31998L0049
L 209/46
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 98/49/ЕО НА СЪВЕТА
от 29 юни 1998 година
за запазване на правото на допълнителна пенсия на заети лица и самостоятелно заети лица, движещи се в границите на Общността
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално членове 51 и 235 от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
като взе предвид становището на Европейския парламент (2),
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет (3),
(1)
като има предвид, че една от основните свободи на Общността е свободното движение на лица; като има предвид, че Договорът предвижда Съветът единодушно да приема мерките в областта на социалното осигуряване, които са необходими за осигуряване на свободно движение на работници;
(2)
като има предвид, че социалната закрила на работниците е осигурена чрез задължителни социалноосигурителни схеми, придружени от допълнителни социалноосигурителни схеми;
(3)
като има предвид, че вече приетото от Съвета законодателство за защита на социалноосигурителните права на работниците, движещи се в Общността и членовете на техните семейства, а именно Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 г. за прилагането на схемите за социално осигуряване на заети лица, на самостоятелно заети лица и на членовете на техните семейства, които се движат в рамките на Общността (4) и Регламент (ЕИО) № 574/72 от 21 март 1972 г., за установяване на процедурата за прилагането на Регламент (ЕИО) № 1408/71 за прилагането на схемите за социално осигуряване на заети лица, на самостоятелно заети лица и на членовете на техните семейства, които се движат в рамките на Общността (5), се отнасят само до схемите за задължително пенсионно осигуряване; като има предвид, че системата за координация, предвидена в тези регламенти, не обхваща схеми за допълнително пенсионно осигуряване, с изключение на схемите, обхванати от термина „законодателство“, както е дефиниран в първата алинея на член 1, буква й) от Регламент (ЕИО) № 1408/71 или по отношение на които дадена държава-членка прави декларация съгласно този член;
(4)
като има предвид, че Съветът има широки правомощия по отношение избора на най-подходящите мерки за постигане на целта на член 51 от Договора; и като има предвид, че системата за координация, предвидена в Регламенти (ЕИО) № 1408/71 и (ЕИО) № 574/72, и по-конкретно правилата на натрупване, не са отнасят за схемите за допълнително пенсионно осигуряване, с изключение на схемите, обхванати от термина „законодателство“, както е дефиниран в първата алинея на член 1, буква й) от Регламент (ЕИО) № 1408/71 или по отношение на които дадена държава-членка прави декларация съгласно този член и поради това са предмет на специфични мерки, от които тази директива е първата, която цели да се отчете специфичната им природа и особености, и многообразието на такива схеми в държавите-членки и между тях;
(5)
като има предвид, че нито една пенсия или обезщетение не може да бъде предмет едновременно на разпоредбите на настоящата директива и на тези на Регламенти (ЕИО) № 1408/71 и (ЕИО) № 574/72, и поради това всяка схема за допълнително пенсионно осигуряване, която влиза в обхвата на тези регламенти, защото държава-членка е направила декларация в този смисъл съгласно член 1, буква й) от Регламент (ЕИО) № 1408/71, не може да бъде предмет на разпоредбите на настоящата директива;
(6)
като има предвид, че в своята Препоръка 92/442/ЕИО от 27 юли 1992 г. за сближаването на целите и политиките на социална закрила (6) Съветът е препоръчал на държавите-членки да „насърчат, където е необходимо, промени в условията, регламентиращи придобиването на пенсия и особено правото на допълнителна пенсия, с оглед премахването на пречките пред движението на наетите работници“;
(7)
като има предвид, че може да се допринесе за постигането на тази цел, ако на работниците, които се местят или чието работно място се премества от една държава-членка в друга, се гарантира равно третиране по отношение на защитата на правото им на допълнителна пенсия, както на работници, които остават или чиято месторабота се премества, но в същата държава-членка;
(8)
като има предвид, че свободното движение на лица, което е едно от основните права, залегнали в Договора, не се отнася само до заети лица, но също така обхваща и самостоятелно заети лица;
(9)
като има предвид, че Договорът не предвижда други правомощия, освен тези на член 235 за предприемане на подходящи мерки в областта на социалното осигуряване на самостоятелно заети лица;
(10)
като има предвид, че за да се даде възможност правото на свободно движение да бъде ефективно упражнено, работниците и другите ползващи това право, трябва да имат сигурни гаранции за еднакво отношение във връзка със съхранението на законното им право на пенсия, произтичащо от схемите за допълнително пенсионно осигуряване;
(11)
като има предвид, че държавите-членки трябва да предприемат необходимите мерки за осигуряване на изплащането на обезщетения по схеми за допълнително пенсионно осигуряване на членове и бивши членове, както и на други ползващи правата според такива схеми във всички държави-членки, и имайки предвид, че всички ограничения пред свободното движение на плащания и капитали са забранени съгласно член 73б от Договора;
(12)
като има предвид, че за да се облекчи упражняването на правото на свободно движение, националните законодателства трябва, където е необходимо, да бъдат адаптирани, за да осигурят непрекъснатостта на получаване на обезщетения по схема за допълнително пенсионно осигуряване, изградена в една държава-членка за или от името на работници, които са командировани в друга държава-членка в съответствие с дял II от Регламент (ЕИО) № 1408/71;
(13)
като има предвид в това отношение, че Договорът изисква не само премахването на всякаква дискриминация, основана на националност между работниците на държавите-членки, но също така премахването на всяка национална мярка, която може да бъде пречка или да направи по-малко привлекателно за тези работници упражняването на основните свободи, гарантирани от Договора, както е тълкуван от Съда на Европейските общности в последователни негови решения;
(14)
като има предвид, че работниците, упражняващи правото си на свободно движение, трябва да бъдат правилно информирани от работодателите, управителите или други, отговорни за управлението на схеми за допълнително пенсионно осигуряване, и по-специално, по отношение на избора и алтернативните възможности пред тях;
(15)
като има предвид, че настоящата директива не накърнява законите на държавите-членки, отнасящи се до колективни действия за защита на професионалните интереси;
(16)
като има предвид, че поради разнообразието на схемите за допълнително пенсионно осигуряване, Общността трябва да определи само общата рамка от цели и поради това директивата е подходящият правен инструмент;
(17)
като има предвид, че в съответствие с принципите на субсидиарност и пропорционалност, залегнали в член 3б от Договора, целите на настоящата директива не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите-членки и могат, следователно да бъдат постигнати по-добре от Общността; като има предвид, че настоящата директива не излиза извън границите на необходимото за постигане на тези цели,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ГЛАВА I
ЦЕЛ И ПРИЛОЖНО ПОЛЕ
Член 1
Целта на настоящата директива е да защити правата на хората, участващи в схеми за допълнително пенсионно осигуряване, които се движат от една държава-членка в друга, като с това допринася за премахване на пречките пред свободното движение на заети и самостоятелно заети лица в Общността. Тази закрила се отнася до правата на пенсия, придобити, както по доброволни, така и по задължителни допълнителни пенсионни схеми, с изключение на схемите, обхванати от Регламент (ЕИО) № 1408/71.
Член 2
Настоящата директива се прилага към членове, участващи в схеми за допълнително пенсионно осигуряване, както и към други, имащи права според тези схеми, които са придобили или са в процес на придобиване на права в една или повече държави-членки.
ГЛАВА II
ОПРЕДЕЛЕНИЯ
Член 3
За целите на настоящата директива:
а)
„допълнителна пенсия“ означава пенсия за навършена пенсионна възраст и там, където е предвидено от правилата на схемата за допълнително пенсионно осигуряване, изградена в съответствие с националното законодателство и практика, пенсии за инвалидност и за преживели лица, предназначени да допълнят или заменят тези, осигурени при същите обстоятелства от установените от закона схеми за задължително обществено осигуряване;
б)
„схема за допълнително пенсионно осигуряване“ означава всяка професионална пенсионна схема, установена в съответствие с националното законодателство и практика, като договор за групово осигуряване или разходопокривна схема, договорена от един или повече браншове или отрасли, капиталови схеми или пенсионна договореност, основаващо се на резервни фондове, или всяко колективно или друго подобно споразумение, имащо за цел осигуряване на допълнителна пенсия за заети и самостоятелно заети лица;
в)
„право на пенсия“ означава всяко обезщетение, на което участниците в дадена схема и други, придобили такива права, имат право съгласно правилата на дадена схема на допълнително пенсионно осигуряване и където е приложимо, съгласно националното законодателство;
г)
„придобито пенсионно право“ означава всяко право на обезщетения, получено след изпълнение на условията, изисквани от правилата на дадена схема за допълнително пенсионно осигуряване и, където е приложимо, съгласно националното законодателство;
д)
„командирован работник“ означава лице, което е изпратено на работа в друга държава-членка и което според условията на дял II от Регламент (ЕИО) № 1408/71 продължава да бъде субект на законодателството на държавата-членка по произход, и „командироването“ се разглежда по съответния начин;
е)
„осигурителна вноска“ означава всяко направено или считано за направено плащане, според дадена схема за допълнително пенсионно осигуряване.
ГЛАВА III
МЕРКИ ЗА ЗАЩИТА НА ДОПЪЛНИТЕЛНИТЕ ПЕНСИОННИ ПРАВА НА РАБОТНИЦИТЕ, ДВИЖЕЩИ СЕ В ОБЩНОСТТА
Член 4
Равно третиране по отношение запазването на правата на пенсия
Държавите-членки предприемат необходимите мерки за осигуряване запазването на придобитите пенсионни права на лицата, участващи в схема за допълнително пенсионно осигуряване, по отношение на които е прекратено правенето на осигурителни вноски по тази схема в резултат от преместването им от една държава-членка в друга, в същата степен както и за членове, по отношение на които вече не се правят осигурителни вноски, но които остават в същата държава-членка. Този член се прилага също и към лица, имащи права според правилата на въпросната схема за допълнително пенсионно осигуряване.
Член 5
Презгранични плащания
Държавите-членки гарантират, че по отношение на членове, участващи в схеми за допълнително пенсионно осигуряване, както и за други, имащи права според такива схеми, плащанията на всички обезщетения, извършвани по схеми за допълнително пенсионно осигуряване в други държави-членки, са освободени от всякакви такси и разноски по преводите, които биха могли да бъдат начислени.
Член 6
Осигурителни вноски по схеми за допълнително пенсионно осигуряване за и от името на работници, изпратени на работа в друга държава-членка
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да осигурят непрекъснатостта на осигурителните вноски, правени по дадена схема за допълнително пенсионно осигуряване, установена в дадена държава-членка за, или от името на даден работник, изпратен в друга държава-членка, който участва в такава схема по време на неговата/нейната работа в друга държава-членка.
2. Когато, съгласно параграф 1, вноските продължават да се правят според дадена схема за допълнително пенсионно осигуряване в една държава-членка, изпратеният на работа работник, и където е приложимо, неговият работодател, се освобождават от всякакви задължения да правят осигурителни вноски по схема за допълнително пенсионно осигуряване в друга държава-членка.
Член 7
Информация за членове, участващи в схема
Държавите-членки предприемат мерки, за да гарантират, че работодателите, управителите или други отговорни за управлението на схеми за допълнително пенсионно осигуряване, предоставят адекватна информация на членовете, участващи в такива схеми, когато те се местят в друга държава-членка, относно пенсионните им права и възможностите, които имат съгласно схемата. Такава информация трябва най-малкото да съответства на информацията, давана на членовете, участващи в схема, по отношение на които правенето на осигурителни вноски се прекратява, но които остават в същата държава-членка.
ГЛАВА IV
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 8
Държавите-членки могат да предвидят прилагане на разпоредбите на член 6 само за командировани работници, които започват работа на или след 25 юли 2001 г.
Член 9
Държавите-членки въвеждат в националното си законодателство необходимите мерки, за да позволят на всички лица, които се считат ощетени от неприлагането на разпоредбите на настоящата директива, да предявят своите права по съдебен ред, след като евентуално са предявили претенциите си пред други компетентни инстанции.
Член 10
1. Държавите-членки въвеждат в сила необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива не по-късно от 36 месеца от датата на влизането ѝ в сила, или гарантират, че най-късно до тази дата, организациите на работодателите и работниците ще въведат изискваните разпоредби по пътя на взаимно договаряне. Държавите-членки предприемат всички необходими стъпки, които им позволяват по всяко време да гарантират постигането на резултатите, наложени от настоящата директива. Те незабавно информират Комисията за това.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
Те информират Комисията за националните власти за контакт по отношение прилагането на настоящата директива.
2. Не по-късно от 25 януари 2002 г. държавите-членки уведомяват Комисията за текста на разпоредбите от националното законодателство, които приемат в областта, уредена с настоящата директива.
3. На основата на информацията, предоставена от държавите-членки, Комисията изпраща доклад до Европейския парламент, Съвета и Икономическия и социален комитет в рамките на шест години след влизането в сила на настоящата директива.
Докладът разглежда прилагането на настоящата директива и, където е подходящо, предлага необходимите изменения.
Член 11
Настоящата директива влиза в сила в деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейските общности.
Член 12
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Люксембург на 29 юни 1998 година.
NEUVOSTON DIREKTIIVI 98/49/EY,
annettu 29 päivänä kesäkuuta 1998,
yhteisön alueella liikkuvien palkattujen työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien lisäeläkeoikeuksien suojaamisesta
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 51 ja 235 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen (1),
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (2),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (3),
sekä katsoo, että
1) yksi yhteisön perusvapauksista on henkilöiden vapaa liikkuvuus; perustamissopimuksessa määrätään, että neuvosto toteuttaa yksimielisesti työntekijöiden vapaan liikkuvuuden toteuttamiseksi tarvittavat sosiaaliturva-alan toimenpiteet,
2) työntekijöiden sosiaalinen suojelu taataan lakisääteisillä sosiaaliturvajärjestelmillä, joita täydentävät lisäsosiaaliturvajärjestelmät,
3) neuvoston jo antama lainsäädäntö yhteisön alueella liikkuvien työntekijöiden ja heidän perheenjäsentensä sosiaaliturvaoikeuksien turvaamiseksi, nimittäin sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1408/71 (4) ja sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä annetun asetuksen (ETY) N:o 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä 21 päivänä maaliskuuta 1972 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 574/72 (5), koskevat ainoastaan lakisääteisiä eläkejärjestelmiä; kyseisissä asetuksissa säädetty yhteensovittamisjärjestelmä ei koske lisäeläkejärjestelmiä, lukuun ottamatta järjestelmiä, joita tarkoitetaan termillä "lainsäädäntö" sellaisena, kuin se on määritelty asetuksen (ETY) N:o 1408/71 1 artiklan j alakohdassa, tai joista jäsenvaltio tekee kyseisessä artiklassa tarkoitetun ilmoituksen,
4) neuvostolla on laaja harkintavalta valittaessa asianmukaisimpia toimenpiteitä perustamissopimuksen 51 artiklan tavoitteen saavuttamiseksi; neuvoston asetuksissa (ETY) N:o 1408/71 ja (ETY) N:o 574/72 säädetty yhteensovittamisjärjestelmä ja erityisesti yhteenlaskemissäännöt eivät sovellu lisäeläkejärjestelmiin lukuun ottamatta järjestelmiä, joita tarkoitetaan termillä "lainsäädäntö" sellaisena kuin se on määritelty asetuksen (ETY) N:o 1408/71 1 artiklan j alakohdassa, ja joihin näin ollen olisi sovellettava erityistoimenpiteitä, joista tämä direktiivi on ensimmäinen, jotta niiden erityisluonne ja ominaispiirteet sekä tällaisten järjestelmien moninaisuus jäsenvaltioiden sisällä ja välillä tulisi otetuksi huomioon,
5) eläkkeeseen tai etuuteen ei pitäisi soveltaa sekä tämän direktiivin että neuvoston asetusten (ETY) N:o 1408/71 ja (ETY) N:o 574/72 säännöksiä, ja näin ollen lisäeläkejärjestelmään, joka kuuluu kyseisten asetusten soveltamisalaan sen vuoksi, että jäsenvaltio on tehnyt asiaa koskevan ilmoituksen asetuksen (ETY) N:o 1408/71 1 artiklan j alakohdan mukaisesti, ei voida soveltaa tämän direktiivin säännöksiä,
6) sosiaalisen suojelun tavoitteiden ja politiikkojen lähentämisestä 27 päivänä heinäkuuta 1992 antamassaan suosituksessa 92/442/ETY (6) neuvosto kehottaa jäsenvaltioita edistämään tarvittaessa eläke- ja erityisesti lisäeläkeoikeuksien saamisedellytysten muuttamista palkattujen työntekijöiden liikkuvuuden esteiden poistamiseksi,
7) tämän tavoitteen saavuttamista voidaan edistää, jos jäsenvaltiosta toiseen siirtyville työntekijöille tai työntekijöille, joiden työpaikka siirtyy jäsenvaltiosta toiseen, taataan heidän lisäeläkeoikeuksiinsa suojan osalta vastaava kohtelu kuin samassa jäsenvaltiossa pysyville työntekijöille tai työntekijöille, joiden työpaikka vaihtuu mutta pysyy samassa jäsenvaltiossa,
8) henkilöiden vapaa liikkuvuus, joka on yksi perustamissopimukseen sisältyvistä perusoikeuksista, ei rajoitu palkattuihin työntekijöihin, vaan ulottuu myös itsenäisiin ammatinharjoittajiin,
9) perustamissopimuksessa ei ole muita määräyksiä valtuuksista itsenäisten ammatinharjoittajien sosiaaliturvaa koskevien asianmukaisten toimenpiteiden toteuttamiseksi, kuin 235 artikla,
10) voidakseen tosiasiallisesti käyttää oikeuttaan liikkua vapaasti työntekijöillä ja muilla oikeuksien haltijoilla olisi oltava tietyt takeet yhtäläisestä kohtelusta lisäeläkejärjestelmien mukaisesti laillisten eläkeoikeuksien säilymisen osalta,
11) jäsenvaltioiden olisi toteutettava tarvittavat toimenpiteet taatakseen lisäeläkejärjestelmien mukaisten etuuksien maksamisen järjestelmiin kuuluville ja kuuluneille henkilöille sekä muille tällaisten järjestelmien mukaisten oikeuksien haltijoille kaikissa jäsenvaltioissa, sillä maksujen ja pääoman vapaan liikkuvuuden kaikkinainen rajoittaminen on perustamissopimuksen 73 b artiklan mukaan kiellettyä,
12) jotta oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen olisi helpompi käyttää, kansallisia säädöksiä olisi tarvittaessa mukautettava siten, että asetuksen (ETY) N:o 1408/71 II osaston mukaisesti toiseen jäsenvaltioon työskentelemään lähetetyt työntekijät edelleen voisivat tai heidän puolestaan voitaisiin suorittaa maksuja muuhun jäsenvaltioon perustettuun lisäeläkejärjestelmään,
13) perustamissopimuksessa ei tämän osalta edellytetä ainoastaan jäsenvaltioiden työntekijöiden välisen kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän kieltämistä vaan myös kaikkien sellaisten kansallisten toimenpiteiden poistamista, jotka ovat omiaan estämään perustamissopimuksessa taattujen ja Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössään tulkitsemien perusvapauksien käyttämistä tai tekemään näiden vapauksien käytön vähemmän houkuttelevaksi kyseisille työntekijöille,
14) työntekijöiden, jotka käyttävät oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, tulisi saada työnantajilta, edunvalvojilta tai muilta lisäeläkejärjestelmien hallinnoimisesta vastaavilta tahoilta asianmukaista tietoa etenkin heidän käytettävissään olevista mahdollisuuksista ja vaihtoehdoista,
15) tämä direktiivi ei rajoita ammatillisten etujen puolustamiseen liittyviä kollektiivisia toimia koskevaa jäsenvaltioiden lainsäädäntöä,
16) täydentävien sosiaaliturvajärjestelmien moninaisuuden vuoksi yhteisön olisi vahvistettava ainoastaan tavoitteiden yleiset puitteet ja tästä syystä direktiivi on sopiva oikeudellinen väline, ja
17) perustamissopimuksen 3 b artiklassa vahvistettujen toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden mukaisesti jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla toteuttaa tämän direktiivin tavoitteita vaan ne voidaan paremmin toteuttaa yhteisön tasolla; tässä direktiivissä rajoitutaan näiden tavoitteiden toteuttamiseksi tarvittaviin vähimmäistoimenpiteisiin eikä siinä ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
I LUKU
TAVOITE JA SOVELTAMISALA
1 artikla
Tällä direktiivillä on tarkoitus turvata lisäeläkejärjestelmiin kuuluvien jäsenvaltiosta toiseen siirtyvien henkilöiden oikeudet ja tällä tavoin edistää palkattujen työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien vapaata liikkuvuutta Euroopan yhteisössä rajoittavien esteiden poistamista. Tämä turvaaminen koskee sekä vapaaehtoisten että pakollisten lisäeläkejärjestelmien mukaisia eläkeoikeuksia lukuun ottamatta niitä järjestelmiä, jotka kuuluvat asetuksen (ETY) N:o 1408/71 soveltamisalaan.
2 artikla
Tätä direktiiviä sovelletaan lisäeläkejärjestelmään kuuluviin henkilöihin ja muihin tällaisten järjestelmien mukaisten oikeuksien haltijoihin, jotka ovat hankkineet tai hankkivat parhaillaan oikeuksia yhdessä tai useammassa jäsenvaltiossa.
II LUKU
MÄÄRITELMÄT
3 artikla
Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a) "lisäeläkkeellä" vanhuuseläkkeitä ja, kansallisen lainsäädännön ja käytännön mukaisesti perustetun lisäeläkejärjestelmän sääntöjen niin edellyttäessä, työkyvyttömyys- ja jälkeenelävien etuuksia, joilla on tarkoitus täydentää tai korvata lakisääteisiin sosiaaliturvajärjestelmiin perustuvat vastaavat etuudet,
b) "lisäeläkejärjestelmällä" kaikkia kansallisen lainsäädännön ja käytännön mukaisesti perustettuja ammatillisia eläkejärjestelmiä, joita ovat esimerkiksi ryhmävakuutussopimukset taikka yhdellä tai useammalla alalla hyväksytyt jakojärjestelmät, rahastoivat järjestelmät tai yritysten kirjanpidossa varauksina olevat eläkesitoumukset, taikka kaikkia kollektiivisia tai muita vastaavia järjestelyjä, joilla on tarkoitus huolehtia palkattujen työntekijöiden tai itsenäisten ammatinharjoittajien lisäeläkkeestä,
c) "eläkeoikeuksilla" kaikkia etuuksia, joihin järjestelmään kuuluva henkilö ja muut oikeuksien haltijat ovat oikeutettuja lisäeläkejärjestelmän sääntöjen ja tarvittaessa kansallisen lainsäädännön perusteella,
d) "laillisilla eläkeoikeuksilla" kaikenlaista oikeutta etuuksiin, jotka saadaan, kun lisäeläkejärjestelmän säännöissä ja tarvittaessa kansallisessa lainsäädännössä vaaditut edellytykset täyttyvät,
e) "lähetetyllä työntekijällä" henkilöä, joka on lähetetty työskentelemään toiseen jäsenvaltioon ja joka asetuksen (ETY) N:o 1408/71 II osaston mukaisesti kuuluu edelleen alkuperäjäsenvaltion lainsäädännön alaisuuteen; "työntekijän lähettämistä" tulkitaan samoin,
f) "maksulla" kaikkia lisäeläkejärjestelmään suoritettuja tai suoritetuiksi katsottuja maksuja.
III LUKU
TOIMENPITEET YHTEISÖN ALUEELLA MUUTTAVIEN TYÖNTEKIJÖIDEN LISÄELÄKEOIKEUKSIEN SUOJAAMISEKSI
4 artikla
Yhdenvertainen kohtelu eläkeoikeuksien säilyttämisen osalta
Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että lisäeläkejärjestelmiin kuuluvien lailliset eläkeoikeudet säilyvät niillä, joiden osalta ei enää suoriteta maksuja kyseiseen järjestelmään heidän muutettuaan jäsenvaltiosta toiseen, samassa laajuudessa kuin niillä, joiden osalta ei enää suoriteta maksuja mutta jotka jäävät edelleen samaan jäsenvaltioon. Tätä artiklaa sovelletaan myös muihin kyseisen lisäeläkejärjestelmän sääntöjen mukaisten oikeuksien haltijoihin.
5 artikla
Maksut rajojen yli
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että lisäeläkejärjestelmistä maksetaan järjestelmän piiriin kuuluville henkilöille samoin kuin muille tällaisten järjestelmien mukaisten oikeuksien haltijoille muissa jäsenvaltioissa kaikki ne etuudet, jotka heille näiden järjestelmien mukaan kuuluvat, mahdolliset verot ja toimituskulut vähennettyinä.
6 artikla
Lähetettyjen työntekijöiden suorittamat ja heidän puolestaan suoritettavat maksut lisäeläkejärjestelmiin
1. Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteet, jotka ova tarpeen, että jäsenvaltiossa perustettuun lisäeläkejärjestelmään kuuluva lähetetty työntekijä työskennellessään lähetettynä toisessa jäsenvaltiossa voi edelleen tai hänen puolestaan voidaan edelleen suorittaa maksuja kyseiseen lisäeläkejärjestelmään.
2. Kun maksuja 1 kohdan mukaisesti suoritetaan edelleen jonkin jäsenvaltion lisäeläkejärjestelmään, lähetetty työntekijä ja tapauksen mukaan tämän työnantaja on vapautettava kaikista velvollisuuksista suorittaa maksuja lisäeläkejärjestelmään toisessa jäsenvaltiossa.
7 artikla
Tiedottaminen järjestelmiin kuuluville henkilöille
Jäsenvaltioiden on toteutettava toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että työnantajat, edunvalvojat tai muut lisäeläkejärjestelmien hallinnoimisesta vastaavat tahot antavat jäsenvaltiosta toiseen siirtyville järjestelmiin kuuluville henkilöille riittävästi tietoa heidän eläkeoikeuksistaan ja niistä valintamahdollisuuksista, jotka heillä järjestelmän perusteella on. Tietojen on vastattava ainakin sellaisille järjestelmiin kuuluville henkilöille annettuja tietoja, joiden osalta maksujen suorittaminen lakkaa mutta jotka jäävät edelleen samaan jäsenvaltioon.
IV LUKU
LOPPUSÄÄNNÖKSET
8 artikla
Jäsenvaltiot voivat säätää, että 6 artiklan säännöksiä sovelletaan ainoastaan lähetettynä työntekijänä työskentelyyn, joka alkaa 25 päivänä heinäkuuta 2001.
9 artikla
Jäsenvaltioiden on kansallisissa oikeusjärjestelmissään toteutettava toimenpiteet, jotka ovat tarpeen, jotta jokainen, joka katsoo kärsineensä vahinkoa sen vuoksi, että tämän direktiivin säännöksiä ei ole sovellettu, voi esittää vaatimuksensa tuomioistuimessa saatettuaan asian mahdollisesti ensin muiden toimivaltaisten viranomaisten käsiteltäväksi.
10 artikla
1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 36 kuukauden kuluttua direktiivin voimaantulosta, tai niiden on huolehdittava kyseiseen päivämäärään mennessä siitä, että työmarkkinaosapuolet ottavat vaadittavat toimenpiteet käyttöön sopimusteitse. Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki toimenpiteet, jotka ovat tarpeen, että ne voivat kaikissa tilanteissa taata tässä direktiivissä säädettyjen tulosten saavuttamisen. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.
Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle ne kansalliset viranomaiset, joihin voidaan ottaa yhteyttä, kun on kyse tämän direktiivin soveltamisesta.
2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle viimeistään 25 päivänä tammikuuta 2002.
3. Komissio esittää jäsenvaltioiden toimittamien tietojen perusteella Euroopan parlamentille, neuvostolle sekä talous- ja sosiaalikomitealle kertomuksen kuuden vuoden kuluessa tämän direktiivin voimaantulosta.
Kertomus koskee tämän direktiivin soveltamista, ja siihen sisältyy tarvittaessa ehdotukset tarpeellisiksi osoittautuneista muutoksista.
11 artikla
Tämä direktiivi tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
12 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Luxemburgissa 29 päivänä kesäkuuta 1998.