32002R2371
L 358/59
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 2371/2002 НА СЪВЕТА
от 20 декември 2002 година
относно опазването и устойчивата експлоатация на рибните ресурси в рамките на общата политика в областта на рибарството
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 37 от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
като взе предвид становището на Европейския парламент (2),
като има предвид, че:
(1)
Регламент (ЕИО) № 3760/92 на Съвета (3) установи общностен режим за рибарството и аквакултурите. Съобразно посочения регламент, Съветът взема решение за всяко необходимо адаптиране, което трябва да се направи до 31 декември 2002 г.
(2)
Обхватът на общата политика в областта на рибарството включва опазването, управлението и експлоатацията на живите водни ресурси и аквакултурите, както и преработката и пускането на пазара на рибни продукти и продукти от аквакултури, при условие че тези дейности се извършват на териториите на държавите-членки или общностните води, или от риболовни кораби на Общността, или от граждани на държавите-членки, в съответствие с разпоредбите на член 117 от Конвенцията на Организацията на Обединените нации по морско право, без да се засяга първичната отговорност на държавата-членка на флага.
(3)
Предвид непрекъснатото намаляване на голям брой рибни запаси е целесъобразно да се подобри общата политика в областта на рибарството с цел гарантиране в дългосрочен план жизнеспособността на сектор рибарство чрез устойчива експлоатация на живите водни ресурси, почиваща на сериозни научни становища и на подхода на предпазливост, който се основава на същите съображения като принципа на предпазливостта, визиран в член 174 от Договора.
(4)
Целта на общата политика в областта на рибарството трябва да бъде устойчивата експлоатация на живите водни ресурси и на аквакултурите в рамките на трайното развитие като взема предвид равновесието между екологичните, икономическите и социалните аспекти.
(5)
Важно е воденето на общата политика в областта на рибарството да се основава на принципа на доброто управление и вземаните мерки да бъдат последователни и съвместими с останалите общностни политики.
(6)
Многогодишният подход към управлението на риболова, включващ изготвянето на многогодишни планове за управление на запасите, чийто обем се установява на равнището на разумните биологични граници или в тези граници, ще позволи постигането на целите за устойчива експлоатация. За запасите, чийто обем се движи извън разумните биологични граници, приемането на многогодишни планове за възстановяване представлява абсолютен приоритет. В зависимост от научните становища може да се окаже наложително чувствителното намаляване на риболовното усилие за тези запаси.
(7)
Посочените многогодишни планове трябва да определят цели за постигане на устойчива експлоатация на въпросните запаси, да съдържат правила за експлоатация, определящи начините за изчисляване на границите по отношение годишния улов и/или риболовното усилие и да предвиждат и други специфични мерки за управление, като едновременно с това държат сметка за отражението върху останалите видове.
(8)
Съдържанието на многогодишните планове трябва да бъде определено в зависимост от състоянието на опазване на запасите, от степента на спешност на тяхното възстановяване, както и от характеристиките на въпросните запаси и на риболовните полета, в които се извършва техния улов.
(9)
Устойчивата експлоатация на запасите, за които не е изготвен никакъв многогодишен план, следва да бъде гарантирана чрез определяне на граници на улова и/или риболовното усилие.
(10)
Следва да се предвидят разпоредби за приспособяването на спешните мерки от държавите-членки или от Комисията в случай на сериозна заплаха за опазването на ресурсите или за морските екосистеми, произтичаща от риболовните дейности и да налагаща незабавна реакция.
(11)
Следва да се разреши на държавите-членки да приемат мерки за опазване и управление, приложими общо за всички риболовни кораби в границите на съответните им зони от дванадесет морски мили, при условие че приетите мерки, когато се прилагат за риболовните кораби на други държави-членки, не са дискриминиращи, че е проведена предварителна консултация, и при условие че Общността не е приела мерки, отнасящи се конкретно до опазването и управлението на ресурсите в тази зона.
(12)
Следва да се намали флотът на Общността, за да бъде съобразен с наличните ресурси и да се предвидят специфични мерки за постигането на тази цел като определянето на базисни равнища, които да не бъдат превишавани по отношение риболовния капацитет, изготвянето на специален общностен инструмент за поощряване бракуването на риболовните кораби и за установяване на национален режим на отписване и на записване на кораби във флота.
(13)
Всяка държава-членка следва да поддържа национален регистър на риболовните кораби, който да бъде предоставян на Комисията, за да позволи упражняване на контрол върху размера на флотите на държавите-членки.
(14)
Действащите правила, ограничаващи достъпа до ресурсите, включени в териториалното море на държавите-членки в рамките на дванадесет морски мили, действаха по задоволителен начин, като работеха в полза на опазването на ресурсите чрез ограничаване на риболовната дейност в най-чувствителните води на Общността и същевременно позволяваха да се запази традиционният риболов, от който е изключително зависимо икономическото и социалното развитие на някои части от крайбрежното население. Следователно е целесъобразно тези правила да продължат да се прилагат до 31 декември 2012 г.
(15)
Ако е целесъобразно, за момента да бъдат запазени останалите ограничения, наложени от общностното законодателство по отношение достъпа, те следва да бъдат преразгледани, за да се прецени дали са необходими за осигуряване на траен риболов.
(16)
Предвид несигурната икономическа ситуация, в която се намира секторът на рибарството и зависимостта на някои части от крайбрежното население от тази дейност, е необходимо да бъде гарантирана относителна стабилност на риболовните дейности и разпределение на риболовния капацитет между държавите-членки, основаващо се на оценка на частта от запасите, полагаща се на всяка държава-членка.
(17)
От друга страна, предвид временното биологично състояние на запасите, тази стабилност трябва да взема предвид специфичните нужди на районите, в които населението е особено зависимо от риболова и свързаните с него дейности, както това е решено от Съвета в неговата резолюция от 3 ноември 1976 г. (4) относно някои външни аспекти на създаването в Общността, считано от 1 януари 1977 г., на риболовна зона, простираща се до двеста морски мили и по-специално в нейното приложение VII.
(18)
Именно в този смисъл трябва да се разбира понятието за желана относителна стабилност.
(19)
За осигуряване на ефикасно прилагане на общата политика в областта на рибарството е целесъобразно да се укрепи системата за контрол и изпълнение на рибарството и да се изясни по-точно разпределението на отговорностите между националните власти и Комисията. За тази цел е необходимо в настоящия регламент да се включат основните разпоредби по отношение контрола, инспекцията и изпълнението на правилата на общата политика в областта на рибарството, от които една част вече са представени в Регламент (ЕИО) № 2847/93 на Съвета от 12 октомври 1993 г. за установяването на система за контрол, приложима за общата политика в областта на рибарството (5). Този регламент трябва да остане в сила, докато бъдат приети всички необходими ред и условия за неговото прилагане.
(20)
Разпоредбите по отношение контрола, инспекцията и изпълнението от една страна се отнасят за задълженията, на които са подчинени капитаните на риболовните кораби и участниците в търговската верига и, от друга страна, определят различните отговорности на държавите-членки и на Комисията.
(21)
Общността трябва да бъде в състояние да налага намаления на риболовния капацитет, когато държава-членка превиши риболовните възможности, които са ѝ отредени. Когато се установи, че една държава-членка е превишила риболовните възможности и така е причинила щети на друга държава-членка, част или цялото намаление трябва да бъде отпуснато за потърпевшата страна.
(22)
Държавите-членки трябва да бъдат задължени да приемат спешни мерки, за предотвратяване продължаването на сериозните нарушения на Регламент (ЕО) № 1447/1999 на Съвета от 24 юни 1999 г. за създаване на списък за видовете поведение, които сериозно нарушават правилата на общата политика в областта на рибарството (6).
(23)
Комисията трябва да може да взема бързи превантивни мерки, ако се докаже, че риболовните дейности застрашават сериозно опазването на живите водни ресурси.
(24)
На Комисията трябва да бъдат възложени необходимите компетенции, за да изпълнява своите задължения за контрол и оценка на приложението на общата политика в областта на рибарството от държавите-членки.
(25)
С оглед на адаптиране към общата политика в областта на рибарството е необходимо да се засили сътрудничеството и координацията между всички компетентни власти по-специално чрез обмен на национални инспектори и като се поиска от държавите-членки да проявят към докладите на инспекторите от общността, на тези от други държави-членки или на тези на Комисията, същото отношение като към докладите, изготвени от собствените им инспектори за установяване на фактите.
(26)
Мерките, необходими за прилагането на настоящия регламент, следва да се приемат в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. относно установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (7).
(27)
За да се допринесе за изпълнението на целите на общата политика в областта на рибарството, е необходимо да се създадат регионални консултативни съвети, чиято роля е да приложат в общата политика в областта на рибарството знанията и опита на заинтересованите рибари както и на останалите участници в сектора и да вземат под внимание разнообразието на съществуващите условия във водите на Общността.
(28)
За да може общата политика в областта на рибарството да се възползва от най-добрите научни, технически и икономически становища, е целесъобразно Комисията да бъде подпомагана от комитет, учреден за целта.
(29)
За изпълнението на основната цел на устойчивата експлоатация на живите морски ресурси е необходимо и целесъобразно да бъдат изготвени правила за опазването и експлоатация на тези ресурси. Съобразно принципа на пропорционалност, така както е изложен в член 5 от Договора, настоящият регламент не превишава това, което е необходимо за постигането на тази цел.
(30)
Предвид броя и значимостта на измененията, които следва да бъдат извършени, е необходимо да се отмени Регламент (ЕИО) № 3760/92. Тъй като основните разпоредби на Регламент (ЕИО) № 101/76 на Съвета от 19 януари 1976 г. за установяването на обща политика на структурите в сектор рибарство (8) вече не се оправдават и следователно този регламент трябва също така да бъде отменен,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ОБХВАТ И ЦЕЛИ
Член 1
Обхват
1. Общата политика в областта на рибарството обхваща опазването, управлението и експлоатацията на живите водни ресурси, аквакултурите, както и преработката и пускането на пазара на рибните продукти и продуктите от аквакултури, при условие че те се извършват на територията на държавите-членки или в териториалните води на Европейската общност или, без да се засяга основната отговорност на държавата-членка, под чийто флаг плават съответните кораби, от граждани на държавите-членки.
2. Общата политика в областта на рибарството предвижда последователни мерки за:
а)
опазването, управлението и експлоатацията на живите водни ресурси;
б)
ограничаване на последствията от риболова върху околната среда;
в)
условия за достъп до водите и до ресурсите;
г)
структурната политика и управлението на капацитета на риболовния флот;
д)
контрола на изпълнението;
е)
аквакултурите;
ж)
общата организация на пазарите; и
з)
международните отношения.
Член 2
Цели
1. Общата политика в областта на рибарството гарантира експлоатация на живите водни ресурси, която създава условия за необходимата устойчивост както в икономически и екологичен план, така и от социална гледна точка.
За тази цел Общността прилага подхода на предпазливостта, като приема мерки, предназначени да опазят и опазят живите водни ресурси, да позволят тяхната устойчива експлоатация и да сведат до минимум отражението на риболовната дейност върху морските екосистеми. Тя има за цел постепенното прилагане на подхода на управление на риболова на основата на екосистемите. Общността се стреми да допринесе за ефикасността на риболовните дейности в икономически жизнеспособен и конкурентноспособен сектор на рибарство и аквакултури, като гарантира справедливо жизнено равнище на лицата, които извършват риболовните дейности, държейки същевременно сметка за интересите на потребителите.
2. Общата политика в областта на рибарството се основава на следните принципи на добро управление:
а)
ясно определяне на отговорностите на общностно, национално и местно равнище;
б)
процес на вземане на решения, основан на сериозни научни становища и който дава своевременни резултати;
в)
широко участие на заинтересованите лица на всички етапи на политиката, от планирането до прилагането ѝ;
г)
съвместимост с останалите политики на Общността и по-специално екологичната, социалната, регионалната политики и политиките в областта на развитието, на здравеопазването и на защитата на потребителите.
Член 3
Определения
За целите на настоящия регламент:
а)
„води на Общността“ са водите под суверенитета или юрисдикцията на държавите-членки, с изключение на водите, граничещи с териториите, посочени в приложение II от Договора;
б)
„живи водни ресурси“ са наличните и достъпни живи морски ресурси, включително анадромните и катадромните видове по време на техния морски живот;
в)
„риболовен кораб“ е всеки кораб, оборудван с цел търговска експлоатация на живите водни ресурси;
г)
„риболовен кораб на Общността“ е всеки риболовен кораб, плаващ под флага на държава-членка и регистриран в Общността;
д)
„устойчива експлоатация“ е експлоатацията на даден запас при условия, които не компрометират неговата бъдеща експлоатация и които нямат вредни последствия върху морските екосистеми;
е)
„процент смъртност от риболов“ е уловът от даден запас по време на определен период по отношение средния наличен за риболова запас през въпросния период;
ж)
„запас“ са живите водни ресурси налични в определена зона на управление;
з)
„риболовно усилие“ за един кораб е продуктът от неговия капацитет и неговата дейност, а за група кораби е сумата от риболовното усилие на всички кораби в групата;
и)
„подход на предпазливост по отношение управлението на рибарството“ е фактът, че отсъствието на меродавни научни данни не трябва да служи за претекст за неприемане или за отлагане приемането на управленчески мерки, целящи опазването на видовете-обект на риболов, на свързаните или зависещи от тях видове, на останалите видове и на тяхната околна среда;
й)
„референтни критични равнища“ са стойностите на параметрите, отнасящи се за популацията на запасите риби (като биомасата или процента на смъртност от риболова), които трябва да бъдат избягвани, защото са свързани с неизвестна динамика на популациите, с изчерпването на запасите или с разрушаване на цикъла на възпроизводство на тези запаси;
к)
„референтни равнища на опазване“ са стойностите на параметрите отнасящи се за популацията на запасите риби (като биомасата или процента на смъртност от риболова), използвани за управлението на риболовните дейности, например що се отнася за допустимото равнище на биологичен риск или за желаното равнище на рандеман;
л)
„допустими биологични равнища“ са показателите за състоянието на един запас или за неговата експлоатация, под които съществува слаб риск от превишаване на някои референтни критични равнища;
м)
„ограничение на улова“ е количественото ограничение, приложимо за разтоварване в пристанища на улов от запас или група запаси за определен период от време, освен когато общностното законодателство предвижда друго;
н)
„риболовен капацитет“ е тонажът на един кораб, изразен в брутен тонаж и мощността му, изразена в kW така, както те са определени в членове 4 и 5 от Регламент (ЕИО) № 2930/86 на Съвета (9). За някои видове риболовни дейности, капацитетът може да бъде определен от Съвета като се използва например броя и/или размерите на риболовните уреди на кораба;
о)
„отписване от риболовния флот“ е отписването на риболовен кораб от регистрите на риболовните кораби на дадена държава-членка, при условие че са спазени разпоредбите на член 15, параграф 1;
п)
„включване в риболовния флот“ е регистрирането на риболовен кораб в регистрите на риболовните кораби на дадена държава-членка;
р)
„възможности за риболов“ е правото на риболов като количество, изразено в улов и/или риболовно усилие;
с)
„възможности за общностен риболов“ са възможностите за риболов, с които разполага Общността в общностните води, увеличени със съвкупността от възможности за риболов на Общността извън общностните териториални води и намалени с възможностите за риболов, отредени за трети страни.
ГЛАВА II
ОПАЗВАНЕ И УСТОЙЧИВОСТ
Член 4
Видове мерки
1. За постигане на целите, посочени в член 2, параграф 1, Съветът изготвя общностни мерки за определяне достъпа до зоните и до ресурсите и за трайното упражняване на риболовните дейности.
2. Мерките, посочени в параграф 1, се изготвят, като се вземат предвид наличните научни, технически и икономически становища и преди всичко за докладите, изготвени от Научния, технически и икономически комитет по рибарство (НТИКР), учреден по силата на член 33, параграф 1, както и в светлината на всеки доклад, изготвен от регионалните консултативни съвети, учредени в съответствие с член 31. Преди всичко може да става дума за мерки, касаещи отделен запас или група запаси и целящи да ограничат смъртността от риболов и въздействието на риболовните дейности върху околната среда посредством:
а)
приемане на планове за възстановяване на ресурсите в съответствие с член 5;
б)
приемане на планове за управление на ресурсите в съответствие с член 6;
в)
определяне на цели за устойчивата експлоатация на запасите;
г)
ограничаване на улова;
д)
определяне броя и вида кораби, имащи правото на риболовна дейност;
е)
ограничаване на риболовното усилие;
ж)
приемане на технически мерки, включващи:
i)
мерки относно структурите на риболовните уреди, броя и размерите на инсталираните на борда риболовни уреди, начините на тяхното използване и състава на улова, извършен с тези уреди, който може да бъде съхраняван на борда на кораба;
ii)
определянето на зони и/или на периоди на забрана или на ограничаване на риболовните дейности, включително за защита на зоните за изхвърляне на хайвера и растеж на младите риби;
iii)
определяне на минималния размер на екземплярите, които могат да бъдат съхранявани на борда на корабите и/или разтоварвани в пристанища;
iv)
специфични мерки, предназначени за намаляване на отражението на риболовните дейности върху морските екосистеми и видовете, които не са обект на улов;
з)
установяване на мерки за насърчаване, включително и мерки от икономически характер, за развитие на по-селективен риболов или на риболов, чието отражение е по-слабо;
и)
изпълнението на пилотни проекти, отнасящи се за други видове техники на управление на риболова.
Член 5
Планове за възстановяване
1. Съветът приема приоритетно планове за възстановяване за риболовните зони за експлоатация на запаси, чийто обем е извън сигурните биологични граници.
2. Целта на плановете за възстановяване е да осигури възстановяването на запасите до сигурните биологични граници.
Плановете съдържат референтни равнища на опазване като например цели, позволяващи оценката на възстановяването на запасите в рамките на сигурните биологични граници.
Тези цели се изразяват като:
а)
обем на популацията, и/или
б)
дългосрочен рандеман, и/или
в)
процент на смъртност от риболов, и/или
г)
стабилност на улова.
Плановете за възстановяване на запасите могат да съдържат цели, отнасящи се за други живи водни ресурси и за запазването или подобряването на състоянието на опазване на морските екосистеми.
Когато е определена повече от една цел, плановете за възстановяване уточняват реда по приоритети на тези цели.
3. Плановете за възстановяване се изготвят в съответствие с подхода на предпазливост по отношение управлението на рибарството и държат сметка за референтните критични равнища, препоръчани от компетентните научни органи. Те гарантират устойчивата експлоатация на запасите и запазване отражението на риболовната дейност върху морските екосистеми на жизнеспособни равнища.
Тези планове могат да обхващат или риболовни полета, включващи единични запаси, или риболовни полета, експлоатиращи съчетание от запаси, като се държи действително сметка за взаимодействието между запасите и риболовните полета.
Плановете за възстановяване са многогодишни и съдържат график за осъществяване на набелязаните цели.
4. Плановете за възстановяване могат да съдържат всички мерки, посочени в член 4, параграф 2, букви в)-з), както и правила за експлоатация, които се състоят от съвкупност от биологични параметри за определяне ограниченията на улова.
Плановете за възстановяване предвиждат ограничения на риболовното усилие, освен когато това не е необходимо за постигане целите на съответния план. Мерките, които трябва да бъдат вписани в тези планове, трябва да бъдат разпределени пропорционално в съответствие с предвидените цели и график и се приемат от Съвета, като се взема предвид:
а)
състоянието на опазване на запаса или запасите;
б)
биологичните характеристики на запаса или запасите;
в)
характеристиките на риболовните полета, в които се ловуват риби от съответните запаси;
г)
икономическото отражение на въпросните мерки върху съответните риболовни полета.
5. Комисията представя отчет за ефикасността на плановете за възстановяване по отношение постигането на техните цели.
Член 6
Планове за управление
1. Доколкото това е необходимо, Съветът приема планове за управление за поддържане обема на запасите в сигурните биологични граници за риболовните полета, в които се експлоатират запаси с обем близък или в разумните биологични граници.
2. Плановете за управление съдържат референтни равнища на опазване, както и цели, позволяващи оценка на поддържането на запасите в тези граници. В този случай се прилага член 5, параграф 2, букви а)-г).
Плановете за управление могат да съдържат цели, отнасящи се за другите живи водни ресурси и за запазването или подобряването на състоянието на морските екосистеми.
Когато е определена повече от една цел, плановете за управление уточняват реда по приоритети на тези цели.
3. Плановете за управление се изготвят в съответствие с подхода на предпазливостта по отношение управлението на рибарството и държат сметка за референтните критични равнища, препоръчани от компетентните научни органи. Те гарантират устойчивата експлоатация на запасите и запазването отражението на риболовната дейност върху морските екосистеми на стабилни равнища.
Тези планове могат да обхващат риболовни полета, включващи единични запаси, или риболовни полета, експлоатиращи комбинация от запаси, като се държи действително сметка за взаимодействието между запасите и риболовните полета.
Плановете за управление са многогодишни и съдържат график за осъществяване на набелязаните цели.
4. Плановете за управление могат да съдържат всички мерки, посочени в член 4, параграф 2, букви г)-и), както и правила за експлоатация, които се състоят от определена съвкупност от биологични параметри, предназначени за определяне на ограниченията на улова.
Мерките, които трябва да бъдат вписани в тези планове, трябва да бъдат разпределени пропорционално по отношение предвидените цели и график и се приемат от Съвета, като се взема предвид:
а)
състоянието на опазване на запаса или запасите;
б)
биологичните характеристики на запаса или запасите;
в)
характеристиките на риболовните полета, в които се ловуват риби от съответните запаси;
г)
икономическото отражение на въпросните мерки върху съответните риболовни полета.
5. Комисията представя отчет за ефикасността на плановете за управление по отношение постигането на техните цели.
Член 7
Спешни мерки, приемани от Комисията
1. В случай че съществуват доказателства за наличието на сериозна заплаха за опазването на живите водни ресурси или за морските екосистеми, произтичащи от риболовните дейности и изискващи незабавна реакция, Комисията може, в отговор на надлежно аргументирано искане от държава-членка или по собствена инициатива, да определи спешни мерки за период от най-много шест месеца. Комисията може да вземе ново решение за продължаване срока на действие на спешните мерки за максимален период от нови шест месеца.
2. Държавата-членка изпраща искането едновременно до Комисията, до останалите държави-членки и до заинтересованите регионални консултативни съвети. Те могат да представят на Комисията писмените си забележки в срок от пет работни дни считано от датата на получаване на искането.
Комисията се произнася по това искане в срок от петнадесет работни дни, считано от датата на получаване на искането, визирано в параграф 1.
3. Спешните мерки влизат в сила незабавно. Те се нотифицират на държавите-членки и се публикува публикуват в Официален вестник.
4. Заинтересованите държави-членки могат да сезират Съвета за решението на Комисията в срок от десет работни дни считано от датата на получаване на нотификацията.
5. Съветът, който гласува с квалифицирано мнозинство, може да вземе различно решение в срок до един месец от датата, на която е сезиран.
Член 8
Спешни мерки, приети от държавите-членки
1. В случай че съществуват доказателства за сериозна и непредвидима заплаха в резултат от риболовните дейности, за опазването на живите водни ресурси или за морските екосистеми във водите под суверенитета или юрисдикцията на държава-членка и ако всякакво закъснение води до риск от причиняване на трудно поправими щети, въпросната държава-членка може да приеме спешни мерки за срок най-много до три месеца.
2. Държавите-членки, които възнамеряват да приемат спешни мерки, уведомяват предварително за своето намерение Комисията, останалите държави-членки и заинтересованите регионални консултативни съвети като им изпращат проекта за мярката, придружен от кратък доклад за причините налагащи тази мярка.
3. Заинтересованите държави-членки и регионални консултативни съвети могат да представят писмено своите забележки на Комисията в рамките на пет работни дни от датата на уведомлението. Комисията потвърждава, отменя или променя мярката в срок до петнадесет работни дни от датата на уведомлението.
4. Комисията уведомява заинтересованите държави-членки за своето решение. То се публикува в Официален вестник на Европейските общности.
5. Заинтересованите държави-членки могат да сезират Съвета за решението, взето от Комисията, в срок до десет работни дни, считано от датата на уведомлението.
6. Съветът, който гласува с квалифицирано мнозинство, може да вземе различно решение в срок до един месец от датата, на която е сезиран.
Член 9
Мерки на държавите-членки, приложими за зоната от 12 морски мили
1. Една държава-членка може да вземе недискриминиращи мерки за опазването и управлението на рибните ресурси и за свеждане до минимум на въздействието на риболова върху процеса на опазване на морските екосистеми в зоната от 12 морски мили, измерени от нейните основни линии, при условие че не е взета никаква мярка за опазване и управление от Общността конкретно за тази зона. Мерките, взети от държавата-членка, са съвместими с целите, посочени в член 2, и поне толкова строги, колкото действащата общностна нормативна уредба.
Когато мерките, които трябва да бъдат предприети от дадена държава-членка, могат да засегнат риболовните кораби на друга държава-членка, те се приемат само след консултация с Комисията, със заинтересованата държава-членка и с регионалните консултативни съвети относно проекта за мерки, придружен от кратък доклад относно причините за тези мерки.
2. Мерките, приложими за риболовните кораби на други държави-членки, са подчинени на процедурите, установени в член 8, параграфи 3-6.
Член 10
Мерки, предприети от държавите-членки, приложими единствено за риболовните кораби, плаващи под техен флаг
Държавите-членки могат да предприемат мерки за опазването и управлението на запасите във водите под техния суверенитет или юрисдикция, при условие че:
а)
тези мерки се прилагат единствено за риболовните кораби, плаващи под флага на заинтересованата държава-членка и регистрирани в Общността или, в случая на риболовни дейности, които не се извършват от риболовен кораб, за лица, установени в заинтересованата държава-членка, и
б)
тези мерки са съвместими с целите, определени в член 2, параграф 1, и не са по-малко строги от действащата в Общността нормативна уредба.
ГЛАВА III
АДАПТИРАНЕ НА РИБОЛОВНИЯ КАПАЦИТЕТ
Член 11
Адаптиране на риболовния капацитет
1. Държавите-членки приемат мерки за адаптиране на риболовния капацитет на своите флоти с цел постигане на трайно и стабилно равновесие между риболовния капацитет и техните възможности за риболов.
2. Държавите-членки следят да не бъдат превишавани референтните равнища по отношение на риболовния капацитет, визиран в член 12 и в параграф 4 от настоящия член, изразени в бруто тонаж GT и в мощност kW.
3. Не се разрешава отписване от риболовния флот на кораб, ползващ публична помощ, ако не се предшества от отнемането на лиценза за риболов така, както е определено в Регламент (ЕО) № 3690/93 (10) и, при необходимост, на разрешителните за риболов така, както те са определени в действащите регламенти. Капацитетът, отговарящ на лиценза и, евентуално, на разрешителните за риболов за съответните риболовни полета, не може да бъде заменен.
4. Когато се отпуска публична помощ за изваждането на риболовен капацитет, надвишаващ обема на намаляване на капацитета, необходимо за привеждане на флота в съответствие с референтните равнища, посочени в член 12, параграф 1, обемът на изтегления капацитет се приспада автоматично от референтните равнища. Така получените референтни равнища се превръщат в нови референтни равнища.
5. За риболовните кораби на възраст 5 години и повече, увеличаването на тонажа на кораба поради модернизиране на главната палуба за повишаване безопасността на борда, за подобряване условията и хигиената на труда, както и качеството на продуктите, се разрешава, при условие че тази модернизация не увеличава риболовния капацитет на кораба. Референтните равнища, посочени в член 12, се адаптират в съответствие с това. Съответстващият капацитет не трябва задължително да бъде вземан предвид за изготвяне от държавите-членки на баланс на отписването или записването на кораби във флота по силата на член 13.
Подробни правила и условия, приложими за тези мерки, могат да бъдат приети в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Член 12
Референтни равнища за риболовния флот
1. Комисията определя референтните равнища за всяка държава-членка в бруто тонаж GT и в мощност kW за общия риболовен капацитет на общностните риболовните кораби на Общността, плаващи под флага на съответната държава в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Референтните равнища са равни на сумата, отговаряща на целите на многогодишната програма за ориентиране 1997-2002 г., определени на части до 31 декември 2002 г. съобразно Решение 97/413/ЕО на Съвета (11).
2. Разпоредби за прилагането на настоящия член могат да бъдат приемани в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Член 13
Режим за отписване/вписване и общо намаляване на капацитета
1. Държавите-членки организират вписването в риболовния флот и отписването на кораби от флота по такъв начин, че от 1 януари 2003 г.:
а)
вписването на нов капацитет в риболовния флот, който не е ползвал публични помощи, да бъде компенсирано предварително от отписването, без публични помощи, на капацитет най-малко равен на новозаписания;
б)
записването на нов капацитет във флота, който е ползвал публична помощ, отпусната след 1 януари 2003 г., да бъде компенсирано с предварителното отписване, без публична помощ:
i)
на капацитети най-малко равни за вписването на нови риболовни кораби с тонаж равен или по-малък от 100 тона бруто тонаж, или
ii)
най-малко 1,35 пъти тези капацитети, за вписването на нови риболовни кораби с тонаж по-голям от 100 тона бруто тонаж.
2. От 1 януари 2003 г. до 31 декември 2004 г. всяка държава-членка, която вземе решение да поеме нови задължения в областта на публичните помощи за обновяването на риболовния флот след 31 декември 2002 г., трябва да постигне намаление на общия капацитет на своя флот с 3 % за целия период в сравнение с референтните равнища, посочени в член 12.
3. Разпоредби за прилагането на настоящия член могат да бъдат приети в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Член 14
Обмен на информация
1. Всяка година Комисията представя резюме на резултатите от усилията, направени от държавите-членки за постигане на трайно равновесие между риболовния капацитет и възможностите за риболов. Това резюме се основава на годишен доклад, който всяка държава-членка трябва да изпрати до Комисията най-късно до 30 април на следващата година.
Резюмето на Комисията, заедно с докладите на държавите-членки в приложение, се предава на Европейския парламент и на Съвета преди края на годината и се придружава от становището на НТИКР и на комитета по рибарство и аквакултури, учреден по силата на член 30, параграф 1.
2. Разпоредби за прилагането на настоящия член могат да бъдат приемани в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Член 15
Регистър на риболовния флот
1. Всяка държава-членка поддържа регистър на риболовните кораби на Общността, плаващи под неин флаг, който съдържа минималната информация за характеристиките и за дейностите на корабите, необходими за управлението на мерките, установени на общностно равнище.
2. Всяка държава-членка предоставя на Комисията информациите, посочени в параграф 1.
3. Комисията изготвя регистър на общностния риболовен флот, съдържащ информациите, получени в съответствие с параграф 2 и го предоставя на държавите-членки. Тя се съобразява с разпоредбите на Общността относно защитата на лични данни.
4. Информациите; посочени в параграф 1, и процедурите за тяхното предаване, посочени в параграфи 2 и 3, могат да бъдат определени в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Член 16
Условност на финансовата помощ на Общността и намаляване на риболовното усилие
1. Финансовата помощ, предвидена в Регламент (ЕО) № 2792/1999 на Съвета от 17 декември 1999 г. за определяне реда и условията за структурните дейности на Общността в областта на риболова (12), с изключение на фондовете, предназначени за бракуването на риболовни кораби, може да бъде отпускана единствено при условие че държавата-членка е спазила условията на членове 11, 13 и 15 от настоящия регламент и е предоставила информациите изисквани по силата на Регламент (ЕО) № 2792/1999 на Съвета и на Регламент (ЕО) № 366/2001 на Комисията (13).
В този контекст, след като на заинтересованата държава-членка е дадена възможността да бъде изслушана и дотолкова, доколкото това е пропорционално на степента на неспазване на тези разпоредби, Комисията спира финансовата помощ предвидена по силата на Регламент (ЕО) № 2792/1999 на Съвета за заинтересованата държава-членка.
2. Ако на основата на наличните информации Комисията прецени, че капацитетът на флота на дадена държава-членка превишава капацитета, който държавата-членка е задължена да спазва по силата на членове 11, 13 и 15, Комисията информира за това въпросната държава-членка. Държавата-членка привежда незабавно своето риболовно усилие в съответствие с равнището, което е трябвало да бъде валидно за нея, ако са били спазени разпоредбите на членове 11, 13 и 15, без това да отменя задълженията, произтичащи от тези членове. Заинтересованата държава-членка уведомява Комисията за своя план за намаляване на риболовното усилие, като последната проверява, съобразно процедурата установена с член 30, параграф 2, дали намалението е равно, или не на надвишаването на капацитета.
ГЛАВА IV
ПРАВИЛА ЗА ДОСТЪП ДО ВОДИТЕ И ДО РЕСУРСИТЕ
Член 17
Общи правила
1. Риболовните кораби на Общността имат равен достъп до водите и ресурсите във всички води на Общността, освен тези, посочени в параграф 2, при спазването на мерките, приети в съответствие с глава II.
2. Във водите, разположени на по-малко от 12 морски мили от основната линия и които са под техния суверенитет или юрисдикция, от 1 януари 2003 г. до 31 декември 2012 г. държавите-членки имат разрешението да ограничат риболова до риболовните кораби, опериращи обичайно в тези води с достъп от близките пристанища, без да се засягат режимите, приложими за общностните риболовни кораби, плаващи под флаговете на други държави-членки в рамките на съседски отношения, съществуващи между тези държави-членки и съобразно реда и условията, предвидени в приложение I, което определя за всяка държава-членка географските зони на крайбрежните води на други държави-членки, в които се извършват тези риболовни дейности както и видовете риби, за които те се отнасят.
Най-късно до 31 декември 2011 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно режимите, предвидени в настоящия параграф. Съветът се произнася най-късно до 31 декември 2012 г. относно разпоредбите, приети вследствие посочените по-горе режими.
Член 18
Shetland Box
1. В региона, определен в приложение II за видовете, които имат особено значение в този регион и които са биологично чувствителни поради своите експлоатационни характеристики, риболовните дейности, извършвани от общностните риболовни кораби с дължина, измерена между перпендикулярите по-голяма или равна на 26 метра, са подчинени на предварително разрешение при условията, определени в настоящия регламент и по-специално в приложение II, що се отнася до дълбоководните видове риба, с изключение на норвежкия паут и на северния путас.
2. Подробните правила и процедурите за прилагането на параграф 1 могат да бъдат приети в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Член 19
Преразглеждане на правилата за достъп
1. Най-късно до 31 декември 2003 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад за правилата, предвидени от общностното законодателство за достъпа до водите и до ресурсите, различни от правилата, посочени в член 17, параграф 2. Този доклад дава оценка за целесъобразността на тези правила в светлината на целите за опазване и устойчива експлоатация на ресурсите.
2. На основата на доклада, посочен в параграф 1 и предвид принципа, установен в член 17, параграф 1, Съветът взема решение, най-късно до 31 декември 2004 г., за всякаква евентуална налагаща се промяна на въпросните правила.
Член 20
Разпределение на възможностите за риболов
1. Съветът, който взема решение при квалифицирано мнозинство по предложение на Комисията, определя ограниченията на улова и/или на риболовното усилие, разпределението на възможностите за риболов между държавите-членки, както и мерките, свързани с тези ограничения. Възможностите за риболов се разпределят между държавите-членки по такъв начин, че да осигурят на всяка държава-членка относителна стабилност на стопански риболов за всеки запас или риболовна зона.
2. Когато Общността определи нови възможности за риболов, Съветът взема решение за разпределението на въпросните възможности като взема предвид интересите на всяка държава-членка.
3. Всяка държава-членка решава за метода на разпределение на възможностите за риболов за корабите, плаващи под неин флаг, които възможности са ѝ отредени в съответствие с общностното законодателство. Държавата-членка уведомява Комисията за определения метод на разпределение.
4. Съветът определя наличните възможности за риболов в общностните териториални води за трети страни и ги разпределя за всяка една от тях.
5. Държавите-членки могат да разменят изцяло или частично възможностите си за риболов, които са им отредени, след уведомяване на Комисията.
ГЛАВА V
ОБЩНОСТНА СИСТЕМА ЗА КОНТРОЛ И ИЗПЪЛНЕНИЕ
Член 21
Цели
Контролът на достъпа до водите и до ресурсите и на изпълнението на дейностите така, както те са определени в член 1, както и изпълнението на правилата на общата политика в областта на рибарството, се осигуряват в рамките на общностната система за контрол и изпълнение.
Член 22
Условия за достъп до водите и до ресурсите и за пускане на пазара на продуктите от риболова
1. Дейностите, обхванати от общата политика в областта на рибарството, се забраняват, ако не са спазени следните изисквания:
а)
всеки риболовен кораб трябва да съхранява на борда си своя лиценз и, евентуално, своето разрешително за риболов;
б)
всеки риболовен кораб трябва да разполага на борда си с работещо устройство, позволяващо детекцията и идентификацията на въпросния кораб от системите за дистанционен контрол. Това изискване се прилага за корабите с чиста дължина над 18 метра считано от 1 януари 2004 г. и за риболовните кораби с чиста дължина над 15 метра считано от 1 януари 2005 г.;
в)
капитанът на кораба регистрира и съобщава незабавно всякаква информация касаеща риболовната дейност, включително разтоварването в пристанища на улова или трансбордирането. Копие от тези информации се предава на властите. Съветът ще вземе решение през 2004 г. за задължението тези информации да се предават по електронен път. С цел определяне технологията, която да се използва, държавите-членки в сътрудничество с Комисията изпълняват пилотни проекти преди 1 юни 2004 г.;
г)
капитанът на кораба приема на борда инспектори и оказва необходимото съдействие. Когато е предвидена програма за наблюдение, капитанът приема на борда също и наблюдатели и оказва необходимото съдействие;
д)
капитанът спазва условията и ограниченията, отнасящи се за разтоварването в пристанища на улова или за прехвърлянето му на борда на друг кораб, за съвместните риболовни операции, за уредите за риболов, за мрежите както и за маркирането и идентификацията на корабите.
2. Пускането на пазара на рибните продукти е подчинено на следните изисквания:
а)
рибните продукти се продават от риболовния кораб единствено на регистрирани купувачи или в регистрирани тържища за открито наддаване;
б)
купувачът, който купува рибните продукти на даден риболовен кораб на първа продажба, се регистрира пред властите;
в)
купувачът, който купува рибните продукти на първа продажба, предава фактурите или бележките от продажбата на властите, освен ако продажбата не се провежда в регистрирано тържище за открито наддаване, което има самото то задължението да предава на властите фактурите или бележките от продажбата;
г)
всички рибни продукти, разтоварени в пристанище или внесени в Общността, за които на властите не са представени никакви фактури или бележки от продажба и които са превозени към друго място освен мястото на разтоварване в пристанище или на внос, се придружават от документ изготвен от превозвача, докато се състои първата продажба;
д)
лицата, отговорни за съоръженията или за транспортните коли, приемат да оказват съдействие на инспекторите;
е)
когато за даден вид риба е определен минимален размер, операторите отговорни за продажбата, за съхранението или за транспорта трябва да бъдат в състояние да докажат географския произход на продуктите.
Купувачът, който купува продукти, които не предстои да бъдат пуснати на пазара, а да бъдат използвани единствено за лична консумация, се освобождава от задълженията, посочени в настоящия параграф.
3. За целите на прилагането на параграфи 1 и 2, могат да бъдат приети подробни правила в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Въпросните правила могат да уреждат по-специално задълженията по отношение документацията, регистрирането, съобщаването и уведомяването на държавите-членки, на капитаните и на всяко друго физическо или юридическо лице, упражняващо дейностите, обхванати от член 1.
Въпросните правила могат също да предвиждат изключения от задълженията, предвидени в параграфи 1 и 2, когато такива изключения могат да бъдат оправдани от незначителното въздействие върху живите водни ресурси или когато въпросните задължения представляват несъразмерна тежест в сравнение с икономическото значение на дейността.
Член 23
Отговорност на държавите-членки
1. Освен ако общностното законодателство не разпореди друго, държавите-членки осигуряват ефикасното изпълнение на контрола и инспекцията, както и изпълнението на правилата на общата политика в областта на рибарството.
2. Държавите-членки контролират дейностите, извършвани в рамките на общата политика в областта на рибарството на своите територии или във водите от своите суверенитет или юрисдикция. Те контролират също и достъпа до водите и до ресурсите, както и риболовните дейности извън общностните води, които се извършват от общностните риболовни кораби плаващи под техен флаг и, без да се засяга основната отговорност на държавата-членка, под чийто флаг плава кораба, на техните граждани. Те носят отговорността за назначаване на наблюдатели на борда на риболовните кораби и за вземане на подходящите решения, включително и за забраната за риболов.
3. Държавите-членки приемат мерки, осигуряват финансовите и човешки ресурси и изготвят административната и техническа структура, необходима за ефикасното извършване на контрола, на инспекциите и на изпълнението, като прибягват включително до системи за наблюдение и контрол чрез сателит. През 2004 г. Съветът взема решения относно задължението за инсталиране на устройства за детекция от разстояние. С цел определяне технологията, която да се използва, държавите-членки, в сътрудничество с Комисията, изпълняват пилотни проекти преди 1 юни 2004 г. Във всяка държава-членка се назначава единен орган, отговорен за координирането на събирането и проверката на информациите, отнасящи се за риболовните дейности, както и за уведомяването на Комисията и за сътрудничеството с нея.
4. Когато Комисията установи, че дадена държава-членка е превишила възможностите за риболов, които са ѝ отредени, Комисията приспада разликата от бъдещите възможности за риболов за съответната държава-членка.
Ако превишаването от дадена държава-членка на възможностите за риболов, които са ѝ били отредени, има като пряко последствие това, че друга държава-членка не е могла да изчерпи своите собствени възможности за риболов, въпросните възможности за риболов, равностойни на тези, удържани по силата на параграф 1, могат да бъдат преразпределени изцяло или частично в полза на потърпевшата държава-членка. Това преразпределение се решава като се взема предвид интереса, който представлява компенсацията за заинтересованата държава-членка.
Решенията се приемат от Комисията в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
5. За целите на прилагането на настоящия регламент, могат да бъдат изготвени правила в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2. Тези правила могат да включват назначаването от държавите-членки на органа, посочен в параграф 3 от настоящия член, както и правилата, отнасящи се за назначаването на наблюдателите, за техните правомощия, за техните задачи и разходи.
Член 24
Инспекция и изпълнение
Държавите-членки вземат необходимите мерки за инспекция и изпълнение за осигуряване спазването на правилата на общата политика в областта на рибарството на собствените си територии или във водите под техния суверенитет или юрисдикция. Те вземат също и мерки за изпълнение относно риболовните дейности, извършвани извън водите на Европейската общност от общностните риболовни кораби, плаващи под техен флаг или извършвани от техни граждани.
Тези мерки включват:
а)
инспекции и контрол на място, на риболовните кораби, на помещенията на предприятията и други органи, свързани с общата политика в областта на рибарството;
б)
наблюдение на риболовните кораби;
в)
разследвания, съдебни производства за нарушения и санкции съобразно член 25;
г)
превантивни мерки в съответствие с член 25, параграф 5;
д)
мерки, целящи да предотвратят граждани на Общността, които не вземат участие в риболовните дейности, да не спазват приложимите мерки за опазване и управление на ресурсите, без да се засяга основната отговорност на държавата-членка, под чийто флаг плава корабът.
Взетите мерки се обосновават надлежно от подходящите документи. Те трябва да бъдат ефикасни, разубеждаващи и пропорционални.
Разпоредбите за прилагането на настоящия член, включително и критериите за оценка, могат да бъдат приемани в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 3.
Член 25
Следене на нарушенията
1. Държавите-членки следят за вземане на подходящи мерки, включително в съответствие с тяхното национално законодателство, откриване на административни или наказателни процедури срещу отговорните физически или юридически лица, когато не се спазват правилата на общата политика в областта на рибарството.
2. Процедурите, започнати по силата на параграф 1, трябва да бъдат такива, че в съответствие с подходящите разпоредби на националното законодателство, да лишат действително нарушителите от икономическата изгода от нарушенията и да произведат ефект, пропорционален на степента на нарушение по такъв начин, че да разубедят други извършители на нарушения от същия вид.
3. Санкциите, произтичащи от процедурите, посочени в параграф 2, могат също да включват, в зависимост от тежестта на нарушението:
а)
глоби;
б)
конфискуване на забранените риболовни уреди и улов;
в)
предохранително конфискуване на риболовния кораб;
г)
временно спиране от движение на риболовния кораб;
д)
временно прекратяване на лиценза;
е)
отнемане на лиценза.
4. Независимо от задълженията посочени в параграфи 1, 2 и 3, Съветът изготвя на основата на списъка, представен в параграф 3, каталог на мерките, приложими от държавите-членки за тежките нарушения по смисъла на Регламент (ЕО) № 1447/1999. Този каталог не засяга правото на държавите-членки да вземат решение за прилагане на тези мерки чрез образуване на административното или наказателно производство, посочено в параграф 1, в съответствие с тяхното национално законодателство.
5. Държавите-членки вземат незабавно мерки, за да предотвратят продължаването на незаконните дейности на риболовните кораби, на физическите или юридически лица, заловени на местопрестъплението на тежко нарушение по смисъла на Регламент (ЕО) № 1447/1999 на Съвета.
Член 26
Отговорност на Комисията
1. Без да се засягат отговорностите на Комисията по силата на Договора, Комисията оценява и контролира прилагането от държавите-членки на правилата на общата политика в областта на рибарството и подпомага координирането и сътрудничеството между тях.
2. В случай че съществуват доказателства, че правилата относно опазването, контрола, инспекцията или изпълнението на мерките, предвидени от общата политика в областта на рибарството, не се спазват и че от това може да произтече сериозна заплаха за опазването на живите водни ресурси или за ефикасното действие на общностната система за контрол и изпълнение и които доказателства изискват спешни действия, Комисията уведомява писмено заинтересованата държава-членка за своите заключения и определя минимален срок от петнадесет работни дни, в които държавата-членка да докаже спазването от нея на правилата и да представи своите забележки. Комисията взема под внимание забележките, представени от държавите-членки относно всяка мярка, която Комисията може да вземе по силата на параграф 3.
3. Ако се окаже, че риболовните дейности, извършвани в определена географска зона, могат да застрашат сериозно опазването на живите водни ресурси, Комисията може да вземе превантивни мерки.
Тези мерки са пропорционални на риска от сериозна заплаха за опазването на живите водни ресурси.
Мерките не надвишават продължителност от три седмици. Те могат да бъдат продължени за максимален срок от шест месеца, ако това се окаже необходимо за опазването на живите водни ресурси, чрез решение, взето в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Мерките се прекратяват незабавно в момента, в който Комисията прецени, че рискът е отстранен.
4. Когато се прецени, че квотите, разпределението или частта на дадена държава-членка са изчерпани, Комисията може да спре незабавно риболовните дейности като се основава на наличната информация.
5. Независимо от разпоредбите на член 23, параграф 2, Комисията контролира риболовните дейности, извършвани в общностните води, от риболовни кораби, плаващи под флага на трети страни, когато този контрол е предвиден от общностното законодателство. За тази цел Комисията и заинтересованите държави-членки сътрудничат и координират своите действия.
6. За целите на прилагането на настоящия член, могат да бъдат приети подробни правила в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Член 27
Оценка и контрол от страна на Комисията
1. За нуждите на оценката и на контрола на прилагането на правилата на общата политика в областта на рибарството от държавите-членки, Комисията може, служебно и със собствени средства, да възложи или сама извърши одити, разследвания, проверки и инспекции относно прилагането от държавите-членки на правилата на общата политика в областта на рибарството. Тя може да проверява по-специално:
а)
въвеждането в действие и прилагането на тези правила от държавите-членки и техните компетентни органи;
б)
съответствието на тези правила с административните практики и дейностите по национални инспекции и контрол;
в)
наличието на изискваните документи и тяхното съответствие с приложимите правила;
г)
условията, при които дейностите по контрола и изпълнението се упражняват от държавите-членки.
За тази цел Комисията може да извършва инспекции на борда на риболовните кораби, както и в помещенията на предприятията и на други органи, чиито дейности са свързани с общата политика в областта на рибарството и разполага с достъп до документацията и информациите, необходими за изпълнение на своите отговорности. Инспекциите, които Комисията провежда служебно и без помощта на инспектори от заинтересованата държава-членка, се извършват единствено на риболовните кораби и на местата на първата доставка в пристанище или на първа продажба и се ограничават до регионите и до запасите предмет на специфична програма за контрол, изготвена по силата на член 34в от Регламент (ЕИО) № 2847/93.
Инспекторите на Комисията представят писмена заповед, в която са посочени тяхната самоличност и длъжност. Техните правомощия не са по-широки от тези на националните инспектори и нямат никаква репресивна или изпълнителска власт. По-специално, инспекция, която се провежда от Комисията без помощта на инспектори от заинтересованата държава-членка, не може да се извърши, ако инспектираната страна се противопостави на това.
Държавите-членки осигуряват на Комисията необходимото съдействие за изпълнението на нейните задачи.
2. Докладите от проведената инспекция се предоставят на разположение на заинтересованата държава-членка.
Комисията дава на заинтересованата държава-членка възможността да формулира своите забележки относно заключенията на доклада. Тя се съобразява с общностните разпоредби относно защитата на личните данни.
Когато Комисията провежда служебна инспекция, без да бъде придружавана от инспектори граждани на заинтересованата държава-членка, тя уведомява за това държавата-членка един ден преди края на инспекцията и представя, в срок до един месец, доклад със заключението от инспекцията.
Държавите-членки не са длъжни да преследват лица на основата на заключението на посочения по-горе доклад.
3. Подробни правила за прилагане на настоящия член могат да бъдат приети в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
4. На всеки три години Комисията изготвя доклад за оценка на своята дейност по силата на параграф 1 и относно прилагането от държавите-членки на правилата на общата политика в областта на рибарството, с цел неговото представяне пред Европейския парламент и пред Съвета. Всяка година държавите-членки са информирани за броя инспекции, извършени по силата на параграф 1 от Комисията във всяка държава-членка, разбит по видове инспекции.
Член 28
Сътрудничество и координация
1. Държавите-членки сътрудничат помежду си и с трети страни с цел да осигурят спазването на правилата, приложими за общата политика в областта на рибарството. За тази цел държавите-членки предоставят на другите държави-членки и на третите страни необходимото съдействие за гарантиране спазването на тези правила.
2. В случай на контрол и на инспекция на трансграничните риболовни дейности, държавите-членки следят тези дейности, провеждани в рамките на настоящата глава да бъдат координирани. За тази цел държавите-членки разменят своите инспектори.
3. Без да се засяга основната отговорност на крайбрежната държава, държавите-членки са упълномощени да инспектират общностните риболовни кораби, плаващи под техен флаг във всички общностни води извън водите от суверенитета на друга държава-членка.
На държавите-членки се разрешава също така да извършват инспекции на риболовните кораби в съответствие с правилата на общата политика в областта на рибарството, що се отнася до риболовните дейности, извършвани в общностни води извън водите от техния суверенитет единствено:
а)
след като са получили разрешението от заинтересованата крайбрежна държава, или
б)
когато в съответствие с член 34в от Регламент (ЕИО) № 2847/93 е приета специфична програма за контрол.
На държавите-членки се разрешава да инспектират общностните риболовни кораби, плаващи под флага на друга държава-членка в международни води.
В случаите, различни от тези, предвидени в настоящия параграф, държавите-членки могат да се упълномощават една друга да извършват инспекции съобразно правилата на общата политика в областта на рибарството.
4. На основата на назначенията, извършени от държавите-членки, които ѝ се съобщават, Комисията изготвя в съответствие с процедурата, предвидена в член 30, параграф 2, списък на общностните инспектори, упълномощени да извършват инспекции съобразно разпоредбите на настоящата глава във водите на Общността и на борда на общностните риболовни кораби.
5. Докладите от инспекцията и наблюдението, изготвени от инспекторите на Общността, от инспекторите на друга държава-членка или от инспекторите на Комисията, представляват допустими доказателства за нуждите на административните или съдебни производства на всяка държава-членка. За установяването на фактите те се третират по същия начин като докладите от инспекциите и наблюденията на държавите-членки.
6. Подробни правила за прилагането на настоящия член могат да бъдат приети в съответствие с процедурата, установена в член 30, параграф 2.
Параграфи 3 и 4 от настоящия член са приложими единствено след определяне на правилата за тяхното прилагане.
ГЛАВА VI
ВЗЕМАНЕ НА РЕШЕНИЯ И КОНСУЛТАЦИИ
Член 29
Процедура за вземане на решения
Освен ако е предвидено друго в настоящия регламент, Съветът действа съобразно процедурата, установена в член 37 от Договора.
Член 30
Комитет по рибарство и аквакултури
1. Комисията се подпомага от Комитет по рибарство и аквакултури.
2. В случаите, когато се прави позоваване на настоящия параграф, се прилагат членове 4 и 7 от Решение № 1999/468/ЕО.
Периодът, предвиден в член 4, параграф 3 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на двадесет работни дни.
3. В случаите, когато се прави позоваване на настоящия параграф, се прилагат членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО.
Периодът, предвиден в член 5, параграф 6 от Решение № 1999/468/ЕО, се определя на шестдесет работни дни.
4. Комитетът приема свой процедурен правилник.
Член 31
Регионални консултативни съвети
1. Учредяват се регионални консултативни съвети, които да допринасят за изпълнението на целите, определени в член 2, параграф 1, и по-специално да съветват Комисията в областта на управлението на риболова по отношение някои морски зони или риболовни зони.
2. Регионалните консултативни съвети се състоят основно от рибари и други представители на интереси, засегнати от общата политика в областта на рибарството, като представители на сектора рибарство и аквакултурите, на интересите на екологията и на потребителите, и научни експерти от всички държави-членки, които имат интереси в областта на риболова в съответната морска или риболовна зона.
3. Представителите на националните и регионалните администрации, които имат интереси в областта на риболова в съответната морска или риболовна зона, имат правото да участват в регионалните консултативни съвети в качеството си на членове или на наблюдатели. Комисията може да присъства на техните заседания.
4. Регионалните консултативни съвети могат да бъдат допитани за консултация от Комисията относно предложения за мерки като многогодишните планове за възстановяване или за управление, предвидени да бъдат приети по силата на член 37 от Договора, които Комисията трябва да представи и които се отнасят конкретно за съответната риболовна зона. С тях могат също да се консултират Комисията и държавите-членки относно други мерки. Тези консултации не засягат консултациите с НТИКР и с Комитета по рибарство и аквакултури.
5. Регионалните консултативни съвети могат:
а)
да правят препоръки и предложения на Комисията или на държава-членка, служебно или по искане от страна на Комисията или на заинтересованата държава-членка, относно аспектите, свързани с управлението на рибарството;
б)
да информират Комисията или заинтересованата държава-членка за проблемите, свързани с прилагането на правилата на общата политика в областта на рибарството, както и да правят препоръки и предложения на Комисията или на заинтересованата държава-членка;
в)
да извършват всякаква друга дейност, необходима за изпълнението на техните функции.
Регионалните консултативни съвети уведомяват консултативния комитет по рибарство и аквакултури за своите дейности.
Член 32
Процедура за учредяване на регионални консултативни съвети
Съветът решава за учредяването на регионалните консултативни съвети. Един регионален консултативен съвет обхваща морски зони най-малко от юрисдикцията на две държави-членки. Регионалният консултативен съвет приема своя вътрешен правилник.
Член 33
Научен, технически и икономически комитет по рибарство
1. Учредява се научен, технически и икономически комитет по рибарство (НТИКР). Комитетът дава през равни интервали консултации по отношение аспекти, свързани с опазването и управлението на живите водни ресурси и преди всичко относно биологични, икономически, екологични, социални и технически аспекти.
2. Комисията взема предвид становищата на НТИКР, когато прави предложения, свързани с управлението на рибарството по силата на настоящия регламент.
ГЛАВА VII
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 34
Отмяна
1. Регламенти (ЕИО) № 3760/92 и (ЕИО) № 101/76 се отменят.
2. Позоваванията на разпоредби от регламентите, отменени по силата на параграф 1, трябва да се считат за позовавания на настоящия регламент.
Член 35
Преглед
Преди края на 2012 г. Комисията изготвя доклад до Европейския парламент и до Съвета относно действието на общата политика в областта на рибарството що се отнася до глави II и III.
Член 36
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на 1 януари 2003 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 20 декември 2002 година.
NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 2371/2002,
annettu 20 päivänä joulukuuta 2002,
elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisestä ja kestävästä hyödyntämisestä yhteisessä kalastuspolitiikassa
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 37 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen (1),
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (2),
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Yhteisön kalastus- ja vesiviljelyjärjestelmä perustettiin neuvoston asetuksella (ETY) N:o 3760/92 (3). Mainitun asetuksen mukaan neuvoston on päätettävä siihen tarvittavista muutoksista 31 päivään joulukuuta 2002 mennessä.
(2)
Yhteisen kalastuspolitiikan soveltamisala kattaa elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisen, hoidon ja hyödyntämisen sekä vesiviljelyn, kuten myös kalastus- ja vesiviljelytuotteiden jalostamisen ja kaupan pitämisen silloin, kun tällaista toimintaa harjoitetaan jäsenvaltioiden alueella tai yhteisön vesillä tai sitä harjoittavat jäsenvaltioiden kalastusalukset tai kansalaiset, ottaen huomioon Yhdistyneiden Kansakuntien merioikeusyleissopimuksen 117 artiklan, sanotun kuitenkaan rajoittamatta lippuvaltion ensisijaista vastuuta.
(3)
Koska monet kalakannat vähenevät edelleen, yhteistä kalastuspolitiikkaa olisi kehitettävä siten, että varmistetaan kalastusalan pitkän aikavälin kannattavuus elävien vesiluonnonvarojen kestävällä hyödyntämisellä, mikä perustuu moitteettomiin tieteellisiin lausuntoihin ja ennalta varautumisen periaatteeseen, mikä perustuu samoihin näkökohtiin kuin perustamissopimuksen 174 artiklassa tarkoitettu ennalta varautumisen periaate.
(4)
Yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteena olisi sen vuoksi oltava elollisten vesiluonnonvarojen ja vesiviljelyn kestävä hyödyntäminen osana kestävää kehitystä ja ottaen tasapainoisella tavalla huomioon ympäristöä koskevat, taloudelliset ja sosiaaliset tekijät.
(5)
On tärkeää, että yhteisen kalastuspolitiikan hoitoa ohjaa hyvän hallintotavan periaate ja että toteutettavat toimenpiteet ovat keskenään yhteensopivia ja yhdenmukaisia muiden yhteisön politiikkojen kanssa.
(6)
Kestävän hyödyntämisen tavoite saavutetaan paremmin soveltamalla kalastuksen hoitoon monivuotista lähestymistapaa, joka sisältää turvallisten biologisten rajojen puitteissa olevien kalakantojen monivuotiset hoitosuunnitelmat. Turvallisten biologisten rajojen alapuolella olevien kalakantojen osalta on ehdoton etusija monivuotisten elvytyssuunnitelmien vahvistamisella. Näihin kantoihin kohdistuvaa pyyntiponnistusta saatetaan joutua tieteellisten lausuntojen perusteella vähentämään merkittävästi.
(7)
Näissä monivuotisissa suunnitelmissa olisi vahvistettava tavoitteet kyseisten kalakantojen kestävälle hyödyntämiselle, niiden olisi sisällettävä pyyntisäännöt, joissa vahvistetaan, miten vuosittaiset saalis- ja/tai pyyntiponnistusrajat on laskettava, ja niissä olisi säädettävä muista erityishoitotoimenpiteistä ottaen huomioon myös muille lajeille aiheutuvat seuraukset.
(8)
Monivuotisten suunnitelmien sisältö olisi suhteutettava kalakantojen säilyttämistä koskevaan tilanteeseen, niiden elpymisen kiireellisyyteen sekä näiden kalakantojen ja niiden pyytämiseksi harjoitettavan kalastuksen luonteeseen.
(9)
Sellaisten kantojen, joille ei ole vahvistettu monivuotisia suunnitelmia, kestävä hyödyntäminen olisi varmistettava asettamalla rajat saaliille ja/tai pyyntiponnistukselle.
(10)
Olisi säädettävä siitä, miten jäsenvaltiot tai komissio voivat toteuttaa kiireellisiä toimenpiteitä silloin, kun kalastuksesta aiheutuu välittömiä toimia vaativa vakava uhka vesiluonnonvarojen säilyttämiselle tai meren ekosysteemille.
(11)
Jäsenvaltioille olisi annettava lupa toteuttaa kaikkiin kalastusaluksiin sovellettavia säilyttämis- ja hoitotoimenpiteitä niiden 12 meripeninkulman vyöhykkeen sisällä edellyttäen, että toteutettavien toimenpiteiden koskiessa toisten jäsenvaltioiden kalastusaluksia, ne ovat syrjimättömiä ja niiden johdosta on edeltäkäsin kuultu osapuolia ja ettei yhteisö ole toteuttanut kyseisellä alueella erityisesti säilyttämistä ja kalastuksenhoitoa koskevia toimenpiteitä.
(12)
Yhteisön laivastoa olisi supistettava, jotta se vastaisi käytettävissä olevia vesiluonnonvaroja, ja tämän tavoitteen saavuttamiseksi olisi turvauduttava erityistoimenpiteisiin, joihin sisältyvät kalastuskapasiteetille vahvistettavat viitetasot, joita ei saa ylittää, erityinen yhteisön järjestely kalastusalusten romuttamisen edistämiseksi sekä kansalliset laivastoon lisäämis- ja poistojärjestelyt.
(13)
Kunkin jäsenvaltion olisi pidettävä kalastusaluksista kansallista rekisteriä, joka olisi annettava komission käyttöön jäsenvaltioiden laivastojen koon seuraamiseksi.
(14)
Voimassa olevat säännöt, joilla rajoitetaan vesiluonnonvarojen käyttöoikeutta jäsenvaltioiden 12 meripeninkulman vyöhykkeiden sisällä, ovat toimineet tyydyttävästi ja edistäneet säilyttämistä rajoittamalla pyyntiponnistusta yhteisön herkimmillä vesillä sekä suojelleet perinteistä kalastustoimintaa, josta tiettyjen rannikkoyhteisöjen sosiaalinen ja taloudellinen kehitys on suuresti riippuvaista. Näin ollen niiden soveltamista olisi jatkettava 31 päivään joulukuuta 2012.
(15)
Vaikka muutkin yhteisön lainsäädäntöön sisältyvät pääsyrajoitukset olisi pidettävä toistaiseksi voimassa, niitä olisi tarkistettava sen arvioimiseksi, ovatko ne tarpeen kestävän kalastuksen turvaamiseksi.
(16)
Kalastusalan epävarman taloudellisen tilanteen ja tiettyjen rannikkoyhteisöjen kalastuksesta riippuvuuden vuoksi on tarpeen varmistaa kalastustoiminnan suhteellinen vakaus jakamalla kalastusmahdollisuudet jäsenvaltioiden kesken siten, että jako perustuu kullekin jäsenvaltiolle kalakannoista kuuluvaan ennakoitavissa olevaan osuuteen.
(17)
Tällä vakaudella olisi kantojen väliaikaisen biologisen tilanteen vuoksi toisaalta turvattava niiden alueiden erityistarpeet, joiden paikallinen väestö on erityisen riippuvainen kalastuksesta ja sen liitännäistoiminnoista, siten kuin neuvosto on päättänyt tietyistä yhteisön 200 meripeninkulman kalastusvyöhykkeen 1 päivänä tammikuuta 1977 voimaan tulevaan perustamiseen liittyvistä ulkoisista näkökohdista 3 päivänä marraskuuta 1976 antamassaan päätöslauselmassa (4) ja erityisesti sen liitteessä VII.
(18)
Tavoitteena oleva suhteellisen vakauden käsite olisi näin ollen ymmärrettävä juuri tällä tavoin.
(19)
Yhteisen kalastuspolitiikan tehokkaan täytäntöönpanon varmistamiseksi olisi yhteisön kalastusta koskevaa valvonta- ja täytäntöönpanojärjestelmää vahvistettava ja vastuunjakoa jäsenvaltioiden viranomaisten ja komission välillä entisestään selkiinnytettävä. Tässä tarkoituksessa on aiheellista sisällyttää tähän asetukseen keskeiset yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen valvontaa, tarkastuksia ja täytäntöönpanoa koskevat säännökset, joista osa jo sisältyy yhteiseen kalastuspolitiikkaan sovellettavasta valvontajärjestelmästä 12 päivänä lokakuuta 1993 annettuun neuvoston asetukseen (ETY) N:o 2847/93 (5). Mainitun asetuksen on pysyttävä edelleen voimassa, kunnes kaikki tarvittavat täytäntöönpanosäännöt on annettu.
(20)
Valvontaa, tarkastuksia ja täytäntöönpanoa koskevat säännökset ja toisaalta kalastusalusten päällikköjen ja kaupanpitämisketjun toimijoiden velvollisuudet määrittelevät jäsenvaltioiden ja komission erilaiset velvollisuudet.
(21)
Yhteisön olisi voitava pienentää kalastusmahdollisuuksia, jos jäsenvaltio on ylittänyt sille osoitetut kalastusmahdollisuudet. Jos on osoitettu, että jäsenvaltion suorittamasta kalastusmahdollisuuksiensa ylittämisestä on aiheutunut vahinkoa jollekin toiselle jäsenvaltiolle, olisi tämä vähennys osoitettava osittain tai kokonaan tälle toiselle jäsenvaltiolle.
(22)
Jäsenvaltiot olisi velvoitettava toteuttamaan välittömästi toimenpiteitä sellaisten vakavien rikkomusten jatkumisen estämiseksi, jotka on määritelty sellaisten käyttäytymistapojen luettelosta, joilla rikotaan vakavasti yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjä 24 päivänä kesäkuuta 1999 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1447/1999 (6).
(23)
Komission olisi voitava toteuttaa välittömästi ehkäiseviä toimenpiteitä, jos on näyttöä siitä, että kalastustoiminta saattaa aiheuttaa vakavan uhan elävien vesiluonnonvarojen säilyttämiselle.
(24)
Komissiolle olisi annettava tarvittavat valtuudet, jotta se voisi suorittaa valvontavelvollisuutensa ja arvioida, miten jäsenvaltiot toteuttavat yhteistä kalastuspolitiikkaa.
(25)
Yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen noudattamiseksi on tarpeen lujittaa kaikkien asianomaisten viranomaisten välistä yhteistyötä ja yhteensovittamista, erityisesti vaihtamalla kansallisia tarkastajia ja säätämällä, että jäsenvaltioiden on pidettävä yhteisön tarkastajien, muiden jäsenvaltioiden tarkastajien ja komission tarkastajien laatimia tarkastuskertomuksia tosiseikkoja todennettaessa yhdenvertaisina omien tarkastuskertomuksiensa kanssa.
(26)
Tämän asetuksen täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY (7) mukaisesti.
(27)
Yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteiden saavuttamisen edistämistä varten olisi perustettava alueellisia neuvoa-antavia toimikuntia, jotta yhteinen kalastuspolitiikka voisi hyötyä asianomaisten kalastajien ja muiden alan toimijoiden tietämyksestä ja kokemuksesta ja jotta siinä voitaisiin ottaa huomioon yhteisön eri vesialueilla vallitsevat erilaiset olosuhteet.
(28)
Sen varmistamiseksi, että yhteisen kalastuspolitiikan käytettävissä ovat parhaimmat tieteelliset, tekniset ja taloudelliset lausunnot, komissiolla olisi oltava apunaan tarkoitukseen soveltuva komitea.
(29)
Elävien vesiluonnonvarojen kestävän hyödyntämisen perustavoitteen saavuttamiseksi on tarpeen ja aiheellista säätää näiden luonnonvarojen säilyttämistä ja hyödyntämistä koskevat säännöt. Perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen.
(30)
Asetukseen (ETY) N:o 3760/92 tehtävien muutosten suuren lukumäärän ja merkityksen vuoksi mainittu asetus olisi kumottava. Yhteisestä kalatalousalan rakennepolitiikasta 19 päivänä tammikuuta 1976 annettu asetus (ETY) N:o 101/76 (8), jonka kaikki keskeiset säännökset ovat menettäneet merkityksensä, olisi myös kumottava,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
I LUKU Soveltamisala ja tavoitteet
1 artikla
Soveltamisala
1. Yhteiseen kalastuspolitiikkaan kuuluvat elollisten vesiluonnonvarojen säilyttäminen, hoito ja hyödyntäminen, vesiviljely sekä kalastus- ja vesiviljelytuotteiden jalostus ja kaupan pitäminen, jos tällaista toimintaa harjoitetaan jäsenvaltioiden alueella tai yhteisön vesillä taikka jos sitä harjoittavat yhteisön kalastusalukset tai, lippuvaltion ensisijaista vastuuta rajoittamatta, jäsenvaltioiden kansalaiset.
2. Yhteisessä kalastuspolitiikassa säädetään johdonmukaisista toimenpiteistä, jotka koskevat:
a)
elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämistä, hoitoa ja hyödyntämistä,
b)
kalastuksen ympäristövaikutusten rajoittamista,
c)
kalastusvyöhykkeille pääsyn ja vesiluonnonvarojen käytön edellytyksiä,
d)
rakennepolitiikkaa ja laivastokapasiteetin sääntelyä,
e)
valvontaa ja täytäntöönpanoa,
f)
vesiviljelyä,
g)
yhteistä markkinajärjestelyä, ja
h)
kansainvälisiä suhteita.
2 artikla
Tavoitteet
1. Yhteisellä kalastuspolitiikalla varmistetaan sellaisen elollisten vesiluonnonvarojen hyödyntäminen, joka luo talouden, ympäristön ja sosiaalisten tekijöiden osalta kestävät olosuhteet.
Tässä tarkoituksessa yhteisö noudattaa ennalta varautumisen periaatetta toteuttamalla toimenpiteitä, jotka on tarkoitettu suojelemaan ja säilyttämään elollisia vesiluonnonvaroja, mahdollistamaan niiden kestävä hyödyntäminen ja saattamaan kalastustoimien vaikutukset meriekosysteemeihin mahdollisimman vähäisiksi. Sen tavoitteena on ottaa kalastuksenhoidossa asteittain käyttöön ekosysteemiin perustuva lähestymistapa. Sen tavoitteena on edistää taloudellisesti kannattavalla ja kilpailukykyisellä kalastus- ja vesiviljelyalalla harjoitettavaa tehokasta kalastustoimintaa tarjoamalla kohtuullinen elintaso niille, jotka ovat riippuvaisia kalastustoiminnasta, ja ottamalla huomioon kuluttajien edut.
2. Yhteisessä kalastuspolitiikassa sovelletaan seuraavia hyvän hallintotavan periaatteita:
a)
vastuiden selkeä määrittely sekä yhteisön että kansallisella ja paikallisella tasolla;
b)
moitteettomille tieteellisille lausunnoille perustuva päätöksentekomenettely, joka tuottaa oikea-aikaisia tuloksia;
c)
alan toimijoiden laaja osallistuminen kaikkiin harjoitettavan politiikan vaiheisiin sen laatimisesta täytäntöönpanoon;
d)
yhdenmukaisuus yhteisön muiden politiikkojen, erityisesti ympäristö-, sosiaali-, alue-, kehitysyhteistyö-, terveys- ja kuluttajansuojapolitiikan kanssa.
3 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa tarkoitetaan:
a)
”yhteisön vesillä” jäsenvaltioiden suvereniteettiin tai lainkäyttövaltaan kuuluvia vesialueita, lukuun ottamatta perustamissopimuksen liitteessä II mainittujen alueiden lähivesiä;
b)
”elollisilla vesiluonnonvaroilla” käytettävissä ja saatavilla olevia elollisia merellisiä luonnonvaroja, myös anadromisia ja katadromisia lajeja sinä aikana, jonka ne elävät meressä;
c)
”kalastusaluksella” aluksia, jotka on varustettu elollisten vesiluonnonvarojen kaupallista hyödyntämistä varten;
d)
”yhteisön kalastusaluksella” jonkin jäsenvaltion lipun alla purjehtivaa ja yhteisössä rekisteröityä kalastusalusta;
e)
”kestävällä hyödyntämisellä” kannan hyödyntämistä tavalla, joka ei vaaranna kannan hyödyntämistä tulevaisuudessa ja jolla ei ole kielteistä vaikutusta meriekosysteemeihin;
f)
”kalastuskuolevuudella” jonkin kannan tietyn ajanjakson saaliiden osuutta verrattuna kyseisenä ajanjaksona käytettävissä olevaan keskimääräiseen kantaan;
g)
”kannalla” tietyllä kalastuksenhoitoalueella esiintyvää elollista vesiluonnonvaraa;
h)
”pyyntiponnistuksella” kalastusaluksen kapasiteetin ja kalastustoiminnan tuloa; kun on kyse alusten joukosta, sillä tarkoitetaan joukon kaikkien alusten pyyntiponnistusten summaa;
i)
”kalastuksenhoidon ennalta varautuvalla lähestymistavalla” sitä, että riittävien tieteellisten tietojen puuttumista ei käytetä perusteena lykätä tai jättää toteuttamatta hoitotoimenpiteitä kohdelajien, niiden ohessa saaliiksi saatavien tai niistä riippuvaisten lajien sekä muiden kuin kohdelajien ja niiden ympäristön suojelemiseksi;
j)
”rajaviitearvoilla” kalakantojen koon parametrien (kuten biomassa tai kalastuskuolevuus) arvoja, joita olisi vältettävä, koska niihin liittyy tuntematonta populaatiodynamiikkaa, kantojen romahtamista tai heikentynyttä rekrytoitumista;
k)
”säilyttämistä koskevilla viitearvoilla” kalakantojen koon parametrien (kuten biomassa tai kalastuskuolevuus) arvoja, joita käytetään kalastuksenhoidossa esimerkiksi hyväksyttävän biologisen riskirajan tai halutun lisääntymistason osalta;
l)
”turvallisilla biologisilla rajoilla” sellaisia kannan tilasta tai sen hyödyntämisestä kertovia indikaattoreita, joiden puitteissa tiettyjen rajaviitearvojen rikkomisvaara on vähäinen;
m)
”saalisrajalla” jonkin kannan tai kantaryhmän purettuja saaliita koskevaa määrällistä rajaa tiettynä ajanjaksona, jollei yhteisön lainsäädännöstä muuta johdu;
n)
”kalastuskapasiteetilla” neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2930/86 (9) 4 ja 5 artiklan mukaista aluksen vetoisuutta bruttotonneina (bt) ja sen tehoa kilowatteina (kW). Tietyn tyyppisen kalastuksen osalta neuvosto voi määritellä kapasiteetin esimerkiksi aluksen pyydysten lukumääränä ja/tai kokona;
o)
”laivastosta poistolla” kalastusaluksen poistamista jäsenvaltion kalastusalusrekisteristä edellyttäen, että noudatetaan 15 artiklan 1 kohtaa;
p)
”laivastoon lisäämisellä” kalastusaluksen rekisteröimistä jäsenvaltion kalastusalusrekisteriin;
q)
”kalastusmahdollisuudella” määrällistä kalastusoikeutta, joka ilmaistaan pyyntinä ja/tai pyyntiponnistuksena;
r)
”yhteisön kalastusmahdollisuuksilla” yhteisön käytössä yhteisön vesillä olevia kalastusmahdollisuuksia, joihin on lisätty yhteisön kaikki kalastusmahdollisuudet yhteisön vesien ulkopuolella ja joista on vähennetty kolmansille maille myönnetyt yhteisön kalastusmahdollisuudet.
II LUKU Säilyttäminen ja kestävyys
4 artikla
Toimenpidetyypit
1. Edellä 2 artiklan 1 kohdassa mainittujen tavoitteiden saavuttamiseksi neuvosto vahvistaa yhteisön toimenpiteitä, jotka koskevat vesialueille pääsyä ja vesiluonnonvarojen käyttöoikeutta sekä kestävän kalastustoiminnan harjoittamista.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut toimenpiteet vahvistetaan ottaen huomioon käytettävissä olevat tieteelliset, tekniset ja taloudelliset lausunnot sekä erityisesti 33 artiklan 1 kohdalla perustetun tieteellis-teknis-taloudellisen kalastuskomitean laatimat kertomukset sekä 31 artiklalla perustetuilta alueellisilta neuvoa-antavilta toimikunnilta saadut lausunnot. Niihin voivat kunkin kannan tai kalakantaryhmän osalta sisältyä erityisesti seuraavat toimenpiteet, joilla rajoitetaan kalastuskuolevuutta ja kalastustoimien ympäristövaikutuksia:
a)
5 artiklassa säädettyjen elvytyssuunnitelmien hyväksyminen;
b)
6 artiklassa säädettyjen hoitosuunnitelmien hyväksyminen;
c)
tavoitteiden vahvistaminen kantojen kestävälle hyödyntämiselle;
d)
saaliiden rajoittaminen;
e)
kalastamaan oikeutettujen alusten lukumäärän ja tyypin vahvistaminen;
f)
pyyntiponnistuksen rajoittaminen;
g)
muun muassa seuraavien teknisten toimenpiteiden käyttöön ottaminen:
i)
pyydysten rakennetta, aluksella olevien pyydysten lukumäärää, kokoa ja käyttötapoja sekä näillä pyydyksillä kalastettaessa aluksella pidettäviksi hyväksyttyjen saaliiden koostumusta koskevat toimenpiteet;
ii)
vyöhykkeet ja/tai ajanjaksot, joilla kalastustoiminta on joko kiellettyä tai sitä on rajoitettu muun ohessa kutu- ja kasvualueiden suojelemiseksi;
iii)
aluksella pidettävien ja/tai aluksesta purettavien kalojen sallittu vähimmäiskoko;
iv)
erityistoimenpiteet kalastustoimien meriekosysteemeihin ja muihin kuin kohdelajeihin kohdistuvien vaikutusten vähentämiseksi;
h)
kannustimien luominen, taloudelliset kannustimet mukaan luettuina, valikoivamman tai vaikutuksiltaan vähäisen kalastuksen edistämiseksi;
i)
vaihtoehtoisia kalastuksenhoitomenetelmiä koskevien koehankkeiden toteuttaminen.
5 artikla
Elvytyssuunnitelmat
1. Neuvosto hyväksyy elvytyssuunnitelmat ensisijaisesti sellaisten kantojen kestävälle hyödyntämiselle, jotka ovat turvallisten biologisten rajojen alapuolella.
2. Elvytyssuunnitelmien tarkoituksena on varmistaa kantojen elpyminen turvallisiin biologisiin rajoihin.
Suunnitelmiin sisältyvät säilyttämistä koskevat viitearvot, kuten tavoitearvot, joita käytetään arvioitaessa kantojen toipumista turvallisiin biologisiin rajoihin.
Tavoitearvot ilmoitetaan
a)
populaation kokona ja/tai
b)
pitkäaikaisena tuottona ja/tai
c)
kalastuskuolevuutena ja/tai
d)
saaliiden vakautena.
Elvytyssuunnitelmat voivat tarvittaessa sisältää myös tavoitearvoja, jotka koskevat muita eläviä vesiluonnonvaroja tai meriekosysteemien säilyttämistä koskevan tilanteen ennallaan pitämistä tai parantamista.
Jos elvytyssuunnitelmissa vahvistetaan useampi kuin yksi tavoitearvo, niissä on ilmoitettava näiden tavoitearvojen tärkeysjärjestys.
3. Elvytyssuunnitelmat on laadittava kalastuksenhoidon ennalta varautuvan lähestymistavan perusteella ja niissä on otettava huomioon asianomaisten tieteellisten elinten suosittelemat rajaviitearvot. Niissä on varmistettava kantojen kestävä hyödyntäminen ja se, että kalastustoiminnan meriekosysteemeihin kohdistuva vaikutus pysyy kestävällä tasolla.
Ne voivat kattaa joko yhden tai useamman kannan kalastuksen, ja niissä on otettava asianmukaisesti huomioon kantojen ja kalastuksen vuorovaikutus.
Elvytyssuunnitelmat ovat monivuotisia ja niissä on ilmoitettava arvioitu aikataulu asetettujen tavoitearvojen saavuttamiselle.
4. Elvytyssuunnitelmiin voi sisältyä mitä tahansa 4 artiklan 2 kohdan c-h alakohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä sekä pyyntisääntöjä, jotka muodostuvat joukosta ennalta määrättyjä biologisia parametrejä saalisrajojen hallinnoimiseksi.
Elvytyssuunnitelmissa on pyyntiponnistuksen rajoituksia, jollei tämä ole tarpeetonta suunnitelman tavoitearvon saavuttamiseksi. Suunnitelmiin sisällytettävien toimenpiteiden on oltava suhteutettuja tavoitteisiin, tavoitearvoihin ja arvioituun aikatauluun nähden, ja niistä päättää neuvosto, joka ottaa huomioon seuraavat seikat:
a)
kannan tai kantojen säilyttämistä koskeva tilanne,
b)
kannan tai kantojen biologiset ominaisuudet,
c)
kyseisten kantojen kalastuksen ominaisuudet, ja
d)
toimenpiteiden taloudellinen vaikutus kyseiseen kalastukseen.
5. Komissio raportoi siitä, miten tehokkaasti elvytyssuunnitelmien tavoitteet on saavutettu.
6 artikla
Hoitosuunnitelmat
1. Neuvosto hyväksyy tarvittavat hoitosuunnitelmat kantojen pitämiseksi turvallisissa biologisissa rajoissa, jotta kantoja hyödyntävä kalastustoiminta tapahtuu turvallisten biologisten rajojen sisällä.
2. Hoitosuunnitelmissa vahvistetaan säilyttämistä koskevat viitearvot, kuten tavoitearvot, joiden perusteella arvioidaan kantojen pysymistä näissä rajoissa. Tällöin sovelletaan 5 artiklan 2 kohdan a-d alakohtaa.
Hoitosuunnitelmat voivat sisältää myös tavoitearvoja, jotka koskevat muita eläviä vesiluonnonvaroja tai meriekosysteemien säilyttämistä koskevan tilanteen ennallaan pitämistä tai parantamista.
Jos hoitosuunnitelmissa vahvistetaan useampi kuin yksi tavoitearvo, niissä on ilmoitettava niiden tavoitearvojen tärkeysjärjestys.
3. Hoitosuunnitelmat on laadittava kalastuksenhoidon ennalta varautuvan lähestymistavan perusteella ja niissä on otettava huomioon asianomaisten tieteellisten elinten suosittamat rajaviitearvot. Niissä on varmistettava kantojen kestävä hyödyntäminen ja se, että kalastustoiminnan meriekosysteemiin kohdistuva vaikutus pysyy kestävällä tasolla.
Ne voivat kattaa joko yhden tai useamman kannan kalastuksen, ja niissä on otettava asianmukaisesti huomioon kantojen ja kalastuksen vuorovaikutus.
Hoitosuunnitelmat ovat monivuotisia, ja niissä on ilmoitettava arvioitu aikataulu asetettujen tavoitearvojen saavuttamiselle.
4. Hoitosuunnitelmiin voi sisältyä mitä tahansa 4 artiklan 2 kohdan d-i alakohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä sekä pyyntisääntöjä, jotka muodostuvat joukosta ennalta määrättyjä biologisia parametrejä saalisrajojen hallinnoimiseksi.
Hoitosuunnitelmiin sisällytettävien toimenpiteiden on oltava suhteutettuja tavoitteisiin, tavoitearvoihin ja arvioituun aikatauluun ja niistä päättää neuvosto, joka ottaa huomioon seuraavat seikat:
a)
kannan tai kantojen säilyttämistä koskeva tilanne,
b)
kannan tai kantojen biologiset ominaisuudet,
c)
kyseisten kantojen kalastuksen ominaisuudet, ja
d)
toimenpiteiden taloudellinen vaikutus kyseiseen kalastukseen.
5. Komissio raportoi siitä, miten tehokkaasti hoitosuunnitelmien tavoitteet on saavutettu.
7 artikla
Komission toteuttamat kiireelliset toimenpiteet
1. Jos on olemassa näyttöä siitä, että kalastuksesta aiheutuu välittömiä toimia vaativa vakava uhka elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämiselle tai meren ekosysteemille, komissio voi joko jonkin jäsenvaltion perustellusta pyynnöstä tai omasta aloitteestaan päättää kiireellisistä toimenpiteistä, jotka kestävät enintään kuusi kuukautta. Komissio voi tehdä uuden päätöksen näiden kiireellisten toimenpiteiden jatkamisesta enintään kuudella kuukaudella.
2. Jäsenvaltion on toimitettava pyyntönsä samanaikaisesti komissiolle, muille jäsenvaltioille ja asianomaisille alueellisille neuvoa-antaville toimikunnille. Nämä voivat toimittaa kirjalliset huomautuksensa komissiolle viiden työpäivän kuluessa pyynnön vastaanottamisesta.
Komissio tekee päätöksen 15 työpäivän kuluessa 1 kohdassa tarkoitetun pyynnön vastaanottamisesta.
3. Kiireellisiä toimenpiteitä sovelletaan välittömästi. Niistä ilmoitetaan asianomaisille jäsenvaltioille ja ne julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
4. Asianomaiset jäsenvaltiot voivat saattaa komission päätöksen neuvoston käsiteltäväksi kymmenen työpäivän kuluessa siitä, kun ne ovat saaneet sitä koskevan ilmoituksen.
5. Neuvosto voi määräenemmistöllä päättää asiasta toisin kuukauden kuluessa siitä, kun se on saanut tätä koskevan pyynnön.
8 artikla
Jäsenvaltioiden toteuttamat kiireelliset toimenpiteet
1. Jos on näyttöä siitä, että kalastuksesta aiheutuu vakava ja ennalta arvaamaton uhka elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämiselle tai meriekosysteemille jäsenvaltion suvereniteettiin tai lainkäyttövaltaan kuuluvilla merialueilla, kyseinen jäsenvaltio voi toteuttaa enintään kolme kuukautta kestäviä kiireellisiä toimenpiteitä, jos aiheeton viivyttely johtaisi vahinkoon, jota olisi vaikea korjata.
2. Jäsenvaltioiden, jotka aikovat toteuttaa kiireellisiä toimenpiteitä, on ilmoitettava aikomuksestaan komissiolle sekä asianomaisille muille jäsenvaltioille ja alueellisille neuvoa-antaville toimikunnille lähettämällä näille kyseinen toimenpideluonnos ja sen perustelut ennen toimenpiteiden hyväksymistä.
3. Asianomaiset jäsenvaltiot ja alueelliset neuvoa-antavat toimikunnat voivat jättää kirjalliset huomautuksensa komissiolle viiden työpäivän kuluessa tiedoksi antamisesta. Komissio vahvistaa tai peruuttaa toimenpiteen tai muuttaa sitä 15 työpäivän kuluessa tiedoksi antamisesta.
4. Komission päätös annetaan tiedoksi asianomaisille jäsenvaltioille. Se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
5. Asianomaiset jäsenvaltiot voivat saattaa komission päätöksen neuvoston käsiteltäväksi kymmenen työpäivän kuluessa päätöksen tiedoksiantamisesta.
6. Neuvosto voi määräenemmistöllä päättää asiasta toisin yhden kuukauden kuluessa siitä, kun se on saanut tätä koskevan pyynnön.
9 artikla
Jäsenvaltioiden 12 meripeninkulman vyöhykkeen sisäpuolella toteuttamat toimenpiteet
1. Jäsenvaltio voi toteuttaa syrjimättömiä toimenpiteitä elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämiseksi ja hoitamiseksi sekä kalastuksen meriekosysteemiin kohdistamien vaikutusten saattamiseksi mahdollisimman vähäisiksi 12 meripeninkulman sisällä sen perusviivoista edellyttäen, että yhteisö ei ole toteuttanut erityisesti kyseistä aluetta koskevia säilyttämis- ja kalastuksenhoitotoimenpiteitä. Jäsenvaltioiden toteuttamien toimenpiteiden on oltava yhteensopivia 2 artiklassa asetettujen tavoitteiden kanssa ja vähintään yhtä tiukkoja kuin voimassa oleva yhteisön lainsäädäntö.
Jos jäsenvaltion toteuttamat toimenpiteet todennäköisesti koskevat jonkin toisen jäsenvaltion aluksia, toimenpiteet voidaan toteuttaa vasta sen jälkeen, kun komissiota, kyseistä jäsenvaltiota ja asianomaisia alueellisia neuvoa-antavia toimikuntia on kuultu toimenpideluonnoksesta, johon on liitetty perustelut.
2. Muiden jäsenvaltioiden kalastusaluksiin sovellettaviin toimenpiteisiin on sovellettava 8 artiklan 3-6 kohdassa säädettyjä menettelyjä.
10 artikla
Jäsenvaltioiden toimenpiteet, joita sovelletaan ainoastaan niiden oman lipun alla purjehtiviin kalastusaluksiin
Jäsenvaltiot voivat toteuttaa toimenpiteitä kantojen säilyttämiseksi ja hoitamiseksi suvereniteettiinsa ja lainkäyttövaltaansa kuuluvilla merialueilla edellyttäen, että
a)
toimenpiteitä sovelletaan ainoastaan kyseisen jäsenvaltion lipun alla purjehtiviin ja yhteisössä rekisteröityihin kalastusaluksiin tai, jos kyseessä on kalastustoiminta, jota ei toteuteta kalastusaluksella, kyseiseen jäsenvaltioon asettautuneisiin henkilöihin, ja
b)
toimenpiteet ovat 2 artiklan 1 kohdassa asetettujen tavoitteiden mukaisia ja vähintään yhtä tiukkoja kuin voimassa oleva yhteisön lainsäädäntö.
III LUKU Kalastuskapasiteetin mukauttaminen
11 artikla
Kalastuskapasiteetin mukauttaminen
1. Jäsenvaltioiden on toteutettava laivastojensa kalastuskapasiteetin mukauttamistoimenpiteitä vakaan ja kestävän tasapainon saavuttamiseksi kalastuskapasiteettinsa ja kalastusmahdollisuuksiensa välillä.
2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, ettei 12 artiklassa ja tämän artiklan 4 kohdassa tarkoitettuja bruttotonneina ja kilowatteina ilmoitettuja kalastuskapasiteetin viitetasoja ylitetä.
3. Alusta ei saa poistaa julkisella tuella tuetusta laivastosta, ellei asetuksessa (EY) N:o 3690/93 (10) määriteltyä kalastuslisenssiä ja, silloin kun niistä on säädetty, asiaa koskevissa asetuksissa määriteltyjä kalastuslupia ole sitä ennen peruutettu. Lisenssiä tai tarvittaessa kyseessä olevaa kalastusta koskevia kalastuslupia vastaavaa kapasiteettia ei voi korvata.
4. Jos julkista tukea on myönnetty sellaisen kalastuskapasiteetin poistoon, joka ylittää sen kapasiteetin vähentämisen, joka on tarpeen 12 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen viitetasojen noudattamiseksi, poistettu kapasiteettimäärä on ilman eri toimenpiteitä vähennettävä viitetasoista. Näin saaduista viitetasoista tulee uudet viitetasot.
5. Vähintään viiden vuoden ikäisten kalastusalusten nykyaikaistaminen pääkannen yläpuolella turvallisuuden, työskentelyolosuhteiden, hygienian ja tuotteiden laadun parantamiseksi saa lisätä aluksen vetoisuutta edellyttäen, että tällä nykyaikaistamisella ei lisätä aluksen pyyntikykyä. Tämän artiklan ja 12 artiklan mukaisia viitetasoja on mukautettava vastaavasti. Vastaavaa kapasiteettia ei tarvitse ottaa huomioon jäsenvaltioiden vahvistaessa 13 artiklassa tarkoitettujen alusten laivastoon lisäämisten ja laivastosta poistojen tasapainoa.
Näitä toimenpiteitä koskevat yksityiskohtaiset säännöt ja ehdot voidaan hyväksyä 30 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.
12 artikla
Kalastuslaivastojen viitetasot
1. Komissio vahvistaa kullekin jäsenvaltiolle sen lipun alla purjehtivien yhteisön alusten bruttotonneina ja kilowatteina ilmoitetut kokonaiskalastuskapasiteetin viitetasot 30 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.
Viitetasot ovat neuvoston päätöksen 97/413/EY (11) mukaisesti kullekin laivaston osalle 31 päiväksi joulukuuta 2002 vahvistettujen monivuotisen ohjausohjelman 1997-2002 tavoitteiden summa.
2. Tämän artiklan täytäntöönpanoa koskevat säännöt voidaan hyväksyä 30 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.
13 artikla
Laivastoon lisäämistä ja laivastosta poistoa koskevat järjestelyt
1. Jäsenvaltioiden on hoidettava alusten laivastoon lisäämiset ja laivastosta poistot siten, että 1 päivästä tammikuuta 2003 alkaen:
a)
uuden kapasiteetin ilman julkista tukea tapahtuva lisääminen laivastoon korvataan sellaisella aiemmalla ilman julkista tukea tapahtuvalla poistolla, joka vastaa vähintään samaa kapasiteettimäärää;
b)
uuden kapasiteetin lisääminen laivastoon käyttäen 1 päivän tammikuuta 2003 jälkeen myönnettyä julkista tukea korvataan aiemmalla ilman julkista tukea tapahtuvalla poistolla,
i)
joka vastaa vähintään samaa kapasiteettimäärää, jos lisätään uusia aluksia, joiden bruttovetoisuus on enintään 100 GT, tai
ii)
jonka määrä on vähintään 1,35 kertaa kyseinen kapasiteettimäärä, jos lisätään uusia aluksia, joiden bruttovetoisuus on yli 100 GT.
2. Kunkin jäsenvaltion, joka aikoo 31 päivän joulukuuta 2002 jälkeen sitoutua uuden julkisen tuen antamiseen laivaston uudistamiseen, on 1 päivän tammikuuta 2003 ja 31 päivän joulukuuta 2004 välisenä aikana vähennettävä laivastonsa kokonaiskapasiteettia 3 prosentilla koko tällä kaudella 12 artiklassa tarkoitettuihin viitetasoihin nähden.
3. Tämän artiklan täytäntöönpanoa koskevat säännöt voidaan hyväksyä 30 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.
14 artikla
Tietojen vaihto
1. Komissio esittää joka vuosi yhteenvedon tuloksista, jotka jäsenvaltiot ovat saavuttaneet pyrkimyksissään saavuttaa kalastuskapasiteetin ja kalastusmahdollisuuksien välinen kestävä tasapaino. Yhteenveto perustuu kunkin jäsenvaltion antamaan vuosikertomukseen, joka on toimitettava komissiolle viimeistään seuraavan vuoden huhtikuun 30 päivänä.
Komission yhteenveto ja siihen liitetyt jäsenvaltioiden kertomukset toimitetaan ennen vuoden loppua Euroopan parlamentille ja neuvostolle yhdessä tieteellis-teknis-taloudellisen kalastuskomitean sekä 30 artiklan 1 kohdalla perustetun kalastus- ja vesiviljelyalan komitean lausunnon kanssa.
2. Tietojen vaihtoa koskevat täytäntöönpanosäännöt voidaan antaa 30 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.
15 artikla
Kalastusalusrekisterit
1. Kunkin jäsenvaltion on pidettävä sen lipun alla purjehtivista yhteisön kalastusaluksista rekisteriä, johon on sisällyttävä sellaiset vähimmäistiedot alusten ominaisuuksista ja toiminnasta, jotka ovat tarpeen yhteisön tasolla vahvistettujen toimenpiteiden hallinnoimiseksi.
2. Kunkin jäsenvaltion on annettava edellä 1 kohdassa tarkoitetut tiedot komission käyttöön.
3. Komissio perustaa yhteisön kalastusalusrekisterin, johon sisältyvät sen 2 kohdan nojalla saamat tiedot, ja antaa sen jäsenvaltioiden käyttöön. Siinä noudatetaan henkilötietojen suojaa koskevia yhteisön säännöksiä.
4. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut tiedot sekä menettelyt niiden 2 ja 3 kohdassa tarkoitetussa toimittamisessa noudatettavat voidaan määritellä 30 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.
16 artikla
Yhteisön rahoitustuen ehdollisuus ja pyyntiponnistusten vähentäminen
1. Kalatalousalan rakenteellisia toimia koskevista yksityiskohtaisista säännöistä ja edellytyksistä 17 päivänä joulukuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2792/1999 (12) mukaista yhteisön rahoitustukea, alusten romuttamiseen myönnettäviä varoja lukuun ottamatta, voidaan myöntää ainoastaan, mikäli jäsenvaltio on noudattanut tämän asetuksen 11, 13 ja 15 artiklaa ja on toimittanut neuvoston asetuksen (EY) N:o 2792/1999 ja komission asetuksen (EY) N:o 366/2001 (13) mukaisesti vaadittavat tiedot.
Tässä yhteydessä komissio, annettuaan kyseiselle jäsenvaltiolle mahdollisuuden tulla kuulluksi, ja suhteutettuna siihen, missä määrin säännöksiä ei ole noudatettu, peruuttaa väliakaisesti neuvoston asetuksen (EY) N:o 2792/1999 mukaisen rahoitustuen kyseisen jäsenvaltion osalta.
2. Jos komissio käytettävissä olevien tietojen pohjalta katsoo, että jäsenvaltion laivaston kapasiteetti ylittää kapasiteetin, jota se on velvollinen noudattamaan 11, 13 ja 15 artiklan nojalla, se ilmoittaa siitä asianomaiselle jäsenvaltiolle. Tämän jäsenvaltion on välittömästi vähennettävä pyyntiponnistustaan tasolle, jolla se olisi ollut jos 11, 13 ja 15 artiklaa olisi noudatettu, sanotun kuitenkaan rajoittamatta näistä artikloista johtuvien velvoitteiden noudattamista. Asianomaisen jäsenvaltion on ilmoitettava vähentämissuunnitelmansa komissiolle sen seikan 30 artiklan 2 kohdassa esitettyä menettelyä noudattaen tapahtuvaksi todentamiseksi, vastaako vähennys kapasiteetin ylitystä.
IV LUKU Vesialueille pääsyä ja elollisten vesiluonnonvarojen käyttöoikeutta koskevat säännöt
17 artikla
Yleiset säännöt
1. Yhteisön kalastusaluksilla on yhtäläinen pääsy vesialueille ja yhtäläinen vesiluonnonvarojen käyttöoikeus kaikilla yhteisön vesillä lukuun ottamatta 2 kohdassa tarkoitettuja vesiä, jollei II luvun mukaisesti hyväksytyistä toimenpiteistä muuta johdu.
2. Jäsenvaltioilla on niiden suvereniteettiin tai lainkäyttövaltaan kuuluvilla merialueilla enintään 12 meripeninkulman sisällä niiden perusviivoista lukien tammikuun 1 päivästä 2003 joulukuun 31 päivään 2012 oikeus rajoittaa kalastus niihin kalastusaluksiin, jotka perinteisesti kalastavat tällä vyöhykkeellä läheisen rannikon satamista käsin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta muiden jäsenvaltioiden lipun alla purjehtivia yhteisön kalastusaluksia koskevia järjestelyjä, jotka perustuvat jäsenvaltioiden välisiin olemassa oleviin naapuruussuhteisiin, ja liitteeseen I sisältyviä järjestelyjä, joissa vahvistetaan kullekin jäsenvaltiolle sellaiset muiden jäsenvaltioiden rannikkoalueen maantieteelliset vyöhykkeet, joilla kalastusta harjoitetaan, sekä kalastuksen kohteena olevat lajit.
Komissio esittää 31 päivään joulukuuta 2011 mennessä Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen tässä kohdassa esitetyistä järjestelyistä. Neuvosto päättää 31 päivään joulukuuta 2012 mennessä säännöksistä, joita noudatetaan edellä mainittujen järjestelyjen jälkeen.
18 artikla
Shetlandinsaarten kieltoalue
1. Liitteessä II määritellyllä alueella olevien erityisen tärkeiden lajien osalta, jotka ovat biologisesti herkkiä hyödyntämisominaisuuksiensa vuoksi, säädellään perpendikkelipituudeltaan vähintään 26-metristen yhteisön kalastusalusten muihin pohjakalalajeihin kuin harmaaturskaan ja mustakitaturskaan kohdistuvaa kalastustoimintaa ennakkolupajärjestelmän avulla tässä asetuksessa ja erityisesti liitteessä II säädettyjen ehtojen mukaisesti.
2. Yksityiskohtaiset 1 kohdan soveltamista ja täytäntöönpanomenettelyjä koskevat säännöt voidaan antaa 30 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.
19 artikla
Vesialueille pääsyä ja vesiluonnonvarojen käyttöoikeutta koskevien sääntöjen tarkistaminen
1. Komissio antaa 31 päivään joulukuuta 2003 mennessä Euroopan parlamentille ja neuvostolle yhteisön lainsäädännössä säädetyistä vesialueille pääsyä ja vesiluonnonvarojen käyttöoikeutta koskevista muista kuin 17 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuista säännöistä kertomuksen, jossa se arvioi näiden sääntöjen voimassa säilyttämistä ja kestävää hyödyntämistä koskevien tavoitteiden kannalta.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun kertomuksen perusteella ja ottaen huomioon 17 artiklan 1 kohdassa vahvistetun periaatteen neuvosto päättää 31 päivään joulukuuta 2004 mennessä muutoksista, jotka on tarpeen tehdä näihin sääntöihin.
20 artikla
Kalastusmahdollisuuksien jakaminen
1. Neuvosto päättää määräenemmistöllä komission ehdotuksesta saaliita ja/tai pyyntiponnistuksia koskevista rajoista ja kalastusmahdollisuuksien jakamisesta jäsenvaltioiden kesken sekä ehdoista, jotka liittyvät kyseisiin rajoihin. Kalastusmahdollisuudet jaetaan jäsenvaltioiden kesken siten, että kullekin jäsenvaltiolle taataan sen kalastustoimien suhteellinen vakaus kunkin kalakannan tai kalastustoiminnan osalta.
2. Kun yhteisö vahvistaa uusia kalastusmahdollisuuksia, neuvosto päättää näiden mahdollisuuksien jakamisesta ottaen huomioon kunkin jäsenvaltion edut.
3. Kunkin jäsenvaltion on päätettävä sille myönnettyjen kalastusmahdollisuuksien jakamista koskevasta menetelmästä sen lipun alla purjehtivien alusten osalta yhteisön lainsäädännön mukaisesti. Sen on ilmoitettava jakomenetelmä komissiolle.
4. Neuvosto vahvistaa kolmansien maiden käytettävissä olevat kalastusmahdollisuudet ja jakaa ne kullekin kolmannelle maalle.
5. Jäsenvaltiot voivat vaihtaa keskenään kaikki niille myönnetyt kalastusmahdollisuudet tai osan niistä ilmoitettuaan asiasta komissiolle.
V LUKU Yhteisön valvonta- ja täytäntöönpanojärjestelmä
21 artikla
Tavoitteet
Yhteisön valvonta- ja täytäntöönpanojärjestelmän mukaisesti valvotaan vesialueille pääsyä, elollisten vesiluonnonvarojen käyttöoikeutta ja 1 artiklassa esitettyjen toimien harjoittamista sekä yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen noudattamista.
22 artikla
Vesialueille pääsyä ja vesiluonnonvarojen käyttöoikeutta sekä kalastustuotteiden kaupan pitämistä koskevat ehdot
1. Yhteisen kalastuspolitiikan soveltamisalaan kuuluvien toimien harjoittaminen on kiellettyä, jollei seuraavia vaatimuksia noudateta:
a)
kalastusaluksella on oltava mukana aluksen kalastuslisenssi ja tarvittaessa myös sen kalastusluvat;
b)
kalastusaluksella on oltava asennettuna toimiva järjestelmä, jonka avulla sen paikantaminen ja tunnistaminen kaukoseurantajärjestelmien avulla on mahdollista. Tätä vaatimusta on sovellettava 1 päivästä tammikuuta 2004 aluksiin, joiden suurin kokonaispituus on yli 18 metriä, ja 1 päivästä tammikuuta 2005 aluksiin, joiden suurin kokonaispituus on yli 15 metriä;
c)
aluksen päällikön on viipymättä kirjattava ja raportoitava kalastustoimia koskevat tiedot, myös tiedot puretuista ja jälleenlaivatuista saaliista. Kirjatuista tiedoista on toimitettava jäljennös viranomaisten käyttöön. Neuvosto päättää vuonna 2004 velvollisuudesta toimittaa kyseiset tiedot sähköisesti. Neuvosto toteuttaa ennen 1 päivää kesäkuuta 2004 yhteistyössä komission kanssa kokeiluhankkeita käytettävän tekniikan arvioimiseksi;
d)
aluksen päällikön on päästettävä tarkastajat alukselleen ja tehtävä näiden kanssa yhteistyötä; tarkkailijajärjestelmää sovellettaessa päällikön on päästettävä myös tarkkailijat alukselleen ja tehtävä näiden kanssa yhteistyötä;
e)
aluksen päällikön on noudatettava saaliiden purkamista, jälleenlaivausta, yhteisiä kalastustoimia, pyydyksiä, verkkoja sekä alusten merkitsemistä ja tunnistamista koskevia ehtoja ja rajoituksia.
2. Kalastustuotteiden kaupan pitämiseen sovelletaan seuraavia vaatimuksia:
a)
kalastustuotteita saa myydä kalastusalukselta ainoastaan rekisteröidyille ostajille tai rekisteröidyissä huutokaupoissa;
b)
ostajan, joka ostaa kalastustuotteita kalastusalukselta ensimmäisessä myynnissä, on oltava viranomaisten rekisteröimä;
c)
ostajan, joka ostaa kalastustuotteita ensimmäisessä myynnissä, on toimitettava viranomaisille kauppalaskut tai myynti-ilmoitukset, paitsi jos myynti tapahtuu rekisteröidyssä huutokaupassa, jonka pitäjillä on velvollisuus toimittaa kauppalaskut tai myynti-ilmoitukset viranomaisille;
d)
kaikkien purkamis- tai maahantuontipaikasta muualle kuljetettavien yhteisössä aluksesta purettujen tai yhteisöön tuotujen kalastustuotteiden, joita koskevia kauppalaskuja tai myynti-ilmoituksia ei ole toimitettu viranomaisille, mukana on ensimmäiseen myyntiin saakka oltava kuljettajan laatima asiakirja;
e)
tiloista tai kuljetusvälineistä vastaavien henkilöiden on otettava tarkastajat vastaan ja tehtävä näiden kanssa yhteistyötä;
f)
jos jollekin lajille on vahvistettu vähimmäiskoko, myynnistä, varastoinnista ja kuljetuksista vastaavien toimijoiden on kyettävä osoittamaan tuotteiden maantieteellinen alkuperä.
Tämän kohdan vaatimukset eivät koske ostajaa, joka ostaa tuotteita, joita ei sen jälkeen saateta markkinoille, vaan käytetään ainoastaan yksityiseen kulutukseen.
3. Yksityiskohtaiset säännöt 1 ja 2 kohdan täytäntöönpanosta voidaan antaa 30 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.
Nämä säännöt voivat kattaa erityisesti 1 artiklan soveltamisalaan kuuluvia toimia harjoittavien jäsenvaltioiden, alusten päällikköjen ja kaikkien muiden oikeushenkilöiden ja luonnollisten henkilöiden dokumentointi-, kirjaamis-, raportointi- ja tiedonantovelvollisuudet.
Sääntöihin voi myös sisältyä poikkeuksia 1 ja 2 kohdassa tarkoitetuista velvollisuuksista, jos ne ovat perusteltuja elollisiin vesiluonnonvaroihin kohdistuvien vaikutusten vähäisyyden vuoksi tai jos näistä velvollisuuksista aiheutuva taakka olisi suhteeton toiminnan taloudelliseen merkitykseen verrattuna.
23 artikla
Jäsenvaltioiden velvollisuudet
1. Jollei yhteisön lainsäädännössä ole toisin säädetty, jäsenvaltioiden on taattava yhteisen kalastuspolitiikan tehokas valvonta, tarkastus ja sääntöjen täytäntöönpano.
2. Jäsenvaltioiden on valvottava yhteisen kalastuspolitiikan soveltamisalaan kuuluvia toimia alueellaan tai niiden suvereniteettiin tai lainkäyttövaltaan kuuluvilla merialueilla. Niiden on myös valvottava niiden lipun alla purjehtivien yhteisön kalastusalusten ja, rajoittamatta ensisijaista lippuvaltion vastuuta, niiden kansalaisten vesialueille pääsyä ja vesiluonnonvarojen käyttöä sekä kalastustoimia yhteisön kalastusvyöhykkeen ulkopuolella. Jäsenvaltiot ovat vastuussa tarkkailijoiden sijoittamisesta kalastusaluksille ja aiheellisten päätösten, myös kalastustoimintojen kieltämistä koskevien, tekemisestä.
3. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, jaettava taloudelliset ja henkilöresurssit ja luotava tarvittavat hallinnolliset ja tekniset rakenteet tehokkaan valvonnan, tarkastuksen ja täytäntöönpanon varmistamiseksi ja käytettävä siihen muun muassa satelliittiseurantajärjestelmiä. Neuvosto päättää vuonna 2004 velvollisuudesta ottaa käyttöön alusten kaukohavaintojärjestelmä. Jäsenvaltiot toteuttavat ennen 1 päivää kesäkuuta 2004 yhteistyössä komission kanssa kokeiluhankkeita käytettävän tekniikan arvioimiseksi. Kussakin jäsenvaltiossa yksi viranomainen on vastuussa kalastustoimintaa koskevien tietojen keräämisen ja tarkistamisen yhteensovittamisesta, tietojen toimittamisesta komissiolle sekä yhteistyöstä komission kanssa.
4. Jos komissio on todennut, että jokin jäsenvaltio on ylittänyt sille osoitetut kalastusmahdollisuudet, komissio vähentää kyseisen jäsenvaltion tulevia kalastusmahdollisuuksia.
Jos sen välittömänä seurauksena, että jokin jäsenvaltio on ylittänyt sille osoitetut kalastusmahdollisuudet, jokin toinen jäsenvaltio ei ole voinut käyttää loppuun omia kalastusmahdollisuuksiaan, 1 kohdan mukaisesti vähennettyjä kalastusmahdollisuuksia vastaavat kalastusmahdollisuudet voidaan kokonaan tai osittain jakaa uudelleen tälle jäsenvaltiolle. Uudelleen jakamisesta päätetään ottaen huomioon sekä vesiluonnonvarojen säilyttäminen että molempien asianomaisten jäsenvaltioiden etu korvauksen suorittamisessa.
Komissio tekee päätökset 30 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.
5. Tämän artiklan täytäntöönpanoa ja myös jäsenvaltioiden suorittamaa tämän artiklan 3 kohdassa tarkoitetun viranomaisen nimeämistä koskevat säännöt sekä tarkkailijoiden sijoittamista aluksille, heidän vastuutaan, tehtäviään ja kulujaan koskevat säännöt voidaan antaa 30 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.
24 artikla
Tarkastukset ja täytäntöönpano
Jäsenvaltioiden on toteutettava yhteisen kalastuspolitiikan noudattamisen varmistamiseksi tarvittavat tarkastus- ja täytäntöönpanotoimenpiteet alueellaan taikka suvereniteettiinsa tai lainkäyttövaltaansa kuuluvilla vesialueilla. Niiden on myös toteutettava niiden lipun alla purjehtivien yhteisön kalastusalusten ja niiden kansalaisten kalastustoimiin yhteisön vesien ulkopuolella liittyviä täytäntöönpanotoimenpiteitä.
Näihin toimenpiteisiin sisältyy:
a)
pistokokeita sekä tarkastuksia kalastusaluksilla ja yritysten ja muiden sellaisten yhteisöjen tiloissa, joilla on yhteiseen kalastuspolitiikkaan liittyviä toimintoja;
b)
kalastusalusten paikannuksia;
c)
tutkimuksia, rikkomuksia koskevia oikeustoimia ja seuraamuksia 25 artiklan mukaisesti;
d)
ennalta ehkäiseviä toimenpiteitä 25 artiklan 5 kohdan mukaisesti;
e)
toimenpiteitä, joilla estetään niiden kansalaisten osallistuminen sellaisiin kalastustoimiin, joissa ei noudateta sovellettavia säilyttämis- ja hoitotoimenpiteitä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta lippuvaltion ensisijaista vastuuta.
Toteutetuista toimenpiteistä on laadittava asianmukaiset asiakirjat. Toimenpiteiden on oltava tehokkaita, varoittavia ja oikeasuhteisia.
Tämän artiklan täytäntöönpanoa koskevat säännöt, vertailukohteeksi aiotut mukaan luettuina, voidaan antaa 30 artiklan 3 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.
25 artikla
Rikkomusten seuranta
1. Jos yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjä ei ole noudatettu, jäsenvaltioiden on huolehdittava, että toteutetaan asianmukaiset toimenpiteet, joihin kuuluu hallinnollisen tai rikosoikeudellisen menettelyn aloittaminen vastuussa olevia luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä vastaan jäsenvaltioiden kansallisen lainsäädännön mukaisesti.
2. Edellä 1 kohdan nojalla aloitettujen menettelyjen on oltava sellaisia, että ne asiaa koskevan kansallisen lainsäädännön mukaisesti varmistavat, että rikkomuksista vastuussa oleva henkilö menettää rikkomuksen tuottaman taloudellisen hyödyn, ja että ne saavat aikaan vaikutuksia, jotka ovat suhteessa rikkomusten vakavuuteen, ja ehkäisevät tehokkaasti muita samanlaatuisia rikkomuksia.
3. Edellä 2 kohdassa tarkoitetuista menettelyistä johtuvia seuraamuksia voivat olla rikkomuksen vakavuudesta riippuen muun muassa:
a)
sakko;
b)
kiellettyjen pyydysten ja saaliiden takavarikointi;
c)
aluksen vakuustakavarikko;
d)
aluksen väliaikainen käytöstä poisto;
e)
lisenssin väliaikainen keskeyttäminen;
f)
lisenssin peruuttaminen.
4. Edellä 1, 2 ja 3 kohdassa säädetyistä velvollisuuksista riippumatta neuvosto laatii 3 kohdassa olevan luettelon perusteella luettelon toimenpiteistä, joita jäsenvaltioiden on sovellettava asetuksessa (EY) N:o 1447/1999 määriteltyjen vakavien rikkomusten suhteen. Luettelo ei rajoita jäsenvaltioilla olevaa mahdollisuutta panna nämä toimenpiteet täytäntöön joko hallinnollista menettelyä tai rikosoikeudellista menettelyä noudattaen kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.
5. Jäsenvaltioiden on toteutettava välittömiä toimenpiteitä, joilla estetään asetuksessa (EY) N:o 1447/1999 määriteltyä vakavaa rikkomusta suorittamassa olevia, itse teossa tavattuja aluksia, luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä jatkamasta tätä menettelyä.
26 artikla
Komission tehtävät
1. Rajoittamatta sille perustamissopimuksen nojalle kuuluvaa vastuuta komissio arvioi ja valvoo jäsenvaltioiden yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen soveltamista ja helpottaa niiden välistä yhteensovittamista ja yhteistyötä.
2. Jos on näyttöä siitä, että yhteistä kalastuspolitiikkaa sovellettaessa ei ole noudatettu säilyttämistä, valvontaa, tarkastuksia tai täytäntöönpanoa koskevia sääntöjä, ja mikäli tämä saattaa johtaa vakavaan uhkaan elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämiselle tai yhteisön valvonta- ja täytäntöönpanojärjestelmän tehokkaalle toiminnalle niin, että tarvitaan kiireellisiä toimia, komissio ilmoittaa asiasta kirjallisesti kyseiselle jäsenvaltiolle ja asettaa vähintään 15 työpäivän pituisen määräajan, jonka kuluessa jäsenvaltio voi osoittaa noudattavansa sääntöjä ja tehdä omat huomautuksensa. Komissio ottaa huomioon jäsenvaltioiden huomautukset kaikissa toimissa, joita se mahdollisesti toteuttaa 3 kohdan nojalla.
3. Jos on näyttöä siitä, että tietyillä maantieteellisillä alueilla toteutetut kalastustoimet voivat johtaa vakavaan uhkaan elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämiselle, komissio voi toteuttaa ennalta ehkäiseviä toimenpiteitä.
Näiden toimenpiteiden on oltava oikeassa suhteessa elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämiselle mahdollisesti aiheutuvaan vakavaan uhkaan nähden.
Toimenpiteet saavat kestää korkeintaan kolme viikkoa. Niiden voimassaoloa voidaan 30 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen tehtävällä päätöksellä pidentää enintään kuuteen kuukauteen, sikäli kuin tämä on tarpeen elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämiselle.
Toimenpiteet on peruutettava välittömästi, kun komissio toteaa, että kyseistä vaaraa ei enää ole.
4. Jos jonkin jäsenvaltion kiintiö, osuus tai käytössä oleva osa on katsottava kokonaan käytetyksi, komissio voi saatavilla olevien tietojen pohjalta välittömästi lopettaa kalastustoiminnan.
5. Sen estämättä, mitä 23 artiklan 2 kohdassa säädetään, komissio valvoo kolmansien maiden lipun alla purjehtivien alusten kalastustoimintaa yhteisön vesillä, mikäli tästä on säädetty yhteisön lainsäädännössä. Tätä varten komissio ja jäsenvaltiot, joita asia koskee, tekevät yhteistyötä ja sovittavat yhteen toimensa.
6. Tämän artiklan soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt voidaan antaa 30 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.
27 artikla
Komission suorittama arviointi ja valvonta
1. Komissio voi arvioidakseen ja valvoakseen yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen soveltamista jäsenvaltioissa omasta aloitteestaan ja omia keinojaan käyttäen aloittaa ja panna toimeen tarkastuksia, tutkimuksia, tarkistuksia ja selvityksiä, jotka koskevat sitä, miten jäsenvaltiot soveltavat yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjä. Se voi tarkastaa erityisesti:
a)
jäsenvaltioiden ja niiden toimivaltaisten viranomaisten suorittamaa näiden sääntöjen täytäntöönpanoa ja soveltamista;
b)
kansallisten hallintotapojen sekä tarkastus- ja valvontatoimien yhteensopivuutta sääntöjen kanssa;
c)
vaadittavien asiakirjojen olemassaoloa ja niiden yhteensopivuutta sovellettavien sääntöjen kanssa;
d)
olosuhteita, joissa jäsenvaltiot toteuttavat valvonta- ja täytäntöönpanotoimia.
Tässä tarkoituksessa komissio voi toteuttaa tarkastuksia niin kalastusaluksilla kuin yritysten ja muiden sellaisten yhteisöjen tiloissa, joilla on yhteiseen kalastuspolitiikkaan liittyviä toimintoja, ja sen käyttöön on annettava kaikki tiedot ja asiakirjat, joita se toimivaltaansa käyttäessään tarvitsee. Tarkastukset, jotka komissio toteuttaa omasta aloitteestaan ja ilman kyseisen jäsenvaltion tarkastajien apua saavat tapahtua ainoastaan kalastusaluksilla ja paikoissa, joissa ensimmäinen aluksesta purku tai ensimmäinen myynti suoritetaan, ja ne rajoittuvat koskemaan alueita tai kantoja, joita koskee asetuksen (ETY) N:o 2847/93 34 c artiklassa säädetty erityinen valvontaohjelma.
Komission tarkastajien on esitettävä kirjallinen valtuutus, josta ilmenevät heidän henkilöllisyytensä ja virka-asemansa. Komission tarkastajien toimivalta ei ylitä kansallisten tarkastajien toimivaltaa, eikä heillä ole poliisi- eikä täytäntöönpanovaltuuksia. Komission ilman kyseisen jäsenvaltioiden tarkastajien apua toteuttamaa tarkastusta ei voida suorittaa, jos tarkastuksen kohteena oleva osapuoli vastustaa sitä.
Jäsenvaltioiden on annettava komissiolle sen näitä tehtäviä suorittaessaan tarvitsema apu.
2. Asianomaiselle jäsenvaltiolle on annettava mahdollisuus tutustua tarkastuskertomuksiin.
Komissio antaa asianomaiselle jäsenvaltiolle mahdollisuuden esittää huomautuksia kertomuksen tuloksista. Komissio noudattaa henkilötietojen suojaa koskevia yhteisön säännöksiä.
Jos komissio suorittaa tarkastuksen omasta aloitteestaan ja ilman asianomaisen jäsenvaltion kansallisten tarkastajien läsnäoloa, se tiedottaa tästä kyseiselle jäsenvaltiolle päivää ennen tarkastuksen päättymistä ja toimittaa sille kuukauden kuluessa kertomuksen tuloksista.
Jäsenvaltiot eivät ole velvollisia aloittamaan menettelyä yksittäisiä henkilöitä vastaan edellä mainitun kertomuksen tulosten perusteella.
3. Tämän artiklan soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt voidaan antaa 30 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.
4. Komissio laatii joka kolmas vuosi Euroopan parlamentille ja neuvostolle annettavan, 1 kohdan mukaista toimintaansa sekä jäsenvaltioiden yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen noudattamista koskevan arviointikertomuksen. Jäsenvaltioille ilmoitetaan joka vuosi komission kussakin jäsenvaltiossa 1 kohdan mukaisesti suorittamien tarkastusten määrä tarkastusten tyypin mukaan eriteltynä.
28 artikla
Yhteistyö ja yhteensovittaminen
1. Jäsenvaltioiden on tehtävä yhteistyötä keskenään ja kolmansien maiden kanssa varmistaakseen yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen noudattamisen. Tässä tarkoituksessa jäsenvaltioiden on annettava muille jäsenvaltioille ja kolmansille maille noiden sääntöjen noudattamisen varmistamiseksi tarvittavaa apua.
2. Kun on kysymys rajat ylittävien kalastustoimien valvonnasta ja tarkastamisesta, jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että niiden tässä luvussa tarkoitetut toimet sovitetaan yhteen. Tässä tarkoituksessa jäsenvaltioiden on vaihdettava tarkastajia.
3. Jäsenvaltioilla on oikeus tarkastaa kaikilla yhteisön vesillä lippunsa alla purjehtivat yhteisön kalastusalukset toisen jäsenvaltion lainkäyttövaltaan kuuluvien merialueiden ulkopuolella, sanotun kuitenkaan rajoittamatta rantajäsenvaltion ensisijaista vastuuta.
Jäsenvaltioilla on oikeus suorittaa tarkastuksia kalastusaluksilla yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen mukaisesti, kun on kyse kalastustoiminnasta niiden lainkäyttövaltaan kuuluvien merialueiden ulkopuolella sijaitsevilla yhteisön vesillä ainoastaan, jos:
a)
kyseinen rantajäsenvaltio on antanut siihen luvan, tai
b)
on hyväksytty erityinen valvontaohjelma asetuksen (ETY) N:o 2847/93 34 c artiklan mukaisesti.
Jäsenvaltioilla on oikeus tarkastaa kansainvälisillä merialueilla toisen jäsenvaltion lipun alla purjehtivat yhteisön kalastusalukset.
Muissa kuin tässä alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa jäsenvaltiot voivat sallia toistensa toteuttaa tarkastuksia yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjen mukaisesti.
4. Komissio laatii jäsenvaltioiden komissiolle ilmoittamien nimeämisten perusteella 30 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen luettelon yhteisön tarkastajista, tarkastusaluksista ja tarkastukseen käytettävistä ilma-aluksista sekä muista tarkastuskeinoista, joilla on lupa suorittaa tässä luvussa säädetyt tarkastukset yhteisön vesillä ja yhteisön kalastusaluksilla.
5. Yhteisön tarkastajien tai muiden jäsenvaltioiden tarkastajien taikka komission tarkastajien laatimat tarkastus- ja valvontakertomukset ovat hyväksyttäviä todisteita minkä tahansa jäsenvaltion hallinnollisissa tai oikeudellisissa menettelyissä. Niitä on tosiseikkoja todennettaessa pidettävä yhdenvertaisina jäsenvaltioiden tarkastus- ja valvontakertomusten kanssa.
6. Tämän artiklan soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt voidaan antaa 30 artiklan 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen.
Tämän artiklan 3 ja 4 kohtaa sovelletaan vasta sen jälkeen, kun niiden täytäntöönpanoa koskevat säännöt on annettu.
VI LUKU Päätöksenteko ja kuuleminen
29 artikla
Päätöksentekomenettely
Jollei muualla tässä asetuksessa toisin säädetä, neuvosto toimii perustamissopimuksen 37 artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen.
30 artikla
Kalastus- ja vesiviljelyalan komitea
1. Komissiota avustaa kalastus- ja vesiviljelyalan komitea.
2. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 4 ja 7 artiklassa säädettyä menettelyä.
Päätöksen 1999/468/EY 4 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu määräaika vahvistetaan 20 työpäiväksi.
3. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 5 ja 7 artiklassa säädettyä menettelyä.
Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitettu määräaika vahvistetaan 60 työpäiväksi.
4. Komitea vahvistaa työjärjestyksensä.
31 artikla
Alueelliset neuvoa-antavat toimikunnat
1. Perustetaan alueellisia neuvoa-antavia toimikuntia, joiden tehtävänä on auttaa 2 artiklan 1 kohdan tavoitteiden saavuttamisessa ja erityisesti toimia komission neuvonantajina tiettyjen merialueiden tai kalastusvyöhykkeiden kalastuksenhoitoa koskevissa asioissa.
2. Alueelliset neuvoa-antavat toimikunnat muodostuvat pääasiassa kalastajista ja muista yhteisen kalastuspolitiikan vaikutuspiiriin kuuluvien eturyhmien, kuten kaikkien niiden jäsenvaltioiden, joilla on kalastusalan etuja kyseisellä merialueella tai kalastusvyöhykkeellä, kalastus- ja vesiviljelyalojen sekä ympäristö- ja kuluttajajärjestöjen edustajista sekä tieteellisistä asiantuntijoista.
3. Kansallisten ja alueellisten hallintoelinten edustajilla, joilla on kalastusalan etuja kyseisellä merialueella tai kalastusvyöhykkeellä, on oikeus osallistua alueellisten neuvoa-antavien toimikuntien toimintaan jäseninä tai tarkkailijoina. Komissio voi olla läsnä toimikuntien kokouksissa.
4. Komissio voi kuulla alueellisia neuvoa-antavia toimikuntia toimenpide-ehdotusten johdosta, esimerkiksi sellaisten, jotka koskevat perustamissopimuksen 37 artiklan perusteella toteutettavia monivuotisia elvytys- tai hoitosuunnitelmia, jotka se aikoo esittää ja jotka koskevat erityisesti asianomaisen alueen kalataloutta. Komissio ja jäsenvaltiot voivat kuulla toimikuntia myös muiden toimenpiteiden johdosta. Nämä kuulemiset eivät rajoita tieteellis-teknis-taloudellisen kalastuskomitean eivätkä kalatalous- ja vesiviljelykomitean kuulemista.
5. Alueelliset neuvoa-antavat toimikunnat voivat:
a)
antaa suosituksia ja tehdä komissiolle tai jäsenvaltiolle ehdotuksia kalastuksenhoitoon liittyvistä asioista joko omasta aloitteestaan tai komission taikka asianomaisen jäsenvaltion pyynnöstä;
b)
ilmoittaa komissiolle tai asianomaiselle jäsenvaltiolle yhteisön sääntöjen täytäntöönpanoon liittyvistä ongelmista sekä antaa suosituksia ja tehdä ehdotuksia komissiolle tai asianomaiselle jäsenvaltiolle tällaisten ongelmien hoitamiseksi;
c)
suorittaa muita niiden tehtävien täyttämisen kannalta tarpeellisia toimia.
Alueellisten neuvoa-antavien toimikuntien on annettava kalatalous- ja vesiviljelykomitealle tietoja toiminnastaan.
32 artikla
Alueellisten neuvoa-antavien toimikuntien perustamismenettely
Neuvosto tekee päätöksen alueellisen neuvoa-antavan toimikunnan perustamisesta. Alueellisen neuvoa-antavan toimikunnan toimialueen on koskettava vähintään kahden jäsenvaltion lainkäyttövaltaan kuuluvia merialueita. Alueellinen neuvoa-antava toimikunta vahvistaa työjärjestyksensä.
33 artikla
Tieteellis-teknis-taloudellinen kalastuskomitea
1. Perustetaan tieteellis-teknis-taloudellinen kalastuskomitea (Scientific, Technical and Economic Committee for Fisheries, STECF). Tieteellis-teknis-taloudellista kalastuskomiteaa on kuultava säännöllisesti elollisten vesiluonnonvarojen säilyttämisen ja hoidon kannalta merkittävistä kysymyksistä, jollaisia ovat muun muassa biologiset, taloudelliset, ympäristölliset, sosiaaliset ja tekniset tekijät.
2. Komissio ottaa tieteellis-teknis-taloudellisen kalastuskomitean lausunnon huomioon, kun se tekee tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvia kalastuksenhoitoa koskevia ehdotuksia.
VII LUKU Loppusäännökset
34 artikla
Kumoaminen
1. Kumotaan asetukset (ETY) N:o 3760/92 ja (ETY) N:o 101/76.
2. Viittauksia 1 kohdan nojalla kumottujen asetusten säännöksiin pidetään viittauksina tämän asetuksen vastaaviin säännöksiin.
35 artikla
Uudelleentarkastelu
Komissio antaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen yhteisen kalastuspolitiikan toiminnasta II ja III luvun osalta vuoden 2012 loppuun mennessä.
36 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan 1 päivänä tammikuuta 2003.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 20 päivänä joulukuuta 2002.