правилата за отсрочване на плащането в случаите, когато митническата декларация е опростена съгласно член 109, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 77
Други улеснения за плащане
1. Митническите органи могат да разрешат на длъжника улеснения за плащане, различни от отсрочване на плащането, при условие учредяване на обезпечение.
Когато улесненията се разрешават по първата алинея, върху размера на вносните или износни мита се начислява лихва. Лихвеният процент е лихвеният процент, прилаган от Европейската централна банка към последната основна операция по рефинансиране, извършена преди първия календарен ден на въпросното полугодие („референтен лихвен процент“), плюс един процентен пункт.
За държава-членка, която не участва в третия стадий на икономическия и валутен съюз, горепосоченият референтен лихвен процент е еквивалентният лихвен процент, определен от нейната национална централна банка. В този случай за следващите шест месеца се прилага действащият референтен лихвен процент на първия календарен ден от въпросното полугодие.
2. Митническите органи могат да не изискват обезпечение или да не начисляват лихва, когато въз основа на оценка на положението на длъжника на база документи е установено, че това би довело до сериозни икономически или социални затруднения.
3. Комисията може да приеме съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки за прилагането на параграфи 1 и 2.
Член 78
Принудително събиране и лихва за забава
1. Когато размерът на дължимите вносни или износни мита не е платен в определения срок, митническите органи осигуряват плащането на този размер, като използват всички възможности, които са им предоставени от правото на държавата-членка.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи мерки за гарантиране на плащането от поръчители в рамките на специален режим, се приемат в съответствие с процедура по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
2. Върху размера на неизплатените вносни или износни мита се начислява лихва за забава, считано от датата на изтичане на определения срок до датата на плащане.
Лихвеният процент за забава е лихвеният процент, прилаган от Европейската централна банка към последната основна операция по рефинансиране, извършена преди първия календарен ден на въпросното полугодие („референтен лихвен процент“), плюс два процентни пункта.
За държава-членка, която не участва в третия етап на икономическия и паричен съюз, горепосоченият референтен лихвен процент е еквивалентният лихвен процент, определен от нейната национална централна банка. В този случай за следващите шест месеца се прилага действащият референтен лихвен процент на първия календарен ден от въпросното полугодие.
3. Когато е извършено уведомяване за митническо задължение съгласно член 67, параграф 3, лихвата за забава се начислява върху размера на вносните или износни мита, считано от датата на възникване на митническото задължение до датата на извършване на уведомяването.
Процентът на лихвата за забава се определя съгласно параграф 2.
4. Митническите органи могат да не събират лихва за забава, когато въз основа на оценка на положението на длъжника на база документи е установено, че нейното събиране би му създало сериозни икономически или социални затруднения.
5. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи случаите, по отношение на срокове и размери, в които митническите органи имат право да отменят събирането на лихва за забава, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Раздел 3
Възстановяване и опрощаване на размера на вносни или износни мита
Член 79
Възстановяване и опрощаване
1. Съгласно условията, предвидени в настоящия раздел, размерите на вносни или износни мита, при условие че размерът, подлежащ на възстановяване или опрощаване превишава определена сума, се възстановява или опрощава на следните основания:
а)
надвзети суми на вносни или износни мита;
б)
дефектни стоки или стоки, които не съответстват на условията на договора;
в)
грешка на компетентните органи;
г)
в интерес на справедливостта.
Освен това, когато размерът на вносни или износни мита е заплатен и съответната митническа декларация се анулира съгласно член 114, този размер се възстановява.
2. При спазване на правилата относно компетентността за вземане на решение, когато служебно митническите органи установят в сроковете, посочени в член 84, параграф 1, че размерът на вносните или износни мита подлежи на възстановяване или опрощаване съгласно членове 80, 82 или 83, те пристъпват по своя собствена инициатива към възстановяване или опрощаване.
3. Не се разрешава възстановяване или опрощаване, когато ситуацията, довела до уведомяване за митническо задължение, е в резултат на въвеждане в заблуждение от страна на длъжника.
4. Възстановяването не е основание за изплащане на лихви от съответните митнически органи.
Въпреки това, лихва се изплаща, когато решение за разрешаване на възстановяване не е изпълнено в срок от три месеца от датата, на която това решение е било взето, освен ако неизпълнението в определения срок е било извън контрола на митническите органи.
В този случай лихвата се плаща от датата на изтичане на тримесечния период до датата на възстановяване. Лихвеният процент се определя съгласно член 77.
5. Когато компетентният орган неоснователно е разрешил възстановяването или опрощаването, първоначалното митническо задължение става отново изискуемо, доколкото не е изтекъл срокът по член 68.
В този случай лихвите, изплатени по силата на параграф 4, втора алинея, трябва да бъдат възстановени от лицето.
Член 80
Възстановяване и опрощаване на надвзети вносни или износни мита
Възстановяване или опрощаване на вносни или износни мита се извършва, доколкото размерът, съответстващ на първоначално съобщеното митническото задължение, превишава дължимия размер или длъжникът е бил уведомен за митническото задължение противно на разпоредбите на член 67, параграф 1, буква в) или г).
Член 81
Дефектни стоки или стоки, които не съответстват на условията на договора
1. Възстановяване или опрощаване на размера на вносните мита се извършва, ако уведомяването за митническо задължение се отнася за стоки, отказани от вносителя, тъй като към момента на вдигането са били дефектни или не са съответствали на условията на договора, по който са внесени.
За дефектни стоки се считат и повредените стоки преди вдигането им.
2. Възстановяване или опрощаване на вносни мита се разрешава, при условие че стоките не са били използвани с изключение на такава първоначална употреба, която вероятно е била необходима за установяване на дефектите им или несъответствието им с договора, и при условие че стоките са били изнесени извън митническата територия на Общността.
3. Вместо да бъдат изнасяни, по искане на заинтересованото лице, митническите органи разрешават поставянето на стоките под режим активно усъвършенстване, включително унищожаване, или под режим външен транзит, митническо складиране или свободна зона.
Член 82
Възстановяване или опрощаване поради грешка на компетентните органи
1. В случаи, различни от посочените в член 79, параграф 1, втора алинея и членове 80, 81 и 83, възстановяване или опрощаване на размера на вносните или износните мита се извършва когато, в резултат на допусната от страна на компетентните органи грешка, първоначално съобщената сума за митническото задължение е била по-малка от дължимата сума, ако са изпълнени следните условия:
а)
длъжникът, според обстоятелствата, не би могъл да открие тази грешка;
б)
длъжникът е действал добросъвестно.
2. Когато преференциалното третиране на стоките се предоставя на базата на система за административно сътрудничество, включваща органите на държава или територия извън митническата територия на Общността, ако издаденият от тези органи сертификат се окаже с невярно съдържание, това представлява грешка, която не би могла да бъде открита по смисъла на буква а) от параграф 1.
Издаването на сертификат с невярно съдържание обаче не представлява грешка, когато сертификатът е бил издаден на базата на невярно представяне на фактите от страна на износителя, с изключение на случаите когато е очевидно, че органите, издали сертификата, са знаели или е трябвало да знаят, че стоките не отговарят на необходимите условия за ползване на преференциално третиране.
Счита се, че длъжникът е действал добросъвестно, когато е в състояние да докаже, че през периода на въпросните търговски операции е положил дължимата грижа, за да се увери, че са спазени всички условия за преференциалното третиране.
Длъжникът не може да се позове на добросъвестност, ако Комисията е публикувала в Официален вестник на Европейския съюз становище, сигнализиращо за основателни съмнения по отношение на правилното прилагане на преференциалния режим от държавата или територията бенефициер.
Член 83
Възстановяване и опрощаване в интерес на справедливостта
В случаи, различни от посочените в член 79, параграф 1, втора алинея и членове 80, 81 и 82, възстановяване или опрощаване на размера на вносните или износните мита в интерес на справедливостта се извършва, когато митническото задължение е възникнало при особени обстоятелства, които не се дължат на въвеждане в заблуждение или явна небрежност от страна на длъжника.
Член 84
Процедура за възстановяване и опрощаване
1. Искания за възстановяване или опрощаване съгласно член 79 се подават в компетентното митническо учреждение в следните срокове:
а)
в случай на надвзети мита, на грешка от страна на компетентните органи или в интерес на справедливостта - преди изтичането на три години, считано от датата на уведомяването за митническото задължение;
б)
в случай на дефектни стоки или стоки, които не съответстват на условията на договора - преди изтичането на една година от датата на уведомяването за митническото задължение;
в)
в случай на анулиране на митническа декларация - в срока, определен в правилата, приложими за анулиране.
Сроковете, определени в първа алинея, букви а) и б), се удължават, когато заявителят представи доказателство, че поради непредвидими обстоятелства или непреодолима сила е бил възпрепятстван да представи искането си в определения срок.
2. При обжалване по член 23 на уведомлението за митническо задължение съответният срок, определен в параграф 1, първа алинея на настоящия член, се спира, считано от датата на подаване на жалбата, за срока на производството по обжалване.
Член 85
Мерки за прилагане
Комисията приема съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки за прилагането на настоящия раздел. Тези мерки установяват в частност случаите, в които Комисията решава съгласно процедурата по управление, посочена в член 184, параграф 3, дали възстановяването или опрощаването на размера на вносните или износните мита е основателно.
ГЛАВА 4
Погасяване на митническо задължение
Член 86
Погасяване
1. Без да се засягат член 68 и действащите разпоредби за несъбиране на размера на вносните или износните мита, съответстващи на митническо задължение при обявена със съдебно решение несъстоятелност на длъжника, вносното или износно митническото задължение се погасява по някой от следните начини:
а)
чрез плащане на размера на вносните или износните мита;
б)
чрез опрощаване на размера на вносните или износните мита - при условията на параграф 4;
в)
когато за стоки, декларирани за митнически режим, пораждащ задължението за плащане на мита, митническата декларация е анулирана;
г)
когато стоки, подлежащи на облагане с вносни или износни мита, са отнети;
д)
когато стоки, подлежащи на облагане с вносни или износни мита, са задържани и по същото време или впоследствие са отнети;
е)
когато стоки, подлежащи на облагане с вносни и износни мита, са унищожени под митнически надзор или изоставени в полза на държавата;
ж)
когато липсата на стоките или неизпълнението на задълженията, произтичащи от митническото законодателство, е резултат от пълното унищожаване или безвъзвратна загуба на стоките по причина, свързана с естеството на стоките, или поради непредвидими обстоятелства или непреодолима сила, или е вследствие на нареждане на митническите органи; за целите на тази точка стоките се считат за безвъзвратно загубени, когато употребата им е станала невъзможна за когото и да е;
з)
когато митническото задължение е възникнало съгласно членове 46 или 49 и са изпълнени следните условия:
i)
нарушението, породило възникването на митническото задължение, не е имало значително въздействие върху правилното прилагане на съответния митнически режим и не е представлявало опит за измама;
ii)
всички необходими формалности за уреждане на положението на стоките са извършени впоследствие;
и)
когато стоките, допуснати за свободно обращение без мита или с намалена ставка на вносните мита поради специфичната им употребата, са били изнесени с разрешението на митническите органи;
й)
когато митническото задължение е възникнало съгласно член 45 и формалностите, извършени с цел получаване на преференциално тарифно третиране съгласно този член, са отменени;
к)
когато съгласно условията на параграф 5 от настоящия член, митническото задължение е възникнало по член 46 и са представени задоволителни за митническите органи доказателства, че стоките не са били използвани или изразходвани, а са били изнесени от митническата територия на Общността.
2. В случай на отнемане съгласно параграф 1, буква г), за целите на санкциите, приложими към митнически нарушения, митническото задължение не се счита за погасено, когато съгласно правото на държава-членка се предвижда, че митата или съществуването на митническо задължение представляват основа за определяне на санкции.
3. Когато съгласно параграф 1, буква ж) се погасява митническо задължение по отношение на стоки, допуснати за свободно обращение без мита или с намалени ставки на вносните митата поради специфичната им употреба, остатъците и отпадъците, получени при унищожаването на стоките, се считат за необщностни стоки.
4. Когато за едно митническо задължение има повече от един длъжник за плащане на размера на вносните или износните мита, съответстващи на митническото задължение и е разрешено опрощаване, митническото задължение се погасява само по отношение на лицето или лицата, на които е разрешено опрощаването.
5. В случаите, посочени в параграф 1, буква к), митническото задължение не се погасява по отношение на лице или лица, направили опит за измама.
6. Когато митническото задължение е възникнало съгласно член 46, то се погасява по отношение на лице, чието поведение не е представлявало опит за измама и което е допринесло в борбата с измамите.
7. Комисията може да приеме мерки за прилагането на настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
ДЯЛ IV
ВЪВЕЖДАНЕ НА СТОКИ НА МИТНИЧЕСКАТА ТЕРИТОРИЯ НА ОБЩНОСТТА
ГЛАВА 1
Обобщена декларация за въвеждане
Член 87
Задължение за подаване на обобщена декларация за въвеждане
1. Стоките, въведени на митническата територия на Общността, се обхващат от обобщена декларация за въвеждане, с изключение на временно внесени транспортни средства и транспортни средства с превозваните на тях стоки, които само преминават през териториалните води или въздушното пространство на митническата територия на Общността без спиране в тази територия.
2. Ако митническото законодателство не предвижда друго, обобщената декларация за въвеждане се подава в компетентното митническо учреждение преди въвеждането на стоките в митническата територия на Общността.
Вместо подаването на обобщена декларация за въвеждане, митническите органи могат да приемат подаването на уведомление и осигурен достъп до данните на обобщената декларация за въвеждане в компютърната система на икономическия оператор.
3. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи:
а)
случаите, различни от посочените в параграф 1 от настоящия член, при които изискването за обобщена декларация за въвеждане може да не бъде спазено или да бъде адаптирано, както и условията, при които това може да бъде направено;
б)
крайният срок за подаване или предоставяне на обобщена декларация за въвеждане преди стоките да бъдат въведени на митническата територия на Общността;
в)
правилата за изключенията от и промените на крайния срок, посочен в буква б);
г)
правилата за определяне на компетентното митническо учреждение, пред което се подава или представя обобщената декларация за въвеждане и където следва да се извърши анализ на риска и контрол при въвеждане, основаващ се на риска,
се приемат съгласно процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
При приемането на тези мерки се отчитат:
а)
особени обстоятелства;
б)
прилагането на тези мерки за определени видове превоз на стоки, видове транспорт или икономически оператори;
в)
международните споразумения, съдържащи специални разпоредби по отношение на сигурността.
Член 88
Подаване и отговорно лице
1. Обобщената декларация за въвеждане се подава с използването на техника за електронна обработка на данни. Може да се използва търговска, пристанищна или транспортна информация, при условие че тя съдържа необходимите данни за обобщена декларация за въвеждане.
Митническите органи при извънредни обстоятелства могат да приемат обобщени декларации за въвеждане на хартиен носител, при условие че те прилагат същото равнище на управление на риска, както прилаганото при обобщени декларации за въвеждане, изготвени чрез техника за електронна обработка на данни, и при условие че могат да бъдат изпълнени изискванията за обмен на такива данни с другите митнически учреждения.
2. Обобщената декларация за въвеждане се подава от лицето, което въвежда стоките на митническата територия на Общността или което поема отговорността за превозването на стоките на тази територия.
3. Въпреки задължението на лицето, посочено в параграф 2, обобщената декларация за въвеждане може да бъде подадена от едно от следните лица:
а)
вносителя или получателя, или друго лице, от чието име или за чиято сметка действа лицето, посочено в параграф 2;
б)
всяко лице, което може да представи въпросните стоки или може да осигури представянето им пред компетентните митнически органи.
4. Когато обобщената декларация за въвеждане се подава от лице, различно от оператора на транспортното средство, с което стоките са въведени на митническата територия на Общността, операторът подава в съответното митническо учреждение уведомление за пристигане под формата на манифест, експедиционна бележка или товарен списък с изискваната информация за идентифициране на всички транспортирани стоки, които следва да бъдат обхванати от обобщена декларация за въвеждане.
Комисията приема мерки, регламентиращи информацията, която трябва да се съдържа в уведомлението за пристигане, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Параграф 1 се прилага, mutatis mutandis, за уведомлението за пристигане, посочена в първа алинея от настоящия параграф.
Член 89
Промяна на обобщена декларация за въвеждане
1. По искане на лицето, което подава обобщена декларация за въвеждане, се разрешава то да промени данни в тази обобщена декларация за въвеждане, след като тя е била подадена.
Въпреки това, такива промени не се допускат след като митническите органи:
а)
са информирали лицето, подало обобщена декларация за въвеждане, че те възнамеряват да прегледат стоките;
б)
са установили, че въпросните данни са неверни;
в)
митническите органи са разрешили преместването на стоките от мястото, където те са били представени.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи изключения от параграф 1, буква в) от настоящия член, за определяне по-специално на:
а)
критериите за установяване на основанията за промени след преместване;
б)
елементите данни, които могат да бъдат променени;
в)
срокът след преместване, в който може да бъде разрешена промяна,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 90
Митническа декларация, заменяща обобщена декларация за въвеждане
Компетентното митническо учреждение може да освободи от задължението за подаване на обобщена декларация за въвеждане по отношение на стоки, за които преди изтичането на крайния срок, цитиран в член 87, параграф 3, първа алинея, буква б), е подадена митническа декларация. В този случай митническата декларация съдържа най-малко данните, които са необходими за обобщена декларация за въвеждане. До момента, в който митническата декларация е приета в съответствие с член 112, тя има статус на обобщена декларация за въвеждане.
ГЛАВА 2
Пристигане на стоките
Раздел 1
Въвеждане на стоките в митническата територия на Общността
Член 91
Митнически надзор
1. От момента на въвеждането им в митническата територия на Общността стоките са под митнически надзор и могат да подлежат на митнически контрол. Където е приложимо, те се подчиняват на такива забрани и ограничения, които са оправдани на основание, inter alia, опазването на обществения морал, обществения ред или обществената сигурност, опазването на здравето на хората и на животните, защитата на растенията, опазването на околната среда, защитата на националното богатство, имащо художествена, историческа или археологическа стойност, и защитата на индустриалната или търговска собственост, включително контрол на въвеждането в Общността на прекурсори за производство на наркотици, на стоки, нарушаващи права на интелектуална собственост и пари в брой, които влизат в Общността, както и изпълнението на мерки за опазване и управление на рибните ресурси и на мерки на търговската политика.
Стоките остават под митнически надзор, докато е необходимо, за да се определи митническият им статус и не се преместват от мястото, където са били представени, без разрешението на митническите органи.
Без да се засяга член 166, общностните стоки не подлежат на митнически надзор след като бъде установен митническият им статус.
Необщностните стоки остават под митнически надзор до промяна на техния митнически статус или до реекспортирането им или унищожаването им.
2. Държателят на стоките под митнически надзор може по всяко време, с разрешение на митническите органи, да провери стоките или да взема проби, особено за да определи тарифното класиране, митническата стойност или митническия статус на стоките.
Член 92
Превозване до определеното място
1. Лицето, което въвежда стоките на митническата територия на Общността, ги превозва незабавно, по определен от митническите органи маршрут, и съгласно техните разпореждания, ако има такива, до определеното от митническите органи митническо учреждение или до друго място, определено или одобрено от тези органи, или до свободна зона.
В свободна зона стоките се въвеждат директно по море или по въздух, или ако се въвеждат по земя, без да преминават през друга част от митническата територия на Общността, когато свободната зона граничи със сухоземна граница между държава-членка и трета държава.
Стоките се представят на митническите органи в съответствие с член 95.
2. Лице, което поема задължение за превоза на стоки след въвеждането им на митническата територия на Общността, е отговорно за изпълнение на задължението, установено в параграф 1.
3. Стоки, които въпреки че се намират извън митническата територия на Общността, могат да бъдат обект на митнически контрол от митническите органи на държава-членка в резултат на сключено споразумение със съответната страна или територия извън митническата територия на Общността, се третират по същия начин както стоките, въведени на митническата територия на Общността.
4. Параграф 1 не изключва прилагането на специални разпоредби по отношение на писма, пощенски картички и печатни материали и електронните им еквиваленти на електронен носител или стоки, пренасяни от пътници, превоз на стоки в граничните зони, пренос на стоки по тръбопроводи и електропроводи, или друг превоз с незначително икономическо значение, при условие че не се създават пречки за осъществяването на митническия надзор и на митническия контрол.
5. Параграф 1 не се прилага за транспортни средства и превозваните на тях стоки, които само преминават през териториалните води или въздушното пространство на митническата територия на Общността без да спират в тази територия.
Член 93
Вьтреобщностни въздушни и морски превози
1. Членове от 87 до 90, член 92, параграф 1, и членове от 94 до 97 не се прилагат за стоки, които временно напускат митническата територия на Общността, докато се придвижват по море или по въздух между две точки в тази територия, при условие че превозът се извършва по директен маршрут и от въздушни или редовни корабни линии без да спират извън митническата територия на Общността.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи специални разпоредби за въздушни и редовни корабни линии, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 94
Превоз при специални обстоятелства
1. Когато, поради непредвидими обстоятелства или непреодолима сила, задължението, установено в член 92, параграф 1, не може да бъде изпълнено, лицето, обвързано с това задължение, или друго действащо за негова сметка лице, уведомява незабавно митническите органи. Когато стоките не са унищожени напълно в резултат на непредвидимите обстоятелства или непреодолимата сила, митническите органи се уведомяват и за точното им местонахождение.
2. Когато кораб или въздухоплавателно средство по смисъла на член 92, параграф 5 е принуден поради непредвидими обстоятелства или непреодолима сила да акостира или да се приземи временно на митническата територия на Общността, лицето, което е въвело плавателното или въздухоплавателното средство, или всяко друго лице, действащо за негова сметка, ако няма възможност да изпълни задължението по член 92, параграф 1, информира незабавно за това митническите органи.
3. Митническите органи определят мерките за осъществяване на митническия надзор на стоките, посочени в параграф 1, или на плавателното или на въздухоплавателното средство, както и на стоките, които се намират на това средство, при обстоятелствата, посочени в параграф 2, и където е уместно - мерките за осигуряване на превоза им до митническо учреждение или до друго място, определено или одобрено от митническите органи.
Раздел 2
Представяне, разтоварване и проверка на стоките
Член 95
Представяне на стоки пред митническите органи
1. Стоките, които се въвеждат в митническата територия на Общността, се представят незабавно при пристигането им в определеното митническо учреждение или на друго място, определено или одобрено от митническите органи, или в свободната зона, от:
а)
лицето, което е въвело стоките на митническата територия на Общността;
б)
лицето, от чието име или за чиято сметка действа лицето, което е въвело стоките на тази територия;
в)
лицето, което поема отговорност за превоза на стоките след тяхното въвеждане на митническата територия на Общността.
2. Независимо от задълженията на лицето, посочено в параграф 1, стоките могат да се представят вместо това от:
а)
всяко лице, което незабавно поставя стоките под митнически режим;
б)
титулярят на разрешението за управление на складовите съоръжения или всяко лице, което извършва дейност в свободна зона.
3. Лицето, което представя стоките, се позовава на обобщената декларация за въвеждане или митническата декларация, подадена по отношение на стоките.
4. Параграф 1 не изключва прилагането на специални разпоредби по отношение на писма, пощенски картички и печатни материали и електронните им еквиваленти на електронен носител, стоки, пренасяни от пътници, превоз на стоки в граничните зони, пренос на стоки по тръбопроводи и електропроводи, или всеки друг превоз с незначително икономическо значение, при условие че не се създават пречки за осъществяването на митническия надзор и на митническия контрол.
Член 96
Разтоварване и проверка на стоките
1. Стоките могат да се разтоварват или претоварват от превозните средства, на които се намират, само с разрешението на митническите органи на места, определени или одобрени от тези органи.
Въпреки това, разрешение не се изисква при непосредствена опасност, налагаща незабавно цялостно или частично разтоварване на стоките. В този случай митническите органи се информират незабавно.
2. Митническите органи могат да изискват по всяко време разтоварване и разопаковане на стоките, за да извършват проверка на стоките, да вземат проби или за проверка на превозните средства, на които се намират стоките.
3. Стоките, представени на митническите органи, не могат да бъдат премествани от мястото, където са били представени, без разрешението от митническите органи.
Раздел 3
Формалности след представяне
Член 97
Задължение за поставяне на необщностни стоки под митнически режим
1. Без да се засягат членове 125 до 127, необщностни стоки, представени пред митническите органи, се поставят под митнически режим.
2. Ако не е предвидено друго, деклараторът може да избира митническия режим, под който иска да постави стоките, съгласно условията за този режим, независимо от тяхното естество или количество, или тяхната страна на произход, държава на изпращане или на получаване.
Член 98
Стоки, които се считат за поставени под временно складиране
1. С изключение на случаите, когато стоките са поставени незабавно под митнически режим, за който е приета митническата декларация, или са поставени в свободна зона, необщностните стоки, представени пред митническите органи, се считат за поставени под временно складиране съгласно член 151.
2. Без да се засяга задължението по член 87, параграф 2 и изключенията или освобождаването от задължение, предвидени с мерките, приети съгласно член 87, параграф 3, когато се установи, че необщностни стоки, представени пред митническите органи, не са обхванати от обобщена декларация за въвеждане, държателят на стоките незабавно подава такава декларация.
Раздел 4
Стоки, поставени под режим транзит
Член 99
Допускане на стоки, пристигащи под транзит
Член 92, с изключение на параграф 1, първа алинея от него, и членове от 95 до 98 не се прилагат при въвеждане на стоки на митническата територия на Общността, когато стоките вече са поставени под режим транзит.
Член 100
Разпоредби, приложими за необщностни стоки след завършване на режим транзит
Членове 96, 97 и 98 се прилагат за необщностни стоки, които се превозват под режим транзит, след като тези стоки се представят пред получаващото митническо учреждение на митническата територия на Общността в съответствие с правилата за транзит.
ДЯЛ V
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ ЗА МИТНИЧЕСКИ СТАТУС, ПОСТАВЯНЕ НА СТОКИ ПОД МИТНИЧЕСКИ РЕЖИМ, ПРОВЕРКА, ВДИГАНЕ И РАЗПОРЕЖДАНЕ СЪС СТОКИ
ГЛАВА 1
Митнически статус на стоките
Член 101
Презумпция за митнически статус на общностни стоки
1. Без да се засяга член 161, всички стоки на митническата територия на Общността се презюмират, че имат митнически статус на общностни стоки, освен когато е установено, че те не са общностни стоки.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи:
а)
случаите, в които презумпцията, посочена в параграф 1 от настоящия член, не се прилага;
б)
средствата, чрез които може да се установи митническия статус на общностни стоки;
в)
случаите, при които стоките, изцяло получени на митническата територия на Общността, нямат митнически статус на общностни стоки, ако са получени от стоки, поставени под режим външен транзит, режим складиране, режим временен внос или режим активно усъвършенстване,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 102
Загуба на митническия статус на общностни стоки
Общностните стоки придобиват статус на необщностни стоки в следните случаи:
а)
когато са изведени извън митническата територия на Общността, доколкото не се прилагат разпоредбите за вътрешен транзит или мерките, установени съгласно член 103;
б)
когато са били поставени под режим външен транзит, складиране или активно усъвършенстване, доколкото това е разрешено от митническото законодателство;
в)
когато са били поставени под режим специфична употреба и впоследствие са изоставени в полза на държавата, или са унищожени и са останали отпадъци;
г)
когато декларацията за допускане на стоките за свободно обращение е анулирана след вдигане на стоките съгласно мерките, приети в съответствие с втората алинея на член 114, параграф 2.
Член 103
Общностни стоки, които временно напускат митническата територия
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи условията, при които общностни стоки могат да се превозват, без да са поставени под митнически режим, между две точки на митническата територия на Общността и временно извън тази територия без промяна на техния митнически статус, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
ГЛАВА 2
Поставяне на стоки под митнически режим
Раздел 1
Общи разпоредби
Член 104
Митническо деклариране на стоки и митнически надзор на общностни стоки
1. Всички стоки, предназначени да бъдат поставени под митнически режим, с изключение на режим свободна зона, подлежат на митническо деклариране за конкретния режим.
2. Общностни стоки, декларирани за износ, вътрешен общностен транзит или пасивно усъвършенстване, са под митнически надзор от момента на приемането на декларацията, посочена в параграф 1, до напускането им от митническата територия на Общността или изоставянето им в полза на държавата, или унищожаването им, или до анулирането на митническата декларация.
Член 105
Компетентни митнически учреждения
1. Освен когато в законодателството на Общността е предвидено друго, държавите-членки определят местоположението и компетенциите на различните митнически учреждения на тяхната територия.
Държавите-членки определят подходящо официално работно време на тези учреждения, като отчитат естеството на обмена и на стоките и митническите режими, под които стоките трябва да бъдат поставени, така че да не се възпрепятстват и нарушават потоците на международния обмен.
2. Комисията, в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, приема мерки за определяне на ролята и отговорностите на компетентните митнически учреждения, като определя ролята на компетентните митнически учреждения, и по-специално на:
а)
митническите учреждения за въвеждане, внос, износ или напускане;
б)
митническите учреждения, извършващи формалностите за поставяне на стоки под митнически режим;
в)
митническите учреждения, издаващи разрешения и извършващи надзор върху митническите режими.
Член 106
Централизирано оформяне
1. Митническите органи могат да разрешат на дадено лице да подаде във или предостави на митническото учреждение, което е компетентно за мястото, където е установено лицето, митническа декларация за стоки, които са представени на митническите органи в друго митническо учреждение. В този случай митническото задължение се счита за възникнало в митническото учреждение, където е подадена или предоставена митническата декларация.
2. Митническото учреждение, където е подадена или предоставена митническата декларация, извършва формалностите по проверка на декларацията, по събиране на размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение и по разрешаване вдигането на стоките.
3. Митническото учреждение, където са представени стоките, без да нарушава осъществявания контрол по отношение на сигурността и безопасността, извършва всяка проверка, която обосновано е поискана от митническото учреждение, където е подадена или предоставена митническата декларация, и разрешава вдигането на стоките, като взема предвид информацията, получена от това учреждение.
4. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи по-специално правила за:
а)
даването на разрешението, посочено в параграф 1;
б)
случаите, в които следва да се извършва преразглеждане на разрешението;
в)
условията, при които е дадено разрешението;
г)
определянето на компетентния за даване на разрешение митнически орган;
д)
консултация и предоставяне на информация на други митнически органи, при необходимост;
е)
условията, при които разрешението може да бъде спряно или отменено;
ж)
специфичната роля и отговорности на съответните компетентни митнически учреждения, по-специално по отношение на прилагането на митническия контрол;
з)
формата и сроковете за приключване на формалностите,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Тези мерки отчитат:
-
по отношение на буква в), когато участват повече от една държава-членка, спазването от заявителя на критериите, определени в член 14 относно предоставяне на статус на одобрен икономически оператор,
-
по отношение на буква г), мястото, където се намира или е достъпна основната отчетност на заявителя, за митнически цели, за улесняване на одита, и където се извършват поне част от дейностите, обхванати от разрешението.
Член 107
Видове митническо деклариране
1. Митническите декларации се подават чрез техники за електронна обработка на данни. Митническите органи могат да разрешат митническата декларация да е под формата на вписване в отчетността на декларатора, при условие че митническите органи имат достъп до тези данни в електронната система на декларатора и че са изпълнени изискванията за необходимия обмен на такива данни между митническите учреждения.
2. Когато митническото законодателство предвижда това, митническите органи могат да приемат митническа декларация на хартиен носител или митническа декларация, направена устно или чрез друго действие, с което стоките могат да бъдат поставени под митнически режим.
3. Комисията приема мерки за прилагането на настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Раздел 2
Стандартни митнически декларации
Член 108
Съдържание на декларацията и придружаващи документи
1. Митническите декларации следва да съдържат всички данни, необходими за прилагане на разпоредбите, отнасящи се до митническия режим, за който стоките са декларирани. Митническите декларации, изготвени чрез техники за електронна обработка на данни, се подписват с електронен подпис или друго средство за удостоверяване на автентичността. Декларациите на хартиен носител се подписват собственоръчно.
Комисията приема мерки, определящи спецификациите, на които трябва да отговарят декларациите, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
2. Придружаващите документи, изисквани за прилагането на разпоредбите, уреждащи митническия режим, за който стоките са декларирани, се предоставят на митническите органи при подаването на декларацията.
3. Когато митническата декларация се подава чрез техника за електронна обработка на данни, митническите органи могат да позволят придружаващите документи също да бъдат подадени чрез използването на тази техника. Митническите органи могат да приемат, вместо подаването на тези документи, осигурен достъп до съответните данни в компютърната система на икономическия оператор.
Въпреки това, по искане на декларатора митническите органи могат да позволят тези документи да бъдат предоставени след вдигане на стоките.
4. Комисията приема мерки за прилагането на параграфи 2 и 3 от настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Раздел 3
Опростени митнически декларации
Член 109
Опростена декларация
1. Митническите органи разрешават на всяко лице, при положение че са изпълнени условията, предвидени в параграфи 2 и 3 от настоящия член, да постави стоките под митнически режим въз основа на опростена декларация, която може да не съдържа някои от изискваните данни и придружаващите документи, посочени в член 108.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи условията, при които се предоставя разрешението, предвидено в параграф 1 от настоящия член, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
3. Комисията може да приеме мерки, по отношение на спецификациите, на които трябва да отговарят опростените декларации, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 110
Допълнителна декларация
1. В случай на опростена декларация, съгласно член 109, параграф 1, деклараторът представя допълнителна декларация, която съдържа допълнителните данни за попълването на митническата декларация за съответния митнически режим.
Допълнителната декларация може да има общ, периодичен или рекапитулативен характер.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи изключения от първа алинея от настоящия параграф, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
2. Допълнителната декларация и опростената декларация, посочени в член 109, параграф 1, се считат за единен и неделим инструмент, който поражда действие от датата на приемане съгласно член 112 на опростената декларация.
Когато опростената декларация е под формата на вписване в отчетността на декларатора и е осигурен достъп на митническите органи до тези данни, декларацията поражда действие от датата, на която стоките са вписани в отчетността.
3. Мястото, където се подава допълнителната декларация в съответствие с разрешението, за целите на член 55, се счита за място, където е била подадена митническата декларация.
Раздел 4
Разпоредби, приложими за всички митнически декларации
Член 111
Лице, което подава декларация
1. Без да се засяга член 110, параграф 1, митническа декларация може да бъде изготвена от всяко лице, което може да представи или да осигури наличието на всички документи, изисквани за прилагането на разпоредбите, отнасящи се до митническия режим, под който стоките са декларирани. Това лице трябва също да може да представи или да осигури представянето пред компетентното митническо учреждение на съответните стоки.
Въпреки това, когато приемането на митническата декларация води до определени задължения за дадено лице, декларирането трябва да бъде извършено от това лице или от негов представител.
2. Деклараторът трябва да е установен на митническата територия на Общността. Независимо от това, не се изисква да са установени на територията на Общността следните декларатори:
-
лица, които подават декларация за транзит или временен внос,
-
лица, които декларират стоки в редки случаи, при положение че митническите органи считат това за оправдано.
3. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи случаите и условията, при които изискванията, предвидени в параграф 2, могат да бъдат отменени, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 112
Приемане на декларация
1. Декларациите, които отговарят на условията, предвидени в настоящата глава, се приемат незабавно от митническите органи, при положение че стоките, за които се отнасят, са представени пред митническите органи или са на разположение по задоволителен за тези органи начин за извършване на митнически контрол.
Когато декларацията е под формата на вписване в отчетността на декларатора и е осигурен достъп на митническите органи до тези данни, декларацията се счита за приета в момента на вписването на стоките в отчетността. Без да се засягат законовите задължение на декларатора или осъществяването на контрол по отношение на сигурността и безопасността, митническите органи могат да не изискват стоките да бъдат представени или предоставени на разположение за митнически контрол.
2. Без да се засяга член 110, параграф 2 или втора алинея от параграф 1 от настоящия член, когато митническата декларация се подава в митническо учреждение, различно от учреждението, пред което са представени стоките, декларацията се приема, когато учреждението, пред което са представени стоките, потвърди, че те са на разположение за митнически контрол.
3. Освен когато е предвидено друго, за дата на прилагане на разпоредбите за митническия режим, за който стоките са декларирани, и за всички други вносни или износни формалности се счита датата на приемането на митническата декларация от митническите органи.
4. Комисията приема мерки, определящи подробни правила за прилагането на настоящия член, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 113
Поправка на декларация
1. По искане на декларатора митническите органи могат да разрешат извършването на една или повече поправки на данните в митническата декларация, след като тя вече е била приета. При поправката не могат да се включват стоки, различни от първоначално декларираните.
2. Не се допускат поправки, когато искането е направено, след като митническите органи са:
а)
информирали декларатора за намерението си да извършат проверка на стоките;
б)
установили, че въпросните данни са неверни;
в)
разрешили вдигането на стоките.
3. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи изключения от буква в) от параграф 2 от настоящия член, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 114
Анулиране на декларация
1. По искане на декларатора митническите органи анулират приетата декларация в следните случаи:
а)
когато са убедени, че стоките незабавно ще бъдат поставени под друг митнически режим;
б)
когато са убедени, че поради особени обстоятелства поставянето на стоките под митническия режим, за който са декларирани, вече не е оправдано.
Въпреки това, когато митническите органи са информирали декларатора за намерението си да извършат проверка на стоките, искането за анулиране на декларацията може да бъде прието само след извършване на проверката.
2. Декларацията не се анулира след вдигането на стоките.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи изключения от първа алинея от настоящия параграф, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Раздел 5
Други опростявания
Член 115
Улесняване съставянето на митнически декларации за стоки, попадащи под обхвата на различни тарифни подпозиции
Когато една пратка съдържа стоки, които попадат под различни тарифни подпозиции, и обработката на всяка от тези стоки в съответствие с техните тарифни подпозиции за целите на съставянето на митническата декларация би довела до непропорционална тежест на работата и разходите спрямо дължимите вносни мита, митническите органи могат, по искане на декларатора, да приемат, че вносните мита се начисляват върху цялата пратка на база на тарифните подпозиции за стоките, които са с най-високата ставка на вносни или износни мита.
Комисията може да приеме мерки за прилагането на настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 116
Опростяване на митническите формалности и контрол
1. Митническите органи могат да разрешат опростявания на митническите формалности и контрол, различни от предвидените в раздел 3 от настоящата глава.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи по-специално правила относно:
а)
даване на разрешенията, посочени в параграф 1;
б)
случаите, в които следва да се извършва преразглеждане на разрешенията и условията, при които тяхното използване следва да се наблюдава от митническите органи;
в)
условията, при които се дават разрешенията;
г)
условията, при които на икономическия оператор може да се разреши да извършва определени митнически формалности, които по принцип следва да се извършват от митническите органи, включително самостоятелно определяне на вносните и износните мита и осъществяване на проверки под митнически надзор;
д)
определянето на компетентния митнически орган за даване на разрешение;
е)
консултация и предоставяне на информация на други митнически органи, когато е уместно;
ж)
условията, при които разрешенията могат да бъдат спрени или отменени;
з)
специфичната роля и отговорности на съответните компетентни митнически учреждения, особено по отношение прилагането на митническия контрол;
и)
формата и сроковете за изпълнение на формалностите,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Тези мерки отчитат:
-
митническите формалности, които следва да се изпълнят, и митническите проверки, които трябва да се извършат за целите на сигурността и безопасността по отношение на стоките, въведени на или напускащи територията на Общността,
-
правилата, приети съгласно член 25, параграф 3,
-
по отношение на буква г), когато участва повече от една държава-членка, заявителят изпълнява критериите за предоставянето на статус на одобрен икономически оператор съгласно член 14,
-
по отношение на буква д), мястото, където се намират или е достъпна основната отчетност на заявителя за митнически цели с цел улесняване на одита и където се извършват поне част от дейностите, обхванати от разрешението.
ГЛАВА 3
Проверка и вдигане на стоки
Раздел 1
Проверка
Член 117
Проверка на митническата декларация
За целите на проверката на точността на данните, съдържащи се в митническа декларация, която митническите органи са приели, те могат:
а)
да извършат проверка на декларацията и на всички придружаващи документи;
б)
да изискат от декларатора да представи други документи;
в)
да извършат проверка на стоките;
г)
да вземат проби за анализ или за подробно изследване на стоките.
Член 118
Проверка на стоките и вземане на проби от тях
1. Транспортирането на стоките до местата, където трябва да се извършат проверки и където да се вземат проби, включително и всички операции, необходими за извършването на проверки или вземането на проби, се извършва от декларатора или на негова отговорност. Направените разходи са за сметка на декларатора.
2. Деклараторът или негов представител имат право да присъстват при проверката на стоките и вземането на пробите. Митническите органи, когато имат достатъчно основания, могат да изискват деклараторът или негов представител да присъстват при проверката на стоките или при вземането на пробите или да осигурят необходимото съдействие за улесняването на проверката или вземането на проби.
3. Когато пробите са взети в съответствие с действащите разпоредби, митническите органи не дължат обезщетения, свързани с тях, но поемат разходите за техния анализ или изследване.
Член 119
Проверка и вземане на проби за част от стоки
1. Когато обект на проверката или вземането на проби са само част от стоките, обхванати от митническа декларация, резултатите от частичната проверка или от анализа или изследването на пробите са валидни за цялото количество стоки, обхванати от тази декларация.
Въпреки това, деклараторът може да поиска допълнителна проверка или вземане на проби от стоките, когато счита, че резултатите от частичната проверка или от анализа или изследването на взетите проби не са валидни за останалата част от декларираните стоки. Искането се удовлетворява, при условие че стоките не са вдигнати или, ако са вдигнати, деклараторът докаже, че не са били променяни по никакъв начин.
2. За прилагането на параграф 1, когато с една митническа декларация са декларирани повече от една стоки, данните за всяка стока се считат за отделна декларация.
3. Комисията приема съгласно процедурата по управление, посочена в член 184, параграф 3, мерки, установяващи процедурата, която се прилага в случай на разлика в резултатите от проверките по параграф 1 от настоящия член.
Член 120
Резултати от проверката
1. Резултатите от проверката на митническата декларация се използват за прилагане на разпоредбите, отнасящи се до митническия режим, под който стоките се поставят.
2. Когато митническата декларация не е проверена, параграф 1 се прилага въз основа на данните, съдържащи се в декларацията.
3. Резултатите от проверката, направена от митническите органи, имат еднаква доказателствена сила на цялата митническа територия на Общността.
Член 121
Мерки за идентификация
1. Митническите органи или, където е уместно, икономическите оператори, одобрени за целта от митническите органи, вземат необходимите мерки за идентифициране на стоките, когато това се изисква, за да се осигури спазването на разпоредбите на митническия режим, за който съответните стоки са декларирани.
Тези мерки за идентифициране имат еднакво правно действие на цялата митническа територия на Общността.
2. Средства за идентифициране, поставени върху стоките или върху превозните средства, могат да бъдат премахвани или унищожавани само от митническите органи или от икономическите оператори, одобрени за целта от митническите органи, освен ако в случай на непредвидими обстоятелства или непреодолима сила премахването или унищожаването им е наложително с цел опазване на стоките или превозните средства.
Член 122
Мерки за прилагане
Комисията може да приеме мерки за прилагането на настоящия раздел съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Раздел 2
Вдигане
Член 123
Вдигане на стоки
1. Без да се засяга член 117, когато са изпълнени условията за поставяне на стоките под даден режим и ако те не са обект на ограничения или забрани, митническите органи разрешават вдигането им, след като данните в митническата декларация са проверени или са приети без проверка.
Първата алинея се прилага и когато проверката по член 117 не може да бъде завършена в разумни срокове и повече не се изисква стоките да бъдат представени за целите на проверката.
2. Вдигането на стоките се разрешава едновременно за всички стоки, обхванати от една и съща декларация.
За целите на първа алинея, когато с една митническа декларация са декларирани няколко стоки, данните, отнасящи се за всяка стока, се считат за отделна митническа декларация.
3. Когато стоките са представени в митническо учреждение, различно от това, в което е приета митническата декларация, съответните митнически органи обменят необходимата информация за разрешаване на вдигането на стоките, без да се засяга извършването на необходимия контрол.
Член 124
Вдигане, което зависи от плащането на размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение или учредяването на обезпечение
1. Когато поставянето на стоките под митнически режим поражда митническо задължение, вдигането на стоките се разрешава само ако размерът на вносните или износните мита, съответстващ на митническото задължение, е платен или е обезпечен.
Въпреки това, без да се засяга трета алинея, първа алинея не се прилага за временен внос с частично освобождаване от вносни мита.
Когато съгласно разпоредбите, отнасящи се за митническия режим, за който стоките са декларирани, митническите органи изискват учредяване на обезпечение, за тези стоки се разрешава поставяне под митническия режим само след учредяване на обезпечението.
2. Комисията може да приеме мерки, установяващи изключенията от първа и трета алинея на параграф 1 от настоящия член, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
ГЛАВА 4
Разпореждане със стоки
Член 125
Унищожаване на стоки
Когато имат достатъчно основания за това, митническите органи могат да изискат унищожаването на представените пред тях стоки и да информират за това държателя на стоките. Разходите по унищожаването са за сметка на държателя на стоките.
Член 126
Мерки, които следва да бъдат предприети от митническите органи
1. Митническите органи предприемат всички необходими мерки за разпореждане със стоките, включително отнемане и продажба или унищожаване, в следните случаи:
а)
когато едно от задълженията, установени в митническото законодателство за въвеждането на необщностни стоки на митническата територия на Общността, не е изпълнено или стоките са били отклонени от митнически надзор;
б)
когато не може да се даде разрешение за вдигане на стоките по коя да е от следните причини:
i)
проверката на стоките не е могла да започне или завърши в определения от митническите органи срок по причини, които се дължат на декларатора;
ii)
не са предоставени документите, необходими за поставянето на стоките под искания митнически режим или за разрешаване на вдигането им под този режим;
iii)
в зависимост от обстоятелствата, не са заплатени или обезпечени в определения срок дължимите вносни или износни мита;
iv)
стоките са обект на забрани или ограничения;
в)
когато стоките не са преместени в разумни срокове след вдигането им;
г)
когато след вдигането им се установи, че не са били изпълнени условията за такова вдигане;
д)
когато стоките са изоставени в полза на държавата съгласно член 127.
2. Необщностни стоки, които са изоставени в полза на държавата, са задържани или са отнети, се считат за поставени под режим временно складиране.
Член 127
Изоставяне
1. Необщностни стоки и стоки под режим специфична употреба могат, въз основа на предварително разрешение от митническите органи, да бъдат изоставени в полза на държавата от титуляря на режима или, в зависимост от случая, от държателя на стоките.
2. Изоставянето не води до разходи за държавата. Разходите по унищожаването или разпореждането по друг начин със стоките са за сметка на титуляря на режима или, в зависимост от случая, на държателя на стоките.
Член 128
Мерки за прилагане
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, отнасящи се до прилагането на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
ДЯЛ VI
ДОПУСКАНЕ ЗА СВОБОДНО ОБРАЩЕНИЕ И ОСВОБОЖДАВАНЕ ОТ ВНОСНИ МИТА
ГЛАВА 1
Допускане за свободно обращение
Член 129
Обхват и ефект
1. Необщностните стоки, предназначени за пазара на Общността или за лична употреба или за потребление в границите на Общността, се допускат за свободно обращение.
2. Допускането за свободно обращение включва следното:
а)
събирането на дължимите вносни мита;
б)
събирането при необходимост на други вземания, предвидени в съответните действащи разпоредби за събирането им;
в)
прилагането на мерките на търговската политика и забраните и ограниченията, доколкото такива мерки не е трябвало да бъдат приложени на по-ранен етап;
г)
изпълнение на другите формалности, предвидени при внасянето на стоките.
3. Допускането за свободно обращение придава на необщностните стоки митнически статус на общностни стоки.
ГЛАВА 2
Освобождаване от вносни мита
Раздел 1
Върнати стоки
Член 130
Обхват и ефект
1. Необщностни стоки, които, след като са били първоначално изнесени като общностни стоки извън митническата територия на Общността, бъдат върнати в нея и декларирани за допускане за свободно обращение в рамките на срок от три години, се освобождават от вносни мита по искане на заинтересованото лице.
2. При особени обстоятелства срокът от три години, посочен в параграф 1, може да бъде удължен.
3. Когато връщаните стоки преди износа им от митническата територия на Общността са били допуснати за свободно обращение без мита или с намалена ставка на вносното мито поради специфичната им употреба, освобождаването по параграф 1 се разрешава само ако тези стоки се допускат за свободно обращение за същата специфична употреба.
Когато специфичната употреба, за която въпросните стоки се допускат за свободно обращение, вече не е същата, размерът на дължимите вносни мита се намалява с размера, заплатен при първоначалното им допускане за свободно обращение. Когато последният е по-голям от дължимия за допускането на върнатите стоки за свободно обращение, не се разрешава възстановяване.
4. Когато общностни стоки са загубили статуса си на общностни стоки съгласно член 102, буква б) и впоследствие са допуснати за свободно обращение, параграфи 1, 2 и 3 от настоящия член се прилагат mutatis mutandis.
5. Освобождаване от вносни мита се разрешава само за стоки, които се реимпортират в същото състояние, в което те са изнесени.
Член 131
Случаи, в които не се разрешава освобождаване от вносни мита
Освобождаването от вносни мита, предвидено в член 130, не се разрешава в следните случаи:
а)
за стоки, изнесени извън митническата територия на Общността в рамките на режим пасивно усъвършенстване, с изключение на случаите, когато:
i)
стоките се намират в състоянието, в което са изнесени;
ii)
правилата, приети съгласно член 134, позволяват това;
б)
за стоки, които са се възползвали от мерките на общата селскостопанска политика, включващи износ на тези стоки от митническата територия на Общността, освен когато правилата, приети съгласно член 134, позволяват това.
Член 132
Стоки, които са били поставени първоначално под режим активно усъвършенстване
1. Член 130 се прилага mutatis mutandis за обработени продукти, които първоначално са били реекспортирани от митническата територия на Общността след режим активно усъвършенстване.
2. По искане на декларатора и при условие че той представи необходимата информация, размерът на вносните мита за стоките по параграф 1 от настоящия член се определя съгласно член 53, параграф 3. Датата на приемане на уведомлението за реекспорт се счита за дата на допускане за свободно обращение.
3. Освобождаването от вносни мита, предвидено в член 130, се разрешава за обработени продукти, които са били изнесени съгласно член 142, параграф 2, буква б), само при условие че се изключи възможността за поставяне на стоки под режим активно усъвършенстване.
Раздел 2
Продукти от морски риболов и други продукти, извлечени от морето
Член 133
Продукти от морски риболов и други продукти, извлечени от морето
Без да се засяга член 36, параграф 1, при допускането им за свободно обращение се освобождават от вносни мита:
а)
продуктите на морския риболов и другите продукти, извлечени от териториалното море на държава или територия извън митническата територия на Общността от кораби, които са регистрирани или са под отчет единствено в държава-членка и плават под неин флаг;
б)
продукти, получени от продуктите, посочени в буква а), на борда на кораби фабрики, отговарящи на условията, предвидени в тази буква.
Раздел 3
Мерки за прилагане
Член 134
Мерки за прилагане
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, отнасящи се до прилагането на настоящата глава, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
ДЯЛ VII
СПЕЦИАЛНИ РЕЖИМИ
ГЛАВА 1
Общи разпоредби
Член 135
Обхват
Стоките могат да бъдат поставени под всеки един от следните специални режими:
а)
транзит, който включва външен и вътрешен транзит;
б)
складиране, който включва временно складиране, митническо складиране и свободни зони;
в)
употреба за специфични цели, който включва временен внос и специфична употреба;
г)
усъвършенстване, който включва активно и пасивно усъвършенстване.
Член 136
Разрешение
1. Разрешение от митническите органи се изисква за:
-
използването на режими активно или пасивно усъвършенстване, временен внос или специфична употреба,
-
управлението на складови съоръжения за временно складиране или митническо складиране на стоки, с изключение на случаите, когато оператор на складовите съоръжения е самият митнически орган.
Условията, при които се допуска използването на един или повече от режимите, посочени по-горе, или управлението на складови съоръжения, се определят в разрешението.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи по-специално:
а)
даването на разрешението, предвидено в параграф 1;
б)
случаите, в които се извършва преразглеждане на разрешението;
в)
условията, при които се дава разрешението;
г)
идентификация на компетентния митнически орган за даване на разрешението;
д)
консултация и предоставяне на информация на други митнически органи, когато е уместно;
е)
условията, при които разрешението може да бъде спряно или отменено;
ж)
специфичната роля и отговорности на съответните компетентни митнически учреждения, особено по отношение на прилагането на митническия контрол;
з)
формата и сроковете за изпълнение на формалностите,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Тези мерки отчитат следното:
а)
по отношение на буква в) от първата алинея, когато участва повече от една държава-членка, спазването от страна на заявителя на критериите, определени в член 14 относно предоставяне на статус на одобрен икономически оператор;
б)
по отношение на буква г) от първата алинея, мястото, където се намира и е достъпна основната отчетност на заявителя за митнически цели с цел улесняване на одита, и където се извършват поне част от дейностите, обхванати от разрешението.
3. Освен когато митническото законодателство предвижда друго, разрешението, посочено в параграф 1, се дава само на следните лица:
а)
лица, установени на митническата територия на Общността;
б)
лица, които осигуряват необходимото за правилното протичане на операциите, и в случаите, в които може да възникне митническо задължение или други вземания във връзка със стоките, поставени под специален режим, учредяват обезпечение съгласно член 56;
в)
в случай на временен внос или режим активно усъвършенстване лицето, което използва или нарежда използването на стоките, или което извършва или нарежда извършването на операции по усъвършенстването на стоките.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, предвиждащи дерогации от първа алинея от настоящия параграф, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
4. Освен когато е предвидено друго и в допълнение към параграф 3, разрешението, посочено в параграф 1, се издава само когато са изпълнени следните условия:
а)
митническите органи са в състояние да извършват митнически надзор без да се налага въвеждане на административни изисквания, несъответстващи на икономическата нужда от ползване на режима;
б)
когато разрешението за съответния режим на усъвършенстване няма да засегне неблагоприятно съществените интереси на производителите в Общността (икономически условия).
Счита се, че съществените интереси на производителите в Общността не са засегнати неблагоприятно по смисъла на буква б) от първа алинея, освен когато съществуват доказателства за противното или когато митническото законодателство предвижда, че икономическите условия се считат за изпълнени.
При наличие на доказателства, че има вероятност да бъдат засегнати неблагоприятно съществените интереси на производителите в Общността, се извършва проверка на икономическите условия съгласно член 185.
Комисията приема съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, мерки относно:
а)
извършването на проверка на икономическите условия;
б)
определянето на случаите, в които има вероятност да се засегнат основните интереси на производителите в Общността, като се отчитат мерките, предвидени в търговската и селскостопанската политика;
в)
определянето на случаите, в които икономическите условия се считат за изпълнени.
5. Титулярят на разрешението уведомява митническите органи за всяка промяна, настъпила след издаването му, която може да повлияе върху продължаване на действието му или съдържанието му.
Член 137
Отчетност
1. С изключение на режим транзит или където митническото законодателство предвижда друго, титулярят на разрешението, титулярят на режима и всички лица, извършващи дейности по складиране, изработка или усъвършенстване на стоки или покупко-продажба на стоки в свободни зони, трябва да водят отчетност във форма, одобрена от митническите органи.
Тази отчетност трябва да позволява на митническите органи да осъществяват надзор на съответния режим, особено по отношение на идентифицирането на стоките, поставени под този режим, техния митнически статус и тяхното придвижване.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, отнасящи се до прилагането на настоящия член, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 138
Приключване на режим
1. В случаите, различни от режим транзит и без да се засяга член 166, специален режим се приключва, когато стоките, поставени под този режим, или обработените продукти се поставят под следващ митнически режим, напуснали са митническата територия на Общността или са унищожени, без да са останали отпадъци, или са изоставени в полза на държавата съгласно член 127.
2. Режим транзит се приключва от митническите органи, когато те са в състояние да установят, на основание сравнение на данните, с които разполага отправното митническо учреждение, с тези, с които разполага получаващото митническо учреждение, че режимът е завършил редовно.
3. Митническите органи вземат всички необходими мерки с цел да уредят ситуацията със стоките, по отношение на които режимът не е приключен съгласно предвидените условия.
Член 139
Прехвърляне на права и задължения
Правата и задълженията на титуляря на режима по отношение на стоки, поставени под специален режим, различен от режим транзит, могат, при определени от митническите органи условия, да бъдат прехвърляни изцяло или частично на други лица, които изпълняват условията, предвидени за съответния режим.
Член 140
Придвижване на стоки
1. Стоки, поставени под специален режим, различен от режим транзит, или в свободна зона, могат да бъдат придвижени между различни места на митническата територия на Общността, доколкото това е предвидено в разрешението или съгласно разпоредбите на митническото законодателство.
2. Комисията приема мерки за прилагането на настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 141
Обичайни операции
Стоките, поставени под режим митническо складиране или усъвършенстване, или в свободна зона, могат да бъдат подложени на обичайни операции, предназначени да осигурят тяхното запазване, подобряване на търговския им вид или качество или подготвянето им за разпространение или препродажба.
Член 142
Еквивалентни стоки
1. Еквивалентни стоки са общностни стоки, които се складират, използват или усъвършенстват вместо стоките, поставени под специален режим.
При режим пасивно усъвършенстване еквивалентни стоки са необщностни стоки, които се усъвършенстват вместо общностни стоки, поставени под режим пасивно усъвършенстване.
Еквивалентните стоки трябва да имат същия осемцифров код по Комбинираната номенклатура, същото търговско качество и същите технически характеристики като стоките, които заместват.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, предвиждащи дерогация от трета алинея от настоящия параграф, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
2. Митническите органи разрешават, при условие че се гарантира правилното изпълнение на режима, особено по отношение на митническия надзор:
а)
използването на еквивалентни стоки под специален режим, различен от режим транзит, временен внос и временно складиране;
б)
при режим активно усъвършенстване, изнасянето на обработени продукти, получени от еквивалентни стоки, преди внасянето на стоките, които те заместват;
в)
при режим пасивно усъвършенстване, внасянето на обработени продукти, получени от еквивалентни стоки, преди изнасянето на стоките, които те заместват.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи случаите, в които митническите органи имат право да разрешат използването на еквивалентни стоки, поставени под режим временен внос, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
3. Използването на еквивалентни стоки не се позволява в следните случаи:
а)
когато се извършват само обичайни операции под режим активно усъвършенстване, съгласно определеното в член 141;
б)
когато се прилага забрана за възстановяване на или освобождаване от вносни мита по отношение на стоки без произход, използвани в производството на обработени продукти, поставени под режим активно усъвършенстване, за които е издадено или съставено доказателство за произход съгласно преференциално споразумение между Общността и определени държави или територии извън митническата територия на Общността или групи такива държави или територии; или
в)
когато това би довело до неоснователно облагодетелстване от вносни мита.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи други случаи, в които не могат да се използват еквивалентни стоки, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
4. В случаите, посочени в параграф 2, буква б) от настоящия член, и когато обработените продукти биха подлежали на облагане с износни мита, ако не са били изнесени в контекста на режим активно усъвършенстване, титулярят на разрешението учредява обезпечение с цел гарантиране плащането на митата, в случай че необщностните стоки не бъдат внесени в срока, посочен в член 169, параграф 3.
Член 143
Мерки за прилагане
Комисията приема мерки за прилагането на режимите, предвидени в настоящия дял, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
ГЛАВА 2
Транзит
Раздел 1
Външен и вътрешен транзит
Член 144
Външен транзит
1. Под режим външен транзит необщностни стоки могат да бъдат превозвани от едно до друго място на митническата територия на Общността, без те да подлежат на:
а)
вносни мита;
б)
други вземания, определени в други релевантни действащи разпоредби;
в)
мерките на търговската политика, доколкото тези мерки не забраняват въвеждането или напускането на стоки на или от митническата територия на Общността.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи случаите и условията, при които общностни стоки следва да се поставят под режим външен транзит, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
3. Превозването на стоките по смисъла на параграф 1 се осъществява по един от следните начини:
а)
под режим външен общностен транзит;
б)
в съответствие с Конвенцията ТИР, при условие че превозването:
i)
е започнало или трябва да завърши извън митническата територия на Общността, или
ii)
се извършва между две точки на митническата територия на Общността, като се преминава през територията на държава или територия извън митническата територия на Общността;
в)
в съответствие с Конвенцията АТА/Истанбулската конвенция, когато се извършва транзитен превоз;
г)
под покритието на Рейнския манифест (член 9 от допълнената Конвенция за плаване по река Рейн);
д)
под покритието на формуляр 302, предвиден в Споразумението между страните членки на Северноатлантическия договор относно статута на техните въоръжени сили, подписано в Лондон на 19 юни 1951 г.;
е)
чрез пощенската система в съответствие с актовете на Всемирния пощенски съюз, когато стоките се превозват от или за титуляри на права и задължения по тези актове.
4. Външният транзит се прилага, без да се засягат разпоредбите на член 140.
Член 145
Вътрешен транзит
1. Под режим вътрешен транзит и при условията, предвидени в параграфи 2 и 3, общностни стоки могат да бъдат превозвани от една до друга точка на митническата територия на Общността, като се преминава през територия извън митническата територия на Общността, без това да променя митническия статус на стоките.
2. Превозът на стоките по смисъла на параграф 1 се осъществява по един от следните начини:
а)
под режим вътрешен общностен транзит, при условие че такава възможност е предвидена от международно споразумение;
б)
в съответствие с Конвенцията ТИР;
в)
в съответствие с Конвенцията АТА/Истанбулската конвенция, когато се извършва транзитен превоз;
г)
под покритието на Рейнския манифест (член 9 от допълнената Конвенция за плаване по река Рейн);
д)
под покритието на формуляр 302, предвиден в Споразумението между страните членки на Северноатлантическия договор относно статута на техните въоръжени сили, подписано в Лондон на 19 юни 1951 г.;
е)
чрез пощенската система в съответствие с актовете на Всемирния пощенски съюз, когато стоките се превозват от или за титуляри на права и задължения по тези актове.
3. В случаите, посочени в параграф 2, букви от б) до е), стоките запазват статуса си на общностни стоки само когато този статус е установен при определени условия и чрез средства, предвидени в разпоредбите на митническото законодателство.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи условията и средствата, чрез които може да се определи този митнически статус, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Раздел 2
Общностен транзит
Член 146
Задължения на титуляря на режим общностен транзит и на превозвача и получателя на стоките, превозвани под режим общностен транзит
1. Титулярят на режим общностен транзит е отговорен за:
а)
представянето на стоките в непроменено състояние и на изискваната информация на получаващото митническо учреждение в определения срок и при спазване на мерките, предприети от митническите органи за идентифициране на стоките;
б)
спазването на митническите разпоредби за режима;
в)
учредяването на обезпечение с цел осигуряване плащането на размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническо задължение или на други вземания, предвидени в други действащи разпоредби, които биха могли да възникнат за стоките, освен ако разпоредбите на митническото законодателство не предвиждат друго.
2. Задълженията на титуляря на режима са изпълнени и режимът транзит завършва, когато стоките, поставени под режима, и изискваната информация са на разположение в получаващото митническо учреждение в съответствие с митническото законодателство.
3. Превозвач или получател на стоки, който приема стоки и знае, че те се превозват под режим общностен транзит, също така е отговорен за представянето на стоките в непроменено състояние на получаващото митническо учреждение в определения срок и при спазване на мерките, предприети от митническите органи за тяхното идентифициране.
Член 147
Стоки, преминаващи през територия на страна извън митническата територия на Общността под режим външен общностен транзит
1. Режимът външен общностен транзит се прилага за стоки, преминаващи през територия извън митническата територия на Общността, при условие че:
а)
такава възможност е предвидена в международно споразумение;
б)
превозът през тази територия се извършва с един превозен документ, съставен на митническата територия на Общността.
2. В случаите, посочени в параграф 1, буква б), действието на режим външен общностен транзит се спира, докато стоките се намират извън митническата територия на Общността.
ГЛАВА 3
Складиране
Раздел 1
Общи разпоредби
Член 148
Обхват
1. Под режим складиране на митническата територия на Общността могат да бъдат складирани необщностни стоки, без да подлежат на:
а)
вносни мита;
б)
други вземания, определени в другите релевантни действащи разпоредби;
в)
мерките на търговската политика, доколкото тези мерки не забраняват въвеждането или напускането на стоки на или от митническата територия на Общността.
2. Общностни стоки могат да бъдат поставени под режим митническо складиране или режим свободна зона в съответствие с митническото законодателство или други общностни разпоредби в специфични области, или с цел възползване от решение, даващо право на възстановяване или опрощаване на вносни мита.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи случаите и условията, при които общностни стоки могат да се поставят под режим митническо складиране или режим свободна зона, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 149
Отговорности на титуляря на разрешението или на режима
1. Титулярят на разрешението и титулярят на режима отговарят за:
а)
осигуряването стоките под режим временно складиране или митническо складиране да не се отклоняват от митнически надзор;
б)
изпълнението на задълженията, произтичащи от складирането на стоки, под режим временно складиране или митническо складиране;
в)
спазването на конкретните условия, уточнени в разрешението за управление на митнически склад или на съоръжения за временно складиране.
2. Чрез дерогация от параграф 1, когато разрешението е за обществен митнически склад, в него може да се предвиди, че отговорността по параграф 1, буква а) или б), се поема само от титуляря на режима.
3. Титулярят на режима е отговорен за изпълнението на задълженията, произтичащи от поставянето на стоките под режим временно складиране или митническо складиране.
Член 150
Продължителност на режим складиране
1. Времето, през което стоките могат да останат под режим складиране, е неограничено.
2. Въпреки това, митническите органи могат да определят срок, преди изтичането на който трябва да бъде приключен режим складиране в следните случаи:
а)
когато складовите съоръжения се управляват от митническите органи и могат да се използват от всяко лице за временно складиране на стоки по член 151;
б)
при изключителни обстоятелства, особено когато видът и естеството на стоките могат, при дългосрочно складиране, да представляват заплаха за здравето на хората, животните или растенията или за околната среда.
3. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, определящи случаите, посочени в параграф 2, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Раздел 2
Временно складиране
Член 151
Поставяне на стоки под режим временно складиране
1. Когато не са декларирани за друг митнически режим, следните необщности стоки се считат за декларирани за режим временно складиране от държателя на стоките в момента на представянето им пред митническите органи:
а)
стоки, въведени на митническата територия на Общността, различни от стоки, въведени директно в свободна зона;
б)
стоки, въведени от свободна зона в друга част от митническата територия на Общността;
в)
стоки, за които е завършен режим външен транзит.
Митническата декларация се счита за подадена и приета от митническите органи в момента на представяне на стоките пред митническите органи.
2. Обобщената декларация за въвеждане или заместващият я транзитен документ представлява митническа декларация за режим временно складиране.
3. Митническите органи могат да изискат от държателя на стоките да учреди обезпечение с цел осигуряване на плащането на размера на вносните или износните мита, съответстващ на митническо задължение или на други вземания, които могат да възникнат съгласно предвиденото в други действащи разпоредби
4. В случай че по някаква причина стоките не могат да бъдат поставени или не могат да останат под режим временно складиране, митническите органи предприемат незабавно всички необходими мерки за уреждане на положението на стоките. Членове от 125 до 127 се прилагат mutatis mutandis.
5. Комисията може да приеме мерки за прилагането на настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 152
Временно складирани стоки
1. Стоки под режим временно складиране се складират само на разрешените за временно складиране места.
2. Без да се засягат разпоредбите на член 91, параграф 2, стоките под режим временно складиране могат да бъдат обект само на такива операции, предназначени да осигурят запазването им в непроменено състояние, без да се променят първоначалният им вид или техническите им характеристики.
Раздел 3
Митническо складиране
Член 153
Складиране в митнически складове
1. Под режим митническо складиране необщностните стоки могат да бъдат складирани в помещения или на други места, одобрени за този режим от митническите органи и под митнически надзор, наричани по-долу „митнически складове“.
2. Митническите складове могат да се ползват за складиране на стоки от всички лица (обществен митнически склад) или за складиране на стоки от титуляря на разрешение за митническо складиране (частен митнически склад).
3. Стоките, поставени под режим митническо складиране, могат да бъдат временно извадени от митническия склад. С изключение на случаите на непреодолима сила, изваждането на стоките трябва да бъде разрешено предварително от митническите органи.
Член 154
Общностни стоки, специфична употреба и дейности по усъвършенстване
1. Когато съществува обоснована икономическа необходимост и няма да се засегне неблагоприятно митническият надзор, митническите органи могат да разрешат в митнически склад:
а)
складиране на общностни стоки;
б)
усъвършенстване на стоки, поставени под режим активно усъвършенстване или специфична употреба, при спазване на условията на тези режими.
2. В случаите, посочени в параграф 1, стоките не се считат за поставени под режим митническо складиране.
Раздел 4
Свободни зони
Член 155
Определяне на свободни зони
1. Държавите-членки могат да определят части от митническата територия на Общността като свободни зони.
Държавите-членки определят точно територията и входните и изходните пунктове на всяка свободна зона.
2. Свободните зони са оградени.
Границите и входните и изходните пунктове на свободните зони подлежат на митнически надзор.
3. Лицата, стоките и транспортните средства, които влизат във или напускат свободната зона, могат да бъдат обект на митнически контрол.
Член 156
Сгради и дейности в свободните зони
1. За строителство на сгради в свободна зона се изисква предварително одобрение от митническите органи.
2. Съобразно митническото законодателство в свободните зони се разрешават всякакви дейности с промишлен или търговски характер, или извършването на услуги. За извършването на тези дейности митническите органи се уведомяват предварително.
3. Митническите органи могат да наложат забрани или ограничения на дейностите, посочени в параграф 2, предвид естеството на стоките, предмет на тези дейности, или от изискванията на митническия надзор или изискванията за сигурност и безопасност.
4. Митническите органи могат да забранят упражняването на дейност в свободните зони на лица, които не осигуряват необходимите гаранции за изпълнение на разпоредбите, предвидени в митническото законодателство.
Член 157
Представяне на стоки и поставянето им под режим
1. Стоки, въведени в свободна зона, се представят пред митническите органи и подлежат на предвидените митнически формалности в случаите, когато:
а)
са въведени директно в свободната зона от място извън митническата територия на Общността;
б)
са били поставени под митнически режим, който е завършен или приключен с поставянето им под режим свободна зона;
в)
са поставени под режим свободна зона с цел възползване от решение за възстановяване или опрощаване на вносни мита;
г)
тези формалности са предвидени в законодателство, различно от митническото законодателство.
2. Не е необходимо да се представят пред митническите органи стоки, въведени в свободна зона при обстоятелства, различни от посочените в параграф 1.
3. Без да се засяга член 158, стоките, въведени в свободна зона, се считат за поставени под режим свободна зона:
а)
в момента на въвеждането им в свободната зона, освен ако вече не са били поставени под друг митнически режим;
б)
в момента на завършване на режим транзит, освен ако не се поставят незабавно под следващ митнически режим.
Член 158
Общностни стоки в свободни зони
1. Общностните стоки могат да се въвеждат, складират, придвижват, използват, усъвършенстват или изразходват в свободна зона. В тези случаи стоките не се считат за поставени под режим свободна зона.
2. По искане на заинтересованото лице митническите органи удостоверяват митническия статус като общностни стоки на следните стоки:
а)
общностни стоки, въведени в свободна зона;
б)
общностни стоки, претърпели операции по усъвършенстване в свободна зона;
в)
стоки, допуснати за свободно обращение в свободна зона.
Член 159
Необщностни стоки в свободни зони
1. Необщностни стоки в свободна зона могат да бъдат допуснати за свободно обращение или поставени под режим активно усъвършенстване, временен внос или специфична употреба при условията, предвидени за тези режими.
В тези случаи стоките не се считат за поставени под режим свободна зона.
2. Без да се засягат разпоредбите, приложими за доставки или за продоволствено складиране, и доколкото съответният режим го позволява, параграф 1 от настоящия член не изключва използването или изразходването на стоки, които при допускане за свободно обращение или временен внос не биха подлежали на вносни мита или на мерки, предвидени по общата селскостопанска или търговска политики.
В случай на такова използване или изразходване не се изисква митническа декларация за допускане за свободно обращение или за временен внос.
Въпреки това, такава декларация се изисква, когато тези стоки са обект на тарифни квоти или плафони.
Член 160
Извеждане на стоки от свободна зона
Без да се засяга законодателството в области, различни от митническата, стоките в свободна зона могат да бъдат изнесени или реекспортирани извън митническата територия на Общността или въведени в друга част на митническата територия на Общността.
Членове 91 до 98 се прилагат mutatis mutandis за стоки, въведени в други части на митническата територия на Общността.
Член 161
Митнически статус
При извеждане на стоки от свободна зона и въвеждането им в останалата част от митническата територия на Общността или поставянето им под митнически режим, те се считат за необщностни стоки, освен когато митническият им статус на общностни стоки е установен чрез удостоверението, посочено в член 158, параграф 2, или чрез друг документ за статус, предвиден в митническото законодателство на Общността.
Въпреки това, за целите на прилагането на износни мита и на лицензите за износ, или на мерки по контрол на износа, предвидени в общата селскостопанска или търговска политика, тези стоки се считат за общностни стоки, освен ако се установи, че те нямат митнически статус на общностни стоки.
ГЛАВА 4
Употреба за специфични цели
Раздел 1
Временен внос
Член 162
Обхват
1. Под режим временен внос на митническата територия на Общността могат да бъдат използвани с пълно или частично освобождаване от вносни мита необщностни стоки, предназначени да бъдат реекспортирани, и без да подлежат на:
а)
други вземания, както е предвидено в други релевантни действащи разпоредби;
б)
мерките на търговската политика, доколкото тези мерки не забраняват въвеждането във или напускането на стоки от митническата територия на Общността.
2. Режимът временен внос може да се използва единствено когато са изпълнени следните условия:
а)
стоките не са предназначени да претърпят каквато и да е промяна, освен нормална амортизация при тяхното използване;
б)
възможно е да се гарантира, че стоките, поставени под този режим, могат да бъдат идентифицирани, освен когато предвид естеството на стоките или тяхното използване, отсъствието на мерки за идентифициране няма да доведе до злоупотреби с режима или, в случая по член 142, когато може да се провери изпълнението на условията, установени по отношение на еквивалентни стоки;
в)
титулярят на режима е установен извън митническата територия на Общността, освен където е предвидено друго в разпоредбите на митническото законодателство;
г)
изискванията за пълно или частично освобождаване от мита са изпълнени съгласно митническото законодателство на Общността.
Член 163
Срок, в който стоките могат да останат под режим временен внос
1. Митническите органи определят срока, в който стоките, поставени под режим временен внос, трябва да се реекспортират или да бъдат поставени под следващ митнически режим. Този срок трябва да бъде достатъчен за постигане на целта на разрешеното ползване.
2. Максималният срок, през който стоките могат да останат под режим временен внос за същата цел и под отговорността на същия титуляр на разрешението, е 24 месеца, дори и когато режимът е приключен чрез поставяне на стоките под друг специален режим и впоследствие са поставени отново под режим временен внос.
3. Когато, при изключителни обстоятелства, разрешеното използване не може да се осъществи в сроковете, предвидени в параграфи 1 и 2, митническите органи могат, при надлежно обосновано искане от титуляря на разрешението, да удължават тези срокове в разумни граници.
Член 164
Случаи, обхванати от режим временен внос
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи случаите и условията, при които може да се използва режимът временен внос и може да се предостави пълно или частично освобождаване от вносни мита, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Тези мерки се приемат с оглед на международните споразумения, както и на естеството и използването на стоките.
Член 165
Размер на вносните мита при временен внос с частично освобождаване от вносни мита
1. Размерът на вносните мита за стоки, поставени под режим временен внос с частично освобождаване от вносни мита, се определя на 3 % от размера на вносните мита, които биха били дължими за тези стоки, ако на датата на поставяне под режим временен внос те бяха допуснати за свободно обращение.
Този размер се дължи за всеки месец или част от месец, през който стоките са под режим временен внос с частично освобождаване от вносни мита.
2. Размерът на вносните мита не превишава размера на митата, които биха били дължими, ако стоките бяха допуснати за свободно обращение на датата, на която са били поставени под режим временен внос.
Раздел 2
Специфична употреба
Член 166
Режим специфична употреба
1. Под режим специфична употреба могат да се допускат за свободно обращение стоки, освободени от мито или с намалена ставка на митото поради тяхната специфична употреба. Стоките остават под митнически надзор.
2. Митническият надзор за режим специфична употреба завършва:
а)
когато стоките са използвани за цели, предвидени за освобождаване от мита или за прилагане на намалени ставки на митата;
б)
когато стоките са изнесени, унищожени или изоставени в полза на държавата;
в)
когато стоките са използвани за цели, различни от предвидените за освобождаване от мита или намалени ставки на митата и са платени приложимите вносни мита.
3. Когато се изисква рандеман, член 167 се прилага mutatis mutandis за режим специфична употреба.
ГЛАВА 5
Усъвършенстване
Раздел 1
Общи разпоредби
Член 167
Рандеман
С изключение на случаите, в които рандеманът е определен в законодателство на Общността, уреждащо специфични области, митническите органи определят или рандеман, или осреднен рандеман за операцията по усъвършенстване, или, когато е приложимо, посочват метода за определянето му.
Рандеманът или осредненият рандеман се определя на базата на действителните обстоятелства, при които се извършва или трябва да се извърши операцията. При необходимост този рандеман може да бъде съответно променен по реда на членове 18 и 19.
Раздел 2
Активно усъвършенстване
Член 168
Обхват
1. Без да се засяга член 142, под режим активно усъвършенстване на митническата територия на Общността могат да бъдат използвани необщностни стоки в една или повече операции по усъвършенстване, без тези стоки да подлежат на:
а)
вносни мита;
б)
други вземания, както са предвидени в други релевантни действащи разпоредби;
в)
мерките на търговската политика, доколкото тези мерки не забраняват въвеждането или напускането на стоки във или от митническата територия на Общността.
2. Режим активно усъвършенстване може да се използва в случаи, различни от поправка или разрушаване само когато, без да се засяга използването на спомагателни производствени средства, стоките, поставени под този режим, могат да се идентифицират в обработените продукти.
В случаите по член 142 режимът може да се използва, когато е възможно да се провери изпълнението на условията, определени за еквивалентни стоки.
3. В допълнение към параграфи 1 и 2 режимът активно усъвършенстване може да се използва и за стоки, които:
а)
трябва да претърпят операции, осигуряващи съответствието им с техническите изисквания за допускането им за свободно обращение;
б)
трябва да претърпят обичайни операции в съответствие с член 141.
Член 169
Срок за приключване
1. Митническите органи определят срока, в който режимът активно усъвършенстване се приключва съгласно член 138.
Този срок започва да тече от датата, на която необщностните стоки са поставени под режима, като се отчита времето, необходимо за извършване на операциите по усъвършенстване и за приключване на режима.
2. Митническите органи могат да продължат в разумни граници срока, определен съгласно параграф 1, при представяне на надлежно обосновано искане от титуляря на разрешението.
В разрешението може да се определи, че срок, който започва да тече през определен календарен месец, тримесечие или шестмесечие, изтича съответно на последния ден на следващите календарен месец, тримесечие или шестмесечие.
3. При предварителен износ в съответствие с член 142, параграф 2, буква б), митническите органи определят срока, в който необщностните стоки трябва да бъдат декларирани за режима. Този срок започва да тече от датата на приемане на декларацията за износ на обработените продукти, получени от съответните еквивалентни стоки.
Член 170
Временен реекспорт за последващо усъвършенстване
При разрешение от митническите органи, някои или всички стоки, поставени под режим активно усъвършенстване, или обработените продукти, могат да бъдат временно реекспортирани с цел последващо усъвършенстване извън митническата територия на Общността, в съответствие с условията, определени за режим пасивно усъвършенстване.
Раздел 3
Пасивно усъвършенстване
Член 171
Обхват
1. Под режим пасивно усъвършенстване общностни стоки могат да се изнасят временно от митническата територия на Общността, за да се подложат на операции по усъвършенстване. Получените от тези стоки обработени продукти могат да бъдат допуснати за свободно обращение с пълно или частично освобождаване от вносни мита по искане на титуляря на разрешението или на друго лице, установено на митническата територия на Общността, ако това лице е получило съгласието на титуляря на разрешението и са изпълнени условията на разрешението.
2. Пасивно усъвършенстване не се разрешава за следните общностни стоки:
а)
износът на които води до възстановяване или опрощаване на вносни мита;
б)
които преди износа са били допуснати за свободно обращение с освобождаване от мито или с намалена ставка на митото поради тяхната специфична употреба, докато не се изпълнят целите на специфичната употреба, освен когато тези стоки трябва да бъдат поправени;
в)
чийто износ води до предоставяне на възстановявания при износ;
г)
за които, в рамките на общата селскостопанска политика при изнасяне, се предоставя финансово предимство, различно от възстановяванията по буква в).
3. В случаите извън предвидените в членове 172 и 173 и при ad valorem мита, размерът на вносните мита се изчислява на база на разходите за операциите по усъвършенстване, извършени извън митническата територия на Общността.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи правилата за такова изчисление и правилата при наличие на специфични мита, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
4. Митническите органи определят срока, в който временно изнесените стоки трябва да бъдат реимпортирани на митническата територия на Общността под формата на обработени продукти и допуснати за свободно обращение, за да могат да се възползват от пълно или частично освобождаване от вносни мита. Митническите органи могат да продължат в разумни граници определения срок при представяне на надлежно обосновано искане от титуляря на разрешението.
Член 172
Безплатно поправени стоки
1. Пълно освобождаване от вносни мита се предоставя, когато се докаже пред митническите органи, че поправката на стоките е извършена безплатно поради наличието на договорно или законово гаранционно задължение или производствен или материален дефект.
2. Параграф 1 не се прилага, когато производственият или материалният дефект на стоката е взет предвид при първото ѝ допускане за свободно обращение.
Член 173
Система за стандартен обмен
1. Системата на стандартния обмен позволява заместването на обработен продукт с внесен продукт, наричан по-долу „заместващ продукт“, при условията на параграфи от 2 до 5.
2. Митническите органи разрешават прилагането на система за стандартен обмен, когато операцията по усъвършенстването се състои в поправка на дефектни общностни стоки, които не попадат в обхвата на мерките по общата селскостопанска политика или на специфичните разпоредби, приложими за определени стоки, получени при преработката на селскостопански продукти.
3. Заместващите продукти трябва да имат същия осемцифров код по Комбинираната номенклатура, същото търговско качество и същите технически характеристики като дефектните стоки, ако тези стоки са били поправени.
4. Когато дефектните стоки са употребявани преди износа, заместващите продукти също трябва да са били употребявани.
Въпреки това, митническите органи имат право да отменят изискването, посочено в първа алинея, ако заместващият продукт е доставен безплатно или поради договорно или законово гаранционно задължение, или поради производствен или материален дефект.
5. Разпоредбите, приложими за обработените продукти, се прилагат и за заместващите продукти.
Член 174
Предварително внасяне на заместващи продукти
1. Митническите органи разрешават, при определени от тях условия и по искане на заинтересованото лице, заместващите продукти да бъдат внесени преди дефектните стоки да бъдат изнесени.
При предварително внасяне на заместващ продукт се учредява обезпечение за размера на вносното мито, който би следвало да се плати, ако дефектните стоки не се изнесат съгласно параграф 2.
2. Дефектните стоки трябва да бъдат изнесени в срок от два месеца от датата на приемане от митническите органи на декларацията за допускане за свободно обращение на заместващите продукти.
3. Когато поради изключителни обстоятелства дефектните стоки не могат да бъдат изнесени в срока по параграф 2, митническите органи могат да продължават този срок в разумни граници при надлежно обосновано искане от заинтересованото лице.
ДЯЛ VIII
ЗАМИНАВАНЕ НА СТОКИ ОТ МИТНИЧЕСКАТА ТЕРИТОРИЯ НА ОБЩНОСТТА
ГЛАВА 1
Стоки, напускащи митническата територия
Член 175
Задължение за подаване на предварителна декларация за заминаване
1. Стоките, предназначени да напускат митническата територия на Общността, се обхващат от предварителна декларация за заминаване, която се подава или предоставя на компетентното митническо учреждение, преди стоките да се изведат от митническата територия на Общността.
Въпреки това, първата алинея не се прилага за стоки, превозвани на транспортни средства, които само преминават през териториалните води или въздушното пространство на митническата територия на Общността без спиране на тази територия.
2. Предварителната декларация за заминаване е в една от следните форми:
а)
съответната митническа декларация, когато стоки, напускащи митническата територия на Общността, са поставени под митнически режим, за целите на който се изисква митническа декларация;
б)
уведомление за реекспорт съгласно член 179;
в)
обобщена декларация за напускане, посочена в член 180, когато не се изисква нито митническа декларация, нито уведомление за реекспорт.
3. Предварителната декларация за заминаване съдържа най-малко данните, необходими за обобщената декларация за напускане.
Член 176
Мерки, установяващи определени подробности
1. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, по отношение на:
а)
случаите и условията, при които стоките, напускащи митническата територия на Общността, не подлежат на предварителна декларация за заминаване;
б)
условията, при които може да не се изисква предварителна декларация за заминаване или тя да бъде променена;
в)
крайния срок, в който следва да се подава или предоставя предварителна декларация за заминаване, преди стоките да се изведат от митническата територия на Общността;
г)
изключенията и вариантите по отношение на срока, посочен в буква в);
д)
определянето на компетентното митническо учреждение, в което се подава или предоставя предварителна декларация за заминаване и където се извършва анализ на риска и контрол, основаващ се на риска, при износ и напускане,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
2. При приемането на тези мерки се отчитат:
а)
особени обстоятелства;
б)
прилагането на тези мерки към определени видове стокообмен, транспорт или икономически оператори;
в)
международни споразумения, предвиждащи специални разпоредби за сигурност.
Член 177
Митнически надзор и формалности при напускане
1. Стоките, напускащи митническата територия на Общността, са под митнически надзор и могат да бъдат предмет на митнически контрол. Където е уместно, митническите органи могат в съответствие с приетите мерки по параграф 5 да определят маршрута, който следва да се използва и срока, в който стоките трябва да напуснат митническата територия на Общността.
2. Стоки, предназначени да напуснат митническата територия на Общността, се представят на митническите органи в митническото учреждение, компетентно за мястото, където стоките напускат митническата територия на Общността, и се подчиняват на прилагането на формалностите за напускане, които, в зависимост от случая, включват:
а)
възстановяване или опрощаване на вносни мита или плащане на възстановявания при износ;
б)
събиране на износни мита;
в)
формалностите, изисквани за други вземания, съгласно действащи разпоредби;
г)
прилагането на забрани и ограничения, на основание, inter alia, опазването на обществения морал, обществения ред или обществената сигурност, опазването на здравето и живота на хората, животните и растенията, опазването на околната среда, защитата на националното богатство, имащо художествена, историческа или археологическа стойност, и защитата на индустриалната или търговска собственост, включително контрола по отношение на прекурсори, използвани при производство на наркотици, стоки, които са в нарушение на определени права върху интелектуална собственост и на пари в брой, които напускат Общността, както и изпълнението на мерки за опазване и управление на рибните ресурси и мерки на търговската политика.
3. Стоки, напускащи митническата територия на Общността, се представят на митническите органи от едно от следните лица:
а)
лицето, което изнася стоките от митническата територия на Общността;
б)
лицето, от чието име или за чиято сметка действа лицето, което изнася стоките от тази територия;
в)
лицето, което поема отговорност за превоза на стоките преди износа им от митническата територия на Общността.
4. Напускането се разрешава, при условие че въпросните стоки напускат митническата територия на Общността в същото състояние, в което са били при приемането на предварителната декларация за заминаване.
5. Комисията приема мерки за прилагането на параграфи 1, 2 и 3 от настоящия член в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
ГЛАВА 2
Износ и реекспорт
Член 178
Общностни стоки
1. Общностните стоки, предназначени да напуснат митническата територия на Общността, се поставят под режим износ.
2. Параграф 1 не се прилага за следните стоки:
а)
стоки, поставени под режим специфична употреба или пасивно усъвършенстване;
б)
стоки, поставени под режим вътрешен транзит или които временно напускат митническата територия на Общността в съответствие с член 103.
3. Комисията приема мерки, установяващи износните формалности, приложими за стоки, поставени под режим износ, режим специфична употреба или режим пасивно усъвършенстване, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
Член 179
Необщностни стоки
1. Необщностни стоки, предназначени да напуснат митническата територия на Общността, подлежат на уведомление за реекспорт, което се подава в компетентното митническо учреждение и на износните формалности.
2. Членове от 104 до 124 се прилагат mutatis mutandis за уведомлението за реекспорт.
3. Параграф 1 не се прилага за:
а)
стоки, поставени под режим външен транзит, които само преминават през митническата територия на Общността;
б)
стоки, които се претоварват в свободна зона или се реекспортират директно оттам;
в)
стоки под режим временно складиране, които се реекспортират директно от одобрено съоръжение за временно складиране.
Член 180
Обобщена декларация за напускане
1. Когато не се изисква митническа декларация или уведомление за реекспорт за стоките, предназначени да напуснат митническата територия на Общността, се подава обобщена декларация за напускане пред компетентното митническо учреждение в съответствие с член 175.
2. Обобщената декларация за напускане се изготвя чрез техника за електронна обработка на данни. Може да се използва търговска, пристанищна или транспортна информация, при условие че тя съдържа необходимите за обобщената декларация за напускане данни.
3. Митническите органи могат да приемат обобщени декларации за напускане на хартиен носител при извънредни обстоятелства, при условие че те прилагат същото равнище на управление на риска, както това, прилагано при обобщени декларации за напускане, изготвени чрез използване на техника за електронна обработка на данни, и при условие че могат да бъдат изпълнени изискванията за обмен на такива данни с другите митнически учреждения.
Вместо подаването на обобщена декларация за напускане митническите органи могат да приемат подаване на уведомление и осигурен достъп до данните на обобщена декларация в компютърната система на икономическия оператор.
4. Обобщената декларация за напускане се подава от едно от следните лица:
а)
лицето, което извежда стоките или което поема отговорността за превоза на стоките извън митническата територия на Общността;
б)
износителят или изпращачът на стоките, или друго лице, от чието име или за чиято сметка действа лицето, посочено в буква а);
в)
всяко лице, което може да представи въпросните стоки или може да осигури представянето им пред компетентните митнически органи.
Член 181
Промяна на обобщената декларация за напускане
На декларатора се разрешава по негово искане да промени една или повече данни в обобщената декларация за напускане след нейното подаване.
Въпреки това, не са възможни промени, след като митническите органи:
а)
са информирали лицето, подало обобщената декларация, че възнамеряват да проверят стоките;
б)
са установили, че съответните данни са неверни;
в)
вече са разрешили преместването на стоките.
Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи изключения от буква в) от втора алинея от настоящия член, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
ГЛАВА 3
Освобождаване от износни мита
Член 182
Временен износ
1. Без да се засяга член 171, общностите стоки могат да бъдат временно изнесени от митническата територия на Общността и да се възползват от освобождаване от износни мита, при условие че бъдат реимпортирани.
2. Комисията може да приеме мерки за прилагането на настоящия член съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2.
ДЯЛ IX
КОМИТЕТ ПО МИТНИЧЕСКИЯ КОДЕКС И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА 1
Комитет по Митническия кодекс
Член 183
Допълнителни мерки за прилагане
1. Комисията, съгласно процедурата по регулиране, посочена в член 184, параграф 2, приема правила за оперативна съвместимост на електронните митнически системи на държавите-членки, както и за съответните общностни компоненти за подобряване на сътрудничеството на основа на електронен обмен на данни между митническите органи, между митническите органи и Комисията и между митническите органи и икономическите оператори.
2. Мерките, предназначени да изменят несъществени елементи от настоящия регламент чрез допълването му, установяващи:
а)
условията, при които Комисията може да взема решения, изискващи от държави-членки да отменят или изменят решение, различно от предвидените в член 20, параграф 8, буква в), взето в рамките на митническото законодателство, което се отклонява от подобни решения на други компетентни органи и с това застрашава еднаквото прилагане на митническото законодателство;
б)
други необходими мерки за прилагане, включително за поети от Общността ангажименти и задължения във връзка с международни споразумения, изискващи адаптиране на разпоредбите на Кодекса;
в)
други случаи и условия, при които е възможно опростяване на прилагането на настоящия кодекс,
се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 184, параграф 4.
Член 184
Комитет
1. Комисията се подпомага от Комитета по Митническия кодекс, наричан по-долу „комитета“.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилагат членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.
Срокът, предвиден в член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на три месеца.
3. При позоваване на настоящия параграф се прилагат членове 4 и 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.
Срокът, установен в член 4, параграф 3 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на три месеца.
4. При позоваване на настоящия параграф се прилагат член 5а, параграфи от 1 до 4, и член 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.
Член 185
Други въпроси
Комитетът може да разглежда всички въпроси, свързани с митническото законодателство, повдигнати от неговия председател, или по инициатива на Комисията или по искане на представител на държава-членка, които се отнасят по-конкретно до:
а)
всички проблеми, възникващи във връзка с прилагането на митническото законодателство,
б)
всяка позиция, която да бъде взета от Общността в комитети, работни групи и групи от експерти, създадени по силата на международни споразумения, във връзка с митническото законодателство.
ГЛАВА 2
Заключителни разпоредби
Член 186
Отмяна
Регламенти (ЕИО) № 3925/91, (ЕИО) № 2913/92 и (ЕО) № 1207/2001 се отменят.
Позоваването на отменените регламенти се счита за позоваване на настоящия регламент и се чете съгласно таблиците за съответствие, представени в приложението.
Член 187
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 188
Прилагане
1. Втора алинея от член 1, параграф 3; втора алинея от член 5, параграф 1; първа алинея от член 5, параграф 2; член 10, параграф 2; член 11, параграф 3; втора алинея от член 12, параграф 2; член 15; член 16, параграф 5; член 18, параграф 4; член 19, параграф 5; член 20, параграф 7; член 20, параграф 8; член 20, параграф 9; втора алинея от член 24, параграф 3; член 25, параграф 3; член 28, параграф 3; член 30, параграф 2; член 31, параграф 3; член 33, параграф 5; член 38; член 39, параграф 3; член 39, параграф 6; член 43; член 54; втора алинея от член 55, параграф 2; член 56, параграф 9; член 57, параграф 3; втора алинея от член 58; втора алинея от член 59, параграф 1; член 62, параграф 3; член 63, параграф 3; член 65, параграф 3; трета алинея от член 67, параграф 1; член 71; първа алинея от член 72, параграф 3; член 76; член 77, параграф 3; втора алинея от член 78, параграф 1; член 78, параграф 5; член 85; член 86, параграф 7; първа алинея от член 87, параграф 3; втора алинея от член 88, параграф 4; член 89, параграф 2; член 93, параграф 2; член 101, параграф 2; член 103; член 105, параграф 2; първа алинея от член 106, параграф 4; член 107, параграф 3; втора алинея от член 108, параграф 1; член 108, параграф 4; член 109, параграф 2; член 109, параграф 3; трета алинея от член 110, параграф 1; член 111, параграф 3; член 112, параграф 4; член 113, параграф 3; втора алинея от член 114, параграф 2; втора алинея от член 115; първа алинея от член 116, параграф 2; член 119, параграф 3; член 122; член 124, параграф 2; член 128; член 134; първа алинея от член 136, параграф 2; втора алинея от член 136, параграф 3; четвърта алинея от член 136, параграф 4; член 137, параграф 2; член 140, параграф 2; четвърта алинея от член 142, параграф 1; втора алинея от член 142, параграф 2; втора алинея от член 142, параграф 3; член 143; член 144, параграф 2; втора алинея от член 145, параграф 3; втора алинея от член 148, параграф 2; член 150, параграф 3; член 151, параграф 5; първа алинея от член 164; втора алинея от член 171, параграф 3; член 176, параграф 1; член 177, параграф 5; член 178, параграф 3; трета алинея от член 181; член 182, параграф 2; член 183, параграф 1, и член 183, параграф 2, се прилагат от 24 юни 2008 г.
2. Всички останали разпоредби се прилагат след влизане в сила на разпоредбите за прилагане, които са приети на основание на членовете, посочени в параграф 1. Разпоредбите за прилагане влизат в сила най-рано на 24 юни 2009 г.
Независимо от влизането в сила на разпоредбите за прилагане, разпоредбите на настоящия регламент, посочени в настоящия параграф, започват да се прилагат не по-късно от 24 юни 2013 г.
3. Член 30, параграф 1 се прилага от 1 януари 2011 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Страсбург на 23 април 2008 година.
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 450/2008,
annettu 23 päivänä huhtikuuta 2008,
yhteisön tullikoodeksista (uudistettu tullikoodeksi)
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 26, 95, 133 ja 135 artiklan,
ottavat huomioon komission ehdotuksen,
ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),
noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä (2),
sekä katsovat seuraavaa:
(1)
Yhteisö perustuu tulliliittoon. On sekä yhteisön talouden toimijoiden että tullihallintojen edun mukaista koota nykyinen tullilainsäädäntö yhteisön tullikoodeksiin, jäljempänä ’koodeksi’. Sisämarkkinoiden käsitteeseen perustuvan koodeksin olisi sisällettävä yleiset säännöt ja menettelyt, joilla varmistetaan se, että tariffitoimenpiteiden ja muiden yhteisön tasolla käyttöön otettujen yhteisten politiikkojen mukaiset toimenpiteet pannaan täytäntöön yhteisön ja sen tullialueen ulkopuolisten maiden tai alueiden välisessä tavarakaupassa siten, että näiden yhteisten politiikkojen vaatimukset otetaan huomioon. Tullilainsäädännön tulisi olla yhdenmukaisempaa tuontimaksujen kantamista koskevien säännösten kanssa, muuttamatta kuitenkaan voimassa olevien verosäännösten soveltamisalaa.
(2)
Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamista ja toimintasuunnitelmaa 2004-2005 koskevan komission tiedonannon mukaisesti on tarkoituksenmukaista mukauttaa oikeudellista kehystä yhteisön taloudellisten etujen suojaamiseksi.
(3)
Yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 2913/92 (3) perustui kussakin jäsenvaltiossa 1980-luvulla erikseen sovellettujen tullimenettelyjen yhtenäistämiseen. Asetusta on sen voimaantulon jälkeen muutettu useaan kertaan merkittävästi erilaisten erityisongelmien ratkaisemiseksi, kuten vilpittömän mielen suojan tai turvallisuusvaatimusten huomioon ottamiseksi. Koodeksia on ollut lisäksi tarpeen muuttaa niiden merkittävien oikeudellisten muutosten vuoksi, joita viime vuosina on tapahtunut sekä yhteisössä että kansainvälisellä tasolla. Tällaisia muutoksia ovat muun muassa Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustamissopimuksen voimassaolon päättyminen ja vuoden 2003 liittymisasiakirjan ja vuoden 2005 liittymisasiakirjan voimaantulo sekä tullimenetelmien yksinkertaistamisesta ja yhdenmukaistamisesta tehdyn kansainvälisen yleissopimuksen, jäljempänä ’tarkistettu Kioton yleissopimus’, muuttaminen pöytäkirjalla, johon yhteisö liittyi neuvoston päätöksellä 2003/231/EY (4). Näin ollen tullimenettelyjen sujuvoittaminen on tarpeen, ottaen huomioon, että pääasiallisesti käytetään sähköisiä ilmoituksia ja käsittelyä ja että paperiasiakirjojen käyttäminen ja käsittely on poikkeuksellista. Näistä syistä pelkkä uusien muutosten tekeminen nykyiseen koodeksiin ei riitä, vaan se on uudistettava kokonaan.
(4)
Koodeksiin on tarkoituksenmukaista sisällyttää oikeuskehys, joka koskee tullilainsäädännön tiettyjen säännösten soveltamista tavarakauppaan, jota käydään yhteisestä arvonlisäverojärjestelmästä 28 päivänä marraskuuta 2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/112/EY (5) säännösten soveltamisalaan kuuluvien yhteisön tullialueen osien ja näiden säännösten soveltamisalan ulkopuolisten tullialueen osien välillä, tai jota käydään näiden säännösten soveltamisalan ulkopuolisten tullialueen osien välillä. Ottaen huomioon, että tässä yhteisön sisäisessä kaupassa on kyse yhteisötavaroista ja veroihin liittyvistä säännöksistä, on perusteltua täytäntöönpanotoimenpitein säätää yksinkertaistuksista näihin tavaroihin sovellettaviin tullimuodollisuuksiin.
(5)
Laillisen kaupan helpottaminen ja petosten torjunta edellyttävät yksinkertaisia, nopeita ja vakiomuotoisia tullimenettelyjä ja -prosesseja. Sen vuoksi on tarkoituksenmukaista komission tiedonannon ”Yksinkertainen, sähköiseen tiedonsiirtoon perustuva toimintaympäristö tullille ja kaupalle” mukaisesti yksinkertaistaa tullilainsäädäntöä, mahdollistaa nykyaikaisten välineiden ja tekniikan käyttö sekä edistää tullilainsäädännön ja uudenaikaisten lähestymistapojen yhdenmukaista soveltamista tullitarkastuksiin, ja siten auttaa varmistamaan perusta tehokkaille ja yksinkertaisille tulliselvitysmenettelyille. Tullimenettelyjä olisi yhdistettävä tai yhdenmukaistettava keskenään, ja menettelyjen määrää olisi vähennettävä vain niihin, jotka ovat taloudellisesti perusteltuja. Näiden toimien tavoitteena on parantaa liike-elämän kilpailukykyä.
(6)
Sisämarkkinoiden toteutuminen, kansainvälisen kaupan ja kansainvälisten investointien esteiden vähentäminen sekä kasvanut tarve varmistaa turvallisuus yhteisön ulkorajoilla ovat tuoneet tulliviranomaisille johtavan aseman toimijoiden ketjussa ja tehneet tulliviranomaisista, niiden valvoessa ja hallinnoidessa kansainvälistä kauppaa, eri maiden ja yritysten kilpailukykyyn myötävaikuttavia toimijoita. Tullilainsäädännön olisi siksi kuvastettava talouden uutta todellisuutta sekä tulliviranomaisten uutta asemaa ja tehtävänkuvaa.
(7)
Tieto- ja viestintätekniikan käytöllä, sen mukaisesti kuin paperittomasta toimintaympäristöstä tullille ja kaupalle myöhemmin tehtävässä Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksessä säädetään, on keskeinen sija kaupan helpottamisessa ja samalla tullitarkastusten tehostamisessa, millä vähennetään yritysten kustannuksia ja yhteiskunnalle aiheutuvia riskejä. Sen vuoksi on tarpeen vahvistaa koodeksissa oikeuskehys, jossa mainittu päätös voidaan panna täytäntöön, ja erityisesti se oikeusperiaate, että kaikki tulli- ja kauppatapahtumat on käsiteltävä sähköisesti ja että samojen tullitapahtumien käsittelyyn tarkoitettujen tieto- ja viestintätekniikan järjestelmien on oltava kaikkien jäsenvaltion talouden toimijoiden käytettävissä.
(8)
Tällaiseen tieto- ja viestintätekniikan käyttöön olisi liityttävä tullitarkastusten yhdenmukaistettu ja standardoitu soveltaminen jäsenvaltioissa, jotta varmistetaan samantasoiset tullitarkastukset koko yhteisössä siten, että yhteisön eri saapumis- ja poistumispaikoilla ei synny kilpailunvastaisia käytäntöjä.
(9)
Kaupan helpottamiseksi, ja varmistaen samalla yhteisön tullialueelle tuotavien tai sieltä vietävien tavaroiden tarkastusten asianmukaisen tason, on toivottavaa, että talouden toimijoiden toimittamia tietoja vaihdetaan tulliviranomaisten kesken, ottaen huomioon tietosuojasäännökset, ja annetaan myös muiden tarkastuksiin osallistuvien viranomaisten kuten poliisin, rajavartioston ja eläinlääkintä- ja ympäristöviranomaisten käyttöön, ja että eri viranomaisten suorittamia tarkastuksia yhdenmukaistetaan siten, että talouden toimijan tarvitsee antaa tiedot ainoastaan kerran ja että nämä viranomaiset tarkastavat tavarat samaan aikaan ja samassa paikassa.
(10)
Tiettyjen liiketoimintojen helpottamiseksi jokaisella olisi edelleen oltava oikeus nimetä itselleen edustaja asioimaan tulliviranomaisten kanssa. Oikeutta toimia edustajana ei kuitenkaan pitäisi enää voida varata kenenkään yksinoikeudeksi minkään jäsenvaltion lainsäädännön nojalla. Lisäksi tulliedustajalla, joka täyttää valtuutetun talouden toimijan aseman myöntämisen edellytykset, olisi oltava oikeus palvelujensa tarjoamiseen muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, johon hän on sijoittautunut.
(11)
Sääntöjä noudattavien ja luotettavien talouden toimijoiden olisi ”valtuutettuina talouden toimijoina” voitava saada täysimääräiset edut yksinkertaistusten laajasta käytöstä ja, turvallisuusnäkökohdat huomioon ottaen, hyötyä kevyemmästä tullivalvonnasta. Näin he voisivat saada joko ”yksinkertaistettuihin tullimenettelyihin oikeutetun” valtuutetun talouden toimijan aseman tai ”turvallisuushelpotuksiin oikeutetun” valtuutetun talouden toimijan aseman. Heille voidaan myöntää jompikumpi näistä asemista tai ne molemmat.
(12)
Kaikkiin päätöksiin eli tullilainsäädäntöön liittyviin tulliviranomaisten virallisiin toimiin, joilla on oikeudellinen vaikutus yhteen tai useampaan henkilöön, mukaan luettuina kyseisten viranomaisten antamat sitovat tiedot, olisi sovellettava samoja sääntöjä. Kaikkien tällaisten päätösten olisi oltava voimassa koko yhteisössä ja, jos ne eivät ole yhdenmukaisia tullilainsäädännön tai sen tulkinnan kanssa, ne olisi voitava peruuttaa, muuttaa jollei toisin säädetä, taikka kumota.
(13)
Euroopan unionin perusoikeuskirjan mukaisesti on tarpeen, että tulliviranomaisten päätöksiä koskevan muutoksenhakuoikeuden lisäksi jokaiselle turvataan oikeus tulla kuulluksi ennen sellaisen päätöksen tekemistä, joka vaikuttaisi häneen epäedullisesti.
(14)
Tullimenettelyjen sujuvoittaminen sähköisessä toimintaympäristössä edellyttää vastuun jakoa eri jäsenvaltioiden tulliviranomaisten kesken. On tarpeen varmistaa asianmukaiset tehokkaat, varoittavat ja oikeasuhteiset seuraamukset koko sisämarkkinoilla.
(15)
Jotta saataisiin pidetyksi tasapainossa toisaalta tulliviranomaisten tarve varmistaa tullilainsäädännön oikea soveltaminen ja toisaalta talouden toimijoiden oikeus oikeudenmukaiseen kohteluun, tulliviranomaisille olisi annettava laajat valvontamahdollisuudet ja talouden toimijoille muutoksenhakuoikeus.
(16)
Yhteisölle, sen kansalaisille ja kauppakumppaneille koituvien riskien minimoimiseksi jäsenvaltioiden tullitarkastusten yhdenmukaisen soveltamisen olisi perustuttava yhteiseen riskinhallintajärjestelmään ja sen soveltamiseen tarkoitettuun sähköiseen järjestelmään. Kaikille jäsenvaltioille yhteisen riskinhallintajärjestelmän perustaminen ei saisi estää niitä kohdistamasta tavaroihin satunnaistarkastuksia.
(17)
On tarpeen vahvistaa ne tekijät, joiden perusteella sovelletaan tuonti- tai vientitulleja ja muita tavaroiden kauppaan sovellettavia toimenpiteitä. On myös tarkoituksenmukaista antaa selvät säännökset siitä, miten yhteisössä annetaan alkuperäselvityksiä kaupan tarpeiden sitä edellyttäessä.
(18)
Tullivelan oikeudellisen syntyperusteen määrittelyvaikeuksien välttämiseksi on suotavaa ryhmitellä yhteen kaikki ne tapaukset, joissa tuontitullivelka syntyy, lukuun ottamatta vapaaseen liikkeeseen luovuttamista koskevan tulli-ilmoituksen antamista tai osittain tuontitullitonta väliaikaista maahantuontia. Samoin olisi meneteltävä myös vientitullivelan syntyperusteiden suhteen.
(19)
Koska tulliviranomaisten uuteen toimintatapaan liittyy myös sisämaa- ja rajatullitoimipaikkojen välistä vastuunjakoa ja yhteistyötä, tullivelan olisi useimmissa tapauksissa katsottava syntyvän velallisen sijoittautumispaikassa, koska tämän paikan toimivaltainen tullitoimipaikka pystyy parhaiten valvomaan asianomaisen henkilön toimia.
(20)
Tarkistetun Kioton yleissopimuksen mukaisesti on lisäksi tarkoituksenmukaista vähentää niiden tapausten lukumäärää, joissa jäsenvaltioiden hallinnollinen yhteistyö on tarpeen tullivelan syntypaikan vahvistamiseksi ja tullien kantamiseksi.
(21)
Erityismenettelyjä koskevissa säännöissä olisi sallittava yhden ainoan vakuuden käyttö kaikissa erityismenettelyissä, ja vakuutena pitäisi voida käyttää yleisvakuutta, joka kattaa useita tapahtumia.
(22)
Yhteisön ja jäsenvaltioiden taloudellisten etujen suojan parantamiseksi vakuuden olisi katettava myös ne tulli-ilmoituksessa ilmoittamatta jätetyt tai väärin ilmoitetut tavarat, jotka sisältyvät siihen lähetykseen tai ilmoitukseen, jota varten vakuus on annettu. Samasta syystä takaajan sitoumuksen olisi katettava myös sellaiset tuonti- tai vientitullien määrät, jotka pannaan maksuun jälkitarkastusten perusteella.
(23)
Yhteisön ja jäsenvaltioiden taloudellisten etujen turvaamiseksi ja petosten torjumiseksi on suotavaa käyttää järjestelyjä, joihin liittyy yleisvakuuteen sovellettavia, asteittain tiukentuvia toimenpiteitä. Jos petosriski on kasvanut, olisi asianomaisten talouden toimijoiden tilanne huomioon ottaen voitava väliaikaisesti kieltää yleisvakuuden käyttö.
(24)
On tarkoituksenmukaista ottaa huomioon asianomaisen henkilön vilpitön mieli tapauksissa, joissa tullivelka syntyy siksi, että tullilainsäädäntöä ei ole noudatettu, ja pyrkiä minimoimaan velallisen laiminlyönnistä aiheutuvat seuraukset.
(25)
On tarpeen vahvistaa periaate, jonka mukaisesti yhteisötavaroiden tullioikeudellinen asema määritetään, edellytykset, joilla tämä asema menetetään, sekä perusteet sen määrittämiseksi, milloin tämä asema ei muutu, vaikka tavarat poistuvat väliaikaisesti yhteisön tullialueelta.
(26)
On tarkoituksenmukaista varmistaa, että tavaroiden nopea luovutus on pääsääntö silloin, kun talouden toimija on etukäteen toimittanut tiedot, jotka ovat tarpeen, kun riskiperusteisin tarkastuksin selvitetään tavaroiden hyväksyttävyys. Verosäännöksiin ja kauppapolitiikkaan liittyvät tarkastukset olisi ensisijaisesti suoritettava sen tullitoimipaikan toimesta, jonka toimivaltaan asianomaisen talouden toimijan toimitilat kuuluvat.
(27)
Tulli-ilmoituksia ja tullimenettelyyn asettamista koskevia sääntöjä olisi nykyaikaistettava ja sujuvoitettava, erityisesti siten, että tulli-ilmoitukset edellytetään pääsääntöisesti tehtäviksi sähköisesti, ja siten, että käyttöön otetaan ainoastaan yhdenlainen yksinkertaistettu ilmoitus.
(28)
Koska tarkistetun Kioton yleissopimuksen mukaan on suotavaa, että tulli-ilmoitus tehdään, kirjataan ja tarkastetaan ennen tavaroiden saapumista ja että ilmoituksen tekopaikkaa ei sidota tavaroiden fyysiseen sijaintipaikkaan, on tarkoituksenmukaista säätää keskitetystä tulliselvityksestä talouden toimijan sijoittautumispaikassa. Keskitettyyn tulliselvitykseen olisi liityttävä mahdollisuus käyttää yksinkertaistettuja ilmoituksia, lykätä täydentävän ilmoituksen ja vaadittavien asiakirjojen antamispäivää, antaa jaksottaisia ilmoituksia ja saada maksunlykkäys.
(29)
Tasapuolisten kilpailuedellytysten varmistamiseksi koko yhteisössä on tarkoituksenmukaista vahvistaa yhteisön tason säännöt, joiden perusteella tulliviranomaiset voivat hävittää tavarat tai toteuttaa muita toimenpiteitä, joilla niistä vapaudutaan, mistä on aiemmin säädetty kansallisessa lainsäädännössä.
(30)
On tarkoituksenmukaista vahvistaa yhteiset ja yksinkertaiset säännöt erityismenettelyille (passitus, varastointi, erityiskäyttö ja jalostus) sekä täydentää niitä kutakin erityismenettelyä koskevilla perussäännöillä, jotta toimija voi helposti valita oikean menettelyn, virheiltä voitaisiin välttyä ja jälkitullausten ja palautusten määrää voitaisiin vähentää.
(31)
Luvan antamista useisiin erityismenettelyihin, joissa hyödynnetään yhtä vakuutta ja joissa on vain yksi valvova tullitoimipaikka, olisi helpotettava, ja näissä tapauksissa sovellettavien tullivelan syntymistä koskevien sääntöjen olisi oltava yksinkertaisia. Perusperiaatteena olisi oltava, että erityismenettelyyn asetetut tavarat tai niistä valmistetut tuotteet on tulliverotettava tullivelan syntyhetken mukaisesti. Olisi kuitenkin myös oltava mahdollista, että tavarat tulliverotetaan sen ajankohdan mukaisesti, jolloin ne on asetettu erityismenettelyyn. Samoja periaatteita olisi sovellettava myös tavanomaisiin käsittelyihin.
(32)
Koodeksiin yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 muuttamisesta 13 päivänä huhtikuuta 2005 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 648/2005 (6) sisällytetyt turvallisuutta parantavat toimenpiteet huomioon ottaen tavaroiden siirtämisen vapaa-alueelle olisi oltava tullimenettely, ja tullitarkastuksia olisi kohdistettava sekä tavaroihin, kun ne siirretään vapaa-alueelle, että tavaroita koskevaan kirjanpitoon.
(33)
Koska jälleenvientitarkoitus ei ole enää pakollinen, sisäinen jalostusmenettely suspensiojärjestelmää soveltaen olisi yhdistettävä tullivalvonnassa tapahtuvan valmistuksen menettelyn kanssa, ja sisäisestä jalostusmenettelystä tullinpalautusjärjestelmää soveltaen olisi luovuttava. Tämän yhden ainoan sisäisen jalostusmenettelyn olisi katettava myös tavaroiden hävittäminen, paitsi silloin, kun se tapahtuu tullin toimesta tai tullivalvonnassa.
(34)
Yhteisön tullialueelta vietyihin yhteisötavaroihin liittyviä turvallisuustoimenpiteitä olisi voitava soveltaa samalla tavoin myös muihin kuin yhteisötavaroihin, kun niitä jälleenviedään. Samoja perussääntöjä olisi sovellettava kaikkiin tavaroihin ja tarvittaessa olisi oltava mahdollisuus poikkeuksiin, esimerkiksi sellaisten tavaroiden osalta, joita vain kuljetetaan passitettuina yhteisön tullialueen kautta.
(35)
Tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY (7) mukaisesti.
(36)
On tarkoituksenmukaista säätää tämän koodeksin täytäntöönpanosäännösten antamiseen liittyvistä toimenpiteistä. Nämä toimenpiteet olisi hyväksyttävä päätöksen 1999/468/EY 4 artiklassa säädetyn hallintomenettelyn ja 5 artiklassa säädetyn sääntelymenettelyn mukaisesti.
(37)
Komissiolle olisi erityisesti siirrettävä toimivalta määritellä tämän koodeksin tehokkaan soveltamisen edellyttämät edellytykset ja vaatimukset. Koska nämä toimenpiteet ovat laajakantoisia ja niiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia tai täydentää tätä asetusta lisäämällä siihen uusia muita kuin keskeisiä osia, niistä on päätettävä päätöksen 1999/468/EY 5 a artiklassa säädettyä valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
(38)
Päätöksentekoprosessin tehokkuuden varmistamiseksi on tarkoituksenmukaista tarkastella kysymyksiä, jotka liittyvät yhteisön kannan valmistelemiseen komiteoissa, työryhmissä ja paneeleissa, jotka on perustettu kansainvälisillä tullilainsäädäntöä koskevilla sopimuksilla.
(39)
Tullilainsäädännön yksinkertaistamiseksi ja rationalisoimiseksi koodeksiin on selvyyden vuoksi sisällytetty eräitä tällä hetkellä erillisiin yhteisön säädöksiin sisältyviä säännöksiä.
Näin ollen seuraavat asetukset olisi kumottava yhdessä asetuksen (ETY) N:o 2913/92 kanssa:
Neuvoston asetus (ETY) N:o 3925/91 (8), annettu 19 päivänä joulukuuta 1991, yhteisön sisäisen lentomatkan suorittavien henkilöiden käsimatkatavaroihin ja kirjattuihin matkatavaroihin sekä yhteisön sisäisen merimatkan suorittavien henkilöiden matkatavaroihin kohdistuvien tarkastusten ja muodollisuuksien lakkauttamisesta ja neuvoston asetus (EY) N:o 1207/2001 (9), annettu 11 päivänä kesäkuuta 2001, Euroopan yhteisön ja tiettyjen maiden välistä etuuskohteluun oikeutettua kauppaa koskevissa säännöksissä vahvistetusta menettelystä alkuperäselvitysten antamisen tai laatimisen ja tiettyjen valtuutetun viejän lupien antamisen helpottamiseksi yhteisössä.
(40)
Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla toteuttaa tämän asetuksen tavoitteita, eli säätää yhteisön tullialueelle tuotaviin tai sieltä vietäviin tavaroihin sovellettavista säännöistä ja menettelyistä sisämarkkinoiden keskeisen perustan muodostavan tulliliiton toiminnan tehokkuuden mahdollistamiseksi, vaan ne voidaan saavuttaa paremmin yhteisön tasolla, joten yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeen,
OVAT ANTANEET TÄMÄN ASETUKSEN:
SISÄLLYSLUETTELO
I OSASTO
YLEISET SÄÄNNÖKSET
1 LUKU
Tullilainsäädännön soveltamisala, tullin tehtävät ja määritelmät
2 LUKU
Tullilainsäädännön mukaiset henkilöiden oikeudet ja velvollisuudet
1 jakso
Tietojen antaminen
2 jakso
Tulliedustus
3 jakso
Valtuutettu talouden toimija
4 jakso
Tullilainsäädännön soveltamista koskevat päätökset
5 jakso
Seuraamukset
6 jakso
Muutoksenhaku
7 jakso
Tavaroiden tarkastaminen
8 jakso
Asiakirjojen ja tietojen säilyttäminen; maksut ja kustannukset
3 LUKU
Valuutan muuntaminen ja määräajat
II OSASTO
TUONTI- TAI VIENTITULLIEN JA MUIDEN TAVARAKAUPPAA KOSKEVIEN TOIMENPITEIDEN SOVELTAMISPERUSTEET
1 LUKU
Yhteinen tullitariffi ja tavaroiden luokittelu tariffiin
2 LUKU
Tavaroiden alkuperä
1 jakso
Muu kuin etuuskohteluun oikeuttava alkuperä
2 jakso
Etuuskohteluun oikeuttava alkuperä
3 LUKU
Tavaroiden tullausarvo
III OSASTO
TULLIVELKA JA VAKUUDET
1 LUKU
Tullivelan syntyminen
1 jakso
Tuontitullivelka
2 jakso
Vientitullivelka
3 jakso
Vienti- ja tuontitullivelkaa koskevia yhteisiä säännöksiä
2 LUKU
Vakuus mahdollisen tai olemassa olevan tullivelan maksamisesta
3 LUKU
Tullien kantaminen ja maksaminen sekä tuonti- tai vientitullien määrän palauttaminen ja peruuttaminen
1 jakso
Tuonti- tai vientitullien määrän määrittäminen, tullivelan tiedoksi antaminen ja tileihin kirjaaminen
2 jakso
Tuonti- tai vientitullien määrän maksaminen
3 jakso
Tuonti- tai vientitullien määrän palauttaminen ja peruuttaminen
4 LUKU
Tullivelan lakkaaminen
IV OSASTO
YHTEISÖN TULLIALUEELLE TUODUT TAVARAT
1 LUKU
Saapumisen yleisilmoitus
2 LUKU
Tavaroiden saapuminen
1 jakso
Tavaroiden saapuminen yhteisön tullialueelle
2 jakso
Tavaroiden esittäminen, purkaminen ja tarkastus
3 jakso
Muodollisuudet tavaroiden esittämisen jälkeen
4 jakso
Passitusmenettelyssä kuljetetut tavarat
V OSASTO
TULLIOIKEUDELLISTA ASEMAA, TAVAROIDEN ASETTAMISTA TULLIMENETTELYYN, TARKASTUSTA JA TAVARAN LUOVUTUSTA SEKÄ TAVAROISTA VAPAUTUMISTA KOSKEVAT YLEISET SÄÄNNÖT
1 LUKU
Tavaroiden tullioikeudellinen asema
2 LUKU
Tavaroiden asettaminen tullimenettelyyn
1 jakso
Yleiset säännökset
2 jakso
Vakiomuotoiset tulli-ilmoitukset
3 jakso
Yksinkertaistetut tulli-ilmoitukset
4 jakso
Kaikkiin tulli-ilmoituksiin sovellettavat säännökset
5 jakso
Muut yksinkertaistukset
3 LUKU
Tarkastukset ja tavaroiden luovutus
1 jakso
Tarkastukset
2 jakso
Luovutus
4 LUKU
Tavaroista vapautuminen
VI OSASTO
LUOVUTUS VAPAASEEN LIIKKEESEEN JA VAPAUTUS TUONTITULLEISTA
1 LUKU
Luovutus vapaaseen liikkeeseen
2 LUKU
Vapautus tuontitulleista
1 jakso
Palautustavarat
2 jakso
Merikalastus ja merestä saadut tuotteet
3 jakso
Täytäntöönpanotoimenpiteet
VII OSASTO
ERITYISMENETTELYT
1 LUKU
Yleiset säännökset
2 LUKU
Passitus
1 jakso
Ulkoinen ja sisäinen passitus
2 jakso
Yhteisön passitus
3 LUKU
Varastointi
1 jakso
Yhteiset säännökset
2 jakso
Väliaikainen varastointi
3 jakso
Tullivarastointi
4 jakso
Vapaa-alueet
4 LUKU
Erityiskäyttö
1 jakso
Väliaikainen maahantuonti
2 jakso
Tietty käyttötarkoitus
5 LUKU
Jalostus
1 jakso
Yleiset säännökset
2 jakso
Sisäinen jalostus
3 jakso
Ulkoinen jalostus
VIII OSASTO
TAVAROIDEN LÄHTÖ YHTEISÖN TULLIALUEELTA
1 LUKU
Tullialueelta lähtevät tavarat
2 LUKU
Vienti ja jälleenvienti
3 LUKU
Vapautus vientitulleista
IX OSASTO
TULLIKOODEKSIKOMITEA JA LOPPUSÄÄNNÖKSET
1 LUKU
Tullikoodeksikomitea
2 LUKU
Loppusäännökset
LIITE
VASTAAVUUSTAULUKOT
I OSASTO
YLEISET SÄÄNNÖKSET
1 LUKU
Tullilainsäädännön soveltamisala, tullin tehtävät ja määritelmät
1 artikla
Kohde ja soveltamisala
1. Tällä asetuksella vahvistetaan yhteisön tullikoodeksi, jäljempänä ’koodeksi’, jossa säädetään yhteisön tullialueelle tuotaviin tai sieltä vietäviin tavaroihin sovellettavista yleisistä säännöistä ja menettelyistä.
Koodeksia sovelletaan yhtenäisesti koko yhteisön tullialueella, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kansainvälisen oikeuden ja kansainvälisten yleissopimusten ja muilla aloilla annetun yhteisön lainsäädännön soveltamista.
2. Tiettyjä tullilainsäädännön säännöksiä voidaan soveltaa myös yhteisön tullialueen ulkopuolella erityislainsäädännön tai kansainvälisten yleissopimusten mukaisesti.
3. Tiettyjä tullilainsäädännön säännöksiä, muun muassa siinä säädettyjä yksinkertaistuksia, sovelletaan tavarakauppaan, jota käydään direktiivin 2006/112/EY säännösten soveltamisalaan kuuluvien yhteisön tullialueen osien ja näiden säännösten soveltamisalan ulkopuolisten tullialueen osien välillä, tai jota käydään näiden säännösten soveltamisalan ulkopuolisten tullialueen osien välillä.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetut säännökset ja niiden täytäntöönpanoa koskevat yksinkertaistetut muodollisuudet, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen. Näissä toimenpiteissä on myös otettava huomioon sellaiset erityisolosuhteet, jotka liittyvät vain yhden jäsenvaltion tavarakauppaan.
2 artikla
Tulliviranomaisten tehtävät
Tulliviranomaiset vastaavat ensisijaisesti yhteisön kansainvälisen kaupan valvonnasta ja edistävät näin hyvän kauppatavan mukaista ja avointa kauppaa, sisämarkkinoiden ulkoisen ulottuvuuden, yhteisen kauppapolitiikan ja yhteisön muiden kauppaan liittyvien yhteisten politiikkojen täytäntöönpanoa sekä toimitusketjujen yleistä turvallisuutta. Tulliviranomaisten on suoritettava toimenpiteet, joiden tavoitteina on erityisesti
a)
suojella yhteisön ja sen jäsenvaltioiden taloudellisia etuja;
b)
suojella yhteisöä hyvän kauppatavan vastaiselta ja laittomalta kaupalta ja samalla tukea laillista liiketoimintaa;
c)
taata yhteisön ja siellä asuvien henkilöiden turvallisuus ja ympäristönsuojelu tarvittaessa läheisessä yhteistyössä muiden viranomaisten kanssa;
d)
pitää yllä asianmukaista tasapainoa tullivalvonnan ja laillisen kaupan helpottamisen välillä.
3 artikla
Tullialue
1. Yhteisön tullialueeseen kuuluvat seuraavat alueet, mukaan luettuina niiden aluemeri, sisäiset aluevedet ja ilmatila:
-
Belgian kuningaskunnan alue,
-
Bulgarian tasavallan alue,
-
Tšekin tasavallan alue,
-
Tanskan kuningaskunnan alue, lukuun ottamatta Färsaaria ja Grönlantia,
-
Saksan liittotasavallan alue, lukuun ottamatta Helgolandin saarta ja Büsingenin aluetta (Saksan liittotasavallan ja Sveitsin valaliiton välillä 23 päivänä marraskuuta 1964 tehty sopimus),
-
Viron tasavallan alue,
-
Irlannin alue,
-
Helleenien tasavallan alue,
-
Espanjan kuningaskunnan alue, lukuun ottamatta Ceutaa ja Melillaa,
-
Ranskan tasavallan alue, lukuun ottamatta Uutta-Kaledoniaa, Mayottea, St-Pierre ja Miquelonia, Wallis- ja Futunasaaria, Ranskan Polynesiaa ja Ranskan eteläisiä ja antarktisia alueita,
-
Italian tasavallan alue, lukuun ottamatta Livignon ja Campione d’Italian kuntia sekä Luganojärven kansallista vesialuetta, joka sijaitsee Ponte Tresan ja Porto Ceresion välisen alueen rannan ja valtiollisen rajan välillä,
-
Kyproksen tasavallan alue vuoden 2003 liittymisasiakirjan määräysten mukaisesti,
-
Latvian tasavallan alue,
-
Liettuan tasavallan alue,
-
Luxemburgin suurherttuakunnan alue,
-
Unkarin tasavallan alue,
-
Maltan alue,
-
Alankomaiden kuningaskunnan Euroopassa sijaitseva alue,
-
Itävallan tasavallan alue,
-
Puolan tasavallan alue,
-
Portugalin tasavallan alue,
-
Romanian alue,
-
Slovenian tasavallan alue,
-
Slovakian tasavallan alue,
-
Suomen tasavallan alue,
-
Ruotsin kuningaskunnan alue,
-
Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan alue sekä Kanaalisaaret ja Mansaari.
2. Yhteisön tullialueeseen kuuluvina pidetään myös seuraavia jäsenvaltioiden alueen ulkopuolella sijaitsevia alueita, mukaan luettuina niiden aluemeri, sisäiset aluevedet ja ilmatila, ottaen huomioon niihin sovellettavat yleissopimukset ja muut sopimukset:
a)
RANSKA
Monacon alue sellaisena kuin se määritellään Pariisissa 18 päivänä toukokuuta 1963 allekirjoitetussa tulliyleissopimuksessa (Journal Officiel de la République Française, 27.9.1963, s. 8679).
b)
KYPROS
Yhdistyneen kuningaskunnan suvereniteettiin kuuluvat Akrotirin ja Dhekelian tukikohta-alueet sellaisina kuin ne on määritelty Nicosiassa 16 päivänä elokuuta 1960 allekirjoitetussa Kyproksen tasavallan perustamissopimuksessa (United Kingdom Treaty Series No 4 (1961) Cmnd. 1252).
4 artikla
Määritelmät
Koodeksia sovellettaessa tarkoitetaan
1)
’tulliviranomaisilla’ jäsenvaltioiden tullihallintoja, jotka vastaavat tullilainsäädännön soveltamisesta, ja muita viranomaisia, jotka ovat kansallisen lainsäädännön mukaisesti toimivaltaisia soveltamaan tiettyä tullilainsäädäntöä;
2)
’tullilainsäädännöllä’ seuraavista koostuvaa lainsäädäntöä:
a)
koodeksi ja sen panemiseksi täytäntöön yhteisön tasolla ja tarvittaessa kansallisella tasolla annetut säännökset;
b)
yhteinen tullitariffi;
c)
yhteisön tullittomuusjärjestelmän perustamiseksi annettu lainsäädäntö;
d)
tullimääräyksiä sisältävät kansainväliset sopimukset siltä osin kuin niitä sovelletaan yhteisössä;
3)
’tullitarkastuksilla’ tulliviranomaisten suorittamia erityistoimia, joiden tarkoituksena on varmistaa tullilainsäädännön ja muun sellaisen lainsäädännön moitteeton soveltaminen, joka koskee yhteisön tullialueen ja muiden alueiden välillä liikkuvien tavaroiden saapumista, poistumista, passitusta, siirtoa, varastointia ja tiettyä käyttötarkoitusta sekä tiettyyn käyttötarkoitukseen osoitettujen tavaroiden ja muiden kuin yhteisötavaroiden tullialueella oloa ja liikkumista;
4)
’henkilöllä’ luonnollista henkilöä, oikeushenkilöä ja henkilöiden yhteenliittymää, joka ei ole oikeushenkilö, mutta joka tunnustetaan yhteisön lainsäädännössä tai kansallisessa lainsäädännössä oikeustoimikelpoiseksi;
5)
’talouden toimijalla’ henkilöä, joka liiketoimintaa harjoittaessaan osallistuu tullilainsäädännön piiriin kuuluviin toimiin;
6)
’tulliedustajalla’ henkilöä, jonka toinen henkilö on nimennyt suorittamaan puolestaan tullilainsäädännössä säädettyjä toimia ja muodollisuuksia tulliviranomaisten kanssa asioitaessa;
7)
’riskillä’ sellaisen tapahtuman todennäköisyyttä, joka liittyy yhteisön tullialueen ja sen ulkopuolisten maiden tai alueiden välillä liikkuvien tavaroiden saapumiseen, poistumiseen, passitukseen, siirtoon tai tiettyyn käyttötarkoitukseen sekä yhteisöasemaa vailla olevien tavaroiden olemiseen alueella ja jonka seurauksena voi olla jokin seuraavista:
a)
yhteisön tai kansallisten toimenpiteiden moitteeton soveltaminen estyy;
b)
yhteisön ja sen jäsenvaltioiden taloudelliset edut vaarantuvat;
c)
yhteisön ja siellä asuvien henkilöiden turvallisuudelle, ihmisten, eläinten tai kasvien terveydelle, ympäristölle tai kuluttajille aiheutuu uhka;
8)
’tullimuodollisuuksilla’ kaikkia toimia, jotka asianomaisten henkilöiden ja tulliviranomaisten on suoritettava tullilainsäädännön noudattamiseksi;
9)
’yleisilmoituksella’ (saapumisen yleisilmoituksella ja poistumisen yleisilmoituksella) tointa, jolla henkilö ilmoittaa määrämuodossa ja säädetyllä tavalla ennen tapahtumaa tai sen yhteydessä tulliviranomaisille, että tavaroita tuodaan yhteisön tullialueelle tai viedään sieltä;
10)
’tulli-ilmoituksella’ tointa, jolla henkilö ilmoittaa määrämuodossa ja säädetyllä tavalla haluavansa asettaa tavaran tiettyyn tullimenettelyyn, ilmoittaen tarvittaessa samalla mahdollisesta tarpeesta soveltaa joitakin erityisjärjestelyitä;
11)
’ilmoittajalla’ henkilöä, joka jättää yleisilmoituksen tai jälleenvienti-ilmoituksen tai tekee tulli-ilmoituksen omissa nimissään, tai henkilöä, jonka nimissä kyseinen ilmoitus tehdään;
12)
’tullimenettelyllä’ jotakin seuraavista menettelyistä, joihin tavarat voidaan asettaa tämän koodeksin mukaisesti:
a)
luovutus vapaaseen liikkeeseen;
b)
erityismenettelyt;
c)
vienti;
13)
’tullivelalla’ henkilön velvollisuutta maksaa sellaiset tuontitullit tai vientitullit, joita sovelletaan tiettyihin tavaroihin yhteisön voimassa olevan tullilainsäädännön mukaisesti;
14)
’velallisella’ henkilöä, joka on vastuussa tullivelasta;
15)
’tuontitulleilla’ tuontitavaroista maksettavia tulleja;
16)
’vientitulleilla’ vientitavaroista maksettavia tulleja;
17)
’tullioikeudellisella asemalla’ tavaralla olevaa yhteisötavaran tai muun kuin yhteisötavaran asemaa;
18)
’yhteisötavaroilla’ tavaroita, jotka kuuluvat johonkin seuraavista ryhmistä:
a)
tavarat, jotka on tuotettu kokonaan yhteisön tullialueella ja jotka eivät sisällä yhteisön tullialueen ulkopuolisista maista tai sen ulkopuolisilta alueilta tuotuja tavaroita. Tavarat, jotka on tuotettu kokonaan yhteisön tullialueella, eivät saa yhteisötavaroiden tullioikeudellista asemaa, jos ne on tuotettu ulkoiseen passitukseen, varastointiin, väliaikaiseen maahantuontiin tai sisäiseen jalostukseen asetetuista tavaroista 101 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti määritellyissä tapauksissa;
b)
tavarat, jotka on tuotu yhteisön tullialueelle sen ulkopuolisista maista tai sen ulkopuolisilta alueilta ja luovutettu vapaaseen liikkeeseen;
c)
tavarat, jotka on tuotettu yhteisön tullialueella joko ainoastaan b alakohdassa tarkoitetuista tavaroista tai a ja b alakohdassa tarkoitetuista tavaroista;
19)
’muilla kuin yhteisötavaroilla’ muita kuin 18 alakohdassa tarkoitettuja tavaroita tai tavaroita, jotka ovat menettäneet tullioikeudellisen asemansa yhteisötavaroina;
20)
’riskinhallinnalla’ riskin järjestelmällistä tunnistamista ja kaikkia riskitekijöiden rajoittamiseksi tarvittavia toimenpiteitä. Tämä sisältää tietojen keräämisen, riskin analysoinnin ja arvioinnin, toimien määrittelemisen ja toteuttamisen sekä prosessin ja sen tulosten säännöllisen seurannan ja tarkastelun kansainvälisten, yhteisön ja kansallisten lähteiden ja strategioiden perusteella;
21)
’tavaran luovutuksella’ tointa, jolla tulliviranomaiset luovuttavat tavaran sen tullimenettelyn mukaisiin tarkoituksiin, johon tavara on asetettu;
22)
’tullivalvonnalla’ tulliviranomaisten yleisiä toimia, joiden tarkoituksena on varmistaa, että niiden kohteena oleviin tavaroihin sovellettavia tullilainsäädännön ja tarvittaessa muun lainsäädännön säännöksiä noudatetaan;
23)
’palauttamisella’ maksettujen tuonti- tai vientitullien takaisinmaksua;
24)
’peruuttamisella’ maksamattomien tuonti- tai vientitullien maksamisvelvoitteesta vapauttamista;
25)
’jalostetuilla tuotteilla’ jalostusmenettelyyn asetettuja tavaroita, joille on suoritettu jalostustoimintoja;
26)
’yhteisön tullialueelle sijoittautuneella henkilöllä’
a)
luonnollista henkilöä, jonka asuinpaikka on yhteisön tullialueella;
b)
oikeushenkilöä tai henkilöiden yhteenliittymää, jonka sääntömääräinen kotipaikka, hallinnollinen päätoimipaikka tai pysyvä toimipaikka on yhteisön tullialueella;
27)
’tavaroiden esittämisellä tullille’ tulliviranomaisille tehtävää ilmoitusta tavaroiden saapumisesta tullitoimipaikkaan tai muuhun tulliviranomaisten osoittamaan tai hyväksymään paikkaan sekä kyseisten tavaroiden asettamista tullin saataville tullitarkastuksia varten;
28)
’tavaroiden haltijalla’ tavaroiden omistajaa tai muuta henkilöä, jolla on vastaava määräämisoikeus tavaroihin tai jonka fyysisessä valvonnassa tavarat ovat;
29)
’menettelynhaltijalla’ henkilöä, joka tekee tulli-ilmoituksen tai jonka lukuun tulli-ilmoitus tehdään tai jolle kyseisen henkilön tullimenettelyä koskevat oikeudet ja velvollisuudet on siirretty;
30)
’kauppapoliittisilla toimenpiteillä’ muita toimenpiteitä kuin tariffitoimenpiteitä, jotka on toteutettu yhteisen kauppapolitiikan yhteydessä tavaroiden kansainväliseen kauppaan sovellettavien yhteisön säännösten muodossa;
31)
’jalostustoiminnoilla’ mitä tahansa seuraavista:
a)
tavaroiden käsittely, niiden asennus, kokoonpano ja sovittaminen muihin tavaroihin mukaan luettuina;
b)
tavaroiden jalostus;
c)
tavaroiden hävittäminen;
d)
tavaroiden korjaus, niiden entisöinti ja kunnostaminen mukaan luettuina;
e)
tiettyjen sellaisten tavaroiden käyttö, jotka eivät sisälly jalostettuihin tuotteisiin, mutta mahdollistavat niiden tuottamisen tai helpottavat sitä, vaikka ne kuluvat kokonaan tai osittain loppuun niiden käytön aikana (tuotannon apuaineet);
32)
’tuotolla’ tietyn jalostusmenettelyyn asetetun tavaraerän jalostuksessa syntyvien jalostettujen tuotteiden paljoutta tai prosentuaalista osuutta;
33)
’sanomalla’ määrämuotoista tiedonantoa, joka sisältää yhden henkilön, toimipaikan tai viranomaisen toiselle henkilölle, toimipaikalle tai viranomaiselle tietotekniikkaa ja tietokoneverkkoja käyttäen siirtämiä tietoja.
2 LUKU
Tullilainsäädännön mukaiset henkilöiden oikeudet ja velvollisuudet
1 jakso
Tietojen antaminen
5 artikla
Tietojen toimittaminen ja tallentaminen
1. Kaikki tulliviranomaisten väliset sekä talouden toimijoiden ja tulliviranomaisten väliset tullilainsäädännön perusteella vaadittavat tiedot, täydentävät asiakirjat, päätökset ja tiedoksiannot on toimitettava sekä tällaisten tietojen tullilainsäädännössä edellytetty tallentaminen on tehtävä sähköistä tietojenkäsittelymenetelmää käyttäen.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan ensimmäistä alakohtaa koskevat poikkeukset, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
Näillä toimenpiteillä määritellään, missä tapauksissa ja millä edellytyksillä paperiasiakirjoja tai muita välineitä voidaan käyttää sähköisen tietojenvaihdon asemesta ottaen huomioon erityisesti seuraavaa:
a)
tulliviranomaisten tietokonejärjestelmän mahdollinen väliaikainen toimintahäiriö;
b)
talouden toimijan tietokonejärjestelmän mahdollinen väliaikainen toimintahäiriö;
c)
kansainväliset yleissopimukset ja sopimukset, joissa määrätään paperiasiakirjojen käytöstä;
d)
matkustajat, joilla ei ole suoraa pääsyä tietokonejärjestelmiin eikä mahdollisuutta toimittaa tietoja sähköisesti;
e)
käytännön vaatimukset ilmoitusten tekemiseksi suullisesti tai muulla toimella.
2. Jos tullilainsäädännössä ei nimenomaisesti säädetä toisin, komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä, joilla vahvistetaan
a)
tullitoimipaikkojen välillä vaihdettavat, tullilainsäädännön soveltamiseksi tarvittavat sanomat;
b)
tullilainsäädännön mukaisesti vaihdettavien sanomien yhteinen muoto ja niissä vaadittavat tiedot.
Ensimmäisen alakohdan b alakohdassa tarkoitettuihin tietoihin on sisällytettävä riskianalyysin ja tullitarkastusten asianmukaisen suorittamisen kannalta tarpeelliset tiedot tarvittaessa kansainvälisiä standardeja ja kauppatapoja noudattaen.
6 artikla
Tietosuoja
1. Kaikki tulliviranomaisten tehtäviensä hoidon yhteydessä saamat luottamukselliset tai luottamuksellisina annetut tiedot on pidettävä salassa. Toimivaltaiset viranomaiset eivät saa luovuttaa tällaisia tietoja ilman tiedot antaneen henkilön tai viranomaisen nimenomaista lupaa lukuun ottamatta sitä, mitä 26 artiklan 2 kohdassa säädetään.
Tietojen luovuttaminen ilman lupaa on kuitenkin sallittua, jos tulliviranomaiset ovat siihen velvollisia tai oikeutettuja voimassa olevien, erityisesti tietosuojaa koskevien säännösten nojalla tai oikeudenkäynnin yhteydessä.
2. Luottamuksellisten tietojen toimittaminen yhteisön tullialueen ulkopuolisten maiden tai alueiden toimivaltaisille viranomaisille ja muille toimielimille on sallittua ainoastaan riittävän tietosuojan tason takaavien kansainvälisten sopimusten soveltamisen yhteydessä.
3. Tietojen luovuttamisessa tai toimittamisessa on kaikilta osin noudatettava voimassa olevia tietosuojaa koskevia säännöksiä.
7 artikla
Muiden tietojen vaihtaminen tulliviranomaisten ja talouden toimijoiden kesken
1. Tulliviranomaiset ja talouden toimijat voivat vaihtaa muitakin kuin tullilainsäädännössä nimenomaisesti vaadittuja tietoja erityisesti edistääkseen keskinäistä yhteistyötä riskien tunnistamisessa ja torjunnassa. Tietojen vaihto voi perustua kirjalliseen sopimukseen ja sen yhteydessä tulliviranomaisille voidaan antaa mahdollisuus käyttää talouden toimijoiden tietokonejärjestelmiä.
2. Osapuolten toisilleen 1 kohdassa tarkoitetun yhteistyön yhteydessä toimittamat tiedot ovat luottamuksellisia, jolleivät osapuolet toisin sovi.
8 artikla
Tulliviranomaisten toimittamat tiedot
1. Jokainen henkilö voi pyytää tulliviranomaisilta tietoja tullilainsäädännön soveltamisesta. Pyyntö voidaan evätä, jollei se liity tosiasiallisesti suunniteltua kansainvälistä tavarakauppaa koskevaan toimintaan.
2. Tulliviranomaisten on käytävä säännöllistä vuoropuhelua talouden toimijoiden ja muiden kansainvälisessä tavarakaupassa osallisina olevien viranomaisten kanssa. Niiden on edistettävä avoimuutta saattamalla tullilainsäädäntö, yleiset hallinnolliset päätökset ja hakemuslomakkeet vapaasti saataville, mahdollisuuksien mukaan maksutta ja internetin välityksellä.
9 artikla
Tietojen toimittaminen tulliviranomaisille
1. Henkilön, jota tullimuodollisuudet tai tullitarkastukset koskevat suoraan tai välillisesti, on annettava tulliviranomaisille näiden pyynnöstä ja mahdollisesti asetetussa määräajassa kaikki tarvittavat asiakirjat ja tiedot asianmukaisessa muodossa sekä kaikki tarvittava apu muodollisuuksien tai tarkastusten loppuun suorittamista varten.
2. Yleisilmoituksen tai tulli-ilmoituksen, muun ilmoituksen taikka lupaa tai muuta päätöstä koskevan hakemuksen tekeminen merkitsee sitoutumista vastuuseen
a)
tulli-ilmoituksessa, muussa ilmoituksessa tai hakemuksessa olevien tietojen oikeellisuudesta ja täydellisyydestä;
b)
toimitettujen tai saataville asetettujen asiakirjojen aitoudesta;
c)
soveltuvin osin kyseisten tavaroiden tullimenettelyyn asettamisesta johtuvien tai lupaan sisältyviä toimintoja koskevien kaikkien velvoitteiden täyttämisestä.
Ensimmäistä alakohtaa sovelletaan myös missä tahansa muussa muodossa oleviin tietoihin, joita tulliviranomaiset vaativat tai joita niille toimitetaan.
Jos tulli-ilmoituksen, muun ilmoituksen tai hakemuksen tekee tai tiedot toimittaa asianomaisen henkilön tulliedustaja, ensimmäisessä alakohdassa säädetyt velvollisuudet sitovat myös tulliedustajaa.
10 artikla
Sähköiset järjestelmät
1. Jäsenvaltioiden on toimittava yhteistyössä komission kanssa sellaisten sähköisten järjestelmien kehittämiseksi, ylläpitämiseksi ja käyttämiseksi, joiden avulla vaihdetaan tietoja tullitoimipaikkojen kesken sekä kerätään ja ylläpidetään yhteisiä tietokantoja erityisesti seuraavista:
a)
talouden toimijat, jotka ovat suoraan tai välillisesti osallisena tullimuodollisuuksien suorittamisessa;
b)
tullimenettelyä tai valtuutetun talouden toimijan asemaa koskevat hakemukset ja luvat;
c)
20 artiklan mukaisesti tehdyt hakemukset ja annetut erityispäätökset;
d)
25 artiklassa tarkoitettu yhteinen riskinhallinta.
2. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan
a)
tietokantoihin kirjattavien tietojen vakiomuotoa ja sisältöä koskevat vaatimukset;
b)
tietojen ylläpito, josta vastaavat jäsenvaltioiden tulliviranomaiset;
c)
kyseisten tietojen käyttöä koskevat säännöt:
i)
talouden toimijoiden osalta,
ii)
muiden toimivaltaisten viranomaisten osalta,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
2 jakso
Tulliedustus
11 artikla
Tulliedustaja
1. Henkilö voi nimetä itselleen tulliedustajan.
Edustus voi olla suora, jolloin tulliedustaja toimii toisen nimissä ja lukuun, tai välillinen, jolloin tulliedustaja toimii omissa nimissään mutta toisen lukuun.
Tulliedustajan on oltava sijoittautunut yhteisön tullialueelle.
2. Jäsenvaltiot voivat määritellä yhteisön lainsäädännön mukaisesti edellytykset, joilla tulliedustaja voi tarjota palveluja jäsenvaltiossa, johon hän on sijoittautunut. Tulliedustajalla, joka täyttää 14 artiklan a-d alakohdan edellytykset, on oikeus tarjota kyseisiä palveluja muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, johon hän on sijoittautunut, tämän kuitenkaan estämättä kyseistä jäsenvaltiota soveltamasta väljempiä kriteerejä.
3. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan erityisesti
a)
edellytykset, joiden nojalla 1 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetusta vaatimuksesta voidaan poiketa;
b)
edellytykset, joiden nojalla 2 kohdassa tarkoitettu asema voidaan myöntää ja todistaa;
c)
muut toimenpiteet tämän artiklan panemiseksi täytäntöön,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
12 artikla
Valtuutus
1. Edustajan on tulliviranomaisten kanssa asioidessaan ilmoitettava toimivansa edustamansa henkilön lukuun sekä ilmoitettava, onko edustus suora vai välillinen.
Henkilön, joka ei ilmoita toimivansa tulliedustajana tai joka ilmoittaa toimivansa tulliedustajana olematta valtuutettu toimimaan edustajana, katsotaan toimivan omissa nimissään ja omaan lukuunsa.
2. Tulliviranomaiset voivat vaatia henkilöä, joka ilmoittaa toimivansa tulliedustajana, esittämään edustamaltaan henkilöltä saamansa valtuutuksen.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan ensimmäistä alakohtaa koskevat poikkeukset, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
3 jakso
Valtuutettu talouden toimija
13 artikla
Valtuutuksen hakeminen ja myöntäminen
1. Yhteisön tullialueelle sijoittautunut talouden toimija, joka täyttää 14 ja 15 artiklassa asetetut edellytykset, voi pyytää valtuutetun talouden toimijan asemaa.
Tulliviranomaisten on, neuvoteltuaan tarvittaessa muiden toimivaltaisten viranomaisten kanssa, myönnettävä tällainen asema, jota valvotaan.
2. Valtuutetun talouden toimijan asema käsittää kaksi erilaista valtuutusta: valtuutus ”yksinkertaistettuihin tullimenettelyihin oikeutetuksi” valtuutetuksi talouden toimijaksi tai valtuutus ”turvallisuushelpotuksiin oikeutetuksi” valtuutetuksi talouden toimijaksi.
Ensiksi mainittu valtuutus oikeuttaa talouden toimijan tiettyihin yksinkertaistuksiin tullilainsäädännön mukaisesti. Jälkimmäisen valtuutuksen haltijalla on oikeus vaarattomuuteen ja turvallisuuteen liittyviin helpotuksiin.
Samalla toimijalla voi olla molemmat valtuutukset.
3. Jollei 14 ja 15 artiklasta muuta johdu, kaikkien jäsenvaltioiden tulliviranomaisten on tunnustettava valtuutetun talouden toimijan asema, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tullitarkastusten suorittamista.
4. Tulliviranomaisten on myönnetyn valtuutetun talouden toimijan aseman perusteella ja edellyttäen, että tiettyjä yhteisön tullilainsäädännön mukaisia yksinkertaistuksia koskevat edellytykset täyttyvät, annettava toimijan käyttää näitä yksinkertaistuksia.
5. Valtuutetun talouden toimijan asema voidaan evätä väliaikaisesti tai peruuttaa 15 artiklan 1 kohdan g alakohdan nojalla vahvistettujen edellytysten mukaisesti.
6. Valtuutetun talouden toimijan on ilmoitettava tulliviranomaisille kaikista kyseisen aseman myöntämisen jälkeen ilmenevistä seikoista, jotka ovat omiaan vaikuttamaan sen voimassaoloon tai sisältöön.
14 artikla
Aseman myöntäminen
Valtuutetun talouden toimijan aseman myöntämisedellytyksiä ovat
a)
osoitus tulli- ja verovelvoitteiden täyttämisestä;
b)
tyydyttävä liikekirjanpitojärjestelmä ja tarvittaessa kuljetuksiin liittyvä kirjanpitojärjestelmä, joka mahdollistaa asianmukaiset tullitarkastukset;
c)
näyttö vakavaraisuudesta;
d)
toimintaan välittömästi liittyvä käytännön pätevyys tai ammattipätevyys 13 artiklan 2 kohdan mukaisesti, jos valtuutettu talouden toimija haluaa oikeuden tullilainsäädännön mukaisiin yksinkertaistuksiin;
e)
asianmukainen vaarattomuutta ja turvallisuutta koskeva vaatimustaso 13 artiklan 2 kohdan mukaisesti, jos valtuutettu talouden toimija haluaa oikeuden vaarattomuuteen ja turvallisuuteen liittyviin tullitarkastusten helpotuksiin.
15 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
1. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla annetaan säännöt seuraavista asioista:
a)
valtuutetun talouden toimijan aseman myöntäminen;
b)
tapaukset, joissa valtuutetun talouden toimijan asemaa on tarkasteltava uudelleen;
c)
yksinkertaistusten käyttöä koskevien lupien myöntäminen valtuutetuille talouden toimijoille;
d)
kyseisen aseman ja kyseisten lupien myöntämiseen toimivaltaisen tulliviranomaisen määrittäminen;
e)
sen määrittäminen, minkä tyyppisiä ja miten laajoja helpotuksia vaarattomuuteen ja turvallisuuteen liittyvistä tullitarkastuksista voidaan myöntää valtuutetuille talouden toimijoille;
f)
neuvottelut muiden tulliviranomaisten kanssa ja tietojen toimittaminen niille;
g)
edellytykset, joiden mukaisesti valtuutetun talouden toimijan asema voidaan evätä väliaikaisesti tai peruuttaa;
h)
edellytykset, joiden mukaisesti yhteisön tullialueelle sijoittautumista koskevasta vaatimuksesta voidaan luopua valtuutettujen talouden toimijoiden erityisryhmien osalta, ottaen huomioon erityisesti kansainväliset sopimukset,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
2. Näissä toimenpiteissä on otettava huomioon
a)
25 artiklan 3 kohdan mukaisesti vahvistetut säännöt;
b)
ammattimainen osallistuminen tullilainsäädännön piiriin kuuluviin toimiin;
c)
toimintaan välittömästi liittyvä käytännön pätevyys tai ammattipätevyys;
d)
talouden toimijan hallussa mahdollisesti olevat kansainvälisesti tunnustetut todistukset, jotka on myönnetty asiaankuuluvien kansainvälisten yleissopimusten perusteella.
4 jakso
Tullilainsäädännön soveltamista koskevat päätökset
16 artikla
Yleiset säännökset
1. Henkilön, joka pyytää tulliviranomaisilta tullilainsäädännön soveltamista koskevaa päätöstä, on toimitettava näille viranomaisille kaikki päätöksen tekemiseen tarvittavat tiedot.
Pyynnön esittäjänä ja päätöksen kohteena voi olla myös useampi henkilö tullilainsäädännössä esitettyjen edellytysten mukaisesti.
2. Jollei tullilainsäädännössä toisin säädetä, 1 kohdassa tarkoitettu päätös on tehtävä ja se on annettava tiedoksi päätöstä pyytäneelle viipymättä ja viimeistään neljän kuukauden kuluessa päivästä, jona tulliviranomaiset ovat vastaanottaneet kaikki päätöksen tekemiseen tarvittavat tiedot.
Jos tulliviranomaiset eivät pysty noudattamaan edellä tarkoitettua määräaikaa, niiden on ilmoitettava asiasta päätöstä pyytäneelle ennen määräajan päättymistä ja ilmoitettava määräajan pidentämisen perusteet sekä uusi määräaika, jonka ne katsovat tarvitsevansa pyydetyn päätöksen tekemiseen.
3. Jollei päätöksessä tai tullilainsäädännössä toisin säädetä, päätös tulee voimaan sinä päivänä, jona päätöstä pyytänyt vastaanottaa päätöksen tai jona hänen katsotaan vastaanottaneen sen. Lukuun ottamatta 24 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja tapauksia tulliviranomaiset voivat panna tehdyt päätökset täytäntöön kyseisestä päivästä alkaen.
4. Ennen kuin tulliviranomaiset tekevät sellaisen päätöksen, joka vaikuttaisi kielteisesti sen kohteena olevaan yhteen tai useampaan henkilöön, tulliviranomaisten on annettava tiedoksi asianomaiselle henkilölle tai asianomaisille henkilöille seikat, joihin päätös on tarkoitus perustaa, sekä annettava heille mahdollisuus ilmaista näkökantansa tietyn määräajan kuluessa tiedoksi antamisesta.
Määräajan päätyttyä asianomaiselle henkilölle annetaan asianmukaisesti tiedoksi päätös, joka sisältää myös sen perustelut. Päätöksessä on mainittava 23 artiklassa säädetystä muutoksenhakuoikeudesta.
5. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan
a)
missä tapauksissa ja millä edellytyksillä 4 kohdan ensimmäistä alakohtaa ei sovelleta;
b)
4 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu määräaika,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
6. Rajoittamatta sellaisten muita aloja koskevien säännösten soveltamista, joissa yksilöidään, missä tapauksissa ja millä edellytyksillä päätös on mitätön tai tulee mitättömäksi, päätöksen antaneet tulliviranomaiset voivat milloin tahansa peruuttaa, muuttaa tai kumota päätöksen, jos se ei ole tullilainsäädännön mukainen.
7. Tämän artiklan 3, 4 ja 6 kohtien sekä 17, 18 ja 19 artiklan säännökset koskevat myös ilman asianomaisen henkilön pyyntöä tehtäviä tulliviranomaisten päätöksiä ja erityisesti 67 artiklan 3 kohdassa säädettyä tullivelan tiedoksi antamista, paitsi jos tulliviranomainen toimii oikeusviranomaisena.
17 artikla
Päätösten voimassaolo koko yhteisössä
Jollei toisin pyydetä tai ilmoiteta, tullilainsäädäntöön perustuvat tai sen soveltamiseen liittyvät tulliviranomaisten päätökset ovat voimassa kaikkialla yhteisön tullialueella.
18 artikla
Myönteisten päätösten peruuttaminen
1. Tulliviranomaisten on peruutettava asianomaiselle myönteinen päätös, jos kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
päätös tehtiin virheellisten tai puutteellisten tietojen perusteella;
b)
päätöstä pyytänyt tiesi tai tämän olisi kohtuudella pitänyt tietää, että tiedot olivat virheellisiä tai puutteellisia;
c)
jos tiedot olisivat olleet paikkansapitäviä ja täydellisiä, päätös olisi ollut erilainen.
2. Päätöksen peruuttaminen annetaan tiedoksi sille, jolle päätös on osoitettu.
3. Peruuttaminen tulee voimaan siitä päivästä, jona alkuperäinen päätös tuli voimaan, jollei päätöksessä tullilainsäädännön mukaisesti ilmoiteta toisin.
4. Komissio voi 184 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua hallintomenettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä tämän artiklan täytäntöön panemiseksi erityisesti useille henkilöille osoitettujen päätösten osalta.
19 artikla
Myönteisten päätösten kumoaminen ja muuttaminen
1. Myönteinen päätös on muissa kuin 18 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa kumottava tai sitä on muutettava, jos yksi tai useampi sen tekemisen edellytyksistä ei ole täyttynyt tai ei enää täyty.
2. Jollei tullilainsäädännössä toisin säädetä, useille henkilöille osoitettu myönteinen päätös voidaan kumota ainoastaan sen henkilön osalta, joka jättää täyttämättä päätökseen perustuvan velvollisuutensa.
3. Päätöksen kumoaminen tai muutos on annettava tiedoksi sille, jolle päätös on osoitettu.
4. Päätöksen kumoamiseen tai muutokseen sovelletaan 16 artiklan 3 kohtaa.
Poikkeustapauksissa tulliviranomaiset voivat kuitenkin siirtää kumoamisen tai muutoksen voimaantulon myöhemmäksi päiväksi, jos sen henkilön oikeutetut edut, jolle päätös on osoitettu, tätä edellyttävät.
5. Komissio voi 184 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua hallintomenettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä tämän artiklan täytäntöön panemiseksi erityisesti useille henkilöille osoitettujen päätösten osalta.
20 artikla
Sitovaa tietoa koskevat päätökset
1. Tulliviranomaisten on virallisesta pyynnöstä annettava sitovaa tariffitietoa koskevia päätöksiä, jäljempänä ’STT-päätökset’, tai sitovaa alkuperätietoa koskevia päätöksiä, jäljempänä ’SAT-päätökset’.
Pyydettyä päätöstä ei anneta seuraavissa tapauksissa:
a)
jos hakemuksen esittää tai on jo esittänyt samassa tai muussa tullitoimipaikassa samoja tavaroita koskevan päätöksen haltija taikka jos se esitetään tai on jo esitetty hänen lukuunsa ja SAT-päätösten osalta samoissa alkuperäaseman saamisen määrittävissä olosuhteissa;
b)
jos hakemus ei liity STT- ja SAT-päätösten aiottuun käyttöön tai tullimenettelyn aiottuun käyttöön.
2. STT- ja SAT-päätökset ovat sitovia ainoastaan tavaran tariffiin luokittelun tai alkuperämäärityksen osalta.
Kyseiset päätökset sitovat tulliviranomaisia päätöksen haltijan suhteen ainoastaan sellaisten tavaroiden osalta, joita koskevat tullimuodollisuudet suoritetaan päätöksen voimaantulopäivän jälkeen.
Päätökset sitovat päätöksen haltijaa tulliviranomaisten suhteen vasta siitä päivästä, jona hän vastaanottaa tiedoksiannon päätöksestä tai jona hänen katsotaan vastaanottaneen sen.
3. STT- tai SAT-päätökset ovat voimassa kolme vuotta päätöksen voimaantulopäivästä.
4. Sovellettaessa STT- tai SAT-päätöstä tietyn tullimenettelyn yhteydessä päätöksen haltijan on voitava todistaa, että
a)
tullille ilmoitettu tavara vastaa täydellisesti STT-päätöksessä kuvattua tavaraa;
b)
kyseinen tavara ja alkuperäaseman saamisen määrittävät olosuhteet vastaavat täydellisesti SAT-päätöksessä kuvattua tavaraa ja siinä kuvattuja olosuhteita.
5. Poiketen siitä, mitä 16 artiklan 6 kohdassa ja 18 artiklassa säädetään, STT- tai SAT-päätös on peruutettava, jos se perustuu tietoa pyytäneen henkilön antamiin epätarkkoihin tai puutteellisiin tietoihin.
6. STT- tai SAT-päätökset on kumottava 16 artiklan 6 kohdan ja 19 artiklan mukaisesti.
Niitä ei saa muuttaa.
7. Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä tämän artiklan 1-5 kohdan täytäntöön panemiseksi.
8. Rajoittamatta 19 artiklan soveltamista toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan
a)
edellytykset, joiden mukaisesti, ja ajankohta, jona STT- tai SAT-päätöksen voimassaolo lakkaa;
b)
edellytykset, joiden mukaisesti ja ajanjakso, jona a alakohdassa tarkoitettua päätöstä voidaan edelleen soveltaa päätökseen perustuviin sitoviin sopimuksiin, jotka on tehty ennen sen voimassaolon päättymistä,
c)
edellytykset, joiden mukaisesti komissio voi antaa päätöksiä, joissa jäsenvaltioita pyydetään kumoamaan tai muuttamaan sitovaa tietoa koskeva päätös, ja joissa annetaan erilainen sitova tieto kuin muissa samasta aiheesta tehdyissä päätöksissä,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
9. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan edellytykset, joiden mukaisesti sitovaan tietoon liittyvät muut päätökset on määrä antaa, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
5 jakso
Seuraamukset
21 artikla
Seuraamusten täytäntöönpano
1. Kunkin jäsenvaltion on säädettävä yhteisön tullilainsäädännön noudattamatta jättämisestä johtuvista seuraamuksista. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia.
2. Kun hallinnollisia seuraamuksia määrätään, ne voivat olla muun muassa joko jompikumpi tai molemmat seuraavista:
a)
tulliviranomaisten määräämä sakkomaksu, tai tapauksesta riippuen rikosoikeudellisten seuraamusten sijasta määrättävä maksu;
b)
asianomaisen henkilön luvan peruuttaminen kokonaan tai väliaikaisesti tai sen muuttaminen.
3. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle kuuden kuukauden kuluessa 188 artiklan 2 kohdan mukaisesti määritetystä tämän asetuksen soveltamisen alkamispäivästä voimassa olevista kansallisista säännöksistä, jotka on otettu käyttöön 1 kohdan mukaisesti, ja niiden on ilmoitettava komissiolle viipymättä myös mahdollisista niihin vaikuttavista myöhemmistä muutoksista.
6 jakso
Muutoksenhaku
22 artikla
Oikeusviranomaisen päätökset
Mitä 23 ja 24 artiklassa säädetään, ei sovelleta, jos muutoksenhaun tarkoituksena on oikeusviranomaisen tai oikeusviranomaisena toimivan tulliviranomaisen tekemän, tullilainsäädännön soveltamista koskevan päätöksen kumoaminen, peruuttaminen tai muuttaminen.
23 artikla
Muutoksenhakuoikeus
1. Henkilöllä on oikeus hakea muutosta itseään suoraan ja erikseen koskevaan tullilainsäädännön soveltamiseen liittyvään tulliviranomaisten päätökseen.
Oikeus hakea muutosta on myös henkilöllä, joka on pyytänyt tulliviranomaisilta päätöstä eikä ole saanut tulliviranomaisilta pyytämäänsä päätöstä 16 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa määräajassa.
2. Muutosta voi hakea ainakin kahdessa vaiheessa:
a)
ensivaiheessa tulliviranomaisilta tai jäsenvaltioiden tähän tarkoitukseen nimeämältä oikeusviranomaiselta tai muulta toimielimeltä;
b)
seuraavassa vaiheessa korkeammalta riippumattomalta toimielimeltä, joka voi olla oikeusviranomainen tai vastaava erikoistunut toimielin, jäsenvaltioissa voimassa olevien säännösten mukaisesti.
3. Muutosta on haettava siinä jäsenvaltiossa, jossa päätös on tehty tai jossa sitä on haettu.
4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että muutoksenhakumenettelyssä voidaan nopeasti vahvistaa tai oikaista tulliviranomaisten tekemät päätökset.
24 artikla
Täytäntöönpanon lykkääminen
1. Muutoksenhaku ei estä riidanalaisen päätöksen täytäntöönpanoa.
2. Tulliviranomaisten on kuitenkin lykättävä päätöksen täytäntöönpanoa kokonaan tai osittain, jos niillä on perusteltua syytä epäillä, että riidanalainen päätös ei ole tullilainsäädännön mukainen, tai jos on olemassa vaara, että asianomaiselle aiheutuu siitä vahinkoa, joka ei ole korvattavissa.
3. Jos edellä 2 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa riidanalaisen päätöksen perusteella on maksettava tuonti- tai vientitulleja, päätöksen täytäntöönpanon lykkääminen edellyttää vakuuden antamista, paitsi jos asiakirjoihin perustuvan arvion perusteella todetaan, että vakuuden vaatiminen todennäköisesti aiheuttaisi velalliselle vakavia taloudellisia tai sosiaalisia vaikeuksia.
Komissio voi 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä tämän kohdan ensimmäisen alakohdan täytäntöön panemiseksi.
7 jakso
Tavaroiden tarkastaminen
25 artikla
Tullitarkastukset
1. Tulliviranomaiset voivat suorittaa kaikki tarpeellisiksi katsomansa tullitarkastukset.
Tullitarkastuksiin voi kuulua erityisesti tavaroiden tarkastaminen, näytteiden ottaminen, ilmoitukseen sisältyvien tietojen tarkistaminen, asiakirjojen olemassaolon ja aitouden varmistaminen, talouden toimijoiden kirjanpidon ja muiden asiakirjojen tarkastaminen, kuljetusvälineen tarkastaminen sekä matkatavaroiden ja henkilöiden mukanaan tai yllään kuljettamien muiden tavaroiden tarkastaminen ja virallisten selvitysten tekeminen sekä muut vastaavat toimet.
2. Muiden tullitarkastusten kuin satunnaistarkastusten on pääasiallisesti perustuttava riskianalyysiin, jossa käytetään sähköisiä tietojenkäsittelymenetelmiä, jotta riskit voidaan tunnistaa ja arvioida ja jotta tarvittavia vastatoimenpiteitä voidaan kehittää kansallisin, yhteisön ja soveltuvin osin kansainvälisin arviointiperustein.
Jäsenvaltioiden on yhteistyössä komission kanssa kehitettävä ja otettava käyttöön yhteinen riskinhallintajärjestelmä, joka perustuu riskejä koskevien tietojen ja riskianalyysien vaihtoon tullihallintojen välillä ja jossa vahvistetaan muun muassa yhteiset riskinarviointiperusteet, tarkastustoimenpiteet ja tarkastusten painopistealueet, ja ylläpidettävä kyseistä järjestelmää.
Kyseisiin tietoihin ja perusteisiin perustuvilla tarkastuksilla ei rajoiteta muita, 1 ja 2 kohdan tai muiden voimassa olevien säännösten mukaisesti suoritettavia tarkastuksia.
3. Rajoittamatta tämän artiklan 2 kohdan soveltamista komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen täytäntöönpanotoimenpiteitä, joilla vahvistetaan
a)
yhteinen riskinhallintajärjestelmä;
b)
yhteiset arviointiperusteet ja tarkastusten painopistealueet;
c)
tullihallintojen välillä vaihdettavat riskejä koskevat tiedot ja riskianalyysit.
26 artikla
Viranomaisten keskinäinen yhteistyö
1. Jos muut toimivaltaiset viranomaiset kuin tulliviranomaiset tekevät samoille tavaroille muita tarkastuksia kuin tullitarkastuksia, tulliviranomaisten on pyrittävä läheisessä yhteistyössä näiden muiden viranomaisten kanssa siihen, että nämä tarkastukset tehdään mahdollisuuksien mukaan samaan aikaan ja samassa paikassa kuin tullitarkastukset (keskitetyn palvelupisteen periaate) siten, että tulliviranomaiset koordinoivat tätä koskevaa toimintaa.
2. Tässä jaksossa tarkoitettujen tarkastusten yhteydessä tulliviranomaiset ja muut toimivaltaiset viranomaiset voivat, jos se on tarpeen riskien minimoimiseksi ja petosten torjumiseksi, vaihtaa keskenään ja komission kanssa saamiaan tietoja, jotka liittyvät yhteisön tullialueen ja muiden alueiden välillä liikkuvien tavaroiden saapumiseen, poistumiseen, passitukseen, siirtoon, varastointiin ja tiettyyn käyttötarkoitukseen, postiliikenne mukaan luettuna, sekä tiettyyn käyttötarkoitukseen osoitettujen muiden kuin yhteisötavaroiden tullialueella oloon ja liikkumiseen sekä tarkastustuloksiin. Tulliviranomaiset ja komissio voivat myös toimittaa toisilleen tällaisia tietoja varmistaakseen yhteisön tullilainsäädännön yhdenmukaisen soveltamisen.
27 artikla
Jälkitarkastus
Tulliviranomaiset voivat tavaroiden luovutuksen jälkeen tarkastaa kyseisiin tavaroihin liittyviä toimintoja taikka näihin tavaroihin aikaisemmin kohdistettuja tai myöhemmin kohdistettavia kaupallisia toimintoja koskevat asiakirjat ja tiedot, varmistuakseen yleis- tai tulli-ilmoituksessa annettujen tietojen oikeellisuudesta. Nämä viranomaiset voivat myös tarkastaa asianomaiset tavarat ja/tai ottaa näytteitä, jos se on vielä mahdollista.
Nämä tarkastukset voidaan suorittaa tavaroiden haltijan tai tämän edustajan tiloissa, ammattitoiminnan harjoittajana suoraan tai välillisesti mainituissa toiminnoissa osallisena olevan henkilön tiloissa taikka muun mainittuja asiakirjoja ja tietoja ammattitoimintansa yhteydessä hallussaan pitävän henkilön tiloissa.
28 artikla
Lento- ja merimatkat yhteisön alueella
1. Tullitarkastuksia tai -muodollisuuksia kohdistetaan joko yhteisön sisäisen lentomatkan tai yhteisön sisäisen merimatkan suorittavien henkilöiden käsimatkatavaroihin ja kirjattuihin matkatavaroihin ainoastaan, jos tullilainsäädännössä määrätään tällaisista tarkastuksista tai muodollisuuksista.
2. Edellä olevaa 1 kohtaa sovelletaan rajoittamatta
a)
turvatarkastuksia;
b)
kieltoihin tai rajoituksiin liittyviä tarkastuksia.
3. Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteet tämän artiklan panemiseksi täytäntöön ja määrittää tapaukset, joissa ja edellytykset joilla tullitarkastuksia ja -muodollisuuksia voidaan soveltaa seuraaviin:
a)
seuraavien käsimatkatavarat ja kirjatut matkatavarat:
i)
henkilöt, jotka suorittavat lentomatkan yhteisön ulkopuoliselta lentokentältä lähtevällä ja yhteisön lentokentälle tehdyn välilaskun jälkeen tätä lentoa toiselle yhteisön lentokentälle jatkavalla ilma-aluksella,
ii)
henkilöt, jotka suorittavat lentomatkan yhteisön lentokentälle välilaskun tekevällä ja tätä lentoa yhteisön ulkopuoliselle lentokentälle jatkavalla ilma-aluksella,
iii)
henkilöt, jotka käyttävät yhden aluksen suorittamaa ja perättäisistä merimatkoista koostuvaa, yhteisön ulkopuolisesta satamasta lähtevää, yhteisön ulkopuolisessa satamassa poikkeavaa tai yhteisön ulkopuoliseen satamaan päättyvää merikuljetusta,
iv)
henkilöt, jotka matkustavat huvialuksella tai turisti- tai liikelentokoneella;
b)
käsimatkatavarat ja kirjatut matkatavarat
i)
jotka saapuvat yhteisön lentokentälle muulta kuin yhteisön lentokentältä lähteneellä ilma-aluksella ja jotka uudelleenlastataan kyseisellä yhteisön lentokentällä toiseen, yhteisön sisäisen lennon tekevään ilma-alukseen,
ii)
jotka on lastattu yhteisön lentokentällä yhteisön sisäisen lennon tekevään ilma-alukseen niiden uudelleenlastaamiseksi muulla yhteisön lentokentällä ilma-alukseen, jonka määräpaikka on muu kuin yhteisön lentokenttä.
8 jakso
Asiakirjojen ja tietojen säilyttäminen; maksut ja kustannukset
29 artikla
Asiakirjojen ja tietojen säilyttäminen
1. Asianomaisen on tullitarkastuksia varten säilytettävä 9 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut asiakirjat ja tiedot vähintään kolme kalenterivuotta käyttäen mitä tahansa välinettä, johon tulliviranomaisilla on pääsy ja jonka ne hyväksyvät.
Vapaaseen liikkeeseen muissa kuin kolmannessa alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa luovutettujen tai vietäviksi ilmoitettujen tavaroiden tapauksessa kyseinen ajanjakso alkaa sen vuoden päättymisestä, jonka aikana vapaaseen liikkeeseen luovutusta tai vientiä koskeva tulli-ilmoitus on hyväksytty vastaanotetuksi.
Tietyn käyttötarkoituksen perusteella tulleitta tai alennetuin tuontitullein vapaaseen liikkeeseen luovutettujen tavaroiden tapauksessa kyseinen ajanjakso alkaa sen vuoden päättymisestä, jonka aikana tavaroiden tullivalvonta lopetetaan.
Muuhun tullimenettelyyn asetettujen tavaroiden tapauksessa kyseinen ajanjakso alkaa sen vuoden päättymisestä, jonka aikana asianomainen tullimenettely on päättynyt.
2. Jos tullivelkaan liittyvä tullitarkastus osoittaa, että tileissä olevaa velkaa koskevaa kirjausta on oikaistava, ja asianomaiselle henkilölle on ilmoitettu asiasta, asiakirjat ja tiedot on säilytettävä kolmen vuoden ajan tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetun ajanjakson jälkeen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 68 artiklan 4 kohdan soveltamista.
Jos asiassa on haettu muutosta tai oikeuskäsittely on alkanut, asiakirjat ja tiedot on säilytettävä tämän artiklan 1 kohdassa säädetyn ajan tai kunnes muutoksenhakumenettely tai oikeuskäsittely on päättynyt sen mukaan, kumpi tapahtuu myöhemmin.
30 artikla
Maksut ja kustannukset
1. Tulliviranomaiset eivät kanna maksuja tullitarkastusten tekemisestä tai muusta tullilainsäädännön soveltamisesta toimivaltaisten tullitoimipaikkojen virallisina aukioloaikoina.
Tulliviranomaiset voivat kuitenkin kantaa maksuja tai veloittaa kustannuksia antamistaan erityispalveluista, erityisesti seuraavista:
a)
tullin henkilökunnan palvelut, jotka on pyynnöstä suoritettu virallisen virka-ajan ulkopuolella tai muualla kuin tullin tiloissa;
b)
suoritetut tavaroiden analyysit tai asiantuntija-arviot ja postimaksut tavaroiden palauttamisesta tietoja pyytäneelle henkilölle erityisesti 20 artiklan mukaisesti tehtyjen päätösten osalta tai 8 artiklan 1 kohdan mukaisesti tapahtuva tietojen toimittaminen;
c)
annettujen tietojen varmistamiseksi tehtävä tavaroiden tarkastus tai näytteenotto tai tavaroiden hävittäminen, kun siihen liittyy muita kuin tullin henkilökunnan käyttämisestä johtuvia kustannuksia;
d)
poikkeukselliset tarkastustoimenpiteet, jos sellaisia tarvitaan tavaroiden luonteen tai mahdollisen riskin vuoksi.
2. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan toimenpiteet 1 kohdan toisen alakohdan täytäntöön panemiseksi, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
3 LUKU
Valuutan muuntaminen ja määräajat
31 artikla
Valuutan muuntaminen
1. Toimivaltaiset viranomaiset julkaisevat ja/tai antavat tiedoksi internetissä valuuttakurssin, jota sovelletaan, jos valuutta on muunnettava jommastakummasta seuraavista syistä:
a)
jos tavaroiden tullausarvon määrittämisessä käytettävät tekijät on ilmaistu muuna valuuttana kuin sen jäsenvaltion valuuttana, jossa tullausarvo määritetään;
b)
jos euron vasta-arvo kansallisina valuuttoina on tarpeen tavaroiden tariffiin luokittelun ja tuonti- ja vientitullien määrän määrittämiseksi, mukaan lukien yhteisön tullitariffissa esitetyt raja-arvot.
2. Jos valuutta on muunnettava muista kuin 1 kohdassa tarkoitetuista syistä, tullilainsäädännön soveltamisen yhteydessä sovellettava euron vasta-arvo kansallisina valuuttoina vahvistetaan vähintään kerran vuodessa.
3. Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä tämän artiklan täytäntöön panemiseksi.
32 artikla
Määräajat
1. Jos tullilainsäädännössä asetetaan määräaika, päivämäärä tai määräpäivä, määräaikaa ei voida pidentää eikä lyhentää eikä päivämäärää tai määräpäivää siirtää tai aikaistaa, jollei siitä nimenomaisesti säädetä kyseisissä säännöksissä.
2. Sovelletaan määräaikoihin, päivämääriin ja määräpäiviin sovellettavista säännöistä 3 päivänä kesäkuuta 1971 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY, Euratom) N:o 1182/71 (10) säädettyjä määräaikoihin, päivämääriin ja määräpäiviin sovellettavia sääntöjä, jollei yhteisön tullilainsäädännössä erityisesti toisin säädetä.
II OSASTO
TUONTI- TAI VIENTITULLIEN JA MUIDEN TAVARAKAUPPAA KOSKEVIEN TOIMENPITEIDEN SOVELTAMISPERUSTEET
1 LUKU
Yhteinen tullitariffi ja tavaroiden luokittelu tariffiin
33 artikla
Yhteinen tullitariffi
1. Maksettavien tuonti- ja vientitullien on perustuttava yhteiseen tullitariffiin.
Tavarakauppaa koskevien yhteisön erityissäännösten mukaisia muita toimenpiteitä sovelletaan tarvittaessa näiden tavaroiden tariffiin luokittelun mukaisesti.
2. Yhteinen tullitariffi käsittää
a)
tariffi- ja tilastonimikkeistöstä ja yhteisestä tullitariffista 23 päivänä heinäkuuta 1987 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2658/87 (11) vahvistetun yhdistetyn tavaranimikkeistön;
b)
muita nimikkeistöjä, jotka kokonaan tai osittain perustuvat yhdistettyyn nimikkeistöön tai joissa siihen on lisätty alajakoja ja joka on vahvistettu yhteisön erityissäännöksillä tavarakauppaa koskevien tariffitoimenpiteiden soveltamiseksi;
c)
yhdistetyssä nimikkeistössä tarkoitettuihin tavaroihin sovellettavat sopimustullit tai tavanomaiset autonomiset tullit;
d)
tullietuudet, jotka sisältyvät yhteisön tiettyjen yhteisön tullialueen ulkopuolisten maiden tai alueiden taikka tällaisten maiden tai alueiden ryhmien kanssa tekemiin sopimuksiin;
e)
tullietuudet, jotka yhteisö on yksipuolisesti myöntänyt tietyille yhteisön tullialueen ulkopuolisille maille tai alueille taikka tällaisten maiden tai alueiden ryhmille;
f)
yksipuoliset toimenpiteet, jotka koskevat alennuksen tai vapautuksen myöntämistä tiettyihin tavaroihin sovellettavista tulleista;
g)
tietyille tavaroille niiden luonteen tai tietyn käyttötarkoituksen perusteella myönnettävän edullisen tullikohtelun c-f tai h alakohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden yhteydessä;
h)
muut tariffitoimenpiteet, joista säädetään maataloutta tai kauppaa koskevassa tai muussa yhteisön lainsäädännössä.
3. Ilmoittajan pyynnöstä on 2 kohdan d-g alakohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä sovellettava kyseisen kohdan c alakohdassa tarkoitettujen sijasta, jos kyseiset tavarat täyttävät 2 kohdan d-g alakohdassa tarkoitettuihin toimenpiteisiin sisältyvät edellytykset. Pyyntö voidaan esittää jälkikäteen, jos asianomaisessa toimenpiteessä tai koodeksissa vahvistettuja määräaikoja ja edellytyksiä noudatetaan.
4. Jos 2 kohdan d-g alakohdassa tarkoitettujen toimenpiteiden soveltaminen tai h alakohdassa tarkoitetuista toimenpiteistä vapauttaminen on rajoitettu tiettyyn tuonti- tai vientimäärään, toimenpiteen tai vapautuksen soveltaminen tariffikiintiöihin lopetetaan, kun vahvistettu tuonti- tai vientimäärä täyttyy.
Tariffikattojen osalta soveltaminen lopetetaan yhteisön säädöksen nojalla.
5. Komissio toteuttaa 184 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua hallintomenettelyä noudattaen toimenpiteitä tämän artiklan 1 ja 4 kohdan täytäntöön panemiseksi.
34 artikla
Tavaroiden luokittelu tariffiin
1. Yhteistä tullitariffia sovellettaessa tarkoitetaan tavaroiden ’tariffiin luokittelulla’ yhdistetyn nimikkeistön sen alanimikkeen tai sen alajaon määrittämistä, johon tavarat on luokiteltava.
2. Muita kuin tariffitoimenpiteitä sovellettaessa tarkoitetaan tavaroiden ’tariffiin luokittelulla’ yhdistetyn nimikkeistön tai muun nimikkeistön, joka on vahvistettu yhteisön säännöksillä ja joka kokonaan tai osittain perustuu yhdistettyyn nimikkeistöön tai jossa siihen on lisätty alajakoja, sen alanimikkeen tai sen alajaon määrittämistä, johon tavarat on luokiteltava.
3. Edellä olevan 1 ja 2 kohdan mukaisesti määritettyä alanimikettä tai sen alajakoa käytetään kyseiseen alanimikkeeseen liittyvien toimenpiteiden soveltamiseksi.
2 LUKU
Tavaroiden alkuperä
1 jakso
Muu kuin etuuskohteluun oikeuttava alkuperä
35 artikla
Soveltamisala
Jäljempänä 36, 37 ja 38 artiklassa vahvistetaan säännöt tavaroiden muun kuin etuuskohteluun oikeuttavan alkuperän määrittämiseksi sovellettaessa
a)
yhteistä tullitariffia 33 artiklan 2 kohdan d ja e alakohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä lukuun ottamatta;
b)
tavarakauppaa koskevissa yhteisön erityissäännöksissä vahvistettuja muita toimenpiteitä kuin tariffitoimenpiteitä;
c)
muita tavaroiden alkuperään liittyviä yhteisön toimenpiteitä.
36 artikla
Alkuperäaseman saaminen
1. Tietystä maasta tai tietyltä alueelta peräisin olevina tavaroina pidetään kyseisessä maassa tai kyseisellä alueella kokonaan tuotettuja tavaroita.
2. Tavaran, jonka tuottamiseen on osallistunut useampi kuin yksi maa tai alue, on katsottava olevan peräisin siitä maasta tai siltä alueelta, jossa sille on suoritettu viimeinen merkittävä valmistustoimi.
37 artikla
Alkuperän todistaminen
1. Kun tulli-ilmoituksessa on tullilainsäädännön mukaisesti ilmoitettu tavaroille alkuperä, tulliviranomaiset voivat pyytää ilmoittajaa todistamaan tavaroiden alkuperän.
2. Kun tavaroiden alkuperä todistetaan tullilainsäädännön tai yhteisön muun erityislainsäädännön mukaisesti, tulliviranomaiset voivat perustellun epäilyn nojalla vaatia esitettäväksi tarpeellista lisänäyttöä sen varmistamiseksi, että alkuperä on ilmoitettu asiaa koskevan yhteisön lainsäädännön mukaisesti.
3. Yhteisössä voidaan antaa alkuperän todistava asiakirja, jos talouden toimijoiden tarpeet sitä edellyttävät.
38 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä 36 ja 37 artiklan täytäntöön panemiseksi.
2 jakso
Etuuskohteluun oikeuttava alkuperä
39 artikla
Tavaroiden etuuskohteluun oikeuttava alkuperä
1. Jotta tavaroihin voidaan soveltaa 33 artiklan 2 kohdan d tai e alakohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä tai muita etuuskohtelutoimenpiteitä kuin tariffitoimenpiteitä, niiden on oltava tämän artiklan 2-5 kohdassa tarkoitettujen etuuskohteluun oikeuttavaa alkuperää koskevien sääntöjen mukaisia.
2. Etuuskohteluun oikeuttavaa alkuperää koskevat säännöt tavaroille, jotka kuuluvat yhteisön tiettyjen yhteisön tullialueen ulkopuolisten maiden tai alueiden taikka tällaisten maiden tai alueiden ryhmien kanssa tekemien sopimusten mukaisten etuuskohtelutoimenpiteiden soveltamisalaan, vahvistetaan näissä sopimuksissa.
3. Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä, joilla vahvistetaan etuuskohteluun oikeuttavaa alkuperää koskevat säännöt tavaroille, jotka kuuluvat sellaisten etuuskohtelutoimenpiteiden soveltamisalaan, jotka yhteisö on myöntänyt yksipuolisesti tietyille muille kuin 5 kohdassa tarkoitetuille yhteisön tullialueen ulkopuolisille maille tai alueille taikka tällaisten maiden tai alueiden ryhmille.
4. Etuuskohteluun oikeuttavaa alkuperää koskevat säännöt tavaroille, jotka kuuluvat vuoden 1985 liittymisasiakirjan pöytäkirjan 2 mukaisten yhteisön tullialueen ja Ceutan ja Melillan välisessä kaupassa sovellettavien etuuskohtelutoimenpiteiden soveltamisalaan, vahvistetaan mainitun pöytäkirjan 9 artiklan mukaisesti.
5. Etuuskohteluun oikeuttavaa alkuperää koskevat säännöt tavaroille, jotka kuuluvat yhteisöön assosioituneille merentakaisille maille ja alueille myönnettyjen etuuskohtelujärjestelyjen mukaisten etuuskohtelutoimenpiteiden soveltamisalaan, vahvistetaan perustamissopimuksen 187 artiklan mukaisesti.
6. Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä tämän artiklan 2-5 kohdassa tarkoitettujen sääntöjen täytäntöön panemiseksi.
3 LUKU
Tavaroiden tullausarvo
40 artikla
Soveltamisala
Tavaroiden tullausarvo yhteisen tullitariffin sekä tavarakauppaa koskevissa yhteisön erityissäännöksissä säädettyjen muiden kuin tariffitoimenpiteiden soveltamiseksi on määritettävä 41-43 artiklan mukaisesti.
41 artikla
Kauppa-arvoon perustuva tullausarvon määritysmenetelmä
1. Tavaroiden tullausarvon ensisijaisena perusteena käytetään kauppa-arvoa, jolla tarkoitetaan hintaa, joka tavaroista on tosiasiallisesti maksettu tai maksettava myytäessä ne vietäviksi yhteisön tullialueelle; kauppa-arvoa on tarvittaessa tarkistettava 43 artiklan mukaisesti toteutettujen toimenpiteiden perusteella.
2. Tosiasiallisesti maksettu tai maksettava hinta on ostajan maahantuoduista tavaroista myyjälle tai kolmannelle osapuolelle myyjän hyväksi suorittama tai suoritettava kokonaismaksu, ja siihen sisältyvät kaikki maksut, jotka on suoritettu tai suoritettava maahantuotujen tavaroiden myynnin edellytyksenä.
3. Kauppa-arvoa voidaan käyttää, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
ostajan oikeutta luovuttaa tavaroita tai käyttää niitä ei rajoiteta muilla kuin joillakin seuraavista:
i)
lain tai viranomaisten määräämillä taikka vaatimilla rajoituksilla yhteisössä,
ii)
tavaroiden maantieteellistä jälleenmyyntialuetta koskevilla rajoituksilla,
iii)
rajoituksilla, jotka eivät olennaisesti vaikuta tavaroiden tullausarvoon;
b)
myynti tai hinta ei riipu ehdoista tai suorituksista, joiden arvoa ei voida määrittää arvonmäärityksen kohteena olevien tavaroiden osalta;
c)
mikään osa ostajan suorittaman tavaroiden myöhemmän jälleenmyynnin, luovutuksen tai käytön tuotosta ei tule suoraan tai välillisesti myyjän hyväksi, jollei asianmukaista tarkistusta voida tehdä 43 artiklan mukaisesti toteutettujen toimenpiteiden perusteella;
d)
ostaja ja myyjä eivät ole keskenään etuyhteydessä tai keskinäinen etuyhteys ei ole vaikuttanut hintaan.
42 artikla
Tullausarvon määrittämisen toissijaiset menetelmät
1. Jos tavaroiden tullausarvoa ei voida määrittää 41 artiklan mukaisesti, se on määritettävä soveltamalla tämän artiklan 2 kohdan a-d alakohdista järjestyksessä ensimmäistä tavaroiden tullausarvon määrittämiseen soveltuvaa alakohtaa.
Ilmoittajan pyynnöstä c ja d alakohdan soveltamisjärjestystä on vaihdettava.
2. Edellä olevan 1 kohdan mukaisesti määritettävä tullausarvo on
a)
arvonmäärityksen kohteena olevien tavaroiden kanssa samanlaisten, yhteisön tullialueelle vietäviksi myytyjen ja näiden kanssa samanaikaisesti tai lähes samanaikaisesti vietyjen tavaroiden kauppa-arvo;
b)
arvonmäärityksen kohteena olevien tavaroiden kanssa samankaltaisten, yhteisön tullialueelle vietäviksi myytyjen ja näiden kanssa samanaikaisesti tai lähes samanaikaisesti vietyjen tavaroiden kauppa-arvo;
c)
arvo, joka perustuu siihen yksikköhintaan, jolla maahantuotuja tavaroita taikka samanlaisia tai samankaltaisia maahantuotuja tavaroita myydään yhteisön tullialueella suurin kokonaismäärä henkilöille, jotka eivät ole etuyhteydessä myyjään;
d)
laskennallinen arvo.
3. Jos tullausarvoa ei voida määrittää 1 kohdan mukaisesti, se on määritettävä yhteisön tullialueella käytettävissä olevien tietojen perusteella käyttäen kohtuullisia menetelmiä, jotka ovat seuraaviin lähteisiin sisältyvien periaatteiden ja yleisten säännösten mukaisia:
a)
tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen VII artiklan soveltamisesta tehty sopimus;
b)
tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen VII artikla;
c)
tämä luku.
43 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä, joilla vahvistetaan
a)
tekijät, jotka on tullausarvoa määritettäessä lisättävä tosiasiallisesti maksettuun tai maksettavaan hintaan tai jotka voidaan jättää huomiotta;
b)
tekijät, joita on käytettävä laskennallisen arvon määrittämiseen;
c)
tullausarvon määrittämismenetelmä erityistapauksissa ja sellaisten tavaroiden osalta, joita koskeva tullivelka on syntynyt erityismenettelyn käytön jälkeen, ja
d)
muut 41 ja 42 artiklan soveltamiseksi tarvittavat edellytykset, määräykset ja säännöt.
III OSASTO
TULLIVELKA JA VAKUUDET
1 LUKU
Tullivelan syntyminen
1 jakso
Tuontitullivelka
44 artikla
Luovutus vapaaseen liikkeeseen ja väliaikainen maahantuonti
1. Tuontitullivelka syntyy, kun tuontitullien alainen muu kuin yhteisötavara asetetaan jompaankumpaan seuraavista tullimenettelyistä:
a)
vapaaseen liikkeeseen luovutus, myös tiettyä käyttötarkoitusta koskevien säännösten mukaisesti,
b)
osittain tuontitulliton väliaikainen maahantuonti.
2. Tullivelka syntyy sinä ajankohtana, jona tulli-ilmoitus hyväksytään vastaanotetuksi.
3. Velallisena on ilmoittaja. Välillisessä edustuksessa velallisena on myös henkilö, jonka lukuun tulli-ilmoitus tehdään.
Jos jompaakumpaa 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä koskeva tulli-ilmoitus tehdään sellaisten tietojen perusteella, joiden vuoksi tuontitulleja tai osaa niistä ei saada kannetuiksi, velallisena on myös henkilö, joka on toimittanut ilmoituksen laatimiseksi tarvitut tiedot ja joka on tiennyt tai jonka olisi kohtuudella pitänyt tietää näiden tietojen olleen virheellisiä.
45 artikla
Ei-alkuperätavaroita koskevat erityissäännökset
1. Jos ei-alkuperätavaroita koskee kielto palauttaa niiden tuontitullit tai vapauttaa ne tuontitulleista, kun ne käytetään sellaisten tuotteiden valmistuksessa, joille annetaan tai laaditaan alkuperäselvitys yhteisön ja tiettyjen yhteisön tullialueen ulkopuolisten maiden tai alueiden taikka tällaisten maiden tai alueiden ryhmien välisten etuuskohtelujärjestelyjen mukaisesti, näistä ei-alkuperätavaroista syntyy tuontitullivelka, kun kyseisiä tuotteita koskeva jälleenvienti-ilmoitus hyväksytään vastaanotetuksi.
2. Kun tullivelka syntyy 1 kohdan mukaisesti, velkaa vastaava tuontitullien määrä on määritettävä samoin edellytyksin kuin jos kyseessä olisi tullivelka, joka syntyy samana päivänä tapahtuvasta sellaisen tulli-ilmoituksen hyväksymisestä, joka tehdään kyseisten tuotteiden valmistuksessa käytettyjen ei-alkuperätavaroiden luovuttamiseksi vapaaseen liikkeeseen sisäisen jalostusmenettelyn päättämiseksi.
3. Sovelletaan 44 artiklan 2 ja 3 kohtaa soveltuvin osin. Jäljempänä 179 artiklassa tarkoitettujen muiden kuin yhteisötavaroiden tapauksessa velallinen on kuitenkin henkilö, joka tekee jälleenvienti-ilmoituksen. Välillisen edustuksen tapauksessa velallinen on myös henkilö, jonka lukuun kyseinen ilmoitus tehdään.
46 artikla
Säännösten noudattamatta jättämisestä johtuva tullivelka
1. Tuontitullien alaisista tavaroista syntyy tuontitullivelka jokaisessa seuraavista tapauksista:
a)
kun ei täytetä jotakin tullilainsäädännössä säädettyä velvollisuutta, joka koskee muiden kuin yhteisötavaroiden tuomista yhteisön tullialueelle, niiden siirtämistä pois tullivalvonnasta taikka kyseisten tavaroiden kuljetusta, jalostusta, varastointia, väliaikaista maahantuontia tai niistä vapautumista kyseisellä alueella;
b)
kun ei täytetä jotakin tullilainsäädännössä säädettyä velvollisuutta, joka koskee tavaroiden tiettyä käyttötarkoitusta yhteisön tullialueella;
c)
kun ei täytetä jotakin edellytystä, joka koskee muun kuin yhteisötavaran asettamista tullimenettelyyn taikka tulleista vapauttamisen tai alennettujen tuontitullien soveltamista tavaraan sen tietyn käyttötarkoituksen perusteella.
2. Tullivelka syntyy jompanakumpana seuraavista ajankohdista:
a)
ajankohta, jona velvollisuutta, jonka täyttämättä jättämisestä tullivelka syntyy, ei täytetä tai ei enää täytetä;
b)
ajankohta, jona hyväksytään tulli-ilmoitus tavaroiden asettamisesta tullimenettelyyn, jos myöhemmin todetaan, ettei jokin edellytys, joka koskee tavaroiden asettamista kyseiseen menettelyyn taikka tulleista vapauttamisen tai alennettujen tuontitullien soveltamista tavaroiden tietyn käyttötarkoituksen perusteella, tosiasiallisesti ole täyttynyt.
3. Edellä 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa velallinen on jokainen seuraavista:
a)
henkilö, jonka oli täytettävä kyseiset velvollisuudet;
b)
henkilö, joka tiesi tai jonka olisi kohtuudella pitänyt tietää, että tullilainsäädännön mukainen velvollisuus ei täyttynyt, ja joka toimi sen henkilön lukuun, jonka piti täyttää velvollisuus, tai joka osallistui toimintaan, joka johti velvollisuuden täyttymättä jättämiseen;
c)
kyseiset tavarat hankkinut tai niitä hallussaan pitänyt henkilö, joka tavarat hankkiessaan tai vastaanottaessaan on tiennyt taikka jonka olisi tällöin kohtuudella pitänyt tietää, ettei tullilainsäädännön mukainen velvollisuus täyttynyt.
4. Edellä 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa velallisena on henkilö, jonka on täytettävä edellytykset, jotka koskevat tavaroiden asettamista tullimenettelyyn tai niiden ilmoittamista asetettavaksi kyseiseen menettelyyn taikka tulleista vapauttamisen tai alennettujen tuontitullien soveltamista tavaroiden tietyn käyttötarkoituksen perusteella.
Kun tehdään jotakin 1 kohdassa tarkoitettua menettelyä koskeva tulli-ilmoitus tai tulliviranomaisille annetaan sellaisia tullilainsäädännössä vaadittuja tavaroiden tullimenettelyyn asettamisen edellytyksiin liittyviä tietoja, joiden seurauksena kaikkia tuontitulleja tai osaa niistä ei saada kannetuiksi, velallisena on myös henkilö, joka on toimittanut ilmoituksen tekemiseen tarvitut tiedot ja joka on tiennyt tai jonka olisi kohtuudella pitänyt tietää näiden tietojen olleen virheellisiä.
47 artikla
Maksettujen tuontitullien määrän vähentäminen
1. Kun tullivelka syntyy 46 artiklan 1 kohdan mukaisesti sellaisten tavaroiden osalta, jotka on luovutettu vapaaseen liikkeeseen alennetuin tuontitullein niiden tietyn käyttötarkoituksen perusteella, tullivelkaa vastaavasta tuontitullien määrästä on vähennettävä tavaroiden vapaaseen liikkeeseen luovutuksen yhteydessä maksettujen tuontitullien määrä.
Ensimmäistä alakohtaa noudatetaan soveltuvin osin, kun tullivelka syntyy tällaisten tavaroiden hävittämisestä jäävien jätteiden ja jäännösten osalta.
2. Kun tullivelka syntyy 46 artiklan 1 kohdan mukaisesti sellaisten tavaroiden osalta, jotka on asetettu osittain tuontitullittomaan väliaikaisen maahantuonnin menettelyyn, tullivelkaa vastaavasta tuontitullien määrästä on vähennettävä osittain tuontitullittomassa menettelyssä maksettujen tuontitullien määrä.
2 jakso
Vientitullivelka
48 artikla
Vienti ja ulkoinen jalostus
1. Vientitullivelka syntyy, kun vientitullien alainen tavara asetetaan vientimenettelyyn tai ulkoiseen jalostusmenettelyyn.
2. Tullivelka syntyy sinä ajankohtana, jona tulli-ilmoitus hyväksytään vastaanotetuksi.
3. Velallisena on ilmoittaja. Välillisessä edustuksessa velallisena on myös henkilö, jonka lukuun tulli-ilmoitus tehdään.
Jos tulli-ilmoitus tehdään sellaisten tietojen perusteella, joiden vuoksi vientitulleja tai osaa niistä ei saada kannetuiksi, velallisena on myös henkilö, joka on toimittanut ilmoitukseen tarvitut tiedot ja joka on tiennyt tai jonka olisi kohtuudella pitänyt tietää näiden tietojen olleen virheellisiä.
49 artikla
Säännösten noudattamatta jättämisestä johtuva tullivelka
1. Vientitullien alaisista tavaroista syntyy vientitullivelka kummassakin seuraavista tapauksista:
a)
kun ei täytetä jotakin tullilainsäädännössä säädettyä velvollisuutta, joka koskee tavaroiden poistumista;
b)
kun ei täytetä niitä edellytyksiä, joilla tavarat on kokonaan tai osittain vapautettu vientitulleista vietäessä niitä yhteisön tullialueelta.
2. Tullivelka syntyy jonakin seuraavista ajankohdista:
a)
ajankohta, jona tavarat tosiasiallisesti viedään yhteisön tullialueelta tulli-ilmoitusta tekemättä;
b)
ajankohta, jona tavarat saapuvat muuhun määräpaikkaan kuin siihen määräpaikkaan, johon niiden vienti yhteisön tullialueelta on sallittu kokonaan tai osittain vientitulleitta;
c)
jos tulliviranomaiset eivät voi määrittää b alakohdassa tarkoitettua ajankohtaa, se ajankohta, jona määräaika todisteiden esittämiselle vientitullittomuuden edellytysten täyttymisestä päättyy.
3. Edellä 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa velallinen on jokainen seuraavista:
a)
henkilö, jonka oli täytettävä kyseinen velvollisuus;
b)
henkilö, joka tiesi tai jonka olisi kohtuudella pitänyt tietää, että tullilainsäädännön mukainen velvollisuus ei täyttynyt ja joka toimi sen henkilön lukuun, jonka piti täyttää velvollisuus;
c)
velvollisuuden täyttymättä jäämiseen johtaneeseen toimintaan osallistunut henkilö, joka on tiennyt tai jonka olisi kohtuudella pitänyt tietää, ettei tulli-ilmoitusta ollut tehty ja että se olisi pitänyt tehdä.
4. Edellä 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa velallinen on henkilö, jonka on täytettävä edellytykset, joilla tavarat on kokonaan tai osittain vapautettu vientitulleista vietäessä niitä yhteisön tullialueelta.
3 jakso
Vienti- ja tuontitullivelkaa koskevia yhteisiä säännöksiä
50 artikla
Kiellot ja rajoitukset
1. Tuonti- tai vientitullivelka syntyy myös kaikenlaisten tuontia tai vientiä koskevien kieltojen tai rajoitusten alaisista tavaroista.
2. Tullivelkaa ei kuitenkaan synny, kun:
a)
yhteisön tullialueelle tuodaan väärennettyä rahaa säännösten vastaisesti;
b)
yhteisön tullialueelle tuodaan huumausaineita tai psykotrooppisia aineita muuhun kuin toimivaltaisten viranomaisten tarkasti valvomaan lääkinnälliseen tai tieteelliseen käyttöön.
3. Tullirikoksia koskevien seuraamusten soveltamisen kannalta tullivelan katsotaan kuitenkin syntyneen, jos jäsenvaltion lainsäädännössä säädetään, että tullit tai tullivelan olemassaolo ovat seuraamusten määräämisen peruste.
51 artikla
Useita velallisia
Jos useampi henkilö on vastuussa saman tullivelan maksamisesta, he vastaavat yhteisvastuullisesti velan koko määrästä.
52 artikla
Tuonti- tai vientitullien määrän laskemista koskevat yleiset säännöt
1. Tuonti- tai vientitullien määrä on määritettävä niillä tullien laskentaperusteilla, jotka koskivat kyseisiä tavaroita sinä ajankohtana, jona tullivelka niiden osalta syntyi.
2. Jos tullivelan syntymisen ajankohtaa ei voida tarkasti määrittää, kyseisenä ajankohtana pidetään sitä ajankohtaa, jona tulliviranomaiset toteavat tavaroiden olevan tilanteessa, jossa tullivelka on syntynyt.
Jos tulliviranomaiset kuitenkin voivat käytettävissään olevien tietojen perusteella todeta, että tullivelka on syntynyt ennen tätä toteamista, tullivelan on katsottava syntyneen aikaisimpana ajankohtana, jona kyseinen tilanne on voitu todeta.
53 artikla
Tuontitullien määrän laskemista koskevat erityissäännöt
1. Kun tullimenettelyyn asetetuista tavaroista on syntynyt yhteisön tullialueella kustannuksia varastoinnista tai tavanomaisesta käsittelystä, tällaisia kustannuksia tai arvonlisäystä ei oteta huomioon laskettaessa tuontitullien määrää, jos ilmoittaja esittää riittävän näytön kyseisistä kustannuksista.
Tuontitullien määrää laskettaessa on kuitenkin otettava huomioon toiminnoissa käytettyjen muiden kuin yhteisötavaroiden tullausarvo, määrä, laji ja alkuperä.
2. Jos tullimenettelyyn asetettujen tavaroiden tariffiin luokittelu muuttuu yhteisön tullialueella suoritettujen tavanomaisten käsittelyjen tuloksena, on ilmoittajan pyynnöstä sovellettava menettelyyn asetettujen tavaroiden alkuperäistä tariffiin luokittelua.
3. Sisäisessä jalostusmenettelyssä syntyvien jalostettujen tuotteiden osalta syntyvää tullivelkaa vastaavien tuontitullien määrä on ilmoittajan pyynnöstä määritettävä kyseisten sisäiseen jalostusmenettelyyn asetettujen tavaroiden sinä ajankohtana voimassa olleen tariffiin luokittelun, tullausarvon, määrän, lajin ja alkuperän perusteella, jona kyseisiä tavaroita koskeva tulli-ilmoitus hyväksyttiin vastaanotetuksi.
4. Kun tullilainsäädännössä säädetään tavaran edullisesta tullikohtelusta, tullittomuudesta tai osittaisesta tai täydellisestä tuonti- tai vientitulleista vapauttamisesta 33 artiklan 2 kohdan d-g alakohdan, 130-133 artiklan tai 171-174 artiklan, tai yhteisön tullittomuusjärjestelmän luomisesta 28 päivänä maaliskuuta 1983 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 918/83 (12) nojalla, tällaista edullista tullikohtelua, tullittomuutta tai vapauttamista sovelletaan myös niissä tapauksissa, joissa syntyy tullivelka tämän asetuksen 46 tai 49 artiklan nojalla, jos tullivelan syntymiseen johtanut laiminlyönti ei ollut vilpillisen menettelyn yritys.
54 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan
a)
tavaroihin sovellettavien tuonti- tai vientitullien määrän laskemista koskevat säännöt;
b)
muut erityismenettelyjä koskevat erityissäännöt;
c)
poikkeukset 52 ja 53 artiklasta, erityisesti 33 artiklan 2 kohdan h alakohdassa tarkoitettujen tariffitoimenpiteiden kiertämisen ehkäisemiseksi,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
55 artikla
Tullivelan syntypaikka
1. Tullivelka syntyy paikassa, jossa 44, 45 ja 48 artiklassa tarkoitettu tulli-ilmoitus tai jälleenvienti-ilmoitus tehdään tai jossa 110 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu täydentävä ilmoitus on tehtävä.
Kaikissa muissa tapauksissa tullivelka syntyy siinä paikassa, jossa sen aiheuttavat tosiseikat ilmenevät.
Jos kyseistä paikkaa ei voida määrittää, tullivelka syntyy paikassa, jossa tulliviranomaiset toteavat tavaroiden olevan sellaisessa tilanteessa, jossa tullivelka on syntynyt.
2. Jos tavarat on asetettu tullimenettelyyn, jota ei ole päätetty, ja jos paikkaa ei voida määrittää säädetyssä määräajassa 1 kohdan toisen tai kolmannen alakohdan mukaisesti, tullivelka syntyy siinä paikassa, jossa tavarat on asetettu kyseiseen menettelyyn tai ne on tuotu yhteisön tullialueelle kyseiseen menettelyyn asetettuna.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan tämän kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu määräaika, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
3. Jos tulliviranomaiset voivat käytettävissään olevien tietojen perusteella todeta, että tullivelka voi olla syntynyt useassa paikassa, tullivelan on katsottava syntyneen paikassa, jossa se ensin syntyi.
4. Jos tulliviranomainen toteaa, että tullivelka on syntynyt 46 tai 49 artiklan nojalla toisessa jäsenvaltiossa ja tullivelkaa vastaavien tuonti- tai vientitullien määrä on pienempi kuin 10 000 euroa, tullivelan on katsottava syntyneen siinä jäsenvaltiossa, jossa sen syntyminen on todettu.
2 LUKU
Vakuus mahdollisen tai olemassa olevan tullivelan maksamisesta
56 artikla
Yleiset säännökset
1. Tätä lukua sovelletaan sekä jo syntyneitä että mahdollisesti syntyviä tullivelkoja koskeviin vakuuksiin, jollei toisin säädetä.
2. Tulliviranomaiset voivat vaatia vakuuden antamista tullivelkaa vastaavien tuonti- tai vientitullien määrän maksamisesta. Jos asiaan liittyvissä säännöksissä niin säädetään, vaadittava vakuus voi koskea myös muita maksuja siten kuin muissa asiaan liittyvissä voimassa olevissa säännöksissä säädetään.
3. Jos tulliviranomaiset vaativat vakuuden antamista, se on vaadittava velalliselta tai siltä, josta voi tulla velallinen. Ne voivat myös sallia, että vakuuden antaa muu henkilö kuin se, jolta vakuus vaaditaan.
4. Tulliviranomaiset voivat vaatia ainoastaan yhden vakuuden tiettyjä tavaroita tai tiettyä ilmoitusta kohti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 64 artiklan soveltamista.
Tiettyä ilmoitusta varten annettua vakuutta sovelletaan kaikkia kyseisessä ilmoituksessa tarkoitettuja tai sitä vastaan luovutettuja tavaroita koskeviin tullivelkaa vastaavien tuonti- ja vientitullien määrään ja muiden maksujen määrään riippumatta ilmoituksen oikeellisuudesta.
Mikäli vakuutta ei ole vapautettu, sitä voidaan myös käyttää vakuuden kohteena olevan määrän rajoissa kyseisten tavaroiden jälkitarkastusten seurauksena maksettavien tuonti- tai vientitullien määrän ja muiden maksujen määrän kantamiseen.
5. Tämän artiklan 3 kohdassa tarkoitetun henkilön pyynnöstä tulliviranomaiset voivat 62 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti antaa luvan yleisvakuuden käyttöön kahta tai useampaa toimintoa, ilmoitusta tai tullimenettelyä koskevan tullivelkaa vastaavien tuonti- tai vientitullien määrän kattamiseksi.
6. Valtioilta ja alue- ja paikallisviranomaisilta tai muilta julkisoikeudellisilta yhteisöiltä ei vaadita vakuutta niiden viranomaisina suorittamien toimien osalta.
7. Tulliviranomaiset voivat olla vaatimatta vakuutta, jos tuonti- tai vientitullien määrä, jonka maksamisesta vakuus on annettava, ei ylitä yhteisön ja sen jäsenmaiden tavarakauppaa kolmansien maiden kanssa koskevista tilastoista 22 päivänä toukokuuta 1995 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1172/95 (13) 12 artiklan mukaisesti vahvistettua tilastoinnin kynnysrajaa.
8. Tulliviranomaisten hyväksymä tai sallima vakuus on voimassa kaikkialla yhteisön tullialueella niihin tarkoituksiin, joihin se on annettu.
9. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan seuraavat:
-
edellytykset tämän artiklan täytäntöönpanolle,
-
muut kuin tämän artiklan 6 kohdassa tarkoitetut tapaukset, joissa ei vaadita vakuutta,
-
poikkeukset tämän artiklan 8 kohdasta,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
57 artikla
Pakollinen vakuus
1. Jos vakuuden antaminen on pakollista ja jollei 3 kohdan mukaisesti vahvistetuista säännöistä muuta johdu, tulliviranomaisten on vahvistettava vakuuden määrä tasolle, joka vastaa tullivelkaa vastaavien tuonti- ja vientitullien ja muiden maksujen täsmällistä määrää, jos tämä määrä on varmasti laskettavissa vakuuden vaatimisajankohtana.
Jos täsmällistä määrää ei voida vahvistaa, vakuudeksi on vahvistettava syntynyttä tai mahdollisesti syntyvää tullivelkaa vastaavien tuonti- tai vientitullien ja muiden maksujen tulliviranomaisten arvion mukainen enimmäismäärä.
2. Jos yleisvakuus annetaan sellaisten tullivelkoja vastaavien tuonti- tai vientitullien ja muiden maksujen maksamisesta, joiden määrät vaihtelevat ajoittain, tämän vakuuden määrä on vahvistettava tasolle, joka aina vastaa tullivelkoja vastaavia tuonti- tai vientitulleja ja muita maksuja, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 62 artiklan soveltamista.
3. Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä tämän artiklan 1 kohdan täytäntöön panemiseksi.
58 artikla
Harkinnanvarainen vakuus
Jos vakuuden antaminen on harkinnanvaraista, tulliviranomaisten on joka tapauksessa vaadittava vakuus, jos ne pitävät tullivelkaa vastaavien tuonti- ja vientitullien määrän ja muiden maksujen määrän maksamista määräajassa epävarmana. Kyseisten viranomaisten on vahvistettava vakuuden määrä siten, että se ei ylitä 57 artiklassa tarkoitettua tasoa.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan, milloin vakuuden antaminen on harkinnanvaraista, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
59 artikla
Vakuuden antaminen
1. Vakuus voidaan antaa jollakin seuraavista muodoista:
a)
käteistalletuksena tai jollakin muulla maksuvälineellä, jonka tulliviranomaiset hyväksyvät käteistalletusta vastaavaksi, ja se annetaan euroina tai sen jäsenvaltion valuuttana, jossa vakuutta vaaditaan;
b)
takaajan antamana sitoumuksena;
c)
muuna vakuuden muotona, joka turvaa vastaavalla tavalla tullivelkaa vastaavien tuonti- tai vientitullien määrän ja muiden maksujen määrän maksamisen.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan tämän kohdan ensimmäisen alakohdan c alakohdassa tarkoitetun vakuuden muodot, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
2. Käteistalletus tai vastaava vakuus on annettava sen jäsenvaltion voimassa olevien säännösten mukaisesti, jossa vakuutta vaaditaan.
60 artikla
Vakuuden muodon valinta
Henkilö, jolta vakuutta vaaditaan, voi valita minkä tahansa 59 artiklan 1 kohdassa säädetyistä vakuuden muodoista.
Tulliviranomaiset voivat kuitenkin kieltäytyä hyväksymästä valittua vakuuden muotoa, jos se on ristiriidassa kyseisen tullimenettelyn moitteettoman toiminnan kanssa.
Tulliviranomaiset voivat vaatia, että valittua vakuuden muotoa käytetään tietyn ajan.
61 artikla
Takaaja
1. Edellä 59 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun takaajan on oltava yhteisön tullialueelle sijoittautunut kolmas henkilö. Takaajan on oltava vakuutta vaativien tulliviranomaisten hyväksymä, jollei takaaja ole yhteisössä voimassa olevien yhteisön säännösten mukaisesti hyväksytty luottolaitos tai rahoituslaitos tai vakuutusyhtiö.
2. Takaajan on kirjallisesti sitouduttava maksamaan se tullivelkaa vastaavien tuonti- tai vientitullien määrä ja muiden maksujen määrä, josta vakuus annetaan.
3. Tulliviranomaiset voivat kieltäytyä hyväksymästä esitettyä takaajaa tai esitettyä vakuuden muotoa, jos jompikumpi niistä ei näytä varmasti turvaavan tullivelkaa vastaavien tuonti- tai vientitullien määrän ja muiden maksujen määrän maksamista määräajassa.
62 artikla
Yleisvakuus
1. Edellä 56 artiklan 5 kohdassa tarkoitettu lupa myönnetään ainoastaan henkilöille, jotka täyttävät seuraavat edellytykset:
a)
he ovat sijoittautuneet yhteisön tullialueelle;
b)
heillä on osoitus tulli- ja verovelvoitteiden täyttämisestä;
c)
he käyttävät säännöllisesti asianomaisia tullimenettelyjä tai tulliviranomaiset tietävät heidän pystyvän täyttämään näihin menettelyihin liittyvät velvollisuutensa.
2. Jos mahdollisesti syntyvien tullivelkojen ja muiden maksujen kattamiseksi on annettava yleisvakuus, talouden toimijalle voidaan antaa lupa käyttää määrältään alennettua yleisvakuutta tai antaa vapautus vakuuden antamisesta edellyttäen, että seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
tyydyttävä liikekirjanpitojärjestelmä ja tarvittaessa kuljetuksiin liittyvä kirjanpitojärjestelmä, joka mahdollistaa asianmukaiset tullitarkastukset;
b)
näyttö vakavaraisuudesta.
3. Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä, jotka koskevat lupien myöntämismenettelyä tämän artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti.
63 artikla
Vakuuksien käyttöä koskevat täydentävät säännökset
1. Jos erityismenettelyjen yhteydessä voi syntyä tullivelka, sovelletaan 2 ja 3 kohtaa.
2. Edellä 62 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu vakuudesta vapauttaminen ei koske tavaroita, joihin katsotaan liittyvän normaalia suurempia petosriskejä.
3. Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen seuraavia toimenpiteitä:
a)
tämän artiklan 2 kohdan täytäntöönpano;
b)
toimenpiteitä, joilla kielletään väliaikaisesti 62 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun määrältään pienemmän yleisvakuuden käyttö;
c)
poikkeuskeinona erityisolosuhteissa noudatettava väliaikainen kielto käyttää yleisvakuutta sellaisten tavaroiden osalta, joiden on todettu yleisvakuutta käytettäessä joutuneen laajamittaisen petoksen kohteeksi.
64 artikla
Lisävakuus tai korvaava vakuus
Jos tulliviranomaiset toteavat, että annettu vakuus ei turvaa tai ei enää turvaa varmasti tai riittävästi tullivelkaa vastaavien tuonti- tai vientitullien määrän ja muiden maksujen määrän maksamista määräajassa, niiden on vaadittava, että 56 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu henkilö oman valintansa mukaan joko antaa lisävakuuden tai korvaa alkuperäisen vakuuden uudella vakuudella.
65 artikla
Vakuuden vapautus
1. Tulliviranomaisten on vapautettava vakuus välittömästi, kun tullivelka tai muita maksuja koskeva velvoite on lakannut tai sitä ei voi enää syntyä.
2. Jos tullivelka tai muita maksuja koskeva velvoite on lakannut osittain tai voi syntyä ainoastaan osalle siitä määrästä, jonka maksamisesta vakuus on annettu, vastaava osa vakuudesta on asianomaisen pyynnöstä vapautettava, paitsi jos se ei kyseisen määrän vuoksi ole perusteltua.
3. Komissio voi 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä tämän artiklan täytäntöön panemiseksi.
3 LUKU
Tullien kantaminen ja maksaminen sekä tuonti- tai vientitullien määrän palauttaminen ja peruuttaminen
1 jakso
Tuonti- tai vientitullien määrän määrittäminen, tullivelan tiedoksi antaminen ja tileihin kirjaaminen
66 artikla
Tuonti- tai vientitullien määrän määrittäminen
1. Siitä paikasta vastaavien tulliviranomaisten, jossa tullivelka syntyy tai jossa sen katsotaan syntyneen 55 artiklan mukaisesti, on määritettävä maksettavien tuonti- tai vientitullien määrä heti, kun niillä on käytettävissään tarvittavat tiedot.
2. Tulliviranomaiset voivat hyväksyä maksettavien tuonti- tai vientitullien määrän, jonka ilmoittaja on määritellyt, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 27 artiklan soveltamista.
67 artikla
Tullivelan tiedoksi antaminen
1. Tullivelka on annettava tiedoksi velalliselle siinä paikassa säädetyllä tavalla, jossa velka syntyi tai velan katsotaan syntyneen 55 artiklan mukaisesti.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettua tiedoksiantoa ei tehdä seuraavissa tilanteissa:
a)
jos ennen tuonti- tai vientitullien määrän lopullista vahvistamista on otettu käyttöön väliaikaisella kauppapoliittisella toimenpiteellä vahvistettu tulli;
b)
jos maksettavien tuonti- tai vientitullien määrä on suurempi kuin 20 artiklan mukaisesti tehdyn päätöksen perusteella määritetty määrä;
c)
jos alkuperäinen päätös olla antamatta tullivelkaa tiedoksi tai antaa se yhdessä tuonti- tai vientitullien määrän kanssa tiedoksi maksettavaa tuonti- tai vientitullien määrää pienempänä on tehty yleisten määräysten perusteella, jotka on myöhemmin mitätöity tuomioistuimen päätöksellä;
d)
jos tulliviranomaisten ei tarvitse tullilainsäädännön nojalla antaa tiedoksi tullivelkaa.
Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä tämän kohdan toisen alakohdan d alakohdan täytäntöön panemiseksi.
2. Jos maksettavien tuonti- tai vientitullien määrä on sama kuin tulli-ilmoitukseen merkitty määrä, tulliviranomaisten suorittaman tavaran luovutuksen katsotaan vastaavan tullivelan antamista tiedoksi velalliselle.
3. Jos tämän artiklan 2 kohtaa ei sovelleta, tullivelka on annettava tiedoksi velalliselle neljäntoista päivän kuluessa siitä päivästä, jona tulliviranomaiset pystyivät määrittämään maksettavien tuonti- tai vientitullien määrän.
68 artikla
Tullivelan vanhentuminen
1. Tullivelkaa ei voida antaa velalliselle tiedoksi enää, kun on kulunut kolme vuotta siitä päivästä, jona tullivelka on syntynyt.
2. Jos tullivelka on syntynyt sellaisen teon tuloksena, joka sen suorittamishetkellä olisi voinut johtaa rikosoikeudenkäyntiin, 1 kohdassa tarkoitettu kolmen vuoden määräaika pidennetään kymmeneksi vuodeksi.
3. Jos muutosta on haettu 23 artiklan mukaisesti, tämän artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettujen määräaikojen soveltaminen on keskeytettävä muutoksenhakumenettelyn ajaksi muutoshakemuksen jättöajankohdasta lukien.
4. Jos tullivelan maksamisvelvoite saatetaan uudelleen voimaan 79 artiklan 5 kohdan mukaisesti, tämän artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisten määräaikojen soveltaminen on katsottava keskeytetyksi siitä päivästä, jona palauttamista tai peruuttamista koskeva hakemus tehtiin 84 artiklan mukaisesti, kunnes palauttamista tai peruuttamista koskeva päätös tehdään.
69 artikla
Tileihin kirjaaminen
1. Edellä 66 artiklassa tarkoitettujen tulliviranomaisten on kansallisen lainsäädännön mukaisesti kirjattava tileihinsä kyseisen artiklan mukaisesti määritetty maksettavien tuonti- tai vientitullien määrä.
Ensimmäistä alakohtaa ei sovelleta 67 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa.
Tulliviranomaisten ei tarvitse kirjata tileihin tuonti- tai vientitullien määrää, joka 68 artiklan mukaan vastaa tullivelkaa, jota ei enää voida antaa tiedoksi velalliselle.
2. Jäsenvaltioiden on määritettävä menettelyt, joiden mukaan tuonti- tai vientitullien määrät käytännössä kirjataan tileihin. Nämä menettelyt voivat olla erilaisia sen mukaan, ovatko tulliviranomaiset tullivelan syntymisen olosuhteet huomioon ottaen varmoja siitä, että kyseiset määrät maksetaan.
70 artikla
Tileihin kirjaamisen ajankohta
1. Jos tullivelka syntyy hyväksyttäessä vastaanotetuksi tulli-ilmoitus, joka koskee tavaroiden asettamista muuhun tullimenettelyyn kuin osittain tullittoman väliaikaisen maahantuonnin menettelyyn, tai jos se syntyy muusta toimesta, jolla on sama oikeudellinen vaikutus kuin ilmoituksen hyväksymisellä, tulliviranomaisten on kirjattava maksettavien tuonti- tai vientitullien määrä tileihin neljäntoista päivän kuluessa tavaroiden luovutuksesta.
Jos kuitenkin tuonti- tai vientitullien maksamisesta on annettu vakuus, niiden kokonaismäärä kaikista tavaroista, jotka on luovutettu samalle henkilölle tulliviranomaisten vahvistaman ajanjakson kuluessa, joka saa olla enintään 31 päivää, voidaan kirjata tileihin yhtenä vientinä kyseisen ajanjakson päätyttyä. Tileihin kirjaamisen on tapahduttava neljäntoista päivän kuluessa kyseisen ajanjakson päättymisestä.
2. Jos tavarat voidaan luovuttaa tiettyjen joko maksettavien tuonti- tai vientitullien määrän määrittämistä tai niiden kantamista koskevien edellytysten täyttyessä, tileihin kirjaamisen on tapahduttava neljäntoista päivän kuluessa siitä päivästä, jona maksettavien tuonti- tai vientitullien määrä määritetään tai kyseisen tullin maksamista koskeva velvollisuus vahvistetaan.
Jos tullivelka johtuu väliaikaisella kauppapoliittisella toimenpiteellä käyttöönotetusta tullista, maksettavien tuonti- tai vientitullien määrä on kuitenkin kirjattava tileihin kahden kuukauden kuluessa siitä päivästä, jona lopullisen kauppapoliittisen toimenpiteen vahvistava asetus julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
3. Jos tullivelka syntyy muissa kuin 1 kohdassa tarkoitetuissa olosuhteissa, maksettavien tuonti- tai vientitullien määrä on kirjattava tileihin neljäntoista päivän kuluessa siitä päivästä, jona tulliviranomaiset voivat määritellä kyseisten tuonti- tai vientitullien määrän ja tehdä päätöksen.
4. Edellä olevaa 3 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin kannettavaan tai kannettavaksi jäävään tuonti- tai vientitullien määrään, jos maksettavien tuonti- tai vientitullien määrää ei ole kirjattu tileihin 1, 2 ja 3 kohdan mukaisesti tai jos se on määritetty ja kirjattu tileihin maksettavaa määrää pienempänä.
5. Edellä 1, 2 ja 3 kohdassa tarkoitettuja määräaikoja tileihin kirjaamiselle ei sovelleta ennalta-arvaamattomien tapahtumien eikä ylivoimaisten esteiden yhteydessä.
71 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan tileihin kirjaamista koskevat säännöt, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
2 jakso
Tuonti- tai vientitullien määrän maksaminen
72 artikla
Maksamisen yleinen määräaika ja maksujen määräajan lykkäys
1. Velallisen on maksettava 67 artiklan mukaisesti tiedoksi annettua tullivelkaa vastaavat tuonti- tai vientitullien määrät tulliviranomaisten asettaman määräajan kuluessa.
Määräaikaa ei saa asettaa kymmentä päivää pidemmäksi siitä, kun tullivelka on annettu tiedoksi velalliselle, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 24 artiklan 2 kohdan soveltamista. Kun yhdistetty tileihin kirjaaminen tehdään 70 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaisesti, määräaika on asetettava siten, että velallinen ei voi saada pidempää maksuaikaa kuin jos hänelle olisi myönnetty maksun lykkäystä 74 artiklan nojalla.
Tulliviranomaiset voivat pidentää määräaikaa velallisen pyynnöstä, jos maksettavien tuonti- tai vientitullien määrä on määritetty 27 artiklassa tarkoitetun jälkitarkastuksen yhteydessä. Pidennetty määräaika ei saa olla pidempi kuin se aika, jonka velallinen tarvitsee toteuttaakseen velvollisuutensa täyttämiseksi tarvittavat toimenpiteet, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 77 artiklan 1 kohdan soveltamista.
2. Jos velallinen on oikeutettu johonkin 74-77 artiklassa säädetyistä maksuhelpotuksista, maksu on suoritettava näille helpotuksille asetetussa yhdessä tai useammassa määräajassa.
3. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan edellytykset pidentää tullivelkaa vastaavien tuonti- tai vientitullien määrän maksamista koskevaa määräaikaa seuraavissa tilanteissa:
a)
kun on esitetty tullien peruuttamista koskeva hakemus 84 artiklan mukaisesti;
b)
kun tavarat aiotaan julistaa valtiolle menetetyiksi, hävittää tai luovuttaa valtiolle;
c)
kun tullivelka on syntynyt 46 artiklan mukaisesti ja velallisia on enemmän kuin yksi,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
Kyseisissä toimenpiteissä on vahvistettava erityisesti se, kuinka paljon määräaikaa pidennetään, ottaen huomioon muodollisuuksien suorittamiseen tai tullivelkaa vastaavien tuonti- tai vientitullien määrän kantamiseen kuluva kohtuullinen aika.
73 artikla
Maksaminen
1. Maksu on suoritettava käteisenä tai muulla maksutavalla, jolla on sama maksuvelvollisuudesta vapauttava vaikutus, mukaan luettuna hyvitysmenettely kansallisen lainsäädännön mukaisesti.
2. Velallisen sijasta maksun voi maksaa kolmas henkilö.
3. Velallinen voi joka tapauksessa maksaa koko tuonti- tai vientitullien määrän tai osan siitä ennen hänelle myönnetyn maksumääräajan päättymistä.
74 artikla
Maksunlykkäys
Rajoittamatta 79 artiklan soveltamista, tulliviranomaisten on asianomaisen henkilön pyynnöstä ja edellyttäen, että on annettu vakuus, myönnettävä lykkäystä tullien maksamiselle jollakin seuraavista tavoista:
a)
erikseen kullekin tuonti- tai vientitullien määrälle, joka on kirjattu tileihin 70 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan tai 70 artiklan 4 kohdan mukaisesti;
b)
yhteisesti kaikille tuonti- tai vientitullien määrille, jotka on kirjattu tileihin 70 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti tulliviranomaisten asettamassa enintään 31 päivän määräajassa;
c)
yhteisesti kaikille tuonti- tai vientitullien määrille, jotka on kirjattu tileihin yhtenä vientinä 70 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaisesti.
75 artikla
Maksunlykkäyksen määräajat
1. Edellä olevan 74 artiklan mukaisen maksunlykkäyksen määräaika on 30 päivää.
2. Kun maksua lykätään 74 artiklan a alakohdan mukaisesti, määräaika alkaa sitä päivää seuraavana päivänä, jona tullivelka annetaan tiedoksi velalliselle.
3. Kun maksua lykätään 74 artiklan b alakohdan mukaisesti, määräaika alkaa sitä päivää seuraavasta päivästä, jona koontiajanjakso päättyy. Määräaikaa on lyhennettävä sellaisella luvulla päiviä, joka vastaa puolta koontiajanjakson päivien lukumäärästä.
4. Kun maksua lykätään 74 artiklan c alakohdan mukaisesti, määräaika alkaa sen ajanjakson päättymispäivää seuraavasta päivästä, joka on vahvistettu kyseisten tavaroiden luovuttamiselle. Määräaikaa on lyhennettävä sellaisella luvulla päiviä, joka vastaa puolta tuon ajanjakson päivien lukumäärästä.
5. Jos 3 ja 4 kohdassa tarkoitetuissa ajanjaksoissa on pariton määrä päiviä, mainittujen kohtien mukaisesti 30 päivän määräajasta vähennettävien päivien määrän on vastattava puolta siitä parillisesta luvusta, joka on tätä paritonta lukua lähinnä pienempi.
6. Jos 3 ja 4 kohdassa tarkoitettu ajanjakso on kalenteriviikko, jäsenvaltiot voivat määrätä, että tuonti- tai vientitullien määrä, jonka maksua on lykätty, on maksettava viimeistään neljännen tätä kalenteriviikkoa seuraavan viikon perjantaina.
Jos kyseinen ajanjakso on kalenterikuukausi, jäsenvaltiot voivat määrätä, että tuonti- tai vientitullien määrä, jonka maksua on lykätty, on maksettava viimeistään kyseistä kalenterikuukautta seuraavan kuukauden kuudentenatoista päivänä.
76 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan maksunlykkäystä koskevat säännöt käytettäessä 109 artiklan mukaisesti yksinkertaistettua tulli-ilmoitusta, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
77 artikla
Muut maksuhelpotukset
1. Tulliviranomaiset voivat myöntää velalliselle muita maksuhelpotuksia kuin maksunlykkäyksen edellyttäen, että annetaan vakuus.
Jos maksuhelpotuksia myönnetään ensimmäisen alakohdan mukaisesti, tuonti- tai vientitullien määrän lisäksi on kannettava luottokorkoa. Luottokorkokanta on korko, jota Euroopan keskuspankki sovelsi ennen kyseisen puolivuotiskauden ensimmäistä kalenteripäivää suoritettuun viimeisimpään perusrahoitusoperaatioonsa (”viitekorko”) korotettuna yhdellä prosenttiyksiköllä.
Jäsenvaltiossa, joka ei osallistu talous- ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen, edellä mainittu viitekorko on sen kansallisen keskuspankin vahvistama vastaava korko. Tällöin kyseisen puolivuotiskauden ensimmäisenä kalenteripäivänä voimassa olevaa viitekorkoa sovelletaan seuraavien kuuden kuukauden ajan.
2. Tulliviranomaiset voivat olla vaatimatta vakuutta tai kantamatta luottokorkoa, jos velallisen tilannetta koskevan, asiakirjoihin perustuvan arvion avulla todetaan, että siitä aiheutuisi vakavia taloudellisia tai sosiaalisia vaikeuksia.
3. Komissio voi 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä 1 ja 2 kohdan täytäntöön panemiseksi.
78 artikla
Maksun pakkotäytäntöönpano ja viivästykset
1. Jos maksettavien tuonti- tai vientitullien määrää ei ole maksettu asetetussa määräajassa, tulliviranomaisten on varmistettava tullien määrän maksaminen kaikin asianomaisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti käytettävissä olevin keinoin.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan toimenpiteitä, jotka koskevat maksun kantamista takaajilta erityismenettelyn yhteydessä, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
2. Tuonti- tai vientitullien määrästä on kannettava viivästyskorkoa asetetun määräajan päättymispäivästä maksupäivään saakka.
Viivästyskorkokanta on korko, jota Euroopan keskuspankki sovelsi ennen kyseisen puolivuotiskauden ensimmäistä kalenteripäivää suorittamaansa viimeisimpään perusrahoitusoperaatioon (”viitekorko”) korotettuna kahdella prosenttiyksiköllä.
Jäsenvaltiossa, joka ei osallistu talous- ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen, edellä mainittu viitekorko on sen kansallisen keskuspankin vahvistama vastaava korko. Tällöin kyseisen puolivuotiskauden ensimmäisenä kalenteripäivänä voimassa olevaa viitekorkoa sovelletaan seuraavien kuuden kuukauden ajan.
3. Kun tullivelka on annettu tiedoksi 67 artiklan 3 kohdan mukaisesti, tuonti- tai vientitullien määrän lisäksi on kannettava viivästyskorko tullivelan syntypäivän ja sen tiedoksiantopäivän väliseltä ajalta.
Viivästyskorkokanta on vahvistettava 2 kohdan mukaisesti.
4. Tulliviranomaiset voivat olla kantamatta viivästyskorkoa, jos velallisen tilannetta koskevan, asiakirjoihin perustuvan arvion avulla todetaan, että sen kantaminen aiheuttaisi vakavia taloudellisia tai sosiaalisia vaikeuksia.
5. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan tapaukset, joissa tulliviranomaiset voivat asianomaiset ajanjaksot ja määrät huomioon ottaen olla kantamatta viivästyskorkoa, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
3 jakso
Tuonti- tai vientitullien määrän palauttaminen ja peruuttaminen
79 artikla
Palauttaminen ja peruuttaminen
1. Jollei tässä jaksossa säädetyistä edellytyksistä muuta johdu, tuonti- tai vientitullien määrät on palautettava tai peruutettava seuraavista syistä, jos palautettava tai peruutettava määrä on tiettyä määrää suurempi:
a)
tuonti- tai vientitullien määrä on vahvistettu liian suureksi;
b)
tavarat ovat viallisia tai tavarat eivät ole sopimuksen ehtojen mukaisia;
c)
toimivaltaiset viranomaiset ovat tehneet erehdyksen;
d)
kohtuussyistä.
Maksetut tuonti- tai vientitullien määrät on lisäksi palautettava, jos niitä vastaava tulli-ilmoitus mitätöidään 114 artiklan mukaisesti.
2. Jollei päätöksentekovaltaa koskevista säännöistä muuta johdu, tulliviranomaisten on palautettava tai peruutettava tuonti- tai vientitullien määrä viran puolesta, jos ne itse havaitsevat 84 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen määräaikojen kuluessa, että tuonti- tai vientitullien määrä on palautettava tai peruutettava 80, 82 tai 83 artiklan nojalla.
3. Tulleja ei voida palauttaa tai peruuttaa, jos tullivelan tiedoksi antamiseen johtanut tilanne on seurausta velallisen vilpillisestä menettelystä.
4. Tulliviranomaisten ei tarvitse maksaa korkoa tullien palauttamisen yhteydessä.
Korkoa on kuitenkin maksettava, jos palauttamisesta tehtyä päätöstä ei ole pantu täytäntöön kolmen kuukauden kuluessa sen tekemisestä, jollei määräajan noudattamatta jättäminen johdu tullinviranomaisista riippumattomista syistä.
Korkoa on tällöin maksettava kyseisen kolmen kuukauden määräajan päättymispäivästä tullien palautuspäivään. Korkokanta määritetään 77 artiklan mukaisesti.
5. Jos toimivaltainen viranomainen on myöntänyt tullien palautuksen tai peruutuksen erehdyksessä, alkuperäinen tullivelka saatetaan uudelleen voimaan, jos se ei ole vanhentunut 68 artiklan mukaisesti.
Mahdollinen 4 kohdan toisen alakohdan mukaisesti maksettu korko on tällaisissa tapauksissa maksettava takaisin.
80 artikla
Tuonti- tai vientitullien määrien palauttaminen ja peruuttaminen
Tuonti- tai vientitullien määrä on palautettava tai peruutettava siltä osin kuin alun perin tiedoksiannettu tullivelan määrä on suurempi kuin maksettava määrä tai jos tullivelka annettiin tiedoksi velalliselle 67 artiklan 1 kohdan c tai d alakohdan vastaisesti.
81 artikla
Vialliset tavarat tai tavarat, jotka eivät ole sopimuksen ehtojen mukaisia
1. Tuontitullien määrä on palautettava tai peruutettava, jos tullivelan tiedoksi antaminen koskee tavaroita, joita maahantuoja on kieltäytynyt vastaanottamasta, koska ne olivat luovutusajankohtana viallisia tai eivät vastanneet sen sopimuksen ehtoja, jonka perusteella ne tuotiin maahan.
Viallisina tavaroina pidetään myös tavaroita, jotka ovat vahingoittuneet ennen niiden luovutusta.
2. Tuontitullit palautetaan tai peruutetaan edellyttäen, että tavaroita ei ole käytetty, jollei niiden käytön aloittaminen ole ollut välttämätöntä niiden viallisuuden tai sopimuksenvastaisuuden toteamiseksi, ja edellyttäen, että ne viedään yhteisön tullialueelta.
3. Tulliviranomaisten on asianomaisen pyynnöstä sallittava, että viennin sijasta tavarat asetetaan sisäiseen jalostusmenettelyyn, muun muassa niiden hävittämiseksi, tai ulkoiseen passitukseen, tullivarastointimenettelyyn tai vapaa-aluemenettelyyn.
82 artikla
Palauttaminen tai peruuttaminen toimivaltaisten viranomaisten erehdyksen vuoksi
1. Muissa kuin 79 artiklan 1 kohdassa ja 80, 81 ja 83 artiklassa tarkoitetuissa tilanteissa tuonti- tai vientitullien määrä on palautettava tai peruutettava, jos toimivaltaisten viranomaisten erehdyksen seurauksena alun perin tiedoksi annettu tullivelkaa vastaava määrä oli maksettavaa määrää pienempi ja edellyttäen, että
a)
velallinen ei ole voinut kohtuudella havaita kyseistä erehdystä;
b)
velallinen on toiminut vilpittömässä mielessä.
2. Jos tavaroiden etuuskohtelua myönnettäessä noudatetaan hallinnollisen yhteistyön järjestelmää, johon yhteisön tullialueen ulkopuolella sijaitsevan maan tai alueen viranomaiset osallistuvat, näiden viranomaisten antamaa todistusta, jos se osoittautuu virheelliseksi, pidetään erehdyksenä, jota ei ole voitu 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla kohtuudella havaita.
Virheellisen todistuksen antamista ei kuitenkaan pidetä erehdyksenä, jos todistus perustuu viejän antamaan virheelliseen selvitykseen tosiasioista, paitsi silloin, kun on ilmeistä, että todistuksen antaneet viranomaiset tiesivät tai niiden olisi pitänyt tietää, että tavarat eivät olleet oikeutettuja etuuskohteluun.
Velallisen katsotaan toimineen vilpittömässä mielessä, jos hän pystyy osoittamaan toimineensa kyseisten kaupallisten toimien aikana asianmukaista huolellisuutta noudattaen varmistaakseen, että kaikki etuuskohtelun edellytykset ovat täyttyneet.
Velallinen ei voi kuitenkaan vedota vilpittömään mieleen, jos komissio on julkaissut Euroopan unionin virallisessa lehdessä ilmoituksen, jossa todetaan, että on perusteltua aihetta epäillä, ettei edunsaajamaa tai -alue sovella etuuskohtelujärjestelmää moitteettomasti.
83 artikla
Tullien palauttaminen ja peruuttaminen kohtuussyistä
Muissa kuin 79 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa ja 80, 81 ja 82 artiklassa tarkoitetuissa tilanteissa tuonti- tai vientitullien määrä on palautettava tai peruutettava kohtuussyistä, jos tullivelka on syntynyt erityisolosuhteissa, joissa velallisen ei voida osoittaa syyllistyneen vilpilliseen menettelyyn tai ilmeiseen laiminlyöntiin.
84 artikla
Tullien palauttamisessa ja peruuttamisessa noudatettava menettely
1. Tullien palauttamista ja peruuttamista koskevat 79 artiklan nojalla tehdyt hakemukset on toimitettava toimivaltaiselle tullitoimipaikalle seuraavien määräaikojen kuluessa:
a)
kolmen vuoden kuluessa tullivelan tiedoksiantopäivästä, kun kyse on liian suuriksi vahvistetuista tulleista, toimivaltaisen viranomaisten erehdyksestä tai kohtuussyistä;
b)
vuoden kuluessa tullivelan tiedoksiantopäivästä, kun kyse on viallisista tavaroista tai tavaroista, jotka eivät ole sopimusehtojen mukaisia;
c)
tulli-ilmoituksen mitätöintiin sovellettavissa säännöissä vahvistetun määräajan kuluessa, kun kyse on tulli-ilmoituksen mitätöimisestä.
Ensimmäisen alakohdan a ja b alakohdassa tarkoitettua määräaikaa on pidennettävä, jos hakija näyttää toteen, että ennalta-arvaamaton tapahtuma tai ylivoimainen este on estänyt hakemuksen tekemisen määräaikana.
2. Jos tullivelan tiedoksiantoon on haettu muutosta 23 artiklan mukaisesti, tämän artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun määräajan laskeminen keskeytetään muutoksenhakumenettelyn ajaksi muutoshakemuksen jättöajankohdasta lukien.
85 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä tämän jakson panemiseksi täytäntöön. Näillä toimenpiteillä vahvistetaan erityisesti tapaukset, joissa komissio päättää 184 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua hallintomenettelyä noudattaen siitä, onko tuonti- tai vientitullien määrän palauttaminen tai peruuttaminen perusteltua.
4 LUKU
Tullivelan lakkaaminen
86 artikla
Lakkaaminen
1. Tuonti- tai vientitullivelka lakkaa jollakin jäljempänä luetelluista tavoista, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 68 artiklan ja sellaisten voimassa olevien säännösten soveltamista, jotka koskevat tullivelkaa vastaavan tuonti- tai vientitullien määrän kantamatta jättämistä velallisen oikeusteitse todetun maksukyvyttömyyden vuoksi:
a)
kun tuonti- tai vientitullien määrä maksetaan;
b)
kun tuonti- tai vientitullien määrä peruutetaan, jollei 4 kohdasta muuta johdu;
c)
kun tulli-ilmoitus mitätöidään tullien maksamisvelvollisuuden sisältävään tullimenettelyyn ilmoitettujen tavaroiden osalta;
d)
kun tuonti- tai vientitullien alaiset tavarat julistetaan menetetyiksi valtiolle;
e)
kun tuonti- tai vientitullien alaiset tavarat takavarikoidaan ja samanaikaisesti tai myöhemmin julistetaan menetetyiksi valtiolle;
f)
kun tuonti- ja vientitullien alaiset tavarat hävitetään tullivalvonnassa tai luovutetaan valtiolle;
g)
kun tavaroiden katoaminen tai tullilainsäädännöstä johtuvien velvollisuuksien täyttämättä jättäminen johtuu tavaroiden täydellisestä tuhoutumisesta tai lopullisesta menettämisestä, joka on ollut seurausta tavaroiden luonteesta johtuvasta syystä, ennalta-arvaamattomasta tapahtumasta tai ylivoimaisesta esteestä taikka tulliviranomaisten määräyksestä; tätä kohtaa sovellettaessa tavaroiden lopullisella menettämisellä tarkoitetaan sitä, ettei kukaan voi enää käyttää niitä;
h)
kun tullivelka on syntynyt 46 tai 49 artiklan mukaisesti ja seuraavat edellytykset täyttyvät:
i)
tullivelan syntymiseen johtanut laiminlyönti ei tosiasiallisesti vaikuttanut asianomaisen tullimenettelyn oikeaan toimintaan eikä kyseessä ollut vilpillisen menettelyn yritys,
ii)
kaikki tilanteen korjaamiseksi tarvittavat muodollisuudet suoritetaan tavaroiden osalta jälkikäteen;
i)
kun tavarat, jotka on luovutettu vapaaseen liikkeeseen tulleitta tai alennetuin tuontitullein niiden tietyn käyttötarkoituksen perusteella, on viety maasta tulliviranomaisten luvalla;
j)
kun tullivelka on syntynyt 45 artiklan mukaisesti ja mainitussa artiklassa tarkoitetun tullietuuskohtelun saamiseksi suoritetut muodollisuudet on peruutettu;
k)
kun tullivelka on syntynyt 46 artiklan mukaisesti ja tulliviranomaisia tyydyttävällä tavalla osoitetaan, ettei tavaroita ole käytetty tai kulutettu vaan että ne on viety yhteisön tullialueelta, jollei tämän artiklan 5 kohdasta muuta johdu.
2. Tullivelkaa ei kuitenkaan pidetä tullirikoksiin sovellettavien seuraamusten kannalta lakanneena, kun tavarat 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetulla tavalla julistetaan menetetyiksi valtiolle, jos jäsenvaltion lainsäädännössä säädetään, että seuraamukset määrätään tullien tai tullivelan olemassaolon perusteella.
3. Kun tullivelka 1 kohdan g alakohdan mukaisesti lakkaa sellaisten tavaroiden osalta, jotka on luovutettu vapaaseen liikkeeseen tulleitta tai alennetuin tuontitullein niiden tietyn käyttötarkoituksen perusteella, niiden hävittämisestä mahdollisesti jääviä jätteitä ja jäännöksiä pidetään muina kuin yhteisötavaroina.
4. Jos tullivelkaa vastaavan tuonti- tai vientitullien määrän maksamisesta on vastuussa useita henkilöitä ja tullit peruutetaan, tullivelan maksamisvelvollisuus lakkaa vain sen henkilön tai niiden henkilöiden osalta, jolle tai joille tullien peruutus on myönnetty.
5. Edellä 1 kohdan k alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa tullivelan maksamisvelvollisuus ei lakkaa sellaisen henkilön tai sellaisten henkilöiden osalta, joka tai jotka ovat yrittäneet menetellä vilpillisesti.
6. Kun tullivelka on syntynyt 46 artiklan mukaisesti, sen maksamisvelvollisuus lakkaa sellaisen henkilön osalta, jonka toiminnassa ei ole havaittavissa minkäänlaista vilpillisen menettelyn yritystä ja joka on osallistunut petosten torjuntaan.
7. Komissio voi 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä tämän artiklan täytäntöön panemiseksi.
IV OSASTO
YHTEISÖN TULLIALUEELLE TUODUT TAVARAT
1 LUKU
Saapumisen yleisilmoitus
87 artikla
Velvollisuus tehdä saapumisen yleisilmoitus
1. Yhteisön tullialueelle tuoduista tavaroista on tehtävä saapumisen yleisilmoitus, lukuun ottamatta väliaikaisesti tuotuja kuljetusvälineitä sekä kuljetusvälineitä ja niissä kuljetettuja tavaroita, jotka ainoastaan kulkevat yhteisön tullialueen aluevesien tai ilmatilan kautta pysähtymättä kyseisellä alueella.
2. Jollei tullilainsäädännössä toisin säädetä, saapumisen yleisilmoitus on tehtävä toimivaltaiseen tullitoimipaikkaan, ennen kuin tavarat tuodaan yhteisön tullialueelle.
Tulliviranomaiset voivat hyväksyä, että saapumisen yleisilmoituksen sijasta annetaan muu ilmoitus ja pääsy talouden toimijan tietokonejärjestelmässä oleviin saapumisen yleisilmoitusta koskeviin tietoihin.
3. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan seuraavat:
a)
muut kuin tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tapaukset, joissa saapumisen yleisilmoituksen tekemisen vaatimuksesta voidaan poiketa tai sitä voidaan mukauttaa, sekä ehdot, joiden täyttyessä tällainen poikkeaminen tai mukauttaminen on mahdollista;
b)
määräaika, johon mennessä yleinen saapumisen yleisilmoitus on tehtävä tai asetettava saataville ennen tavaroiden tuontia yhteisön tullialueelle;
c)
säännöt b alakohdassa tarkoitetusta määräajasta poikkeamista tai määräajan muuttamista varten;
d)
säännöt sen toimivaltaisen tullitoimipaikan määrittämisestä, johon saapumisen yleisilmoitus on tehtävä tai jonka saataville se on asetettava ja jossa riskianalyysi ja riskiin perustuvat saapumistarkastukset on suoritettava,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
Toimenpiteiden toteuttamisen yhteydessä otetaan huomioon:
a)
erityisolosuhteet;
b)
toimenpiteiden soveltaminen tietyntyyppiseen tavaraliikenteeseen tai tietyntyyppisiin kuljetusmuotoihin tai talouden toimijoihin;
c)
kansainväliset sopimukset, joissa määrätään erityisistä turvajärjestelyistä.
88 artikla
Saapumisen yleisilmoituksen tekeminen ja vastuuhenkilö
1. Saapumisen yleisilmoitus on tehtävä sähköistä tietojenkäsittelymenetelmää käyttäen. Kaupallisia, satama- tai kuljetustietoja voidaan käyttää, jos ne sisältävät saapumisen yleisilmoituksessa vaadittavat tiedot.
Tulliviranomaiset voivat poikkeustapauksissa hyväksyä paperilla tehtävät saapumisen yleisilmoitukset sillä edellytyksellä, että niihin sovelletaan samaa riskinhallinnan tasoa kuin sähköistä tietojenkäsittelymenetelmää käyttäen tehtyihin saapumisen yleisilmoituksiin ja että vaatimukset, jotka koskevat tällaisten tietojen vaihtoa muiden tullitoimipaikkojen kanssa, voidaan täyttää.
2. Saapumisen yleisilmoituksen on velvollinen tekemään henkilö, joka tuo tavarat yhteisön tullialueelle tai joka ottaa vastatakseen niiden kuljetuksesta sinne.
3. Edellä 2 kohdassa tarkoitetun henkilön velvollisuuksien sitä estämättä saapumisen yleisilmoituksen voi hänen sijastaan tehdä myös joku seuraavista henkilöistä:
a)
tuoja tai vastaanottaja taikka muu henkilö, jonka nimissä tai lukuun 2 kohdassa tarkoitettu henkilö toimii;
b)
jokainen henkilö, joka voi esittää kyseiset tavarat tai toimittaa ne esitettäviksi toimivaltaiselle tulliviranomaiselle.
4. Jos saapumisen yleisilmoituksen tekee muu henkilö kuin se liikenteenharjoittaja, jonka kuljetusvälineellä tavarat on tuotu yhteisön tullialueelle, liikenteenharjoittajan on jätettävä asianmukaiseen tullitoimipaikkaan lastiluettelon, lähetyslistan tai lastausluettelon muodossa oleva saapumisilmoitus, joka sisältää tiedot, joiden perusteella voidaan tunnistaa kaikki ne kuljetetut tavarat, joita saapumisen yleisilmoitus koskee.
Komissio päättää 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteistä, joilla saapumisen yleisilmoitukseen sisällytettävät tiedot vahvistetaan.
Edellä olevan 1 kohdan säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin tämän kohdan ensimmäisessä alakohdassa mainittuun ilmoitukseen.
89 artikla
Saapumisen yleisilmoituksen oikaiseminen
1. Saapumisen yleisilmoituksen tehneen henkilön on hänen pyynnöstään sallittava oikaista yhtä tai useampaa ilmoituksessa olevaa tietoa sen tekemisen jälkeen.
Tällainen oikaisu ei kuitenkaan ole mahdollinen, jos jokin seuraavista toimista on suoritettu:
a)
tulliviranomaiset ovat ilmoittaneet saapumisen yleisilmoituksen tehneelle henkilölle aikovansa tarkastaa tavarat;
b)
tulliviranomaiset ovat todenneet kyseiset tiedot virheellisiksi;
c)
tulliviranomaiset ovat antaneet luvan tavaroiden siirtämiseen paikasta, jossa ne esitettiin.
2. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan tämän artiklan 1 kohdan c alakohtaa koskevat poikkeukset ja määritellään erityisesti seuraavat:
a)
perusteet, joilla tietoja voidaan oikaista tavaroiden siirtämisen jälkeen;
b)
tiedot, jotka voidaan oikaista;
c)
siirtämisen jälkeinen määräaika, jonka kuluessa oikaisu voidaan sallia,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
90 artikla
Saapumisen yleisilmoituksen korvaava tulli-ilmoitus
Toimivaltainen tullitoimipaikka voi luopua saapumisen yleisilmoituksen tekemistä koskevasta vaatimuksesta sellaisten tavaroiden osalta, joista tehdään tulli-ilmoitus ennen 87 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa tarkoitetun määräajan päättymistä. Tällöin tulli-ilmoituksessa on oltava vähintään saapumisen yleisilmoitukselta vaadittavat tiedot. Tulli-ilmoituksella on saapumisen yleisilmoituksen asema siihen asti, kun se hyväksytään vastaanotetuksi 112 artiklan mukaisesti.
2 LUKU
Tavaroiden saapuminen
1 jakso
Tavaroiden saapuminen yhteisön tullialueelle
91 artikla
Tullivalvonta
1. Yhteisön tullialueelle tuotavat tavarat ovat tuontihetkestä alkaen tullivalvonnassa ja niille voidaan suorittaa tullitarkastuksia. Niihin sovelletaan tarpeen mukaan kieltoja ja rajoituksia, jotka ovat perusteltuja muun muassa julkisen moraalin, yleisen järjestyksen tai turvallisuuden kannalta, ihmisten, eläinten tai kasvien terveyden ja elämän suojelemiseksi, ympäristön suojelemiseksi, taiteellisten, historiallisten tai arkeologisten kansallisaarteiden suojelemiseksi, teollisoikeuksien tai kaupallisten oikeuksien suojelemiseksi, mukaan luettuina yhteisöön tuotaviin huumausaineiden lähtöaineisiin, tiettyjä teollis- ja tekijänoikeuksia rikkoviin tavaroihin ja käteisvaroihin kohdistuvat tarkastukset, sekä kalakantojen säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden ja kauppapoliittisten toimenpiteiden toteuttamiseksi.
Tavarat ovat tullivalvonnassa niin kauan kuin se on tarpeellista niiden tullioikeudellisen aseman määrittämiseksi, eikä niitä saa siirtää pois tullivalvonnasta ilman tulliviranomaisten lupaa.
Yhteisötavarat eivät ole tullivalvonnassa sen jälkeen, kun niiden tullioikeudellinen asema on vahvistettu, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 166 artiklan soveltamista.
Muut kuin yhteisötavarat ovat tullivalvonnassa, kunnes niiden tullioikeudellinen asema muuttuu tai ne jälleenviedään taikka hävitetään.
2. Tavaroiden haltija voi tulliviranomaisten luvalla milloin tahansa tarkastaa tullivalvonnassa olevat tavarat tai ottaa niistä näytteitä erityisesti niiden tariffiin luokittelun, tullausarvon tai tullioikeudellisen aseman määrittämiseksi.
92 artikla
Kuljetus asianmukaiseen paikkaan
1. Henkilön, joka tuo tavarat yhteisön tullialueelle, on viipymättä kuljetettava ne tulliviranomaisten mahdollisesti osoittamaa reittiä ja näiden mahdollisesti antamia ohjeita noudattaen tulliviranomaisten osoittamaan tullitoimipaikkaan taikka muuhun näiden osoittamaan tai hyväksymään paikkaan taikka vapaa-alueelle.
Vapaa-alueelle tuotavat tavarat on tuotava kyseiselle alueelle suoraan joko meri- tai ilmateitse taikka maitse tuotaessa kulkematta yhteisön tullialueen muun osan kautta, jos vapaa-alue rajoittuu jäsenvaltion ja kolmannen maan väliseen maarajaan.
Tavarat on esitettävä tulliviranomaisille 95 artiklan mukaisesti.
2. Henkilön, joka ottaa vastatakseen tavaroiden kuljetuksesta sen jälkeen, kun ne on tuotu yhteisön tullialueelle, on vastattava 1 kohdassa tarkoitetun velvollisuuden täyttämisestä.
3. Yhteisön tullialueelle tuotuihin tavaroihin rinnastetaan tavarat, joille jäsenvaltion tulliviranomaiset voivat suorittaa tullitarkastuksia yhteisön tullialueen ulkopuolisen maan tai alueen kanssa tehdyn sopimuksen perusteella, vaikka ne olisivatkin vielä yhteisön tullialueen ulkopuolella.
4. Mitä 1 kohdassa säädetään, ei estä soveltamasta kirjeistä, postikorteista ja painotuotteista sekä niiden sähköisistä, muiden tiedontallennusvälineiden sisältämistä vastineista, tai matkustajien kuljettamista tavaroista, rajavyöhykkeellä taikka putkistoissa tai johdoissa kuljetetuista tavaroista sekä muusta taloudelliselta merkitykseltään vähäisestä liikenteestä annettuja erityissäännöksiä edellyttäen, että tällä ei vaaranneta tullivalvonta- ja tullitarkastusmahdollisuuksia.
5. Kuljetusvälineisiin ja niissä kuljetettaviin tavaroihin, jotka ainoastaan kulkevat yhteisön tullialueen aluevesien tai ilmatilan kautta pysähtymättä kyseisellä alueella, ei sovelleta 1 kohtaa.
93 artikla
Lento- ja merikuljetukset yhteisön alueella
1. Mitä 87-90 artiklassa, 92 artiklan 1 kohdassa ja 94-97 artiklassa säädetään, ei sovelleta tavaroihin, jotka viedään väliaikaisesti yhteisön tullialueelta kuljetettaessa niitä meri- tai ilmateitse kahden tällä alueella sijaitsevan paikan välillä, jos kuljetus tapahtuu suoraa reittiä lentoteitse tai säännöllisen liikenteen aluksella pysähtymättä yhteisön tullialueen ulkopuolelle.
2. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan erityissäännöksiä lentoliikenteen ja säännöllisen alusliikenteen osalta, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
94 artikla
Kuljetus erityisissä olosuhteissa
1. Jos 92 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua velvollisuutta ei ennalta-arvaamattoman tapahtuman tai ylivoimaisen esteen vuoksi voida täyttää, velvollisuuden täyttämisestä vastaavan henkilön tai muun tämän lukuun toimivan henkilön on viipymättä ilmoitettava tilanteesta tulliviranomaisille. Jos ennalta-arvaamaton tapahtuma tai ylivoimainen este ei johda tavaroiden täydelliseen menettämiseen, tulliviranomaisille on ilmoitettava myös niiden tarkka sijaintipaikka.
2. Jos ennalta-arvaamaton tapahtuma tai ylivoimainen este pakottaa 92 artiklan 5 kohdassa tarkoitetun vesi- tai ilma-aluksen pysähtymään väliaikaisesti yhteisön tullialueella olevaan satamaan tai siellä olevalle lentokentälle, eikä 92 artiklan 1 kohdassa säädettyä velvollisuutta voida täyttää, henkilön, joka toi vesi- tai ilma-aluksen yhteisön tullialueelle, taikka muun tämän lukuun toimivan henkilön on viipymättä ilmoitettava tilanteesta tulliviranomaisille.
3. Tulliviranomaisten on päätettävä, mihin toimenpiteisiin on ryhdyttävä, jotta 1 kohdassa tarkoitetut tavarat tai 2 kohdassa tarkoitetuissa olosuhteissa oleva vesi- tai ilma-alus ja siinä kuljetettavat tavarat saadaan tullivalvontaan ja tarvittaessa varmistetaan, että ne kuljetetaan myöhemmin tullitoimipaikkaan taikka muuhun tulliviranomaisten osoittamaan tai hyväksymään paikkaan.
2 jakso
Tavaroiden esittäminen, purkaminen ja tarkastus
95 artikla
Tavaroiden esittäminen tullille
1. Jonkun seuraavista henkilöistä on, yhteisön tullialueelle tuotujen tavaroiden saavuttua, esitettävä ne tullille viipymättä määrätyssä tullitoimipaikassa tai muussa tulliviranomaisten määräämässä tai hyväksymässä paikassa tai vapaa-alueella:
a)
henkilön, joka toi tavarat yhteisön tullialueelle;
b)
henkilön, jonka nimissä tai lukuun tavarat kyseiselle alueelle tuonut henkilö toimii;
c)
henkilön, joka otti vastatakseen tavaroiden kuljetuksesta sen jälkeen, kun ne tuotiin yhteisön tullialueelle.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun henkilön velvollisuuksista riippumatta tavarat voi esittää tullille hänen sijastaan myös joku seuraavista henkilöistä:
a)
henkilö, joka asettaa tavarat välittömästi tullimenettelyyn;
b)
henkilö, jolla on lupa pitää varastotiloja, tai henkilö, joka harjoittaa toimintaa vapaa-alueella.
3. Tavarat esittävän henkilön on viitattava tavaroista aiemmin tehtyyn saapumisen yleisilmoitukseen tai tulli-ilmoitukseen.
4. Mitä 1 kohdassa säädetään, ei estä soveltamasta kirjeistä, postikorteista ja painotuotteista sekä niiden sähköisistä, muiden tiedontallennusvälineiden sisältämistä vastineista tai matkustajien kuljettamista tavaroista, rajavyöhykkeellä taikka putkistoissa tai johdoissa kuljetetuista tavaroista sekä muusta taloudelliselta merkitykseltään vähäisestä liikenteestä mahdollisesti annettuja erityissäännöksiä edellyttäen, että tällä ei vaaranneta tullivalvonta- ja tullitarkastusmahdollisuuksia.
96 artikla
Tavaroiden purkaminen ja tarkastus
1. Tavarat voidaan purkaa tai lastata uudelleen kuljetusvälineestä toiseen ainoastaan tulliviranomaisten luvalla näiden osoittamissa tai hyväksymissä paikoissa.
Tällaista lupaa ei kuitenkaan vaadita välittömästi uhkaavan vaaran edellyttäessä tavaroiden välitöntä purkamista kokonaan tai osittain. Tällöin tilanteesta on viipymättä ilmoitettava tulliviranomaisille.
2. Tulliviranomaiset voivat milloin tahansa vaatia tavarat purettaviksi ja niiden pakkaukset avattaviksi, jotta tavarat voidaan tarkastaa, niistä ottaa näytteitä tai niiden kuljetusvälineet tarkastaa.
3. Tavaroita ei saa ilman tulliviranomaisten lupaa siirtää paikasta, jossa ne on esitetty tullille.
3 jakso
Muodollisuudet tavaroiden esittämisen jälkeen
97 artikla
Velvollisuus asettaa muut kuin yhteisötavarat tullimenettelyyn
1. Tullille esitetyt muut kuin yhteisötavarat on asetettava tullimenettelyyn, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 125-127 artiklan soveltamista.
2. Jollei toisin säädetä, ilmoittaja voi vapaasti päättää asianomaisen menettelyn mukaisin edellytyksin, mihin tullimenettelyyn hän haluaa asettaa tavarat, riippumatta tavaroiden luonteesta, paljoudesta taikka alkuperä-, lähtö- tai määrämaasta.
98 artikla
Väliaikaisesti varastoiduiksi katsottavat tavarat
1. Tullille esitetyt muut kuin yhteisötavarat katsotaan asetetuiksi väliaikaisen varastoinnin menettelyyn 151 artiklan mukaisesti, jos niitä ei ole välittömästi asetettu johonkin tullimenettelyyn, jota koskeva tulli-ilmoitus on hyväksytty, tai jos niitä ei ole siirretty vapaa-alueelle.
2. Tavaroiden haltijan on tehtävä viipymättä saapumisen yleisilmoitus, jos todetaan, että tullille esitetyistä muista kuin yhteisötavaroista ei ole tällaista ilmoitusta vielä tehty, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 87 artiklan 2 kohdassa säädetyn velvollisuuden ja 87 artiklan 3 kohdan nojalla toteutettuihin toimenpiteisiin perustuvien poikkeusten soveltamista.
4 jakso
Passitusmenettelyssä kuljetetut tavarat
99 artikla
Passitusmenettelyssä saapuvia tavaroita koskeva poikkeus
Yhteisön tullialueelle tuotaviin, passitusmenettelyssä jo oleviin tavaroihin ei sovelleta 92 artiklaa, sen 1 kohdan ensimmäistä alakohtaa lukuun ottamatta, eikä 95-98 artiklaa.
100 artikla
Muihin kuin yhteisötavaroihin passitusmenettelyn päätyttyä sovellettavat säännökset
Yhteisön passitusmenettelyyn asetettuihin muihin kuin yhteisötavaroihin sovelletaan 96, 97 ja 98 artiklaa, kun kyseiset tavarat on esitetty yhteisön tullialueella sijaitsevalle määrätullitoimipaikalle passitusmenettelyä koskevien sääntöjen mukaisesti.
V OSASTO
TULLIOIKEUDELLISTA ASEMAA, TAVAROIDEN ASETTAMISTA TULLIMENETTELYYN, TARKASTUSTA JA TAVARAN LUOVUTUSTA SEKÄ TAVAROISTA VAPAUTUMISTA KOSKEVAT YLEISET SÄÄNNÖT
1 LUKU
Tavaroiden tullioikeudellinen asema
101 artikla
Yhteisötavaraolettama
1. Kaikkia yhteisön tullialueella olevia tavaroita pidetään yhteisötavaroina, jollei vahvisteta, että tavarat eivät ole tullioikeudelliselta asemaltaan yhteisötavaroita, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 161 artiklan soveltamista.
2. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan
a)
tapaukset, joissa tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitettua olettamaa ei sovelleta;
b)
menetelmät, joilla tullioikeudellinen asema yhteisötavaroina voidaan vahvistaa;
c)
tapaukset, joissa tavarat, jotka on tuotettu kokonaan yhteisön tullialueella, eivät saa tullioikeudellista asemaa yhteisötavarana, jos ne on tuotettu ulkoiseen passitukseen, varastointiin, väliaikaiseen maahantuontiin tai sisäiseen jalostukseen asetetuista tavaroista,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
102 artikla
Yhteisötavaroihin sovellettavan tullioikeudellisen aseman menettäminen
Yhteisötavaroista tulee muita kuin yhteisötavaroita
a)
kun ne viedään pois yhteisön tullialueelta, sikäli kuin sisäistä passitusta koskevia sääntöjä tai 103 artiklan mukaisia toimenpiteitä ei sovelleta;
b)
kun ne on asetettu ulkoiseen passitukseen, varastointiin tai sisäiseen jalostusmenettelyyn, sikäli kuin tämä tullilainsäädännön mukaan on mahdollista;
c)
kun ne on asetettu tietyn käyttötarkoituksen menettelyyn ja joko luovutetaan myöhemmin valtiolle tai hävitetään niin, että niistä jää jätteitä;
d)
kun tavaroiden vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskeva ilmoitus mitätöidään luovutuksen jälkeen 114 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan nojalla toteutettujen toimenpiteiden mukaisesti.
103 artikla
Tullialueelta väliaikaisesti vietävät yhteisön tavarat
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan edellytykset, joiden mukaisesti yhteisötavarat voivat liikkua muutoin kuin tullimenettelyyn asetettuina yhteisön tullialueella sijaitsevasta paikasta toiseen ilman, että niiden tullioikeudellinen asema muuttuu, vaikka ne liikkuvat väliaikaisesti tämän alueen ulkopuolella, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
2 LUKU
Tavaroiden asettaminen tullimenettelyyn
1 jakso
Yleiset säännökset
104 artikla
Tulli-ilmoituksen teko ja yhteisötavaroiden tullivalvonta
1. Kaikista tavaroista, jotka on tarkoitus asettaa johonkin tullimenettelyyn, vapaa-aluemenettelyä lukuun ottamatta, on tehtävä kyseistä tullimenettelyä koskeva tulli-ilmoitus.
2. Vietäviksi, yhteisön sisäiseen passitukseen tai ulkoiseen jalostukseen ilmoitetut yhteisötavarat ovat tullivalvonnassa siitä alkaen, kun 1 kohdassa tarkoitettu ilmoitus on hyväksytty, siihen asti, kun ne viedään yhteisön tullialueelta, luovutetaan valtiolle tai hävitetään taikka niitä koskeva tulli-ilmoitus mitätöidään.
105 artikla
Toimivaltaiset tullitoimipaikat
1. Jollei yhteisön lainsäädännössä toisin säädetä, jäsenvaltioiden on määrättävä alueellaan sijaitsevien eri tullitoimipaikkojen sijainti ja toimivalta.
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että näille toimipaikoille määrätään kohtuulliset ja asianmukaiset viralliset aukioloajat, ottaen huomioon liikenteen ja tavaroiden luonne ja tullimenettely, johon tavarat aiotaan asettaa, tarkoituksena välttää kansainvälisten liikennevirtojen estyminen ja vääristyminen.
2. Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä toimivaltaisten tullitoimipaikkojen eri roolien ja vastuualueiden määrittelemiseksi erityisesti seuraavilta osin:
a)
saapumis-, tuonti-, vienti- tai poistumistullitoimipaikat;
b)
tavaroiden tullimenettelyyn asettamista koskevia muodollisuuksia hoitavat tullitoimipaikat;
c)
lupia antavat ja tullimenettelyjä valvovat tullitoimipaikat.
106 artikla
Keskitetty tulliselvitys
1. Tulliviranomaiset voivat antaa henkilölle luvan tehdä tai asettaa tulliviranomaisten saataville tulli-ilmoituksen sijoittautumispaikkansa toimivaltaisessa tullitoimipaikassa sellaisista tavaroista, jotka esitetään tullille toisessa tullitoimipaikassa. Tällaisissa tapauksissa tullivelan katsotaan syntyneen siinä tullitoimipaikassa, jossa tulli-ilmoitus on tehty tai asetettu tulliviranomaisten saataville.
2. Sen tullitoimipaikan, jossa tulli-ilmoitus tehdään tai asetetaan tulliviranomaisten saataville, on huolehdittava ilmoituksen tarkastamisesta, mahdollista tullivelkaa vastaavan tuonti- tai vientitullien määrän kantamisesta ja luvan antamisesta tavaroiden luovuttamiseen.
3. Sen tullitoimipaikan, jossa tavarat esitetään, on suoritettava sen tullitoimipaikan perustellusti vaatimat tarkastukset, jossa tulli-ilmoitus on tehty tai asetettu tulliviranomaisten saataville, ja annettava lupa tavaroiden luovuttamiseen ottaen huomioon kyseisestä tullitoimipaikasta saadut tiedot, rajoittamatta kuitenkaan sen omia vaarattomuuteen ja turvallisuuteen liittyviä tarkastuksia.
4. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan erityisesti säännöt seuraavista asioista:
a)
1 kohdassa tarkoitetun luvan myöntäminen;
b)
tapaukset, joissa lupaa on tarkasteltava uudelleen;
c)
edellytykset, joiden nojalla lupa myönnetään;
d)
sen toimivaltaisen tulliviranomaisen määrittäminen, joka on toimivaltainen myöntämään luvan;
e)
neuvottelut muiden tulliviranomaisten kanssa ja tietojen toimittaminen niille, kun se on tarpeen;
f)
edellytykset, joiden nojalla lupa voidaan evätä väliaikaisesti tai peruuttaa;
g)
asianomaisten toimivaltaisten tullitoimipaikkojen erityinen rooli ja vastuu, erityisesti suoritettavien tarkastusten osalta;
h)
muodollisuuksien muoto ja niiden päätökseen saattamisen määräajat,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
Näissä toimenpiteissä on otettava huomioon seuraavaa:
-
c alakohdan osalta, kun asia koskee yhtä useampaa jäsenvaltiota, hakijan on täytettävä 14 artiklassa säädetyt edellytykset valtuutetun talouden toimijan aseman saamiseksi;
-
d alakohdan osalta kirjanpitoon perustuvan valvonnan helpottamiseksi paikka, jossa hakijan tullitarkoituksiin soveltuva pääkirjanpito säilytetään tai jossa se on saatavissa ja jossa ainakin osa luvan kattamasta toiminnasta on määrä suorittaa.
107 artikla
Tulli-ilmoituksen muodot
1. Tulli-ilmoitus on tehtävä sähköistä tietojenkäsittelymenetelmää käyttäen. Tulliviranomaiset voivat sallia sen, että tulli-ilmoituksena on merkintä ilmoittajan kirjanpidossa, edellyttäen, että nämä tiedot ovat tulliviranomaisten käytettävissä ilmoittajan sähköisessä järjestelmässä ja että vaatimukset, jotka koskevat tällaisten tietojen mahdollisesti tarpeellista vaihtoa tullitoimipaikkojen kesken, täyttyvät.
2. Mikäli asiasta säädetään tullilainsäädännössä, tulliviranomaiset voivat hyväksyä paperimuodossa olevan tulli-ilmoituksen tai suullisesti taikka muulla toimella tehdyn tulli-ilmoituksen, jolla tavarat voidaan asettaa johonkin tullimenettelyyn.
3. Komissio voi 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä tämän artiklan täytäntöön panemiseksi.
2 jakso
Vakiomuotoiset tulli-ilmoitukset
108 artikla
Ilmoituksen sisältö ja täydentävät asiakirjat
1. Tulli-ilmoituksissa on annettava kaikki tiedot, jotka tarvitaan tavaroille ilmoitettavaa tullimenettelyä koskevien säännösten soveltamiseksi. Sähköistä tietojenkäsittelymenetelmää käyttäen tehdyissä tulli-ilmoituksissa on oltava sähköinen allekirjoitus, tai ne on vahvistettava muulla tavoin. Paperimuodossa olevat ilmoitukset on allekirjoitettava.
Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä, joilla vahvistetaan tulli-ilmoitusten muotovaatimukset.
2. Tavaroille ilmoitettavaa tullimenettelyä koskevien säännösten soveltamisen edellyttämät täydentävät asiakirjat on asetettava tulliviranomaisten saataville ilmoitusta tehtäessä.
3. Kun tulli-ilmoitus tehdään sähköistä tietojenkäsittelymenetelmää käyttäen, tulliviranomaiset voivat sallia myös täydentävien asiakirjojen esittämisen samalla menetelmällä. Tulliviranomaiset voivat hyväksyä kyseisten asiakirjojen jättämisen asemesta pääsyn talouden toimijan tietokonejärjestelmässä oleviin asianmukaisiin tietoihin.
Tulliviranomaiset voivat kuitenkin ilmoittajan pyynnöstä sallia, että kyseiset asiakirjat asetetaan saataville tavaroiden luovutuksen jälkeen.
4. Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä tämän artiklan 2 ja 3 kohdan täytäntöön panemiseksi.
3 jakso
Yksinkertaistetut tulli-ilmoitukset
109 artikla
Yksinkertaistettu ilmoitus
1. Tulliviranomaisten on, edellyttäen, että tämän artiklan 2 ja 3 kohdan edellytykset täyttyvät, myönnettävä henkilölle lupa asettaa tavarat tullimenettelyyn yksinkertaistetulla ilmoituksella, josta voi puuttua tiettyjä 108 artiklassa tarkoitettuja tietoja ja täydentäviä asiakirjoja.
2. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja jotka koskevat edellytyksiä, joiden mukaisesti tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitettu lupa voidaan antaa, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
3. Komissio voi toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä, jotka koskevat yksinkertaistettujen ilmoitusten muotovaatimuksia.
110 artikla
Täydentävä ilmoitus
1. Edellä 109 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun yksinkertaistetun ilmoituksen tapauksessa ilmoittajan on tehtävä täydentävä ilmoitus, joka sisältää kyseistä tullimenettelyä koskevan tulli-ilmoituksen täydentämiseksi tarvittavat lisätiedot.
Täydentävä ilmoitus voi olla yleinen, jaksoittainen tai kokoava ilmoitus.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan tämän kohdan ensimmäistä alakohtaa koskevat poikkeukset, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
2. Täydentävää ilmoitusta ja 109 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua yksinkertaistettua ilmoitusta pidetään yhtenä jakamattomana asiakirjana, joka tulee voimaan sinä päivänä, jona yksinkertaistettu ilmoitus hyväksytään vastaanotetuksi 112 artiklan mukaisesti.
Kun yksinkertaistettu ilmoitus korvataan ilmoittajan kirjanpitoon tehtävällä merkinnällä ja asettamalla nämä tiedot tulliviranomaisten saataville, ilmoitus tulee voimaan päivänä, jona tavaroita koskeva kirjanpitomerkintä tehdään.
3. Paikkaa, johon täydentävä ilmoitus on luvan mukaan tehtävä, pidetään 55 artiklaa sovellettaessa paikkana, jossa tulli-ilmoitus on tehty.
4 jakso
Kaikkiin tulli-ilmoituksiin sovellettavat säännökset
111 artikla
Tulli-ilmoituksen tekevä henkilö
1. Tulli-ilmoituksen voi tehdä henkilö, joka pystyy esittämään tai asettamaan saataville kaikki asiakirjat, jotka tarvitaan tavaroille ilmoitettavaa tullimenettelyä koskevien säännösten soveltamiseksi, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 110 artiklan 1 kohdan soveltamista. Tämän henkilön on myös pystyttävä esittämään tai esityttämään kyseiset tavarat toimivaltaiselle tullitoimipaikalle.
Jos kuitenkin tulli-ilmoituksen hyväksymisestä seuraa erityisiä velvollisuuksia tietylle henkilölle, tämän on tehtävä tulli-ilmoitus itse tai edustajansa välityksellä.
2. Ilmoittajan on oltava sijoittautunut yhteisön tullialueelle. Seuraavilta ilmoittajilta ei kuitenkaan vaadita sijoittautumista yhteisön alueelle:
-
henkilöt, jotka tekevät ilmoituksen passitusta tai väliaikaista maahantuontia varten;
-
jos tulliviranomaiset pitävät tätä perusteltuna, henkilöt, jotka tekevät tavaroita koskevia ilmoituksia satunnaisesti.
3. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan, missä tapauksissa ja millä edellytyksillä 2 kohdassa tarkoitetuista vaatimuksista voidaan poiketa, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
112 artikla
Ilmoituksen hyväksyminen vastaanotetuksi
1. Tulliviranomaisten on välittömästi hyväksyttävä tässä luvussa säädettyjen edellytysten mukaiset ilmoitukset vastaanotetuiksi, jos niissä tarkoitetut tavarat on esitetty tullille tai ne asetetaan tulliviranomaisia tyydyttävällä tavalla saataville tullitarkastuksia varten.
Kun tulli-ilmoitus korvataan ilmoittajan kirjanpitoon tehtävällä merkinnällä ja asettamalla nämä tiedot tulliviranomaisten saataville, ilmoituksen katsotaan tulleen hyväksytyksi ajankohtana, jona tavaroita koskeva kirjanpitomerkintä tehdään. Tulliviranomaiset voivat vapauttaa velvoitteesta esittää tai asettaa tavarat saataville tullitarkastuksia varten, tämän kuitenkaan rajoittamatta ilmoittajan lakisääteisiä velvoitteita tai vaarattomuuteen ja turvallisuuteen liittyvien tarkastusten suorittamista.
2. Jos tulli-ilmoitus tehdään muussa tullitoimipaikassa kuin siinä, jossa tavarat esitetään, ilmoitus on hyväksyttävä, kun toimipaikka, jossa tavarat esitetään, vahvistaa, että tavarat ovat saatavilla tullitarkastusta varten, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 110 artiklan 2 kohdan tai tämän artiklan 1 kohdan toisen alakohdan soveltamista.
3. Niitä säännöksiä, jotka ovat voimassa sinä päivänä, jona tulliviranomaiset hyväksyvät tulli-ilmoituksen vastaanotetuksi, on, jollei toisin säädetä, sovellettava tavaroille ilmoitettuun tullimenettelyyn ja muihin tuonti- tai vientimuodollisuuksiin.
4. Komissio voi 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä tämän artiklan täytäntöön panemiseksi.
113 artikla
Ilmoituksen oikaiseminen
1. Ilmoittajalle on hänen pyynnöstään annettava lupa oikaista yhtä tai useampaa tulli-ilmoituksessa olevaa tietoa sen jälkeen, kun tulliviranomaiset ovat hyväksyneet ilmoituksen vastaanotetuksi. Oikaisulla ei voida muuttaa ilmoitusta koskemaan muita kuin siinä alun perin tarkoitettuja tavaroita.
2. Tällaiseen oikaisuun ei kuitenkaan voida antaa lupaa, jos sitä pyydetään sen jälkeen, kun jokin seuraavista toimista on suoritettu:
a)
tulliviranomaiset ovat ilmoittaneet ilmoittajalle aikovansa tarkastaa tavarat;
b)
tulliviranomaiset ovat todenneet kyseiset tiedot virheellisiksi;
c)
tulliviranomaiset ovat luovuttaneet tavarat.
3. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan tämän artiklan 2 kohdan c alakohtaa koskevat poikkeukset, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
114 artikla
Ilmoituksen mitätöinti
1. Tulliviranomaisten on ilmoittajan pyynnöstä mitätöitävä jo vastaanotetuksi hyväksytty ilmoitus
a)
kun ne ovat vakuuttuneita siitä, että tavarat asetetaan välittömästi toiseen tullimenettelyyn;
b)
kun ne ovat vakuuttuneita siitä, että tavaroiden asettaminen ilmoitettuun tullimenettelyyn ei erityisten olosuhteiden vuoksi ole enää perustelua.
Jos tulliviranomaiset kuitenkin ovat ilmoittaneet ilmoittajalle aikovansa tarkastaa tavarat, ilmoituksen mitätöintiä koskeva pyyntö voidaan hyväksyä vasta tarkastuksen jälkeen.
2. Ilmoitusta ei voida mitätöidä tavaroiden luovutuksen jälkeen.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan tämän kohdan ensimmäistä alakohtaa koskevat poikkeukset, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
5 jakso
Muut yksinkertaistukset
115 artikla
Tariffin eri alanimikkeisiin kuuluvia tavaroita koskevien tulli-ilmoitusten laadinnan helpottaminen
Jos lähetys käsittää tariffin eri alanimikkeisiin kuuluvia tavaroita ja kunkin tavaran tariffialanimikkeen mukainen käsittely aiheuttaisi tulli-ilmoitusta laadittaessa suhteettoman paljon työtä ja kustannuksia kannettaviin tuontitulleihin nähden, tulliviranomaiset voivat ilmoittajan pyynnöstä hyväksyä tuontitullit kannettavaksi koko lähetyksestä sen korkeimman tuonti- tai vientitullien alaisen tariffialanimikkeen mukaan.
Komissio voi 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä tämän artiklan täytäntöön panemiseksi.
116 artikla
Tullimuodollisuuksien ja -tarkastusten yksinkertaistaminen
1. Tulliviranomaiset voivat antaa luvan tullimuodollisuuksien ja -tarkastusten yksinkertaistamiseen muilta kuin tämän luvun 3 jaksossa tarkoitetuilta osin.
2. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan erityisesti säännöt seuraavista asioista:
a)
1 kohdassa tarkoitetun luvan myöntäminen;
b)
tapaukset, joissa lupia on tarkasteltava uudelleen, ja edellytykset, joiden nojalla tulliviranomaisten on valvottava niiden käyttöä;
c)
lupien myöntämisen edellytykset;
d)
edellytykset, joilla talouden toimijalle voidaan antaa lupa suorittaa tiettyjä tullimuodollisuuksia, jotka periaatteessa kuuluisivat tulliviranomaisille, mukaan lukien tuonti- ja vientitullien oma-aloitteinen määrääminen, sekä suorittaa tiettyjä tarkastuksia tullivalvonnassa;
e)
sen tulliviranomaisen määrittäminen, joka on toimivaltainen myöntämään lupia;
f)
neuvottelut muiden tulliviranomaisten kanssa ja tietojen toimittaminen niille, kun se on tarpeen;
g)
edellytykset, joilla lupa voidaan evätä väliaikaisesti tai peruuttaa;
h)
asianomaisten toimivaltaisten tullitoimipaikkojen erityinen rooli ja vastuu, erityisesti suoritettavien tarkastusten osalta;
i)
muodollisuuksien muoto ja niiden päätökseen saattamista koskevat mahdolliset määräajat,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
Näissä toimenpiteissä on otettava huomioon seuraavaa:
-
päätökseen saatettavat tullimuodollisuudet ja vaarattomuuteen ja turvallisuuteen liittyvät tullitarkastukset sellaisten tavaroiden osalta, jotka on tuotu yhteisön tullialueelle tai jotka viedään yhteisön tullialueelta,
-
25 artiklan 3 kohdan mukaisesti vahvistetut säännöt,
-
d alakohdan osalta, kun asia koskee yhtä useampaa jäsenvaltiota, hakijalla on oltava valtuutetun talouden toimijan asema 14 artiklan mukaisesti,
-
e alakohdan osalta kirjanpitoon perustuvan valvonnan helpottamiseksi paikka, jossa hakijan tullitarkoituksiin soveltuva pääkirjanpito säilytetään tai jossa se on saatavissa ja jossa ainakin osa luvan kattamasta toiminnasta on määrä suorittaa.
3 LUKU
Tarkastukset ja tavaroiden luovutus
1 jakso
Tarkastukset
117 artikla
Tulli-ilmoituksen tarkastaminen
Tulliviranomaiset voivat vastaanotetuksi hyväksymässään tulli-ilmoituksessa annettujen tietojen oikeellisuuden varmistamiseksi:
a)
tarkastaa ilmoituksen ja kaikki täydentävät asiakirjat;
b)
vaatia ilmoittajaa esittämään muita asiakirjoja;
c)
tarkastaa tavarat;
d)
ottaa näytteitä tavaroiden analysoimista tai yksityiskohtaista tutkimista varten.
118 artikla
Tavaroiden tarkastus ja näytteenotto
1. Ilmoittajan tai jonkun muun tämän vastuulla on kuljetettava tavarat paikkaan, jossa ne tarkastetaan ja niistä otetaan näytteet, sekä järjestettävä kaikki tarkastuksen tai näytteenoton edellyttämä käsittely. Ilmoittajan on vastattava aiheutuvista kustannuksista.
2. Ilmoittajalla tai hänen edustajallaan on oikeus olla läsnä tavaroita tarkastettaessa ja näytteitä otettaessa. Jos tulliviranomaiset pitävät sitä perusteltuna, ne voivat vaatia ilmoittajaa tai tämän edustajaa olemaan läsnä tavaroita tarkastettaessa tai näytteitä otettaessa taikka avustamaan viranomaisia tarkastuksen tai näytteenoton helpottamiseksi.
3. Jos näytteet otetaan voimassa olevien säännösten mukaisesti, tulliviranomaiset eivät ole velvollisia maksamaan minkäänlaisia korvauksia, mutta niiden on vastattava analyysista tai tutkimisesta aiheutuvista kustannuksista.
119 artikla
Tavaroiden osittainen tarkastus ja näytteenotto
1. Jos tarkastetaan ainoastaan osa tulli-ilmoituksessa tarkoitetuista tavaroista tai niistä otetaan näytteitä, osittaisen tarkastuksen taikka näytteiden analyysin tai tutkimisen tulokset koskevat kaikkia kyseisessä ilmoituksessa tarkoitettuja tavaroita.
Ilmoittaja voi kuitenkin pyytää lisätarkastusta tai -näytteenottoa arvioidessaan, etteivät osittaisen tarkastuksen taikka näytteiden analyysin tai tutkimisen tulokset koske tarkastamatonta osaa ilmoituksessa tarkoitetuista tavaroista. Pyyntöön on suostuttava, jollei tavaroita ole luovutettu, tai jos ne on luovutettu, edellyttäen, että ilmoittaja osoittaa, ettei niitä ole muutettu millään tavoin.
2. Jos tulli-ilmoitus koskee useampaa tavaralajia, kutakin tavaralajia koskevia tietoja pidetään 1 kohtaa sovellettaessa erillisenä ilmoituksena.
3. Komissio toteuttaa 184 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua hallintomenettelyä noudattaen toimenpiteitä, joilla vahvistetaan noudatettava menettely siinä tapauksessa, että tämän artiklan 1 kohdan mukaisten tarkastusten tulokset poikkeavat toisistaan.
120 artikla
Tarkastuksen tulokset
1. Tulli-ilmoituksen tarkastuksen tuloksia käytetään sovellettaessa sitä tullimenettelyä koskevia säännöksiä, johon tavarat asetetaan.
2. Jos tulli-ilmoitusta ei tarkasteta, 1 kohtaa sovelletaan ilmoituksessa annettujen tietojen perusteella.
3. Tulliviranomaisten tarkastuksen tuloksilla on sama todistusvoima kaikkialla yhteisön tullialueella.
121 artikla
Tunnistamistoimenpiteet
1. Tulliviranomaisten tai tapauksesta riippuen tulliviranomaisten siihen valtuuttamien talouden toimijoiden on suoritettava tavaroiden tunnistamiseksi tarvittavat toimenpiteet, jos tunnistaminen on välttämätöntä tavaroille ilmoitettua tullimenettelyä koskevien säännösten täyttämiseksi.
Tunnistamistoimenpiteillä on sama oikeudellinen vaikutus kaikkialla yhteisön tullialueella.
2. Ainoastaan tulliviranomaiset tai näiltä luvan saaneet talouden toimijat saavat poistaa tai hävittää tavaroihin tai kuljetusvälineisiin kiinnitetyt tunnisteet, jollei ennalta-arvaamaton tapahtuma tai ylivoimainen este ehdottomasti edellytä niiden poistamista tai hävittämistä tavaroiden tai kuljetusvälineiden suojaamiseksi.
122 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Komissio voi toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä tämän jakson panemiseksi täytäntöön.
2 jakso
Luovutus
123 artikla
Tavaroiden luovutus
1. Jos edellytykset tavaroiden asettamiselle asianomaiseen tullimenettelyyn täyttyvät ja edellyttäen, että mahdollisia asiaankuuluvia rajoituksia on sovellettu eikä tavaroihin kohdistu kieltoja, tulliviranomaisten on luovutettava tavarat heti, kun tulli-ilmoituksessa annetut tiedot on tarkastettu tai hyväksytty tarkastamatta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 117 artiklan soveltamista.
Ensimmäistä alakohtaa sovelletaan myös tilanteessa, jossa 117 artiklassa tarkoitettua tarkastusta ei voida suorittaa kokonaan kohtuullisessa ajassa, eikä tavaroiden enää tarvitse olla käsillä tätä tarkastusta varten.
2. Kaikki ilmoituksessa tarkoitetut tavarat on luovutettava samanaikaisesti.
Jos tulli-ilmoitus koskee useampaa tavaralajia, kutakin tavaralajia koskevia tietoja pidetään ensimmäistä alakohtaa sovellettaessa erillisenä tulli-ilmoituksena.
3. Jos tavarat esitetään muussa tullitoimipaikassa kuin siinä, jossa tulli-ilmoitus on hyväksytty vastaanotetuksi, asianomaisten tulliviranomaisten on vaihdettava keskenään tavaroiden luovutusta varten tarvittavat tiedot, sanotun kuitenkaan rajoittamatta asianmukaisten tarkastusten suorittamista.
124 artikla
Tullivelkaa vastaavan tuonti- tai vientitullien määrän maksamisesta tai vakuuden antamisesta riippuva luovutus
1. Jos tavaroiden asettamisesta tullimenettelyyn aiheutuu tullivelka, tavaroiden luovutuksen edellytyksenä on tullivelkaa vastaavan tuonti- tai vientitullin määrän maksaminen tai vakuuden antaminen sen maksamisesta.
Ensimmäistä alakohtaa ei kuitenkaan sovelleta tavaroiden osittain tuontitullittomaan väliaikaiseen maahantuontiin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kolmannen alakohdan soveltamista.
Jos tulliviranomaiset tavaroille ilmoitettua tullimenettelyä koskevien säännösten mukaisesti vaativat vakuuden, tavaroita ei saa luovuttaa kyseiseen tullimenettelyyn ennen kuin vakuus on annettu.
2. Komissio voi 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä, joilla vahvistetaan poikkeukset tämän artiklan 1 kohdan ensimmäisestä ja kolmannesta alakohdasta.
4 LUKU
Tavaroista vapautuminen
125 artikla
Tavaroiden hävittäminen
Jos tulliviranomaiset pitävät sitä perusteltuna, ne voivat vaatia, että tullille esitetyt tavarat hävitetään, jolloin niiden on ilmoitettava asiasta tavaroiden haltijalle. Tavaroiden haltijan on vastattava hävittämisestä aiheutuvista kustannuksista.
126 artikla
Tulliviranomaisten toimenpiteet
1. Tulliviranomaisten on suoritettava kaikki tarvittavat toimenpiteet, valtiolle menetetyksi julistaminen ja myynti taikka hävittäminen mukaan luettuna, tavaroista vapautumiseksi seuraavissa tapauksissa:
a)
kun ei ole täytetty jotakin tullilainsäädännössä säädettyä velvollisuutta, joka koskee muiden kuin yhteisötavaroiden tuomista yhteisön tullialueelle, tai tavarat on salattu tullivalvonnalta;
b)
kun tavaroita ei voida luovuttaa jostakin seuraavassa luetelluista syistä:
i)
tavaroiden tarkastusta ei ilmoittajasta johtuvista syistä ole voitu aloittaa tai suorittaa tulliviranomaisten asettamassa määräajassa,
ii)
asiakirjoja, jotka on esitettävä ennen tavaroiden asettamista tai luovuttamista ilmoitettuun tullimenettelyyn, ei ole asetettu saataville,
iii)
tuonti- tai vientitulleja ei ole maksettu tai vakuutta niiden maksamisesta ei ole annettu määräajassa,
iv)
tavaroihin kohdistuu kieltoja tai rajoituksia;
c)
kun tavaroita ei ole noudettu kohtuullisessa määräajassa niiden luovutuksen jälkeen;
d)
kun luovutuksen jälkeen todetaan, että tavarat eivät täyttäneet luovutuksen edellytyksiä;
e)
kun tavarat luovutetaan valtiolle 127 artiklan mukaisesti.
2. Muut kuin yhteisötavarat, jotka on luovutettu valtiolle, takavarikoitu tai julistettu valtiolle menetetyiksi, katsotaan asetetun väliaikaisen varastoinnin menettelyyn.
127 artikla
Luovutus valtiolle
1. Menettelynhaltija tai tapauksesta riippuen tavaroiden haltija voi tulliviranomaisten etukäteen myöntämällä luvalla luovuttaa muita kuin yhteisötavaroita sekä tietyn käyttötarkoituksen menettelyyn asetettuja tavaroita valtiolle.
2. Luovutuksesta valtiolle ei saa aiheutua kuluja valtiolle. Menettelynhaltijan tai tapauksen mukaan tavaroiden haltijan on vastattava kustannuksista, jotka aiheutuvat tavaroiden hävittämisestä tai muista toimenpiteistä, joilla niistä vapaudutaan.
128 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja jotka koskevat tämän luvun täytäntöönpanoa, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
VI OSASTO
LUOVUTUS VAPAASEEN LIIKKEESEEN JA VAPAUTUS TUONTITULLEISTA
1 LUKU
Luovutus vapaaseen liikkeeseen
129 artikla
Soveltamisala ja vaikutus
1. Muut kuin yhteisötavarat, jotka on tarkoitus saattaa yhteisön markkinoille tai yksityiseen käyttöön tai kulutukseen yhteisön alueella, on luovutettava vapaaseen liikkeeseen.
2. Luovutus vapaaseen liikkeeseen sisältää seuraavat toimet:
a)
mahdollisten maksettavien tuontitullien kantaminen;
b)
tarvittaessa muiden maksujen kantaminen näiden maksujen kantamisesta voimassa olevien asiaankuuluvien säännösten mukaisesti;
c)
kauppapoliittisten toimenpiteiden sekä kieltojen ja rajoitusten soveltaminen, jollei niitä ole pitänyt soveltaa jo aiemmin;
d)
tavaroiden maahantuontia koskevien muiden muodollisuuksien suorittaminen.
3. Muiden kuin yhteisötavaroiden luovutus vapaaseen liikkeeseen antaa niille yhteisötavaroiden tullioikeudellisen aseman.
2 LUKU
Vapautus tuontitulleista
1 jakso
Palautustavarat
130 artikla
Soveltamisala ja vaikutus
1. Yhteisön tullialueelta alun perin yhteisötavaroina viedyt muut kuin yhteisötavarat, jotka palautetaan sinne kolmen vuoden kuluessa ja jotka ilmoitetaan luovutettaviksi vapaaseen liikkeeseen, on asianomaisen pyynnöstä vapautettava tuontitulleista.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettua kolmen vuoden määräaikaa voidaan pidentää erityisten olosuhteiden huomioon ottamiseksi.
3. Jos palautustavarat on ennen niiden vientiä yhteisön tullialueelta luovutettu vapaaseen liikkeeseen tulleitta tai alennetuin tuontitullein tietyn käyttötarkoituksen perusteella, 1 kohdassa tarkoitettu vapautus tulleista voidaan myöntää ainoastaan, jos ne luovutetaan vapaaseen liikkeeseen samaan käyttötarkoitukseen.
Jos tietyn käyttötarkoituksen menettely, johon tavarat luovutetaan, ei ole enää sama, tuontitullien määrästä on vähennettävä se määrä, joka tavaroista kannettiin, kun ne ensimmäisen kerran luovutettiin vapaaseen liikkeeseen. Jos vähennettävä määrä on suurempi kuin se, joka palautustavaroista kannetaan luovutettaessa ne vapaaseen liikkeeseen, tullinpalautusta ei myönnetä.
4. Jos yhteisötavarat ovat menettäneet tullioikeudellisen asemansa yhteisötavaroina 102 artiklan b alakohdan nojalla ja ne luovutetaan myöhemmin vapaaseen liikkeeseen, tämän artiklan 1, 2 ja 3 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin.
5. Vapautus tuontitulleista myönnetään ainoastaan, jos tavarat jälleentuodaan samassa tilassa, jossa ne oli viety.
131 artikla
Tapaukset, joissa vapautusta tuontitulleista ei myönnetä
Edellä 130 artiklassa säädettyä vapautusta tuontitulleista ei myönnetä
a)
yhteisön tullialueelta ulkoisessa jalostusmenettelyssä viedyille tavaroille, jollei toinen seuraavista kohdista sovellu:
i)
tavarat ovat samassa tilassa, jossa ne on viety,
ii)
vapautus sallitaan 134 artiklan mukaisesti vahvistettujen sääntöjen perusteella;
b)
tavaroille, joiden eduksi on sovellettu niiden vientiin yhteisön tullialueelta liittyviä, yhteisen maatalouspolitiikan mukaisia toimenpiteitä, paitsi jos vapautus sallitaan 134 artiklan mukaisesti vahvistettujen sääntöjen perusteella.
132 artikla
Tavarat, jotka on aikaisemmin asetettu sisäiseen jalostusmenettelyyn
1. Mitä 130 artiklassa säädetään, koskee soveltuvin osin jalostettuja tuotteita, jotka on alun perin jälleenviety yhteisön tullialueelta sisäisen jalostusmenettelyn jälkeen.
2. Tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetuista tavaroista kannettava tuontitullien määrä on ilmoittajan pyynnöstä määritettävä 53 artiklan 3 kohdan mukaisesti edellyttäen, että tämä toimittaa tarvittavat tiedot. Jälleenvienti-ilmoituksen hyväksymispäivää pidetään päivänä, jona tavarat on luovutettu vapaaseen liikkeeseen.
3. Edellä 130 artiklassa säädettyä vapautusta tuontitulleista ei voida myöntää 142 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti viedyille jalostetuille tuotteille, jollei voida varmistaa, että tuotteita ei miltään osin aseteta sisäiseen jalostusmenettelyyn.
2 jakso
Merikalastus ja merestä saadut tuotteet
133 artikla
Merikalastustuotteet ja muut merestä saadut tuotteet
Seuraavat tuotteet on vapautettava tulleista, kun ne luovutetaan vapaaseen liikkeeseen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 36 artiklan 1 kohdan soveltamista:
a)
yhteisön tullialueeseen kuulumattoman maan tai alueen aluemerestä saadut kalastustuotteet ja muut tuotteet, jotka on pyydetty ainoastaan jäsenvaltion alusrekisteriin rekisteröidyllä tai kirjatulla ja sen lipun alla purjehtivalla aluksella;
b)
a alakohdassa tarkoitetuista tuotteista mainitussa alakohdassa säädetyt edellytykset täyttävillä tehdasaluksilla valmistetut tuotteet.
3 jakso
Täytäntöönpanotoimenpiteet
134 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja jotka koskevat tämän luvun täytäntöönpanoa, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
VII OSASTO
ERITYISMENETTELYT
1 LUKU
Yleiset säännökset
135 artikla
Soveltamisala
Tavaroita voidaan asettaa seuraaviin erityismenettelyihin:
a)
passitus, johon kuuluvat ulkoinen ja sisäinen passitus;
b)
varastointi, johon kuuluvat väliaikainen varastointi, tullivarastointi ja vapaa-alueet;
c)
erityiskäyttö, johon kuuluvat väliaikainen maahantuonti ja tietty käyttötarkoitus;
d)
jalostus, johon kuuluvat sisäinen ja ulkoinen jalostus.
136 artikla
Luvat
1. Tulliviranomaisten lupa vaaditaan seuraavissa tapauksissa:
-
sisäinen tai ulkoinen jalostusmenettely, väliaikaisen maahantuonnin menettely tai tietyn käyttötarkoituksen menettely,
-
varastotilojen pito tavaroiden väliaikaista varastointia tai tullivarastointia varten, paitsi jos varastotilojen pitäjä on tulliviranomainen itse.
Ehdot, joilla yhden tai useamman edellä tarkoitetun menettelyn käyttö tai varastotilojen pito sallitaan, vahvistetaan luvassa.
2. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan erityisesti säännöt seuraavista asioista:
a)
1 kohdassa tarkoitetun luvan myöntäminen;
b)
tapaukset, joissa lupia on tarkasteltava uudelleen;
c)
edellytykset, joilla lupa myönnetään;
d)
sen tulliviranomaisen määrittäminen, joka on toimivaltainen myöntämään luvan;
e)
neuvottelut muiden tulliviranomaisten kanssa ja tietojen toimittaminen niille, kun se on tarpeen;
f)
edellytykset, joilla lupa voidaan evätä väliaikaisesti tai peruuttaa;
g)
asianomaisten toimivaltaisten tullitoimipaikkojen erityinen rooli ja vastuu, erityisesti suoritettavien tarkastusten osalta;
h)
muodollisuuksien muoto ja niiden päätökseen saattamista koskevat mahdolliset määräajat,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
Näissä toimenpiteissä on otettava huomioon seuraavaa:
a)
ensimmäisen alakohdan c alakohdan osalta hakijan on täytettävä 14 artiklassa mainitut edellytykset valtuutetun talouden toimijan aseman saamiseksi, kun asia koskee useampaa kuin yhtä jäsenvaltiota;
b)
ensimmäisen alakohdan d alakohdan osalta kirjanpitoon perustuvan valvonnan helpottamiseksi paikka, jossa hakijan tullitarkoituksiin soveltuva pääkirjanpito säilytetään tai jossa se on saatavissa ja jossa ainakin osa luvan kattamasta toiminnasta on määrä suorittaa.
3. Jollei tullilainsäädännössä toisin säädetä, 1 kohdassa tarkoitettu lupa voidaan myöntää ainoastaan
a)
yhteisön tullialueelle sijoittautuneille henkilöille;
b)
henkilöille, jotka antavat tarvittavat takeet toimintojen asianmukaisesta suorittamisesta ja jotka antavat 56 artiklan mukaisen vakuuden tapauksissa, joissa erityismenettelyyn asetettavista tavaroista saattaa aiheutua tullivelka tai muita maksuja;
c)
väliaikaisen maahantuonnin menettelyn tai sisäisen jalostusmenettelyn tapauksessa henkilölle, joka käyttää tavaroita tai järjestää niiden käytön tai joka suorittaa tai suorituttaa tavaroihin kohdistettavat jalostustoiminnot.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla säädetään tämän kohdan ensimmäistä alakohtaa koskevista poikkeuksista, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
4. Jollei toisin säädetä ja lisäyksenä siihen, mitä 3 kohdassa säädetään, 1 kohdassa tarkoitettu lupa myönnetään ainoastaan seuraavien edellytysten täyttyessä:
a)
jos tulliviranomaiset pystyvät harjoittamaan tullivalvontaa ilman kyseessä oleviin taloudellisiin tarpeisiin nähden suhteettomia hallinnollisia järjestelyjä;
b)
jos jalostusmenettelyä koskevasta luvasta ei aiheudu haittaa yhteisön tuottajien keskeisille eduille (taloudelliset edellytykset).
Yhteisön tuottajien keskeisille eduille ei katsota aiheutuvan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa tarkoitettua haittaa, jos päinvastaisesta ei ole näyttöä tai jos tullilainsäädännön mukaan taloudellisten edellytysten katsotaan täyttyvän.
Jos on olemassa näyttöä siitä, että yhteisön tuottajien keskeisille eduille aiheutuu todennäköisesti haittaa, taloudelliset edellytykset tutkitaan 185 artiklan mukaisesti.
Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä, jotka koskevat seuraavaa:
a)
taloudellisten edellytysten tutkiminen;
b)
niiden tapausten määrittäminen, joissa yhteisön tuottajien keskeisille eduille aiheutuu todennäköisesti haittaa ottaen huomioon kauppa- ja maatalouspolitiikan toimenpiteet;
c)
niiden tapausten määrittäminen, joissa taloudellisten edellytysten katsotaan täyttyvän.
5. Luvanhaltijan on ilmoitettava tulliviranomaisille kaikista luvan myöntämisen jälkeen ilmenevistä seikoista, jotka ovat omiaan vaikuttamaan luvan voimassaoloon tai sisältöön.
137 artikla
Kirjanpito
1. Passitusmenettelyä lukuun ottamatta ja jos tullilainsäädännössä ei toisin säädetä, luvanhaltijan, menettelynhaltijan ja jokaisen tavaroiden varastointia, käsittelyä tai valmistusta taikka tavaroiden myyntiä tai ostamista vapaa-alueilla harjoittavan henkilön on pidettävä kirjanpitoa tulliviranomaisten hyväksymässä muodossa.
Tulliviranomaisten on voitava kirjanpidon avulla valvoa kyseessä olevaa menettelyä erityisesti siltä osin kuin on kyse menettelyyn asetettujen tavaroiden tunnistamisesta, niiden tullioikeudellisesta asemasta ja niiden liikkumisesta.
2. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja jotka koskevat tämän artiklan täytäntöönpanoa, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
138 artikla
Menettelyn päättäminen
1. Passitusmenettelyä lukuun ottamatta erityismenettely päätetään, kun menettelyyn asetetut tavarat tai jalostetut tuotteet asetetaan seuraavaan tullimenettelyyn, ne on viety yhteisön tullialueelta tai ne on hävitetty jätteitä jättämättä taikka ne luovutetaan valtiolle 127 artiklan mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 166 artiklan soveltamista.
2. Tulliviranomaisten on päätettävä passitusmenettely, kun ne lähtö- ja määrätullitoimipaikassa saatavilla olevia tietoja vertaamalla voivat todeta, että menettely on päättynyt asianmukaisesti.
3. Tulliviranomaisten on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet tilanteen korjaamiseksi sellaisten tavaroiden osalta, joita koskevaa menettelyä ei ole päätetty säädetyin edellytyksin.
139 artikla
Oikeuksien ja velvollisuuksien siirto
Muuhun erityismenettelyyn kuin passitusmenettelyyn asetettuja tavaroita koskevat menettelynhaltijan oikeudet ja velvollisuudet voidaan tulliviranomaisten määräämin edellytyksin siirtää kokonaan tai osittain sellaisille muille henkilöille, jotka täyttävät kyseiselle menettelylle säädetyt edellytykset.
140 artikla
Tavaroiden liikkuminen
1. Muuhun erityismenettelyyn kuin passitus- tai vapaa-aluemenettelyyn asetettuja tavaroita voidaan kuljettaa yhteisön tullialueella sijaitsevien paikkojen välillä, mikäli se on sallittua luvan tai tullilainsäädännön perusteella.
2. Komissio voi 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä tämän artiklan täytäntöön panemiseksi.
141 artikla
Tavanomaiset käsittelyt
Tullivarastointi- tai jalostusmenettelyyn asetettuja taikka vapaa-alueelle siirrettyjä tavaroita voidaan käsitellä tavanomaisin tavoin niiden säilymisen varmistamiseksi, niiden ulkonäön tai markkinakelpoisuuden parantamiseksi taikka niiden valmistelemiseksi jakelua tai jälleenmyyntiä varten.
142 artikla
Vastaavat tavarat
1. Vastaavat tavarat ovat yhteisötavaroita, joita varastoidaan, käytetään tai jalostetaan erityismenettelyyn asetettujen tavaroiden sijasta.
Ulkoisen jalostusmenettelyn tapauksessa vastaavat tavarat ovat muita kuin yhteisötavaroita, joita jalostetaan ulkoiseen jalostusmenettelyyn asetettujen yhteisötavaroiden sijasta.
Vastaavilla tavaroilla on oltava sama yhdistetyn nimikkeistön kahdeksannumeroinen nimike, sama kaupallinen laatu ja samat tekniset ominaisuudet kuin tavaroilla, joiden sijasta niitä käytetään.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla säädetään tämän kohdan kolmatta alakohtaa koskevista poikkeuksista, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
2. Tulliviranomaisten on sallittava seuraavat toimet, edellyttäen, että menettelyn asianmukainen toiminta ja erityisesti tullivalvonta voidaan varmistaa:
a)
vastaavien tavaroiden käyttö muun erityismenettelyn kuin passitusmenettelyn, väliaikaisen maahantuonnin menettelyn ja väliaikaisen varastoinnin menettelyn yhteydessä;
b)
sisäisen jalostusmenettelyn tapauksessa vastaavista tavaroista valmistettujen jalostettujen tuotteiden vienti ennen niiden tavaroiden maahantuontia, joiden sijasta vastaavia tavaroita on käytetty;
c)
ulkoisen jalostusmenettelyn tapauksessa vastaavista tavaroista valmistettujen jalostettujen tuotteiden maahantuonti ennen niiden tavaroiden vientiä, joiden sijasta vastaavia tavaroita on käytetty.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan tapaukset, joissa tulliviranomaiset voivat sallia vastaavien tavaroiden käytön väliaikaisen maahantuonnin yhteydessä, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
3. Vastaavien tavaroiden käyttö ei ole sallittua seuraavissa tapauksissa:
a)
jos sisäisessä jalostusmenettelyssä käytetään ainoastaan 141 artiklassa määriteltyjä tavanomaisia käsittelyjä;
b)
jos tuontitulleja koskevan tullinpalautuksen tai vapautuksen soveltaminen on kiellettyä sellaisten ei-alkuperätavaroiden osalta, joita käytetään sellaisten sisäisessä jalostuksessa valmistettavien tuotteiden valmistuksessa, joille annetaan tai laaditaan alkuperäselvitys yhteisön ja tiettyjen yhteisön tullialueen ulkopuolisten maiden tai alueiden taikka tällaisten maiden tai alueiden ryhmien välisten etuuskohtelujärjestelyjen mukaisesti; tai
c)
jos siitä aiheutuisi perusteeton tuontitullietuus.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla yksilöidään muita tapauksia, joissa vastaavia tavaroita ei saa käyttää, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
4. Jos tämän artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa jalostetut tuotteet olisivat vientitullien alaisia, jollei niitä vietäisi sisäisessä jalostusmenettelyssä, luvanhaltijan on annettava vakuus tullien maksamisesta siltä varalta, että muita kuin yhteisötavaroita ei tuoda maahan 169 artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa määräajassa.
143 artikla
Täytäntöönpanotoimenpiteet
Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä, jotka koskevat tässä osastossa tarkoitettujen menettelyjen toimintaa.
2 LUKU
Passitus
1 jakso
Ulkoinen ja sisäinen passitus
144 artikla
Ulkoinen passitus
1. Ulkoisessa passitusmenettelyssä voidaan kuljettaa muita kuin yhteisötavaroita paikasta toiseen yhteisön tullialueella ilman, että niihin sovelletaan
a)
tuontitulleja;
b)
muita maksuja, joista on määrätty muissa voimassa olevissa asiaa koskevissa säännöksissä;
c)
kauppapoliittisia toimenpiteitä, sikäli kuin niissä ei kielletä tavaroiden saapumista yhteisön tullialueelle tai niiden poistumista yhteisön tullialueelta.
2. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan, missä olosuhteissa ja millä edellytyksillä yhteisötavarat on asetettava ulkoiseen passitukseen, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
3. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun kuljetuksen on tapahduttava jollakin seuraavista tavoista:
a)
yhteisön ulkoisessa passitusmenettelyssä;
b)
TIR-yleissopimuksen mukaisesti, jos kuljetus
i)
on alkanut tai sen on määrä päättyä yhteisön tullialueen ulkopuolella, tai
ii)
tapahtuu kahden yhteisön tullialueella sijaitsevan paikan välillä yhteisön tullialueen ulkopuolisen maan tai alueen kautta;
c)
ATA-yleissopimuksen / Istanbulin yleissopimuksen mukaisesti, jos kyseessä on passitustapahtuma;
d)
Reinin manifestilla (Reinin vesiliikenteestä tehdyn tarkistetun yleissopimuksen 9 artikla);
e)
lomakkeella 302, josta määrätään Lontoossa 19 päivänä kesäkuuta 1951 allekirjoitetussa Pohjois-Atlantin sopimuksen sopimuspuolten välisessä niiden joukkojen asemaa koskevassa sopimuksessa;
f)
postijärjestelmää käyttäen Maailman postiliiton sääntöjen mukaisesti, kun tavaroita kuljettavat näiden sääntöjen mukaisten oikeuksien ja velvollisuuksien haltijat tai niitä kuljetetaan näiden puolesta.
4. Ulkoisen passitusmenettelyn soveltaminen ei rajoita 140 artiklan soveltamista.
145 artikla
Sisäinen passitus
1. Sisäisessä passitusmenettelyssä voidaan 2 ja 3 kohdassa säädetyin edellytyksin kuljettaa yhteisötavaroita paikasta toiseen yhteisön tullialueella kyseisen alueen ulkopuolella sijaitsevan alueen kautta tavaroiden tullioikeudellisen aseman muuttumatta.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun kuljetuksen on tapahduttava jollakin seuraavista tavoista:
a)
yhteisön sisäisessä passitusmenettelyssä, jos tämä on mahdollista kansainvälisen sopimuksen perusteella;
b)
TIR-yleissopimuksen mukaisesti;
c)
ATA-yleissopimuksen / Istanbulin yleissopimuksen mukaisesti, jos kyseessä on passitustapahtuma;
d)
Reinin manifestilla (Reinin vesiliikenteestä tehdyn tarkistetun yleissopimuksen 9 artikla);
e)
lomakkeella 302, josta määrätään Lontoossa 19 päivänä kesäkuuta 1951 allekirjoitetussa Pohjois-Atlantin sopimuksen sopimuspuolten välisessä niiden joukkojen asemaa koskevassa sopimuksessa;
f)
postijärjestelmää käyttäen Maailman postiliiton sääntöjen mukaisesti, kun tavaroita kuljettavat näiden sääntöjen mukaisten oikeuksien ja velvollisuuksien haltijat tai niitä kuljetetaan näiden puolesta.
3. Tavaroiden tullioikeudellinen asema yhteisötavaroina säilyy 2 kohdan b-f alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa ainoastaan, jos se on vahvistettu tietyin edellytyksin ja tullilainsäädännön mukaisin menetelmin.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan edellytykset, joiden nojalla, sekä menetelmät, joiden avulla kyseinen tullioikeudellinen asema voidaan vahvistaa, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
2 jakso
Yhteisön passitus
146 artikla
Yhteisön passitusmenettelyn haltijan sekä yhteisön passitusmenettelyyn asetettujen tavaroiden kuljettajan ja vastaanottajan velvollisuudet
1. Yhteisön passitusmenettelyn haltija on vastuussa
a)
tavaroiden esittämisestä muuttumattomina sekä vaadittujen tietojen antamisesta tullille määrätullitoimipaikassa määräajassa ja noudattaen niitä toimenpiteitä, joita tulliviranomaiset ovat suorittaneet tavaroiden tunnistamiseksi;
b)
menettelyä koskevien tullisäännösten noudattamisesta;
c)
vakuuden antamisesta tavaroista mahdollisesti syntyvää tullivelkaa vastaavien tuonti- tai vientitullien määrän tai muiden maksujen määrän maksamisesta muiden asiaa koskevien voimassa olevien säännösten mukaisesti, jollei tullilainsäädännössä toisin säädetä.
2. Menettelynhaltijan velvollisuudet ja passitusmenettely päättyvät, kun menettelyyn asetetut tavarat ja vaaditut tiedot ovat saatavilla määrätullitoimipaikassa tullilainsäädännön mukaisesti.
3. Tavaroiden kuljettaja tai vastaanottaja, joka vastaanottaa tavarat tietäen, että ne on asetettu yhteisön passitusmenettelyyn, on myös vastuussa tavaroiden esittämisestä muuttumattomina tullille määrätullitoimipaikassa määräajassa ja noudattaen niitä toimenpiteitä, joita tulliviranomaiset ovat suorittaneet tavaroiden tunnistamiseksi.
147 artikla
Tavarat, joita kuljetetaan yhteisön ulkoisessa passitusmenettelyssä yhteisön tullialueen ulkopuolisen maan alueen kautta
1. Yhteisön ulkoista passitusmenettelyä sovelletaan yhteisön tullialueen ulkopuolisen alueen kautta kuljetettaviin tavaroihin ainoastaan, jos jompikumpi seuraavista edellytyksistä täyttyy:
a)
tästä mahdollisuudesta on määrätty kansainvälisessä sopimuksessa;
b)
kuljetus kyseisen alueen kautta tapahtuu ainoastaan yhdellä yhteisön tullialueella laaditulla kuljetusasiakirjalla.
2. Edellä olevan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa yhteisön ulkoinen passitusmenettely keskeytetään siksi ajaksi, kun tavarat ovat yhteisön tullialueen ulkopuolella.
3 LUKU
Varastointi
1 jakso
Yhteiset säännökset
148 artikla
Soveltamisala
1. Varastointimenettelyssä voidaan varastoida muita kuin yhteisötavaroita yhteisön tullialueella ilman, että niihin sovelletaan
a)
tuontitulleja;
b)
muita maksuja, joista on määrätty muissa voimassa olevissa asiaa koskevissa säännöksissä;
c)
kauppapoliittisia toimenpiteitä, sikäli kuin niissä ei kielletä tavaroiden saapumista yhteisön tullialueelle tai niiden poistumista yhteisön tullialueelta.
2. Yhteisötavaroita voidaan asettaa tullivarastointi- tai vapaa-aluemenettelyyn tullilainsäädännön tai yhteisön erityislainsäädännön mukaisesti tai tuontitullien palauttamista tai peruuttamista koskevasta päätöksestä hyötymiseksi.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan tapaukset, joissa yhteisötavaroita voidaan asettaa tullivarastointi- tai vapaa-aluemenettelyyn, sekä edellytykset, joita tällöin sovelletaan, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
149 artikla
Luvan- tai menettelynhaltijan velvollisuudet
1. Luvanhaltija ja menettelynhaltija ovat vastuussa
a)
väliaikaisen varastoinnin menettelyssä tai tullivarastointimenettelyssä olevien tavaroiden pysymisestä tullivalvonnassa;
b)
väliaikaisen varastoinnin menettelyssä tai tullivarastointimenettelyssä olevien tavaroiden varastoinnista johtuvien velvollisuuksien täyttämisestä;
c)
tullivarastointimenettelyyn tai väliaikaisen varastoinnin menettelyyn tarkoitettua varastotilojen pitoa koskevassa luvassa vahvistettujen erityisehtojen noudattamisesta.
2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, yleisen tullivaraston pitämistä koskevassa luvassa voidaan määrätä, että 1 kohdan a tai b alakohdassa tarkoitetut velvollisuudet lankeavat yksinomaan menettelynhaltijalle.
3. Menettelynhaltija on vastuussa niiden velvollisuuksien täyttämisestä, jotka johtuvat tavaroiden asettamisesta väliaikaisen varastoinnin menettelyyn tai tullivarastointimenettelyyn.
150 artikla
Varastointimenettelyn kesto
1. Tavaroiden pitämiselle varastointimenettelyssä ei ole määräaikaa.
2. Tulliviranomaiset voivat kuitenkin seuraavissa tapauksissa asettaa määräajan, johon mennessä varastointimenettely päätetään:
a)
jos tulliviranomaiset pitävät varastotilaa, joka on kenen tahansa käytettävissä 151 artiklassa tarkoitettua tavaroiden väliaikaista varastointia varten;
b)
poikkeustapauksissa, erityisesti, jos tavarat voivat laatunsa tai luonteensa vuoksi pitkäaikaisesti varastoitaessa uhata ihmisten, eläinten tai kasvien terveyttä taikka ympäristöä.
3. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan 2 kohdassa tarkoitetut tapaukset, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
2 jakso
Väliaikainen varastointi
151 artikla
Tavaroiden asettaminen väliaikaisen varastoinnin menettelyyn
1. Jollei seuraavia muita kuin yhteisötavaroita ilmoiteta muuhun tullimenettelyyn, tavaroiden haltijan katsotaan ilmoittaneen ne väliaikaisen varastoinnin menettelyyn ajankohtana, jona ne on esitetty tullille:
a)
yhteisön tullialueelle tuotavat tavarat, jos niitä ei tuoda suoraan vapaa-alueelle;
b)
vapaa-alueelta muualle yhteisön tullialueelle tuotavat tavarat;
c)
tavarat, joita koskeva ulkoinen passitusmenettely päättyy.
Tulli-ilmoitus on katsottava tehdyksi ja tulliviranomaisten vastaanotetuksi hyväksymäksi ajankohtana, jona tavarat esitetään tullille.
2. Väliaikaisen varastoinnin menettelyä koskevana tulli-ilmoituksena on saapumisen yleisilmoitus tai sen korvaava passitusasiakirja.
3. Tulliviranomaiset voivat vaatia tavaroiden haltijaa antamaan vakuuden mahdollisesti syntyvää tullivelkaa vastaavien tuonti- tai vientitullien määrän tai muiden asiaa koskevien voimassa olevien säännösten mukaisten maksujen maksamisesta.
4. Jos tavaroita ei jostain syystä voida asettaa väliaikaisen varastoinnin menettelyyn tai pitää kyseisessä menettelyssä, tulliviranomaisten on viipymättä suoritettava kaikki tarvittavat toimenpiteet tilanteen korjaamiseksi tavaroiden osalta. Edellä 125-127 artiklaa sovelletaan soveltuvin osin.
5. Komissio voi 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä tämän artiklan täytäntöön panemiseksi.
152 artikla
Väliaikaisesti varastoidut tavarat
1. Väliaikaisen varastoinnin menettelyyn asetettuja tavaroita voidaan varastoida ainoastaan väliaikaiseen varastointiin hyväksytyissä paikoissa.
2. Väliaikaisen varastoinnin menettelyyn asetettuja tavaroita voidaan käsitellä ainoastaan niiden kunnon säilyttämiseksi, muuttamatta niiden ulkonäköä tai teknisiä ominaisuuksia, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 91 artiklan 2 kohdan soveltamista.
3 jakso
Tullivarastointi
153 artikla
Varastointi tullivarastoissa
1. Tullivarastointimenettelyssä voidaan varastoida muita kuin yhteisötavaroita tulliviranomaisten tätä menettelyä varten hyväksymissä tiloissa tai muissa sijoituspaikoissa ja tullivalvonnassa, jäljempänä ’tullivarastot’.
2. Tullivarastot voivat olla kenen tahansa käytettävissä tavaroiden varastointiin (yleinen tullivarasto) tai tarkoitettuja tavaroiden varastointiin tullivarastointia koskevan luvan haltijan toimesta (yksityinen tullivarasto).
3. Tullivarastointimenettelyyn asetetut tavarat voidaan siirtää väliaikaisesti pois tullivarastosta. Siirtämiseen on saatava ennakolta lupa tulliviranomaisilta, paitsi jos kyse on ylivoimaisesta esteestä.
154 artikla
Yhteisötavarat, tietty käyttötarkoitus ja jalostustoiminnot
1. Jos siihen on taloudellista tarvetta eikä tullivalvonta vaarannu, tulliviranomaiset voivat sallia, että tullivarastossa
a)
varastoidaan yhteisötavaroita;
b)
jalostetaan sisäisen jalostuksen menettelyyn tai tietyn käyttötarkoituksen menettelyyn asetettuja tavaroita näitä menettelyjä koskevin edellytyksin.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa tavaroiden ei katsota olevan tullivarastointimenettelyssä.
4 jakso
Vapaa-alueet
155 artikla
Vapaa-alueiden osoittaminen
1. Jäsenvaltiot voivat osoittaa yhteisön tullialueen osia vapaa-alueiksi.
Jäsenvaltion on määriteltävä kunkin vapaa-alueen maantieteelliset rajat ja sen sisään- ja uloskäyntikohdat.
2. Vapaa-alueet on aidattava.
Vapaa-alueiden rajojen sekä niiden sisään- ja uloskäyntikohtien on oltava tullivalvonnassa.
3. Tulliviranomaiset voivat tarkastaa vapaa-alueelle saapuvia tai sieltä poistuvia henkilöitä, tavaroita ja kuljetusvälineitä.
156 artikla
Rakennukset ja toiminta vapaa-alueilla
1. Rakennusten pystyttämiseen vapaa-alueelle on saatava ennakolta tulliviranomaisten hyväksyntä.
2. Jollei tullilainsäädännöstä muuta johdu, teollisen tai kaupallisen toiminnan taikka palvelutoiminnan harjoittaminen vapaa-alueella on sallittua. Tällaisen toiminnan harjoittamisesta on ilmoitettava ennakolta tulliviranomaisille.
3. Tulliviranomaiset voivat asettaa kieltoja tai rajoituksia 2 kohdassa tarkoitetulle toiminnalle, ottaen huomioon kyseessä olevien tavaroiden luonteen, tullivalvonnan tarpeet tai vaarattomuuteen tai turvallisuuteen liittyvät vaatimukset.
4. Tulliviranomaiset voivat kieltää henkilöitä, jotka eivät anna tarvittavia takeita tullisäännösten noudattamisesta, harjoittamasta toimintaa vapaa-alueella.
157 artikla
Tavaroiden esittäminen ja menettelyyn asettaminen
1. Vapaa-alueelle tuotavat tavarat on esitettävä tullille ja niille on suoritettava asianmukaiset tullimuodollisuudet seuraavissa tapauksissa:
a)
kun ne tuodaan vapaa-alueelle suoraan yhteisön tullialueen ulkopuolelta;
b)
kun ne on asetettu tullimenettelyyn, joka päättyy tai päätetään, kun ne asetetaan vapaa-aluemenettelyyn;
c)
kun ne asetetaan vapaa-aluemenettelyyn tuontitullien palauttamista tai peruuttamista koskevasta päätöksestä hyötymiseksi;
d)
kun kyseisistä muodollisuuksista säädetään muussa lainsäädännössä kuin tullilainsäädännössä.
2. Vapaa-alueelle muissa kuin 1 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa tuotavia tavaroita ei tarvitse esittää tullille.
3. Rajoittamatta 158 artiklan soveltamista vapaa-alueelle tuotavia tavaroita pidetään vapaa-aluemenettelyyn asetettuina
a)
ajankohtana, jona ne tuodaan vapaa-alueelle, jos niitä ei ole jo asetettu muuhun tullimenettelyyn;
b)
ajankohtana, jona passitusmenettely päättyy, jos niitä ei aseteta välittömästi seuraavaan tullimenettelyyn.
158 artikla
Vapaa-alueilla olevat yhteisötavarat
1. Yhteisötavaroita voidaan tuoda ja varastoida vapaa-alueelle ja niitä voidaan siirtää, käyttää, jalostaa tai kuluttaa kyseisellä alueella. Tällöin tavaroiden ei katsota olevan vapaa-aluemenettelyssä.
2. Tulliviranomaisten on asianomaisen pyynnöstä annettava todistus seuraavien tavaroiden tullioikeudellisesta asemasta yhteisötavaroina:
a)
yhteisötavarat, jotka tuodaan vapaa-alueelle;
b)
yhteisötavarat, joille on suoritettu jalostustoimintoja vapaa-alueella;
c)
tavarat, jotka on luovutettu vapaaseen liikkeeseen vapaa-alueella.
159 artikla
Vapaa-alueilla olevat muut kuin yhteisötavarat
1. Vapaa-alueella olevat muut kuin yhteisötavarat voidaan luovuttaa vapaaseen liikkeeseen tai asettaa sisäiseen jalostusmenettelyyn, väliaikaisen maahantuonnin menettelyyn tai tietyn käyttötarkoituksen menettelyyn näitä menettelyjä koskevien edellytysten mukaisesti.
Tällöin tavaroiden ei katsota olevan vapaa-aluemenettelyssä.
2. Jos se on asianomaisessa menettelyssä mahdollista, tämän artiklan 1 kohta ei estä käyttämästä tai kuluttamasta sellaisia tavaroita, joiden luovutus vapaaseen liikkeeseen tai väliaikainen maahantuonti tapahtuisi tuontitulleitta tai soveltamatta yhteisen maatalous- tai kauppapolitiikan mukaisia toimenpiteitä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tavarantoimituksia tai muonitusvarastoja koskevien säännösten soveltamista.
Tällaisen käytön tai kulutuksen yhteydessä ei vaadita vapaaseen liikkeeseen luovutusta tai väliaikaisen maahantuonnin menettelyä koskevaa tulli-ilmoitusta.
Ilmoitus on kuitenkin tehtävä, jos näitä tavaroita koskee tariffikiintiö tai tariffikatto.
160 artikla
Tavaroiden siirtäminen pois vapaa-alueelta
Vapaa-alueella olevat tavarat voidaan viedä tai jälleenviedä yhteisön tullialueelta tai siirtää muualle yhteisön tullialueelle, sanotun kuitenkaan rajoittamatta muuta kuin tullialaa koskevan lainsäädännön soveltamista.
Muualle yhteisön tullialueelle siirrettyihin tavaroihin sovelletaan soveltuvin osin 91-98 artiklaa.
161 artikla
Tullioikeudellinen asema
Jos tavarat siirretään vapaa-alueelta muualle yhteisön tullialueelle tai asetetaan tullimenettelyyn, niitä pidetään muina kuin yhteisötavaroina, jollei niiden tullioikeudellista asemaa yhteisötavaroina todisteta 158 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla todistuksella tai muulla yhteisön tullilainsäädännön mukaisella tullioikeudellista asemaa koskevalla asiakirjalla.
Vientitulleja ja vientilisenssejä tai yhteisen maatalous- tai kauppapolitiikan mukaisia vientivalvontatoimenpiteitä sovellettaessa tällaisia tavaroita pidetään kuitenkin yhteisötavaroina, paitsi jos vahvistetaan, että niillä ei ole yhteisötavaroiden tullioikeudellista asemaa.
4 LUKU
Erityiskäyttö
1 jakso
Väliaikainen maahantuonti
162 artikla
Soveltamisala
1. Väliaikaisen maahantuonnin menettelyssä voidaan jälleenvietäviksi tarkoitettuja muita kuin yhteisötavaroita käyttää yhteisön tullialueella kokonaan tai osittain tuontitulleitta ja ilman, että niihin sovelletaan
a)
muita maksuja, joista on määrätty muissa voimassa olevissa asiaa koskevissa säännöksissä;
b)
kauppapoliittisia toimenpiteitä, sikäli kuin niissä ei kielletä tavaroiden saapumista yhteisön tullialueelle tai niiden poistumista yhteisön tullialueelta.
2. Väliaikaisen maahantuonnin menettelyä voidaan käyttää vain, jos seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
tavarat on tarkoitus säilyttää muuttumattomina niiden käytöstä johtuvaa tavanomaista arvon alentumista lukuun ottamatta;
b)
menettelyyn asetettavien tavaroiden tunnistaminen voidaan varmistaa, paitsi jos tavaroiden tai aiotun käytön luonne huomioon ottaen on ilmeistä, ettei tunnistamistoimenpiteiden puuttuminen aiheuta menettelyn väärinkäyttöä, tai jos 142 artiklassa tarkoitetussa tapauksessa vastaavia tavaroita koskevien edellytysten täyttyminen voidaan tarkastaa;
c)
menettelynhaltija on sijoittautunut yhteisön tullialueen ulkopuolelle, paitsi jos tullilainsäädännössä toisin säädetään;
d)
yhteisön tullilainsäädännössä säädetyt täydellisen tai osittaisen tulleista vapauttamisen edellytykset täyttyvät.
163 artikla
Aika, jonka tavarat voivat olla väliaikaisen maahantuonnin menettelyssä
1. Tulliviranomaisten on asetettava määräaika, jonka kuluessa väliaikaisen maahantuonnin menettelyyn asetetut tavarat on jälleenvietävä tai asetettava seuraavaan tullimenettelyyn. Määräajan on oltava riittävän pitkä luvassa tarkoitetun käytön tarkoituksen saavuttamiseksi.
2. Tavarat voivat olla väliaikaisen maahantuonnin menettelyssä samaa tarkoitusta varten ja saman luvanhaltijan vastuulla enintään 24 kuukautta, vaikka menettely olisikin päätetty asettamalla tavarat toiseen erityismenettelyyn ja ne olisi myöhemmin asetettu uudelleen väliaikaisen maahantuonnin menettelyyn.
3. Jos luvassa tarkoitettua käyttöä ei poikkeuksellisissa olosuhteissa voida toteuttaa 1 ja 2 kohdassa tarkoitetuissa määräajoissa, tulliviranomaiset voivat luvanhaltijan asianmukaisesti perustellusta pyynnöstä myöntää näihin määräaikoihin kohtuullisen pidennyksen.
164 artikla
Väliaikaisen maahantuonnin menettelyn alaan kuuluvat tilanteet
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan tapaukset, joissa, ja edellytykset, joilla väliaikaisen maahantuonnin menettelyä voidaan käyttää kokonaan tai osittain tuontitulleitta, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
Toimenpiteiden toteuttamisen yhteydessä otetaan huomioon kansainväliset sopimukset sekä tavaroiden luonne ja käyttö.
165 artikla
Tuontitullien määrä osittain tuontitullittoman väliaikaisen maahantuonnin menettelyssä
1. Osittain tuontitullittoman väliaikaisen maahantuonnin menettelyyn asetetuista tavaroista maksettavien tuontitullien määrän on oltava kolme prosenttia siitä tullien määrästä, joka näistä tavaroista olisi pitänyt maksaa, jos ne olisi luovutettu vapaaseen liikkeeseen päivänä, jona ne asetettiin väliaikaisen maahantuonnin menettelyyn.
Kyseinen määrä on maksettava jokaiselta kuukaudelta tai kuukauden osalta, jonka aikana tavarat ovat osittain tuontitullittoman väliaikaisen maahantuonnin menettelyssä.
2. Tuontitullien määrä ei saa olla suurempi kuin se määrä, joka olisi maksettu, jos kyseiset tavarat olisi luovutettu vapaaseen liikkeeseen päivänä, jona ne asetettiin väliaikaisen maahantuonnin menettelyyn.
2 jakso
Tietty käyttötarkoitus
166 artikla
Tietyn käyttötarkoituksen menettely
1. Tietyn käyttötarkoituksen menettelyssä tavarat voidaan luovuttaa vapaaseen liikkeeseen tulleitta tai alennetuin tullein niiden tietyn käyttötarkoituksen perusteella. Tavarat jäävät tullivalvontaan.
2. Tullivalvonta päättyy tietyn käyttötarkoituksen menettelyssä seuraavissa tapauksissa:
a)
kun tavarat on käytetty tullittomuuden tai alennettujen tullien soveltamisen edellyttämiin tarkoituksiin;
b)
kun tavarat viedään, hävitetään tai luovutetaan valtiolle;
c)
kun tavarat on käytetty muihin kuin tullittomuuden tai alennettujen tullien soveltamisen edellyttämiin tarkoituksiin ja niihin sovellettavat tuontitullit on maksettu.
3. Jos edellytetään tuottoastetta, 167 artiklaa sovelletaan soveltuvin osin tietyn käyttötarkoituksen menettelyyn.
5 LUKU
Jalostus
1 jakso
Yleiset säännökset
167 artikla
Tuottoaste
Jos tuottoastetta ei ole yksilöity yhteisön erityislainsäädännössä, tulliviranomaisten on vahvistettava joko jalostustoiminnon tuottoaste tai keskimääräinen tuottoaste taikka tarvittaessa tuottoasteen määritystapa.
Tuottoaste tai keskimääräinen tuottoaste on määritettävä niiden tosiasiallisten olosuhteiden perusteella, joissa jalostustoiminnot suoritetaan tai ne on määrä suorittaa. Tätä tuottoastetta voidaan tarvittaessa mukauttaa 18 ja 19 artiklan mukaisesti.
2 jakso
Sisäinen jalostus
168 artikla
Soveltamisala
1. Sisäisessä jalostusmenettelyssä voidaan, tämän rajoittamatta 142 artiklan soveltamista, käyttää muita kuin yhteisötavaroita yhteisön tullialueella yhdessä tai useammassa jalostustoiminnossa ilman, että niihin sovelletaan
a)
tuontitulleja;
b)
muita maksuja, joista on määrätty muissa voimassa olevissa asiaa koskevissa säännöksissä;
c)
kauppapoliittisia toimenpiteitä, sikäli kuin niissä ei kielletä tavaroiden saapumista yhteisön tullialueelle tai niiden poistumista yhteisön tullialueelta.
2. Sisäistä jalostusmenettelyä voidaan käyttää muissa tapauksissa kuin korjausten ja hävittämisen yhteydessä ainoastaan, jos menettelyyn asetetut tavarat voidaan tunnistaa jalostetuissa tuotteissa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tuotannon apuaineiden käyttöä.
Menettelyä voidaan käyttää 142 artiklassa tarkoitetussa tapauksessa, jos vastaavia tavaroita koskevien edellytysten täyttyminen voidaan tarkastaa.
3. Sisäistä jalostusmenettelyä voidaan edellä 1 ja 2 kohdassa säädetyn lisäksi soveltaa myös
a)
tavaroihin, joille on tarkoitus suorittaa toimintoja, jotta ne vapaaseen liikkeeseen luovutettaessa täyttäisivät niitä koskevat tekniset vaatimukset;
b)
tavaroihin, joille tehdään 141 artiklan mukaisia tavanomaisia käsittelyjä.
169 artikla
Menettelyn päättämisen määräaika
1. Tulliviranomaisten on asetettava määräaika, jonka kuluessa sisäinen jalostusmenettely on päätettävä 138 artiklan mukaisesti.
Määräaika alkaa siitä päivästä, jona muut kuin yhteisötavarat asetetaan menettelyyn, ja sitä asetettaessa on otettava huomioon aika, joka tarvitaan jalostustoimintojen suorittamiseen ja menettelyn päättämiseen.
2. Tulliviranomaiset voivat myöntää 1 kohdan mukaisesti asetettuun määräaikaan kohtuullisen pidennyksen luvanhaltijan asianmukaisesti perustellusta pyynnöstä.
Luvassa voidaan määrätä, että määräaika, joka alkaa kalenterikuukauden, vuosineljänneksen tai vuosipuoliskon aikana, päättyy vastaavasti myöhemmän kalenterikuukauden, vuosineljänneksen tai vuosipuoliskon viimeisenä päivänä.
3. Edellä 142 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetuissa ennakkovientitapauksissa tulliviranomaisten on asetettava määräaika, jonka kuluessa muut kuin yhteisötavarat on ilmoitettava menettelyyn. Määräaika alkaa siitä päivästä, jona näitä tavaroita vastaavista tavaroista valmistettuja jalostettuja tuotteita koskeva vienti-ilmoitus hyväksytään vastaanotetuksi.
170 artikla
Väliaikainen jälleenvienti lisäjalostusta varten
Sisäiseen jalostusmenettelyyn asetetut tavarat tai jalostetut tuotteet taikka osa niistä voidaan tulliviranomaisen luvalla jälleenviedä väliaikaisesti yhteisön tullialueen ulkopuolelle edelleen jalostettaviksi ulkoista jalostusmenettelyä koskevien edellytysten mukaisesti.
3 jakso
Ulkoinen jalostus
171 artikla
Soveltamisala
1. Ulkoisessa jalostusmenettelyssä voidaan viedä yhteisötavaroita väliaikaisesti yhteisön tullialueelta jalostustoimintoja varten. Näistä tavaroista saadut jalostetut tuotteet voidaan luovuttaa vapaaseen liikkeeseen kokonaan tai osittain tuontitulleitta luvanhaltijan tai muun yhteisön tullialueelle sijoittautuneen henkilön pyynnöstä, jos tällä on luvanhaltijan suostumus ja lupaehdot täyttyvät.
2. Seuraavien yhteisötavaroiden ulkoinen jalostus ei ole sallittua:
a)
tavarat, joiden viennin johdosta tuontitulleja palautetaan tai peruutetaan;
b)
tavarat, jotka on ennen vientiä luovutettu vapaaseen liikkeeseen tulleitta tai alennetuin tullein niiden tietyn käyttötarkoituksen perusteella, jos tavaroita ei vielä ole käytetty kyseiseen käyttötarkoitukseen, paitsi jos kyseisille tavaroille on suoritettava korjauksia;
c)
tavarat, joiden vienti oikeuttaa vientitukeen;
d)
tavarat, joiden viennin perusteella myönnetään muu yhteisen maatalouspolitiikan mukainen taloudellinen etu kuin c alakohdassa tarkoitettu vientituki.
3. Muissa kuin 172 ja 173 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa ja kun kyse on arvotulleista, tuontitullien määrä on laskettava yhteisön tullialueen ulkopuolella suoritetun jalostustoiminnon kustannusten perusteella.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan säännöt tullien määrän laskemiseksi näissä tapauksissa sekä säännöt, joita sovelletaan, kun on kyse paljoustulleista, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
4. Tulliviranomaisten on asetettava määräaika, jonka kuluessa väliaikaisesti viedyt tavarat on jälleentuotava yhteisön tullialueelle jalostettuina tuotteina ja luovutettava vapaaseen liikkeeseen, jotta ne voitaisiin vapauttaa kokonaan tai osittain tuontitulleista. Tulliviranomaiset voivat myöntää määräaikaan kohtuullisen pidennyksen luvanhaltijan asianmukaisesti perustellusta pyynnöstä.
172 artikla
Maksutta korjatut tavarat
1. Jos tulliviranomaisten hyväksymällä tavalla osoitetaan, että tavarat on korjattu maksutta joko sopimukseen taikka lakiin perustuvan takuuvelvoitteen perusteella tai valmistusvirheen tai ainevian vuoksi, ne vapautetaan kokonaan tuontitulleista.
2. Jos valmistusvirhe tai ainevika on otettu huomioon jo silloin, kun kyseiset tavarat ensimmäisen kerran luovutettiin vapaaseen liikkeeseen, 1 kohtaa ei sovelleta.
173 artikla
Vakiovaihtojärjestelmä
1. Vakiovaihtojärjestelmässä maahantuotu tuote, jäljempänä ’korvaava tuote’, voi korvata jalostetun tuotteen 2-5 kohdan mukaisesti.
2. Tulliviranomaisten on myönnettävä lupa käyttää vakiovaihtojärjestelmää korjattaessa sellaisia viallisia yhteisötavaroita, joihin ei sovelleta yhteisen maatalouspolitiikan mukaisia toimenpiteitä tai tiettyjä maataloustuotteiden jalostuksessa saatuja tavaroita koskevia erityisjärjestelyjä.
3. Korvaavilla tuotteilla on oltava sama yhdistetyn nimikkeistön kahdeksannumeroinen nimike, sama kaupallinen laatu ja samat tekniset ominaisuudet kuin viallisilla tavaroilla, jos nämä olisi korjattu.
4. Jos viallisia tavaroita on käytetty ennen vientiä, korvaavien tuotteiden on myös oltava käytettyjä.
Tulliviranomaisten on kuitenkin jätettävä soveltamatta ensimmäisessä alakohdassa säädettyä vaatimusta, jos korvaavat tuotteet on toimitettu veloituksetta joko sopimukseen taikka lakiin perustuvan takuuvelvoitteen perusteella tai materiaali- tai valmistusvirheen vuoksi.
5. Säännöksiä, joita sovellettaisiin jalostettuihin tuotteisiin, sovelletaan myös korvaaviin tuotteisiin.
174 artikla
Korvaavien tuotteiden ennakkotuonti
1. Tulliviranomaisten on asettamillaan ehdoilla ja asianomaisen henkilön pyynnöstä annettava lupa korvaavien tuotteiden maahantuontiin ennen viallisten tavaroiden vientiä.
Tällaisen korvaavien tuotteiden ennakkotuonnin yhteydessä on annettava vakuus, joka kattaa niiden tuontitullien määrän, joka olisi maksettava, jos viallisia tavaroita ei vietäisi 2 kohdan mukaisesti.
2. Vialliset tavarat on vietävä kahden kuukauden kuluessa siitä päivästä, jona tulliviranomaiset ovat hyväksyneet korvaavien tuotteiden vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevan ilmoituksen vastaanotetuksi.
3. Jos viallisia tavaroita ei poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi voida viedä 2 kohdassa tarkoitetussa määräajassa, tulliviranomaiset voivat asianomaisen henkilön asianmukaisesti perustellusta pyynnöstä myöntää tähän määräaikaan kohtuullisen pidennyksen.
VIII OSASTO
TAVAROIDEN LÄHTÖ YHTEISÖN TULLIALUEELTA
1 LUKU
Tullialueelta lähtevät tavarat
175 artikla
Velvollisuus tehdä lähtöä edeltävä ilmoitus
1. Yhteisön tullialueelta lähtevistä tavaroista on tehtävä toimivaltaiseen tullitoimipaikkaan tai asetettava sen saataville lähtöä edeltävä ilmoitus, ennen kuin tavarat viedään yhteisön tullialueelta.
Ensimmäistä alakohtaa ei kuitenkaan sovelleta tavaroihin, joita kuljetetaan sellaisessa kuljetusvälineessä, joka kulkee pysähtymättä ainoastaan yhteisön tullialueen aluevesien tai ilmatilan kautta.
2. Lähtöä edeltävänä ilmoituksena on käytettävä jotakin seuraavista:
a)
kun yhteisön tullialueelta vietävät tavarat asetetaan tullimenettelyyn, jota varten tarvitaan tulli-ilmoitus, asianomainen tulli-ilmoitus;
b)
179 artiklan mukainen jälleenvienti-ilmoitus;
c)
jos tulli-ilmoitusta ja jälleenvienti-ilmoitusta ei edellytetä, 180 artiklassa tarkoitettu poistumisen yleisilmoitus.
3. Lähtöä edeltävässä ilmoituksessa on oltava vähintään poistumisen yleisilmoitukselta vaadittavat tiedot.
176 artikla
Tiettyjä yksityiskohtia koskevat toimenpiteet
1. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja jotka koskevat seuraavia:
a)
tapaukset, joissa, ja edellytykset, joilla yhteisön tullialueelta lähtevistä tavaroista ei tarvitse tehdä lähtöä edeltävää ilmoitusta;
b)
edellytykset, joilla lähtöä edeltävän ilmoituksen tekemisen vaatimuksesta voidaan luopua tai sitä voidaan mukauttaa;
c)
määräaika, johon mennessä lähtöä edeltävä ilmoitus on tehtävä tai asetettava saataville ennen tavaroiden vientiä yhteisön tullialueelta;
d)
mahdolliset c alakohdassa tarkoitettua määräaikaa koskevat poikkeukset ja muutokset;
e)
sen toimivaltaisen tullitoimipaikan määrittäminen, johon lähtöä edeltävä ilmoitus on tehtävä tai jonka saataville se on asetettava ja jossa riskianalyysi ja riskeihin perustuvat vienti- ja poistumistarkastukset suoritetaan,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
2. Toimenpiteiden toteuttamisen yhteydessä on otettava huomioon:
a)
erityiset olosuhteet;
b)
toimenpiteiden soveltaminen tietyntyyppiseen tavaraliikenteeseen tai tietyntyyppisiin kuljetusmuotoihin tai talouden toimijoihin;
c)
kansainväliset sopimukset, joissa määrätään erityisistä turvajärjestelyistä.
177 artikla
Tullivalvonta ja poistumismuodollisuudet
1. Yhteisön tullialueelta lähtevät tavarat ovat tullivalvonnassa ja niille voidaan suorittaa tullitarkastuksia. Tarvittaessa tulliviranomaiset voivat 5 kohdan nojalla toteutettujen toimenpiteiden mukaisesti määrätä käytettävän reitin ja noudatettavan määräajan, kun tavarat viedään yhteisön tullialueelta.
2. Yhteisön tullialueelta lähtevät tavarat on esitettävä tullille sen paikan toimivaltaisessa tullitoimipaikassa, josta tavarat viedään yhteisön tullialueelta, ja niihin sovelletaan poistumismuodollisuuksia, joihin tarvittaessa kuuluvat
a)
tuontitullien palauttaminen tai peruuttaminen taikka vientitukien maksaminen;
b)
vientitullien kantaminen;
c)
muita maksuja koskevien voimassa olevien säännösten edellyttämät muodollisuudet;
d)
sellaisten kieltojen ja rajoitusten soveltaminen, jotka ovat perusteltuja muun muassa julkisen moraalin, yleisen järjestyksen tai turvallisuuden kannalta, ihmisten, eläinten tai kasvien terveyden ja elämän suojelemiseksi, ympäristön suojelemiseksi, taiteellisten, historiallisten tai arkeologisten kansallisaarteiden suojelemiseksi ja teollisoikeuksien tai kaupallisten oikeuksien suojelemiseksi, mukaan luettuina yhteisöstä vietäviä huumausaineiden lähtöaineita, tiettyjä teollis- ja tekijänoikeuksia loukkaavia tavaroita ja käteisvaroja koskeva valvonta, sekä kalakantojen säilyttämis- ja hoitotoimenpiteiden ja kauppapoliittisten toimenpiteiden toteuttaminen.
3. Jonkun seuraavista on esitettävä yhteisön tullialueelta lähtevät tavarat tullille:
a)
henkilö, joka vie tavarat yhteisön tullialueelta;
b)
henkilö, jonka nimissä tai lukuun tavarat tältä alueelta vievä henkilö toimii;
c)
henkilö, joka otti vastatakseen tavaroiden kuljetuksesta ennen niiden vientiä yhteisön tullialueelta.
4. Tavarat on luovutettava vientiin ehdolla, että ne viedään yhteisön tullialueelta samassa kunnossa, jossa ne olivat lähtöä edeltävän ilmoituksen hyväksymisajankohtana.
5. Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä tämän artiklan 1, 2 ja 3 kohdan täytäntöön panemiseksi.
2 LUKU
Vienti ja jälleenvienti
178 artikla
Yhteisötavarat
1. Yhteisön tullialueelta lähtevät yhteisötavarat on asetettava vientimenettelyyn.
2. Edellä olevaa 1 kohtaa ei sovelleta
a)
tavaroihin, jotka on asetettu tietyn käyttötarkoituksen menettelyyn tai ulkoiseen jalostusmenettelyyn;
b)
tavaroihin, jotka on asetettu sisäiseen passitusmenettelyyn tai jotka viedään väliaikaisesti yhteisön tullialueelta 103 artiklan mukaisesti.
3. Komissio toteuttaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toimenpiteitä, joilla vahvistetaan vientimenettelyyn, tietyn käyttötarkoituksen menettelyyn tai ulkoiseen jalostusmenettelyyn asetettuja tavaroita koskevat vientimuodollisuudet.
179 artikla
Muut kuin yhteisötavarat
1. Yhteisön tullialueelta lähtevistä muista kuin yhteisötavaroista on tehtävä jälleenvienti-ilmoitus toimivaltaiseen tullitoimipaikkaan ja niille on suoritettava poistumismuodollisuudet.
2. Jälleenvienti-ilmoitukseen sovelletaan soveltuvin osin 104-124 artiklaa.
3. Edellä olevaa 1 kohtaa ei sovelleta
a)
ulkoiseen passitusmenettelyyn asetettuihin tavaroihin, jotka kuljetetaan ainoastaan yhteisön tullialueen kautta;
b)
tavaroihin, jotka lastataan uudelleen vapaa-alueella tai jälleenviedään sieltä suoraan;
c)
väliaikaisen varastoinnin menettelyyn asetettuihin tavaroihin, jotka jälleenviedään suoraan hyväksytystä väliaikaisesta varastosta.
180 artikla
Poistumisen yleisilmoitus
1. Kun tavarat on tarkoitus viedä yhteisön tullialueelta eikä tulli-ilmoitusta tai jälleenvienti-ilmoitusta edellytetä, niistä on tehtävä poistumisen yleisilmoitus toimivaltaiseen tullitoimipaikkaan 175 artiklan mukaisesti.
2. Poistumisen yleisilmoitus on tehtävä sähköistä tietojenkäsittelymenetelmää käyttäen. Kaupallisia, satama- tai kuljetustietoja voidaan käyttää, jos ne sisältävät poistumisen yleisilmoituksessa vaadittavat tiedot.
3. Tulliviranomaiset voivat poikkeustapauksissa hyväksyä paperilla tehtävät poistumisen yleisilmoitukset, edellyttäen, että niihin sovelletaan samaa riskinhallinnan tasoa kuin sähköistä tietojenkäsittelymenetelmää käyttäen tehtyihin poistumisen yleisilmoituksiin ja että vaatimukset, jotka koskevat tällaisten tietojen vaihtoa muiden tullitoimipaikkojen kanssa, voidaan täyttää.
Tulliviranomaiset voivat hyväksyä, että poistumisen yleisilmoituksen antamisen sijasta annetaan muu ilmoitus ja pääsy talouden toimijan tietokonejärjestelmässä oleviin yleisilmoitusta koskeviin tietoihin.
4. Viennin yleisilmoituksen on velvollinen tekemään joku seuraavista henkilöistä:
a)
henkilö, joka vie tavarat yhteisön tullialueelta tai joka ottaa vastatakseen niiden kuljetuksen kyseiseltä alueelta;
b)
viejä tai lähettäjä tai muu henkilö, jonka nimissä tai lukuun a alakohdassa tarkoitettu henkilö toimii;
c)
jokainen henkilö, joka voi esittää kyseiset tavarat tai toimittaa ne esitettäviksi toimivaltaiselle tulliviranomaiselle.
181 artikla
Poistumisen yleisilmoituksen oikaiseminen
Ilmoittajan on hänen pyynnöstään sallittava oikaista yhtä tai useampaa poistumisen yleisilmoituksessa olevaa tietoa ilmoituksen tekemisen jälkeen.
Oikaisu ei kuitenkaan ole mahdollista sen jälkeen kuin jokin seuraavista toimista on suoritettu:
a)
tulliviranomaiset ovat ilmoittaneet yleisilmoituksen tehneelle henkilölle aikovansa tarkastaa tavarat;
b)
tulliviranomaiset ovat todenneet kyseiset tiedot virheellisiksi;
c)
tulliviranomaiset ovat jo antaneet luvan tavaroiden poissiirtämiseen.
Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan poikkeukset tämän artiklan toisen alakohdan c alakohdasta, päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
3 LUKU
Vapautus vientitulleista
182 artikla
Väliaikainen vienti
1. Yhteisötavarat voidaan, tämän rajoittamatta 171 artiklan soveltamista, viedä väliaikaisesti yhteisön tullialueelta ja vapauttaa vientitulleista edellyttäen, että ne jälleentuodaan.
2. Komissio voi 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen toteuttaa toimenpiteitä tämän artiklan täytäntöön panemiseksi.
IX OSASTO
TULLIKOODEKSIKOMITEA JA LOPPUSÄÄNNÖKSET
1 LUKU
Tullikoodeksikomitea
183 artikla
Muut täytäntöönpanotoimenpiteet
1. Komissio antaa 184 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen jäsenvaltioiden sähköisten tullijärjestelmien yhteentoimivuutta sekä asiaankuuluvia yhteisön järjestelmiä koskevat säännöt, joiden tarkoituksena on sähköisen tiedonvaihdon avulla tehostaa yhteistyötä tulliviranomaisten keskinäisen, tulliviranomaisten ja komission sekä tulliviranomaisten ja talouden toimijoiden välillä.
2. Toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on muuttaa tämän asetuksen muita kuin keskeisiä osia täydentämällä tätä asetusta ja joilla vahvistetaan seuraavat:
a)
muut kuin 20 artiklan 8 kohdan c alakohdassa tarkoitetut edellytykset, joilla komissio voi tehdä päätöksiä, joissa kehotetaan jäsenvaltioita kumoamaan tai muuttamaan sellainen tullilainsäädännön puitteissa annettu päätös, joka poikkeaa vastaavanlaisista muiden toimivaltaisten viranomaisten päätöksistä ja joka siten vaarantaa tullilainsäädännön yhdenmukaisen soveltamisen;
b)
mahdolliset muut tarvittavat täytäntöönpanotoimenpiteet, mukaan lukien tapaukset, joissa yhteisö on hyväksynyt kansainvälisiin sopimuksiin liittyviä sitoumuksia ja velvoitteita, jotka edellyttävät koodeksin säännösten mukauttamista;
c)
muut tapaukset ja edellytykset, joiden nojalla tämän koodeksin soveltamista voidaan yksinkertaistaa,
päätetään 184 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua valvonnan käsittävää sääntelymenettelyä noudattaen.
184 artikla
Komitea
1. Komissiota avustaa tullikoodeksikomitea, jäljempänä ’komitea’.
2. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 5 ja 7 artiklaa ottaen huomioon mainitun päätöksen 8 artiklan säännökset.
Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitetuksi määräajaksi vahvistetaan kolme kuukautta.
3. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 4 ja 7 artiklaa ottaen huomioon mainitun päätöksen 8 artiklan säännökset.
Päätöksen 1999/468/EY 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuksi määräajaksi vahvistetaan kolme kuukautta.
4. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan neuvoston päätöksen 1999/468/EY 5 a artiklan 1-4 kohtaa ja 7 artiklaa ottaen huomioon mainitun päätöksen 8 artiklan säännökset.
185 artikla
Muut asiat
Komitea voi tarkastella kaikkia tullilainsäädäntöä koskevia asioita, jotka sen puheenjohtaja saattaa sen käsiteltäväksi joko komission aloitteesta tai jäsenvaltion edustajan pyynnöstä. Kyse voi olla erityisesti
a)
tullilainsäädännön soveltamisesta mahdollisesti aiheutuvista ongelmista;
b)
tullilainsäädäntöä käsittelevissä kansainvälisiin sopimuksiin perustuvissa komiteoissa, työryhmissä ja paneeleissa vahvistettavista yhteisön kannoista.
2 LUKU
Loppusäännökset
186 artikla
Säädösten kumoaminen
Kumotaan asetukset (ETY) N:o 3925/91, (ETY) N:o 2913/92 ja (EY) N:o 1207/2001.
Viittauksia kumottuihin asetuksiin pidetään viittauksina tähän asetukseen liitteessä olevan vastaavuustaulukon mukaisesti.
187 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
188 artikla
Soveltaminen
1. Edellä olevan 1 artiklan 3 kohdan toista alakohtaa, 5 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa, 5 artiklan 2 kohdan ensimmäistä alakohtaa, 10 artiklan 2 kohtaa, 11 artiklan 3 kohtaa, 12 artiklan 2 kohdan toista alakohtaa, 15 artiklan 1 kohtaa, 16 artiklan 5 kohtaa, 18 artiklan 4 kohtaa, 19 artiklan 5 kohtaa, 20 artiklan 7 kohtaa, 20 artiklan 8 kohtaa, 20 artiklan 9 kohtaa, 24 artiklan 3 kohdan toista alakohtaa, 25 artiklan 3 kohtaa, 28 artiklan 3 kohtaa, 30 artiklan 2 kohtaa, 31 artiklan 3 kohtaa, 33 artiklan 5 kohtaa, 38 artiklaa, 39 artiklan 3 kohtaa, 39 artiklan 6 kohtaa, 43 artiklaa, 54 artiklaa, 55 artiklan 2 kohdan toista alakohtaa, 56 artiklan 9 kohtaa, 57 artiklan 3 kohtaa, 58 artiklan toista kohtaa, 59 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa, 62 artiklan 3 kohtaa, 63 artiklan 3 kohtaa, 65 artiklan 3 kohtaa, 67 artiklan 1 kohdan kolmatta alakohtaa, 71 artiklaa, 72 artiklan 3 kohdan ensimmäistä alakohtaa, 76 artiklaa, 77 artiklan 3 kohtaa, 78 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa, 78 artiklan 5 kohtaa, 85 artiklaa, 86 artiklan 7 kohtaa, 87 artiklan 3 kohdan ensimmäistä alakohtaa, 88 artiklan 4 kohdan toista alakohtaa, 89 artiklan 2 kohtaa, 93 artiklan 2 kohtaa, 101 artiklan 2 kohtaa, 103 artiklaa, 105 artiklan 2 kohtaa, 106 artiklan 4 kohdan ensimmäistä alakohtaa, 107 artiklan 3 kohtaa, 108 artiklan 1 kohdan toista alakohtaa, 108 artiklan 4 kohtaa, 109 artiklan 2 kohtaa, 109 artiklan 3 kohtaa, 110 artiklan 1 kohdan kolmatta alakohtaa, 111 artiklan 3 kohtaa, 112 artiklan 4 kohtaa, 113 artiklan 3 kohtaa, 114 artiklan 2 kohdan toista alakohtaa, 115 artiklan toista kohtaa, 116 artiklan 2 kohdan ensimmäistä alakohtaa, 119 artiklan 3 kohtaa, 122 artiklaa, 124 artiklan 2 kohtaa, 128 artiklaa, 134 artiklaa, 136 artiklan 2 kohdan ensimmäistä alakohtaa, 136 artiklan 3 kohdan toista alakohtaa, 136 artiklan 4 kohdan neljättä alakohtaa, 137 artiklan 2 kohtaa, 140 artiklan 2 kohtaa, 142 artiklan 1 kohdan neljättä alakohtaa, 142 artiklan 2 kohdan toista alakohtaa, 142 artiklan 3 kohdan toista alakohtaa, 143 artiklaa, 144 artiklan 2 kohtaa, 145 artiklan 3 kohdan toista alakohtaa, 148 artiklan 2 kohdan toista alakohtaa, 150 artiklan 3 kohtaa, 151 artiklan 5 kohtaa, 164 artiklan ensimmäistä alakohtaa, 171 artiklan 3 kohdan toista alakohtaa, 176 artiklan 1 kohtaa, 177 artiklan 5 kohtaa, 178 artiklan 3 kohtaa, 181 artiklan kolmatta kohtaa, 182 artiklan 2 kohtaa, 183 artiklan 1 kohtaa ja 183 artiklan 2 kohtaa sovelletaan 24 päivästä kesäkuuta 2008 lukien.
2. Kaikkia muita säännöksiä sovelletaan heti, kun 1 kohdassa mainittuihin artikloihin perustuvat täytäntöönpanosäännökset ovat tulleet voimaan. Täytäntöönpanosäännökset tulevat voimaan aikaisintaan 24 päivänä kesäkuuta 2009.
Täytäntöönpanosääntöjen voimaantulon estämättä tässä kohdassa tarkoitettuja tämän asetuksen säännöksiä sovelletaan viimeistään 24 päivänä kesäkuuta 2013.
3. Edellä olevaa 30 artiklan 1 kohtaa sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2011 alkaen.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Strasbourgissa 23 päivänä huhtikuuta 2008.