ДИРЕКТИВА НА СЪВЕТА 2009/119/ЕО
от 14 септември 2009 година
за налагане на задължение на държавите-членки да поддържат минимални запаси от суров нефт и/или нефтопродукти
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 100 от него,
като взе предвид предложението на Комисията,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
след консултация с Европейския надзорен орган по защита на данните (3),
като има предвид, че:
(1)
Снабдяването на Общността със суров нефт и нефтопродукти продължава да е от голямо значение, особено за сектора на транспорта и химическата промишленост.
(2)
Увеличаващата се концентрация на производството, намаляването на резервите от нефт и увеличаването на световното потребление на нефтопродукти увеличават рисковете, свързани с безпрепятственото снабдяване.
(3)
В плана за действие (2007-2009 г.) „Енергийна политика за Европа“ Европейският съвет подчерта необходимостта от засилване на сигурността на снабдяването както на Европейския съюз (ЕС) като цяло, така и на отделните държави-членки, inter alia, посредством преразглеждане на механизмите на Съюза за управление на запасите от нефт и нефтопродукти, и по-специално по отношение на осигуряване наличието на нефт и нефтопродукти в случай на криза.
(4)
Постигането на тази цел изисква наред с другото и по-голямо сближаване между системата на Общността и тази на Международната агенция по енергетика (наричана по-долу „МАЕ“).
(5)
Съгласно разпоредбите на Директива 2006/67/ЕО на Съвета от 24 юли 2006 г. относно налагането на задължение на държавите-членки да поддържат минимални запаси от суров петрол и/или петролни продукти (4), запасите се изчисляват въз основа на среднодневното вътрешно потребление през предходната календарна година. Съгласно Споразумението за международна програма в областта на енергетиката от 18 ноември 1974 г. (наричано по-долу „Споразумение МАЕ“) обаче задълженията по отношение на запасите се определят въз основа на нетния внос на нефт и нефтопродукти. Поради тази причина, както и поради други методологически различия, се налага методите за изчисляване на задължението по отношение на запасите, както и методите за изчисляване на запасите за извънредни ситуации на Общността да бъдат актуализирани, за да бъдат съгласувани с използваните съгласно Споразумението МАЕ методи за изчисляване, независимо от факта, че може да се наложи оценка на методите за изчисляване на МАЕ с оглед на технологичните подобрения през последните десетилетия и че държавите, които не са членове на МАЕ и които изцяло зависят от вноса на нефт, може да се нуждаят от по-дълъг период за адаптиране на своите задължения по отношение на запасите. За по-нататъшното сближаване с практиката на МАЕ могат да се окажат необходими и целесъобразни допълнителни изменения на методите и реда за изчисляване на запасите, включително например промени, водещи до снижаване за определени държави-членки на размера на намалението от 10 %, прилагано в изчисляването на запасите, което би позволило различно третиране на запасите от нафта или което би позволило отчитане на запасите, съхранявани в танкери в териториалните води на държава-членка.
(6)
Наличието на собствен добив на нефт само по себе си може да допринесе за сигурността на снабдяването и следователно може да представлява основание държавите-членки, добиващи нефт, да поддържат по-малки количества запаси в сравнение с останалите държави-членки. Подобна дерогация не следва обаче да поражда съществена промяна на задълженията по отношение на запасите в сравнение с предвидените съгласно Директива 2006/67/ЕО. Следователно задължението по отношение на запасите за някои държави-членки следва да бъде определено въз основа на вътрешното потребление на нефт и нефтопродукти, а не въз основа на вноса им.
(7)
В заключенията на председателството на Европейския съвет в Брюксел от 8-9 март 2007 г. се посочват нарастващата и все по-спешна необходимост Общността да разработи интегрирана енергийна политика, която да съчетава прилаганите на европейско равнище действия с тези на национално равнище. Следователно е много съществено да се гарантира по-голямо сближаване в стандартите, прилагани чрез съществуващите механизми за съхранение в различните държави-членки.
(8)
Наличието на запаси от нефт и нефтопродукти, както и сигурността на енергийните доставки са ключови елементи на обществената сигурност на държавите-членки и за Общността. Наличието на централни структури за управление на запасите (ЦСУЗ) в Общността улеснява постигането на посочените цели. За да се позволи на съответните държави-членки да използват във възможно най-голяма степен националното право, за да определят функциите на техните ЦСУЗ и да намалят финансовата тежест на крайния потребител в резултат от такива дейности по съхранение, е достатъчно да се забрани използването на запасите с търговска цел, като същевременно се позволи съхрнавянето им навсякъде в Общността и от която и да е ЦСУЗ, създадена за тази цел.
(9)
Предвид целите на общностното законодателство по отношение на запасите от нефт и нефтопродукти, евентуалното безпокойство, което може да бъде изразено от някои държави-членки във връзка със сигурността, и стремежа механизмите за солидарност сред държавите-членки да станат по-строги и по-прозрачни е необходимо дейността на ЦСУЗ да бъде, доколкото е възможно, съсредоточена в границите на техните национални територии.
(10)
Запасите от нефт и нефтопродукти следва да могат да бъдат съхранявани навсякъде на територията на Общността, при условие че надлежно е отчетена физическата им достъпност. Следователно икономическите оператори, субекти на задължения по отношение на запасите, следва да имат възможност да се освободят от своето задължение, чрез делегиране на други икономически оператори или на която и да е ЦСУЗ. Освен това, ако това задължение може да бъде делегирано на свободно избрана ЦСУЗ на територията на Общността чрез заплащане на сума, която не надвишава себестойността на предоставената услуга, ще бъде намален рискът от дискриминационни практики на национално равнище. Правото на икономическия оператор да делегира задълженията си не следва да поражда задължение за никой от участниците да приеме делегираните задължения, освен в случаите когато настоящата директива изисква нещо друго. Когато държавите-членки решат да ограничат правата за делегиране на операторите, те следва да гарантират, че операторите разполагат с право да делегират минимален процент от задълженията си; следователно тези държави-членки следва да гарантират, че техните ЦСУЗ ще приемат делегирането на задълженията по отношение на запасите в размера, необходим за гарантиране на този минимален процент.
(11)
Държавите-членки следва да осигурят напълно наличността на всички запаси, съхранявани съгласно общностното законодателство. За да бъде гарантирана тази наличност, не следва да има ограничения на правото на собственост върху тези запаси, които биха могли да възпрепятстват тяхното използване в случай на прекъсване на снабдяването с нефт и нефтопродукти. Нефтопродукти, собственост на предприятия, които са изложени на значителен риск от производства за принудително изпълнение по отношение на активите им, не следва да се вземат предвид. При налагането на даден оператор на задължение по отношение на запасите, откриването на производство за обявяване в несъстоятелност или за споразумение с кредиторите би могло да се счита за показател за наличието на такъв риск.
(12)
За да се даде възможност на държавите-членки да реагират бързо при особено извънредни ситуации или кризи от местен характер, може да се окаже целесъобразно да им бъде позволено да използват част от запасите си за такива ситуации. Подобни извънредни ситуации или кризи от местен характер не включват ситуациите, произтичащи от промени в цените на суровия нефт или нефтопродуктите, но могат да включват прекъсване на снабдяването с природен газ, което изисква преминаване на друг вид гориво, например използването на суров нефт или нефтопродукти за производството на енергия.
(13)
С оглед на изискванията във връзка с разработването на политиките за извънредни ситуации, сближаването в стандартите, осигурени чрез националните механизми за съхранение на запасите, и осигуряването на по-добро проследяване на количеството на запасите, особено в случай на криза, държавите-членки и Комисията следва да разполагат със средства за засилен контрол върху тези запаси. Запасите, които се съхраняват по силата на двустранни споразумения или договорни права за закупуване на определено количество запаси („талони“), които отговарят на всички изисквания, установени съгласно действащата директива, следва да представляват полезни инструменти, съвместими с целта за по-голямо сближаване.
(14)
Обстоятелството, че значителна част от тези запаси се притежават от държавите-членки или ЦСУЗ, създадени от различните национални власти, следва да позволи увеличаването на степента на контрол и прозрачността, най-малко по отношение на тази част от запасите.
(15)
За да се подпомогне увеличаването на сигурността на снабдяването в Общността, запасите, известни като „целеви запаси“, закупени от държавите-членки или ЦСУЗ и създадени въз основа на взети от държавите-членки решения, следва да съответстват на реалните нужди в случай на криза. Необходимо е също така те да имат отделен правен статус, осигуряващ пълната им наличност в случай на криза. За тази цел съответните държави-членки следва да гарантират предприемането на подходящи стъпки за безусловната защита на посочените запаси срещу всякакви мерки за принудително изпълнение.
(16)
Количествата, притежавани от ЦСУЗ или държавите-членки, на този етап следва да бъдат на ниво, определено по доброволен и независим начин от съответните държави-членки.
(17)
Предвид необходимостта от засилване на контрола и увеличаване на прозрачността запасите за извънредни ситуации, които не съставляват целеви запаси, следва да са подчинени на изисквания за засилено наблюдение, а в някои случаи от държавите-членки следва да се изисква да уведомяват относно мерките, уреждащи наличността на запасите за извънредни ситуации, и всяка промяна на правилата за поддържането им.
(18)
Колебания в количеството на целевите запаси, които се дължат на отделни операции по обновяването им, може да бъдат допускани с цел да се даде възможност за осъществяване на операции като тези, необходими за осигуряването на обновени запаси, гарантирането на съответствие при промяна в качествените характеристики на продукта или за обявяването на нови търгове за съхранение.
(19)
Когато запасите за извънредни ситуации и целевите запаси са смесени с други запаси, поддържани от икономическите оператори, следва да се обърне особено внимание на прозрачността по отношение на количествата запаси за извънредни ситуации.
(20)
Определените в Директива 2006/67/ЕО честота на изготвяне на справки за запасите, както и срока за представянето им, не изглеждат съобразени със системите за съхранение на запасите от нефт и нефтопродукти, прилагани в други части на света. В резолюция относно макроикономическото въздействие от увеличаването на цената на енергията Европейският парламент изрази подкрепата си за по-често докладване.
(21)
За да се избегне двойно докладване на информацията, която държавите-членки трябва да предоставят за отделните категории продукти, Регламент (ЕО) № 1099/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2008 г. относно статистиката за енергийния сектор (5) следва да служи като базов документ за различните категории нефтопродукти, посочени в настоящата директива.
(22)
За да се засили сигурността на снабдяването, да се дава по-пълна информация на пазарите, да се вдъхне увереност на потребителите за състоянието на запасите от нефт и нефтопродукти и да се оптимизират начините и средствата за предаване на информация, следва да се предвиди възможност да се внасят изменения и уточнения към правилата за изготвяне и предоставяне на статистически справки.
(23)
Същите цели налагат изготвянето и предоставянето на статистически справки да бъде разширено и да обхваща и други типове запаси освен запасите за извънредни ситуации и целевите запаси, както и да се предвиди тези справки да бъдат предоставяни месечно.
(24)
Тъй като е възможно предоставяните на Комисията справки да съдържат несъответствия или грешки, служителите на Комисията или упълномощените от Комисията лица следва да могат да извършват преглед на готовността за извънредни ситуации и на запасите на държавите-членки. Следва да се разчита на националните режими на държавите-членки, за да се гарантира ефективното осъществяване на такива прегледи в съответствие с националните процедури.
(25)
Получените или събрани данни следва да бъдат предмет на комплексна статистическа и информационна обработка. Това налага използването на интегрирани инструменти и процедури. Ето защо Комисията следва да е в състояние да предприеме всички подходящи за тази цел мерки и по-специално да разработи нови информационни системи.
(26)
Защитата на физическите лица при обработването на лични данни от държавите-членки се осигурява от Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 г. за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (6), а защитата на физическите лица при обработването на лични данни от Комисията се осигурява от Регламент (ЕО) № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2000 г. относно защитата на физическите лица по отношение на обработката на лични данни от институции и органи на Общността и за свободното движение на такива данни (7). Тези актове по-специално изискват обработката на лични данни да бъде обоснована от законна цел и предвиждат събраните по случайност лични данни да бъдат заличавани веднага.
(27)
Биогоривата и определени добавки често биват смесвани с нефтопродукти. Когато те са смесени или са предназначени за смесване с тези продукти, следва да е възможно да бъдат вземани предвид при изчисляването на задължението по отношение на запасите и на количеството съхранявани запаси.
(28)
Държавите-членки следва да могат да изпълняват задълженията, които могат да им бъдат наложени в резултат на решение за пускане в обращение на запасите, взето съгласно Споразумението МАЕ или мерките за прилагането му. Правилното и своевременно изпълнение на решенията на МАЕ е ключов фактор за ефективен отговор в случаи на затруднения в снабдяването. За да се гарантира това, държавите-членки следва да пускат в обращение част от своите запаси за извънредни ситуации до степента, в която това е предвидено в съответното решение на МАЕ. Комисията следва да сътрудничи тясно с МАЕ и да осъществява действия на общностно равнище въз основа на методологията на МАЕ. По-специално, Комисията следва да е в състояние да препоръча пускането в обращение на запаси от всички държави-членки, ако това е подходящо за допълване и за улесняване на изпълнението на решението на МАЕ, с което членовете ѝ се приканват да пуснат в обращение запаси. Целесъобразно е държавите-членки да реагират положително на подобни препоръки на Комисията в интерес на укрепването на солидарността и съгласуваността в Общността като цяло между държавите-членки, които са членове на МАЕ, и тези, които не са, в отговор на прекъсване на снабдяването.
(29)
С Директива 73/238/ЕИО на Съвета от 24 юли 1973 г. относно мерките за намаляване на последиците от затрудненията при доставката на суров петрол и петролни продукти (8) се цели в частност да се компенсират или поне да се смекчат неблагоприятните последици от всякакви, дори временни, затруднения, вследствие на които значително намаляват доставките на суров нефт или нефтопродукти, включително сериозните смущения на икономическата дейност в Общността, които подобно намаляване би могло да причини. В настоящата директива следва да се предвидят подобни мерки.
(30)
Директива 73/238/ЕИО има за цел и създаването на консултативен орган за улесняване на координацията на предприетите или предложени практически мерки от страна на държавите-членки в тази област. В настоящата директива следва да се предвиди подобен орган. Продължава да е необходимо всяка държава-членка да изготви план, който да се ползва при евентуални затруднения със снабдяването с суров нефт и нефтопродукти. Всяка държава-членка следва също така да приеме необходимите разпоредби относно организационните мерки, които следва да бъдат взети в случай на криза.
(31)
Доколкото с настоящата директива се въвеждат редица нови механизми, следва да се направи преглед на нейното изпълнение и действие.
(32)
С настоящата директива се заменят или обхващат всички аспекти, които са предмет на Решение 68/416/ЕИО на Съвета от 20 декември 1968 г. относно сключването и изпълнението на отделни междуправителствени споразумения относно задължението на държавите-членки да поддържат минимални запаси от суров петрол и/или петролни продукти (9). Посоченото решение става следователно безпредметно.
(33)
Доколкото целта на настоящата директива, а именно поддържането на висока степен на сигурност на снабдяването с нефт и нефтопродукти на Общността посредством надеждни и прозрачни механизми, основани на солидарността между държавите-членки при съблюдаване на правилата на вътрешния пазар и конкуренцията, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите-членки и следователно, поради мащаба и последиците ѝ, може да бъде постигната по-добре на общностно равнище, Общността може да приеме мерки съгласно принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тази цел.
(34)
Мерките, необходими за изпълнението на настоящата директива, следва да се приемат в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (10).
(35)
В съответствие с точка 34 от Междуинституционалното споразумение за по-добро законотворчество, държавите-членки се насърчават да изготвят за себе си и в интерес на Общността, свои собствени таблици, които илюстрират, доколкото е възможно, съответствието между настоящата директива и мерките за транспонирането ѝ, както и да ги направят обществено достояние.
(36)
Следователно Директиви 73/238/ЕИО и 2006/67/ЕО, както и Решение 68/416/ЕИО, следва да бъдат отменени,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Цел
С настоящата директива се предвиждат правила за осигуряване на висока степен на сигурност на снабдяването с нефт и нефтопродукти на Общността посредством надеждни и прозрачни механизми, основани на солидарността между държавите-членки, за поддържането на минимални запаси от суров нефт и/или нефтопродукти, както и въвеждането на необходимите процедури за преодоляване на евентуален сериозен недостиг.
Член 2
Определения
За целите на настоящата директива:
а)
„базова година“ означава календарната година на данните за потреблението или за нетния внос, използвани за изчисляване на необходимите количества запаси, които трябва да бъдат поддържани, или на действително наличните запаси към даден момент;
б)
„добавки“ означава вещества, различни от въглеводороди, добавени или примесени към даден продукт, за да променят свойствата му;
в)
„биогорива“ означава течно или газообразно гориво, използвано в транспорта и получено от биомаса, като „биомаса“ е биоразградимата част от продуктите, отпадъците и остатъчните продукти от селското стопанство (включително веществата от растителен и животински произход), горското стопанство и свързаните с него сектори, както и биоразградимата част от промишлените и битови отпадъци;
г)
„вътрешно потребление“ означава общите количества, изчислени в съответствие с приложение II, доставени в границите на дадена държава за енергийна и друга употреба; този агрегиран показател включва доставките за сектора за преобразуване, както и доставките за промишлеността, транспорта, домакинствата и други сектори на „крайно“ потребление; той също включва собственото потребление на енергийния сектор (с изключение на горивото за нефтени рафинерии);
д)
„действащо международно решение за пускане в обращение на запасите“ означава всяко действащо решение на управителния съвет на Международната агенция по енергетика за осигуряване на суров нефт или нефтопродукти за пазара чрез пускане в обращение на запасите на нейните членове и/или чрез допълнителни мерки;
е)
„централна структура за управление на запасите“ (ЦСУЗ) означава органът или службата, на които могат да бъдат предоставени правомощия да изпълняват действия по закупуване, поддържане или продажба на запаси от нефт и нефтопродукти, включително запаси за извънредни ситуации и целеви запаси;
ж)
„значимо прекъсване на снабдяването“ означава съществено и внезапно намаляване на снабдяването със суров нефт и нефтопродукти за Общността или отделна държава-членка, независимо дали това е довело до приемането на действащо международно решение за пускане в обращение на запаси;
з)
„международни морски бункери“ има значението по раздел 2.1 от приложение А към Регламент (ЕО) № 1099/2008;
и)
„запаси от нефт и нефтопродукти“ означава запасите от енергийните продукти, изброени в раздел 3.1, първа алинея от приложение В към Регламент (ЕО) № 1099/2008;
й)
„запаси за извънредни ситуации“ означава запасите от нефт и нефтопродукти, които всяка държава-членка е длъжна да поддържа съгласно член 3;
к)
„запаси за търговски цели“ означава запасите от нефт и нефтопродукти, съхранявани от икономическите оператори, като това не представлява изискване съгласно настоящата директива;
л)
„целеви запаси“ означава запасите от нефт и нефтопродукти, отговарящи на критериите, определени в член 9.
м)
„физическа достъпност“ означава правила за разполагане и транспортиране на запасите, с които се гарантира тяхното пускане в обращение или действителна доставка до крайните потребители и пазари в срокове и при условия, които водят до намаляване на евентуални проблеми в снабдяването.
Определенията в настоящия член могат да бъдат пояснявани и изменяни в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 23, параграф 2.
Член 3
Запаси за извънредни ситуации. Изчисляване на задължението по отношение на запасите
1. Държавите-членки приемат всички подходящи законови, подзаконови или административни разпоредби за осигуряването най-късно до 31 декември 2012 г. на трайното поддържане в тяхна полза на територията на Общността на общо количество запаси от нефт и нефтопродукти, което съответства най-малко на по-голямата от двете величини: 90 дни среднодневен нетен внос или 61 дни среднодневно вътрешно потребление.
2. Среднодневният нетен внос, който се взема предвид, се изчислява въз основа на равностойността в суров нефт на вноса през изминалата календарна година, определена в съответствие с изложените в приложение I метод и процедури.
Среднодневното вътрешно потребление за целта се изчислява въз основа на равностойността в суров нефт на вътрешното потребление през изминалата календарна година, определена в съответствие с изложените в приложение II метод и процедури.
3. Независимо от параграф 2 обаче, за периода от 1 януари до 31 март на всяка календарна година среднодневните нетен внос и вътрешно потребление, както е посочено в този параграф, се определят въз основа на внесените или потребени количества през предпоследната календарна година, предшестваща въпросната календарна година.
4. Методите и процедурите за изчисляване на задълженията по отношение на запасите, посочени в настоящия член, могат да бъдат изменяни в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 23, параграф 2.
Член 4
Изчисляване на количествата запаси
1. Количествата на съхраняваните запаси се изчисляват по методите, посочени в приложение III. При изчисляването на количествата запаси за всяка категория продукти, които се съхраняват съгласно член 9 тези методи се прилагат само за продуктите от съответната категория.
2. Количествата запаси, съхранявани в даден момент, се изчисляват въз основа на данните за базовата година, определена в съответствие с предвидените в член 3 правила.
3. Всякакви запаси от нефт и нефтопродукти могат да бъдат включвани едновременно както при изчисляването на запасите за извънредни ситуации на дадена държава-членка, така и при изчисляването на нейните целеви запаси, при условие че тези запаси от нефт и нефтопродукти отговарят на всички условия, установени за двата вида запаси съгласно настоящата директива.
4. Посочените в параграфи 1 и 2 методи и процедури за изчисляване на количествата запаси могат да бъдат изменяни в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 23, параграф 2. По-специално може да се окаже необходимо и полезно да се изменят посочените методи и процедури, включително прилагането на намаляване, предвидено в приложение III, за да се осигури по-нататъшно сближаване с практиките на МАЕ.
Член 5
Наличност на запасите
1. Държавите-членки осигуряват по всяко време наличността и физическата достъпност на запасите за извънредни ситуации и целевите запаси за целите на настоящата директива. Те определят разпоредбите за идентифициране, отчитане и контрол на тези запаси така че във всеки момент да е възможно те да бъдат проверени. Това изискване се прилага също и за всякакви запаси за извънредни ситуации и целеви запаси, които са смесени с други запаси, съхранявани от икономически оператори.
Държавите-членки предприемат всички необходими мерки, за да предотвратят възникването на всякакви пречки и затруднения, които могат да възпрепятстват осигуряването на наличността на запасите за извънредни ситуации и целевите запаси. Всяка държава-членка може да поставя ограничения или да налага допълнителни условия във връзка с възможността техните запаси за извънредни ситуации и целеви запаси да бъдат съхранявани извън нейната територия.
2. Когато е целесъобразно да се приложат процедурите за извънредни ситуации, предвидени в член 20, държавите-членки забраняват и се въздържат от прилагане на мерки, възпрепятстващи прехвърлянето, използването или пускането в обращение на запаси за извънредни ситуации или целеви запаси, съхранявани на тяхна територия за сметка на друга държава-членка.
Член 6
Регистър на запасите за извънредни ситуации. Годишно отчитане
1. Всяка държава-членка поддържа и непрекъснато актуализира подробен регистър за всички запаси за извънредни ситуации, съхранявани в нейна полза, които не представляват целеви запаси. В този регистър се съдържа по-специално информация, необходима за определяне на местоположението на складовата база, нефтената рафинерия или хранилището, където се намират съответните запаси, както и техните собственик, количества и вид, с посочване на категориите, определени в раздел 3.1, първа алинея от приложение В към Регламент (ЕО) № 1099/2008.
2. До 25 февруари на всяка календарна година всяка държава-членка предоставя на Комисията резюме на регистъра на запасите, посочен в параграф 1, в което се посочват най-малко количествата и вида на запасите за извънредни ситуации, включени в регистъра към последния ден на предходната календарна година.
3. Държавите-членки изпращат на Комисията и пълно копие на регистъра в срок от 15 дни след искането на Комисията; в това копие могат да бъдат пропуснати чувствителни данни, свързани с местонахождението на запасите. Такова искане може да бъде отправено не по-късно от 5 години от датата, за която се отнасят исканите данни, и не може да се отнася до данни, свързани с период преди 1 януари 2013 г.
Член 7
Централни структури за управление на запасите
1. Държавите-членки могат да създадат ЦСУЗ.
Никоя държава-членка не може да създава повече от една ЦСУЗ или друг подобен орган. Тя може да създаде своята ЦСУЗ навсякъде в рамките на Общността.
Когато дадена държава-членка създава ЦСУЗ, последната е под формата на орган или служба с идеална цел, която действа в общ интерес и не се счита за икономически оператор по смисъла на настоящата директива.
2. ЦСУЗ има за основна цел да закупува, поддържа или продава запаси от нефт и нефтопродукти за целите на настоящата директива или с цел спазването на международни споразумения относно поддържането на запаси от нефт и нефтопродукти. Тя е единственият орган или служба, която може да бъде оправомощена да закупи или продава целеви запаси.
3. ЦСУЗ или държавите-членки могат за определен период да делегират задачи, свързани с управлението на запасите за извънредни ситуации и, с изключение на продажбата и закупуването, на целевите запаси, но единствено на:
а)
друга държава-членка, на чиято територия са разположени такива запаси, или на ЦСУЗ, създадена от тази държава-членка. Задачите, делегирани по такъв начин, не могат да бъдат делегирани вторично на други държави-членки или ЦСУЗ, създадени от тях. Държавата-членка, създала ЦСУЗ, както и всяка държава-членка, на чиято територия ще се съхраняват запасите, има правото да предвиди, че делегирането на правомощия е възможно само с нейно разрешение;
б)
икономически оператори. Задачите, делегирани по такъв начин, не могат да бъдат делегирани вторично. Когато подобно делегиране, неговото изменение или удължаването на срока му са свързани със задачите, отнасящи се до управлението на запасите за извънредни ситуации или целевите запаси, съхранявани в друга държава-членка, то трябва да бъде предварително разрешено от държавата-членка, за чиято сметка се съхраняват запасите, както и от всички държави-членки, на чиито територии те ще се съхраняват.
4. За целите на член 8, параграфи 1 и 2 всяка държава-членка, създала ЦСУЗ, изисква от нея да публикува:
а)
постоянно пълна информация, разбита по категории продукти за количествата запаси, които тя може да поеме задължение да поддържа за икономическите оператори или, където е приложимо, за заинтересованите ЦСУЗ;
б)
най-малко седем месеца предварително - условията, при които тя има готовност да предостави на икономическите оператори услуги по поддържането на запасите. Условията за предоставяне на тези услуги, включително условията, отнасящи се до определянето на график, могат да бъдат определяни и от компетентните национални органи или след провеждането на конкурсна процедура с цел да се определи най-доброто предложение сред операторите или, където е приложимо, сред заинтересуваните ЦСУЗ.
ЦСУЗ приемат това делегиране при обективни, прозрачни и недискриминационни условия. Плащанията от страна на операторите за услугите на ЦСУЗ не надхвърлят общата стойност на предоставените услуги и не могат да бъдат изискани преди създаването на запасите. ЦСУЗ може да постави като условие за приемането на делегиране предоставянето на гаранция или друг вид обезпечение от страна на оператора.
Член 8
Икономически оператори
1. Всяка държава-членка осигурява на всеки икономически оператор, на когото тя налага задължение по отношение на запасите с оглед изпълнение на задълженията ѝ по член 3, правото да делегира по избор най-малко част от това задължение, но единствено на:
а)
ЦСУЗ на държавата-членка, за чиято сметка се съхраняват запасите;
б)
една или повече ЦСУЗ, които предварително са декларирали готовност да съхраняват такива запаси, при условие че това делегиране предварително е било разрешено от държавата-членка, за чиято сметка се съхраняват такива запаси, както и от всички държави-членки, на чиито територии те ще се съхраняват;
в)
други икономически оператори, които имат излишък от запаси или наличен свободен капацитет за съхранението им извън територията на държавата-членка, за чиято сметка запасите се съхраняват в рамките на Общността, при условие че това делегиране е било предварително разрешено от държавата-членка, за чиято сметка се съхраняват запасите, както и от всички държави-членки, на чиито територии те ще се съхраняват; и/или
г)
други икономически оператори, които имат излишък от запаси или наличен свободен капацитет за съхранение на територията на държавата-членка, за чиято сметка се съхраняват запасите, при условие че това делегиране е било предварително съобщено на държавата-членка. Държавите-членки могат да налагат ограничения или условия за такива случаи на делегиране.
Задълженията, делегирани съгласно букви в) и г), не могат да бъдат делегирани вторично. Всякакви промени или удължаването на срока на делегирането съгласно букви б) и в) пораждат действие, само ако предварително е получено разрешение за тях от всички държави-членки, дали разрешение за делегирането. Всякакви промени или удължаването на срока на делегирането съгласно буква г) се разглеждат като ново делегиране.
2. Всяка държава-членка може да ограничи правото за делегиране на икономическите оператори, на които е наложила задължения по отношение на запасите.
Когато обаче тези ограничения ограничават правата на делегиране на даден икономически оператор до количество, съответстващо на по-малко от 10 % от наложеното му задължение по отношение на запасите, държавата-членка гарантира, че е създала ЦСУЗ, която е задължена да приеме делегирането по отношение на количеството, необходимо за запазване на правото на икономически оператор да делегира най-малко 10 % от наложеното му задължение по отношение на запасите.
Минималният процент, посочен в този параграф, се увеличава от 10 % на 30 % до 31 декември 2017 г.
3. Независимо от разпоредбите на параграфи 1 и 2, дадена държава-членка може да наложи задължение на икономическия оператор да делегира най-малко една част от задължението си по отношение на запасите на ЦСУЗ на държавата-членка.
4. Държавите-членки предприемат необходимите мерки да информират икономическите оператори за методите, които се използват за изчисляване на наложените им задължения по отношение на запасите, не по-късно от 200 дни преди началото на периода, за който се отнася въпросното задължение. Икономическите оператори упражняват правото си да делегират задължения по отношение на запасите на ЦСУЗ не по-късно от 170 дни преди началото на периода, за който се отнася въпросното задължение.
Когато икономическите оператори са уведомени в рамките на по-малко от 200 дни преди началото на периода, за който се отнася наложеното им задължение по отношение на запасите, те могат да упражнят правото си да делегират това задължение във всеки един момент.
Член 9
Целеви запаси
1. Всяка държава-членка може да поеме задължение да поддържа минимални количества запаси от нефт и нефтопродукти, изчислени като брой дни на потребление, в съответствие с условията на настоящия член.
Целевите запаси са собственост на държавата-членка или учредената от нея ЦСУЗ и се поддържат на територията на Общността.
2. Целевите запаси могат да са съставени единствено от една или повече от следните категориите продукти, определени в раздел 4 от приложение Б към Регламент (ЕО) № 1099/2008:
-
етан,
-
LPG
-
бензин за двигатели,
-
авиационен бензин,
-
гориво за реактивни двигатели от бензинов тип (гориво за реактивни двигатели от нафтов тип или JP4),
-
гориво за реактивни двигатели от керосинов тип,
-
друг керосин,
-
газьол/дизелово гориво (дестилиран мазут),
-
мазут (с високо съдържание на сяра и с ниско съдържание на сяра),
-
White Spirit (минерален терпентин) и SBP,
-
смазочни материали,
-
битум,
-
парафинови восъци,
-
нефтен кокс.
3. Нефтопродуктите, представляващи целеви запаси, се определят от всяка държава-членка въз основа на посочените в параграф 2 категории. Държавите-членки гарантират, че по отношение на базовата година, определена в съответствие с предвидените в член 3 правила, и във връзка с продуктите, включени в използваните категории, равностойността в суров нефт на потребеното в държавата-членка количество е равна най-малко на 75 % от вътрешното потребление, изчислено въз основа на метода, предвиден в приложение II.
За всяка от категориите, избрани от държавата-членка, целевите запаси, които тя поема задължение да поддържа, съответстват на определен брой дни среднодневно вътрешно потребление, изчислено въз основа на тяхната равностойност в суров нефт, през базовата година, определена в съответствие с предвидените в член 3 правила.
За продуктите, включени в засегнатите или в използваните категории, равностойността в суров нефт, посочена в първа и втора алинея, се изчислява чрез умножаване по коефициент 1,2 на агрегирания показател „действителни брутни вътрешни доставки“, определен в раздел 3.2.1 от приложение В към Регламент 1099/2008. Международните морски бункери не се включват при изчисляването.
4. Всяка държава-членка, която реши да поддържа целеви запаси, изпраща на Комисията известие, предназначено за публикуване в Официален вестник на Европейския съюз, в която се посочват количествата на запасите, които е поела задължение да поддържа, и продължителността на тяхното поддържане, която е най-малко една година. Нотифицираното минимално количество се прилага еднакво за всички категории целеви запаси, използвани от държавата-членка.
Държавите-членки осигуряват съхранението на такива запаси за целия нотифициран период, без да се засяга правото на държавата-членка да прилага временни намаления на количествата, дължащи се единствено на отделни операции по обновяване на запасите.
Списъкът на категориите, който се използва от дадена държава-членка, остава валиден най-малко една година и може да бъде изменян само така че изменението да поражда действие на първо число от календарния месец.
5. Всяка държава-членка, която не е поела задължение за цялата продължителност на дадена календарна година да поддържа целеви запаси за най-малко 30 дни, гарантира, че поне една трета от нейните задължения по отношение на запасите е под формата на продукти, чийто състав е в съответствие с параграфи 2 и 3.
Държава-членка, за която се съхраняват целеви запаси за по-малко от 30 дни, изготвя годишен доклад с анализ на мерките, предприети от националните ѝ органи за гарантиране и проверка на наличността и физическата достъпност на нейните запаси за извънредни ситуации, посочени в член 5, като в същия доклад посочва разпоредбите, приети с цел да се позволи на държавите-членки да контролират използването на тези запаси при прекъсване на снабдяването с нефт и нефтопродукти. Този доклад се изпраща на Комисията до края на първия месец от календарната година, за която се отнася.
Член 10
Управление на целевите запаси
1. Всяка държава-членка поддържа и непрекъснато актуализира подробен регистър за всички съхранявани на територията ѝ целеви запаси. В този регистър се съдържа по-специално цялата информация, необходима за определяне на точното местоположение на въпросните запаси.
Държавите-членки също така изпращат на Комисията копие от регистъра в срок от 15 дни след искането на Комисията. В това копие могат да бъдат пропуснати чувствителни данни, свързани с местонахождението на запасите. Такова искане може да бъде отправено не по-късно от 5 години от датата, за която се отнасят исканите данни.
2. В случай че към целевите запаси са примесени други запаси от нефт и нефтопродукти, държавите-членки или техните ЦСУЗ вземат всички необходими мерки, за да не позволят движение на тези смесени продукти в рамките на дела, представляващ целевите запаси, без предварително писмено разрешение от собственика на целевите запаси и от властите или ЦСУЗ на държавата-членка, на чиято територия се намират запасите.
3. Държавите-членки вземат всички необходими мерки, за да предоставят безусловен имунитет по отношение на мерки за принудително изпълнение върху всички целеви запаси, поддържани или транспортирани на тяхна територията, независимо дали са техни собствени или принадлежат на други държави-членки.
Член 11
Последици от делегирането
Делегирането, посочено в членове 7 и 8, по никакъв начин не изменя задълженията, произтичащи за всяка държава-членка по силата на настоящата директива.
Член 12
Статистически справки за запасите, посочени в член 3
1. По отношение на минималните запаси, които трябва да се съхраняват съгласно член 3, всяка държава-членка изготвя и предоставя на Комисията статистически справки в съответствие с предвидените в приложение IV правила.
2. Правилата за изготвянето на посочените в параграф 1 справки, техният обхват, съдържание и периодичност, а също така и сроковете за предоставянето им, могат да бъдат изменяни в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 23, параграф 2. Правилата за предоставяне на посочените справки на Комисията също могат да бъдат изменяни в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 23, параграф 2.
3. Държавите-членки не могат да включват в статистическите си справки относно запасите за извънредни ситуации количествата суров нефт или нефтопродукти, които са предмет на изземване или мерки за принудително изпълнение. Същото се отнася за всички запаси на предприятия, които са обявени в несъстоятелност или са сключили споразумение с кредитори.
Член 13
Статистически справки за целевите запаси
1. Всяка съответна държава-членка изготвя и предоставя на Комисията статистическа справка за целевите си запаси за всяка категория продукти към последния ден от всеки календарен месец, като посочва количеството и броя дни средно потребление, които те представляват през базовата календарна година. Ако някои от тези целеви запаси се съхраняват извън територията на държавата-членка, тя посочва подробно запасите, поддържани на територията на различни държави-членки или от различни държави-членки и съответните ЦСУЗ. Освен това тя предоставя подробни данни за това дали тези запаси са изцяло нейна собственост или са изцяло или частично собственост на нейната ЦСУЗ.
2. Всяка съответна държава-членка изготвя и предоставя на Комисията справка за разположените на нейна територия целеви запаси, собственост на други държави-членки или ЦСУЗ, като посочва съществуващите запаси към последният ден на всеки календарен месец по категориите продукти, определени съгласно член 9, параграф 4. В тази справка държавата-членка също така посочва за всеки отделен случай името на съответната държава-членка или ЦСУЗ, както и количествата.
3. Посочените в параграфи 1 и 2 статистически справки се предоставят през календарния месец след този, за който се отнасят справките.
4. Копия от статистическите справки се предоставят незабавно при поискване от Комисията. Подобно искане може да бъде отправено не по-късно от 5 години, считано от датата, за която се отнасят исканите данни.
5. Обхватът, съдържанието и периодичността на статистическите справки, а също така и сроковете за тяхното предоставяне, могат да бъдат изменяни в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 23, параграф 2. Правилата относно предоставянето на тези справки на Комисията могат също да бъдат изменяни в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 23, параграф 2.
Член 14
Справки за запасите за търговски цели
1. Държавите-членки предоставят на Комисията месечна статистическа справка за количествата запаси за търговски цели, съхранявани на тяхна територия. При това те гарантират защитата на чувствителните данни и се въздържат от посочване на имената на собствениците на въпросните запаси.
2. Въз основа на предоставените ѝ от държавите-членки справки и при използването на агрегирани количества, Комисията публикува месечна статистическа справка за запасите за търговски цели в Общността.
3. Правилата за предоставяне и публикуване на статистическите справки, както и честотата им, могат да бъдат изменяни в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 23, параграф 2.
Член 15
Обработка на данните
Комисията осигурява развитието, хостинга, управлението и поддръжката на информационно-технологичните ресурси, необходими за получаването, съхраняването и всички форми на обработка на данните, съдържащи се в статистическите справки, както и на всякаква друга информация, предоставяна от държавите-членки или събрана от Комисията съгласно настоящата директива, а също така и на всякакви данни за запасите от нефт и нефтопродукти, събирани съгласно Регламент (ЕО) № 1099/2008 и необходими за изготвянето на предвидените в настоящата директива справки.
Член 16
Биогорива и добавки
1. При изчисляването на задължението по отношение на запасите в съответствие с членове 3 и 9 биогоривата и добавките се взимат предвид само ако са примесени към съответните нефтопродукти.
2. Биогоривата и добавките се взимат предвид при изчисляването на действително поддържаните количества запаси, когато:
а)
са примесени към съответните нефтопродукти; или
б)
се съхраняват на територията на съответната държава-членка, при условие че тази държава-членка е приела правила, съгласно които те трябва да се примесват към нефтопродукти, поддържани в съответствие с изложените в настоящата директива задължения по отношение на запасите, и че се използват за транспортни нужди.
3. Правилата, съгласно които биогоривата и добавките се взимат предвид при изчисляването на задължения по отношение на запасите и нивата им, както е посочено в параграфи 1 и 2 количества запаси могат да бъдат изменяни в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 23, параграф 2.
Член 17
Координационна група за нефта и нефтопродуктите
1. Създава се координационна група за нефта и нефтопродуктите (наричана по-нататък „координационната група“). Координационната група е консултативна група, която допринася за анализирането на положението в Общността що се отнася до сигурността на снабдяването с нефт и нефтопродукти и улеснява координацията и прилагането на мерки в тази област.
2. Координационната група е съставена от представители на държавите-членки. Тя се председателства от Комисията. По покана от Комисията в работата на координационната група могат да участват представителни организации от съответния сектор.
Член 18
Преглед на готовността за извънредни ситуации и на запасите
1. Комисията, съгласувано с държавите-членки, може да извършва прегледи за проверка на тяхната готовност за извънредни ситуации и, ако Комисията счете за уместно, на свързания с това механизъм за съхранение. Когато подготвя такива прегледи, Комисията взема предвид усилията на другите институции и международни организации и се консултира с координационната група.
2. Координационната група може да даде съгласието си за участието на упълномощени служители и представители на държавите-членки в прегледите. Посочени национални служители на държавата-членка, която е обект на прегледа, могат да съпровождат лицата, извършващи прегледа. В рамките на една седмица след обявяването на прегледа, посочен в параграф 1, всяка съответна държава-членка, която не е предоставила на Комисията информация за чувствителни данни, свързани с местонахождението на запасите съгласно членове 6 и 9, предоставят тази информация на служителите на Комисията или на упълномощените от нея лица.
3. Държавите-членки гарантират, че техните органи и лица, отговарящи за поддържането и управлението на запасите за извънредни ситуации и целевите запаси, са съгласни с проверките и оказват помощ на лицата, упълномощени от Комисията да извършват посочените прегледи. Държавите-членки по-специално гарантират, че на тези лица е предоставено право на достъп до всички документи и регистри, отнасящи се до въпросните запаси, както и правото на достъп до местата на съхранение на запасите и свързаните с тях документи.
4. Резултатите от прегледите, проведени съгласно настоящия член, се нотифицират на държавата-членка, която е обект на прегледа, и могат да бъдат изпратени на координационната група.
5. Държавите-членки и Комисията гарантират, че длъжностните лица, служителите и другите лица, които работят под надзора на Комисията, както и членовете на координационната група, не могат да разкриват никаква информация, която е била събрана или обменена съгласно настоящия член, и която поради същността си представляват професионална тайна, като например самоличността на собствениците на запасите.
6. Целите на посочените в параграф 1 прегледи не могат да включват обработката на лични данни. Всякакви лични данни, установени или разкрити по време на проверките, не могат да бъдат събирани, или вземани предвид, а ако са събрани случайно, се заличават незабавно.
7. Държавите-членки предприемат всички необходими мерки, за да осигурят съхраняването на данните, справките и документацията във връзка със запасите за извънредни ситуации и целевите запаси най-малко за срок от 5 години.
Член 19
Защита на физическите лица при обработването на лични данни
Тази директива не засяга и по никакъв начин не накърнява степента на защита на физическите лица при обработването на лични данни, осигурена от общностното и национално законодателство, и в частност не изменя задълженията на държавите-членки относно обработването на лични данни, наложени им с Директива 95/46/ЕО, нито задълженията, наложени на общностните институции и органи по силата на Регламент (ЕО) № 45/2001 относно обработването от тяхна страна на лични данни при изпълняване на задълженията им.
Член 20
Процедури при извънредни ситуации
1. Държавите-членки гарантират, че имат установени процедури и предприемат всички необходими мерки, за да дадат възможност на компетентните им органи да пуснат в обращение бързо, ефективно и по прозрачен начин част или всички техни запаси за извънредни ситуации и целеви запаси в случай на значимо прекъсване на снабдяването, както и да наложат общи или специални ограничения на потреблението в съответствие с изчисления недостиг, inter alia, чрез приоритетно разпределяне на нефтопродукти на определени групи потребители.
2. Държавите-членки непрекъснато поддържат планове за намеса при извънредни ситуации, които да бъдат приложени при евентуално значимо прекъсване на снабдяването и обезпечават предприемането на организационни мерки, за да позволят прилагането на тези планове. По искане на Комисията държавите-членки ѝ предоставят информация относно плановете си за намеса при извънредни ситуации и свързаните с тях организационни мерки.
3. При наличието на международно действащо решение за пускане в обращение на запасите, което засяга една или повече държави-членки:
а)
съответните държави-членки могат да използват техните запаси за извънредни ситуации и целеви запаси, за да изпълнят произтичащите от решението международни задължения. Всяка държавата-членка, която прави това, незабавно уведомява Комисията, която може да свика заседание на координационната група или да се консултира по електронен път с нейните членове за оценка, по-специално, на въздействието на това пускане в обращение.
б)
Комисията следва да препоръча на държавите-членки да пуснат в обращение част или всички техни запаси за извънредни ситуации и целеви запаси, или да предприемат други мерки с равностоен ефект, които считат за уместни. Комисията може да действа само след консултация с координационната група.
4. При липса на действащо международно решение за пускане в обращение на запаси, но при поява на затруднения при снабдяването със суров нефт или нефтопродукти за Общността или отделна държава-членка, Комисията информира МАЕ, когато това е приложимо, и съгласува с нея, както е уместно, и организира консултация с координационната група колкото е възможно по-бързо по искане на държава-членка или по своя собствена инициатива. Когато консултацията с координационната група е поискана от дадена държава-членка, тя се организира най-късно до 4 дни от датата на искането, освен ако държавата-членка не даде съгласието си за по-дълъг срок. Въз основа на резултатите от проучването на положението от страна на координационната група, Комисията определя дали е налице значимо прекъсване на снабдяването.
Ако бъде счетено, че е налице значимо прекъсване на снабдяването Комисията дава разрешение за частично или пълно пускане в обращение на количествата запаси за извънредни ситуации и целеви запаси, предложени за тази цел от съответните държави-членки.
5. Държавите-членки могат да пуснат в обращение запаси за извънредни ситуации и целеви запаси, като слизат под задължителното минимално ниво, установено съгласно настоящата директива, в количества, необходими незабавно за първоначална реакция при особено извънредни ситуации или за справяне с криза от местен характер. В случай на подобно пускане в обращение държавите-членки уведомяват незабавно Комисията за пуснатите в обращение количества. Комисията предава тази информацията на членовете на координационната група.
6. При прилагането на параграфи 3, 4 и 5 държавите-членки могат временно да имат запаси в размери, по-малки от предвидените в настоящата директива. В този случай Комисията определя, въз основа на резултатите от консултация с координационната група и, където е приложимо, в сътрудничество с МАЕ, и по-специално като отчита положението на международните пазари на нефт и нефтопродукти, разумен срок, в който държавите-членки трябва да възстановят запасите си до минимално изискуемите нива.
7. Приетите по силата на настоящия член решения на Комисията не засягат други международни задължения на съответните държави-членки.
Член 21
Санкции
Държавите-членки установяват система от санкции, приложими при нарушаване на национални разпоредби, приети съгласно настоящата директива, и вземат всички необходими мерки за осигуряване на тяхното прилагане. Предвидените санкции трябва да бъдат ефективни, съразмерни и възпиращи. Държавите-членки информират Комисията за тези разпоредби най-късно до 31 декември 2012 г., както и във възможно най-кратък срок - за всяко последващо изменение във връзка с тях.
Член 22
Преглед
До 31 декември 2015 г. Комисията прави преглед на действието и изпълнението на настоящата директива.
Член 23
Процедура на комитет
1. Комисията се подпомага от комитет.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилагат членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО.
Член 24
Отмяна
Директива 73/238/ЕИО, Директива 2006/67/ЕО и Решение 68/416/ЕИО се отменят, считано от 31 декември 2012 г.
Позоваванията на отменените директиви и на отмененото решение се считат за позовавания на настоящата директива.
Член 25
Транспониране
1. Държавите-членки приемат всички подходящи законови, подзаконови и административни разпоредби за спазване на настоящата директива най-късно до 31 декември 2012 г.
Чрез дерогация от първа алинея, държавите-членки, които към 31 декември 2012 г. не са членове на МАЕ и които покриват тяхното вътрешно потребление на нефтопродукти изцяло от внос на такива продукти, приемат всички законови, подзаконови и административни разпоредби, необходими за спазване на член 3, параграф 1 от настоящата директива до 31 декември 2014 г. До въвеждането в сила на посочените разпоредби от тези държави-членки, последните поддържат запаси от нефт и нефтопродукти, съответстващи на 81 дни среднодневен нетен внос.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се прави при публикуването им. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното право, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 26
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 27
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 14 септември 2009 година.
NEUVOSTON DIREKTIIVI 2009/119/EY,
annettu 14 päivänä syyskuuta 2009,
jäsenvaltioiden velvollisuudesta ylläpitää raakaöljy- ja/tai öljytuotevarastojen vähimmäistasoa
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 100 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen,
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (1),
ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),
on kuullut Euroopan tietosuojavaltuutettua (3),
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Raakaöljyn ja öljytuotteiden toimituksilla yhteisöön on jatkuvasti hyvin suuri merkitys erityisesti liikennesektorille ja kemianteollisuudelle.
(2)
Tuotannon lisääntyvä keskittyminen, öljyvarantojen väheneminen sekä öljytuotteiden maailmanlaajuisen kulutuksen kasvu lisäävät osaltaan toimitusvaikeuksien riskiä.
(3)
Eurooppa-neuvosto on painottanut toimintasuunnitelmassaan (2007-2009) - ”Euroopan energiapolitiikka”, että toimitusvarmuutta on tehostettava sekä koko Euroopan unionin tasolla että jokaisessa jäsenvaltiossa muun muassa tarkastelemalla uudelleen öljyvarastoihin liittyviä unionin mekanismeja erityisesti siltä osin kuin on kyse öljyn saatavuudesta kriisitilanteessa.
(4)
Tämä tavoite edellyttää muun muassa yhteisön järjestelmän ja Kansainvälisen energiajärjestön, jäljempänä ’IEA’, järjestelmän lähentämistä toisiinsa.
(5)
Jäsenvaltioiden velvollisuudesta ylläpitää raakaöljy- ja/tai öljytuotevarastojen vähimmäistasoa 24 päivänä heinäkuuta 2006 annetun neuvoston direktiivin 2006/67/EY (4) mukaan varastot lasketaan edellisen kalenterivuoden keskimääräisen päivittäisen kotimaankulutuksen perusteella. Kansainvälisestä energiaohjelmasta 18 päivänä marraskuuta 1974 tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’IEA-sopimus’, nojalla asetettavat varastointivelvoitteet sen sijaan lasketaan öljyn ja öljytuotteiden nettotuonnin perusteella. Tästä syystä ja myös muiden menetelmäerojen vuoksi varastointivelvoitteiden ja yhteisön varmuusvarastojen laskentamenetelmiä olisi mukautettava niiden lähentämiseksi IEA-sopimuksessa käytettyihin laskentamenetelmiin sen estämättä, että IEA:n laskentamenetelmiä saatetaan joutua arvioimaan viime vuosikymmenten teknisten parannusten huomioon ottamiseksi ja että IEA:han kuulumattomat valtiot, jotka ovat täysin riippuvaisia tuonnista, saattavat tarvita pidemmän ajanjakson varastointivelvoitteidensa mukauttamiseen. Uudet muutokset varastojen tasojen laskemismenetelmiin ja -menettelyihin voivat osoittautua tarpeellisiksi ja hyödyllisiksi yhdenmukaisuuden lisäämiseksi IEA:n käytännön kanssa, mukaan lukien esimerkiksi muutokset, jotka johtavat varastojen laskennassa sovelletun 10 prosentin vähennysprosentin alentamiseen tietyissä jäsenvaltioissa, jolloin teollisuusbensiinivarastojen käsittely voisi olla erilaista tai jäsenvaltion aluevesillä olevissa säiliölaivoissa pidetyt varastot voitaisiin laskea mukaan.
(6)
Kotimainen öljyntuotanto voi itsessään parantaa toimitusvarmuutta, minkä vuoksi sillä saatetaan perustella sitä, että öljyä tuottavat jäsenvaltiot pitävät pienempiä varastoja kuin muut jäsenvaltiot. Tällainen poikkeus ei saisi kuitenkaan johtaa varastointivelvoitteisiin, jotka poikkeavat tuntuvasti direktiivin 2006/67/EY nojalla sovellettavista varastointivelvoitteista. Siksi joidenkin jäsenvaltioiden varastointivelvoite olisi asetettava öljyn kotimaankulutuksen eikä tuonnin mukaan.
(7)
Brysselissä 8 ja 9 päivänä maaliskuuta 2007 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan päätelmissä tuodaan esiin, että yhteisön on yhä tärkeämpää ja kiireellisempää saada aikaa yhdennetty energiapolitiikka, jossa yhdistyvät Euroopan ja jäsenvaltioiden tason toimet. Tämän vuoksi on tärkeää, että eri jäsenvaltioissa käytettyjen varastointimekanismeissa vahvistettujen standardien lähentämistä toisiinsa parannetaan.
(8)
Öljyvarastojen käytettävyys ja energiansaannin turvaaminen ovat olennaisia yleisen turvallisuuden osatekijöitä jäsenvaltioissa ja yhteisössä. Keskusvarastointiyksiköiden (CSE, jäljempänä ’keskusvarastointiyksiköt’) olemassaolo yhteisössä edistää näiden tavoitteiden saavuttamista. Jotta jäsenvaltiot voisivat parhaiten hyödyntää kansallista lainsäädäntöään oman keskusvarastointiyksikkönsä perussäännön määrittelemiseksi ja helpottaa näistä varastointitoimista loppukäyttäjille aiheutuvaa taloudellista rasitetta, riittää, että kielletään varastojen käyttö kaupallisiin tarkoituksiin, mutta sallitaan varastojen pitäminen missä tahansa paikassa yhteisössä ja minkä tahansa tätä varten perustetun keskusvarastointiyksikön toimesta.
(9)
Kun otetaan huomioon öljyvarastoja koskevan yhteisön lainsäädännön tavoitteet, joidenkin jäsenvaltioiden näiden varastojen osalta mahdollisesti esittämät turvallisuushuolet sekä pyrkimys lisätä jäsenvaltioiden välisten solidaarisuusmekanismien tiukkuutta ja avoimuutta, on tarpeen keskittää keskusvarastointiyksiköiden toiminta mahdollisimman paljolti niiden kansalliselle alueelle.
(10)
Öljyvarastoja olisi voitava pitää missä tahansa paikassa yhteisössä edellyttäen, että niiden fyysinen saatavuus on otettu asianmukaisesti huomioon. Näin ollen varastointivelvoitteiden alaisten talouden toimijoiden olisi voitava vapautua velvoitteistaan siirtämällä ne muiden talouden toimijoiden tai jonkin keskusvarastointiyksikön hoidettaviksi. Lisäksi syrjivien käytäntöjen riski kansallisella tasolla vähenisi, edellyttäen että nämä velvoitteet voidaan siirtää yhteisön alueelta vapaasti valitulle keskusvarastointiyksikölle maksua vastaan, joka ei ole tarjottujen palvelujen kustannuksia korkeampi. Talouden toimijan oikeus siirtoon ei merkitsisi, että jollain toimijalla olisi velvollisuus hyväksyä siirto, ellei tässä direktiivissä toisin edellytetä. Jos jäsenvaltiot päättävät rajoittaa toimijoiden siirto-oikeuksia, niiden olisi varmistettava, että toimijoille taataan oikeus siirtää tietty vähimmäisprosenttimäärä velvoitteestaan: kyseisten jäsenvaltioiden olisi sen vuoksi varmistettava, että niiden keskusvarastointiyksikkö hyväksyy varastointivelvoitteen siirron sellaisen määrän osalta, joka on tarpeen kyseisen vähimmäisprosenttimäärän takaamiseksi.
(11)
Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että kaikki yhteisön lainsäädännön nojalla pidettävät varastot ovat ehdottomasti käytettävissä. Tämän käytettävyyden varmistamiseksi näiden varastojen omistusoikeutta ei saisi rajoittaa tai supistaa siten, että tämä voisi haitata niiden käyttöä öljyn toimitushäiriön tapauksessa. Sellaisten yritysten, joiden omaisuuteen kohdistuu merkittävä täytäntöönpanotoimenpiteiden riski, omistamia öljytuotteita ei pitäisi ottaa huomioon. Jos toimijoille on asetettu varastointivelvoite, konkurssi- tai akordimenettelyn aloittamista voidaan pitää osoituksena tällaisesta riskistä.
(12)
Jotta jäsenvaltiot voisivat reagoida nopeasti erityisiin hätätapauksiin tai paikallisiin kriiseihin, voi olla asianmukaista sallia niiden käyttää osa varastoistaan kyseisissä tilanteissa. Tällaisiin hätätapauksiin tai paikallisiin kriiseihin eivät kuuluisi tilanteet, jotka johtuvat raakaöljyn tai öljytuotteiden hintakehityksestä, mutta niihin voisivat kuulua maakaasun toimitushäiriöt, jotka edellyttävät polttoaineen vaihtamista eli raakaöljyn tai öljytuotteiden käyttämistä polttoaineena energiantuotannossa.
(13)
Jäsenvaltioilla ja yhteisöllä olisi oltava mahdollisuudet valvoa varastoja tehostetusti johtuen tarpeista, jotka liittyvät valmiustoimenpiteiden käyttöönottoon, kansallisissa varastointimekanismeissa vahvistettujen standardien lähentämiseen sekä sen varmistamiseen, että varastojen tasoista saadaan parempi yleiskäsitys erityisesti kriisitilanteessa. Kahdenvälisten sopimusten mukaisesti pidetyt varastot tai sopimukseen perustuvat oikeudet hankkia tiettyjä varastomääriä (”tiketit”), jotka täyttävät kaikki tässä direktiivissä asetetut velvoitteet, olisivat hyödyllisiä välineitä, jotka ovat myös lähentymistavoitteen mukaisia.
(14)
Koska suuri osa varastoista kuuluu jäsenvaltioille tai kansallisten viranomaisten perustamille keskusvarastointiyksiköille, valvonnan ja avoimuuden tasoa pitäisi voida nostaa ainakin kyseiseltä varastojen osalta.
(15)
Toimitusvarmuuden tehostamiseksi yhteisössä jäsenvaltioiden tai keskusvarastointiyksiköiden omistukseen hankittujen ja jäsenvaltioiden tekemien päätösten nojalla perustettujen varastojen eli ”erityisvarastojen” olisi vastattava tosiasiallisia tarpeita kriisitilanteessa. Lisäksi niillä tulisi olla erillinen oikeudellinen asema, joka takaa niiden ehdottoman käytettävyyden kriisitilanteessa. Tätä varten asianomaisten jäsenvaltioiden olisi huolehdittava tarvittavin toimenpitein siitä, että nämä varastot suojataan ehdoitta kaikilta täytäntöönpanotoimenpiteiltä.
(16)
Keskusvarastointiyksiköiden tai jäsenvaltioiden omistuksessa olevat määrät olisi tässä vaiheessa vahvistettava kunkin asianomaisen jäsenvaltion itsenäisesti ja vapaaehtoisesti määrittämälle tasolle.
(17)
Koska valvonnan ja avoimuuden tasoa on nostettava, erityisvarastoihin kuulumattomien varmuusvarastojen seurantaa olisi lisättävä, ja joissakin tapauksissa jäsenvaltiot olisi velvoitettava ilmoittamaan varmuusvarastojen käytettävyyttä koskevista toimenpiteistä ja varmuusvarastojen ylläpitojärjestelyjen muutoksista.
(18)
Vaihtelut erityisvarastojen määrissä yksittäisten varastojen korvaustoimenpiteiden vuoksi voisivat olla sallittuja, jotta esimerkiksi tarvittavat toimenpiteet varastojen tuoreuden varmistamiseksi, yhdenmukaisuuden varmistamiseksi muuttuneiden tuotespesifikaatioiden kanssa tai uusien varastointitarjouskilpailujen järjestämiseksi olisivat mahdollisia.
(19)
Jos varmuusvarastot ja erityisvarastot sijaitsevat talouden toimijoiden pitämien muiden varastojen seassa, varmuusvarastojen tasojen avoimuutta olisi korostettava.
(20)
Direktiivissä 2006/67/EY määritetty varastoyhteenvetojen laatimistiheys ja määräajat, joihin mennessä ne on annettava käyttöön, eivät näytä olevan yhdenmukaisia muualla maailmassa käytössä olevien öljyn eri varastointijärjestelmien kanssa. Euroopan parlamentti on energian hinnan nousun makrotaloudellisia vaikutuksia koskevassa päätöslauselmassa ilmaissut tukevansa raportointitiheyden lisäämistä.
(21)
Jotta tietoja, jotka jäsenvaltioiden on annettava eri tuoteluokista, ei jouduttaisi toimittamaan useaan kertaan, energiatilastoista 22 päivänä lokakuuta 2008 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1099/2008 (5) olisi otettava tässä direktiivissä tarkoitettujen eri öljytuoteluokkien viitekohdaksi.
(22)
Toimitusvarmuuden tehostamiseksi, kattavampien markkinatietojen tarjoamiseksi, kuluttajien vakuuttamiseksi öljyvarastojen tilasta ja tiedonkulun optimoimiseksi olisi tarpeen säätää, että tilastollisten yhteenvetojen laatimista ja toimittamista koskevia sääntöjä voidaan myöhemmin muuttaa tai täsmentää.
(23)
Samoista syistä olisi vaadittava tilastollisten yhteenvetojen laatimista ja toimittamista myös muista varastoista kuin varmuusvarastoista ja erityisvarastoista sekä säädettävä, että nämä yhteenvedot on toimitettava kuukausittain.
(24)
Koska komissiolle toimitettavissa yhteenvedoissa voi olla virheitä tai ristiriitaisuuksia, komission työntekijöiden tai sen valtuuttamien henkilöiden olisi voitava tarkistaa jäsenvaltioiden kriisivalmius sekä varastointi. Olisi käytettävä jäsenvaltioiden kansallisia järjestelmiä sen varmistamiseksi, että nämä tarkistukset voidaan suorittaa tehokkaasti kansallisia menettelyjä noudattaen.
(25)
Saaduille tai kerätyille tiedoille olisi suoritettava kattava sähköinen ja tilastollinen käsittely. Tämä edellyttää integroitujen menetelmien ja työkalujen käyttöä. Komission on siksi voitava toteuttaa kaikki asianmukaiset toimenpiteet tätä varten erityisesti kehittämällä uusia tietokonejärjestelmiä.
(26)
Yksilöiden suojelua jäsenvaltioiden suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä säännellään yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24 päivänä lokakuuta 1995 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 95/46/EY (6), kun taas yksilöiden suojelua komission suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä säännellään yksilöiden suojelusta yhteisöjen toimielinten ja elinten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 18 päivänä joulukuuta 2000 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 45/2001 (7). Näissä säädöksissä edellytetään erityisesti, että henkilötietojen käsittelyllä on perusteltu tarkoitus ja että kaikki tahattomasti kerätyt henkilötiedot poistetaan välittömästi.
(27)
Biopolttoaineita ja joitakin lisäaineita sekoitetaan usein öljytuotteisiin. Jos ne on sekoitettu tai tarkoitettu sekoitettaviksi näihin tuotteisiin, ne olisi voitava ottaa huomioon sekä laskettaessa varastointivelvoitetta että pidettävien varastojen tasoja.
(28)
Asianomaisilla jäsenvaltioilla olisi oltava mahdollisuus täyttää velvoitteet, joita niillä voi olla IEA-sopimukseen tai sen täytäntöönpanotoimenpiteisiin perustuvan varastojen liikkeellelaskua koskevan päätöksen nojalla. IEA:n päätösten asianmukainen ja ripeä täytäntöönpano on keskeinen tekijä, jolla toimitusvaikeuksiin voidaan reagoida tehokkaasti. Tämän varmistamiseksi jäsenvaltioiden olisi laskettava liikkeelle osa varmuusvarastoistaan kyseessä olevassa IEA:n päätöksessä määrätyn mukaisesti. Komission olisi tehtävä tiivistä yhteistyötä IEA:n kanssa ja perustettava yhteisön tason toimet IEA:n menetelmiin. Komissiolla pitäisi erityisesti olla mahdollisuus suositella kaikille jäsenvaltioille varastojen liikkeellelaskua tarpeen mukaan IEA:n jäsenille osoitetun varastojen liikkeellelaskuun kehottavan IEA:n päätöksen täytäntöönpanon täydentämiseksi ja helpottamiseksi. Jäsenvaltioiden on IEA:han kuuluvien ja muiden jäsenvaltioiden välisen vahvan yhteisönlaajuisen solidaarisuuden ja yhteenkuuluvuuden nimissä syytä vastata myönteisesti tällaisiin komission suosituksiin, kun ne joutuvat reagoimaan toimitushäiriöihin.
(29)
Raakaöljyn ja öljytuotteiden hankintavaikeuksista aiheutuneiden vaikutusten lieventämiseksi tarkoitetuista toimenpiteistä 24 päivänä heinäkuuta 1973 annetun neuvoston direktiivin 73/238/ETY (8) tarkoituksena on erityisesti tasoittaa tai ainakin lieventää vahingollisia vaikutuksia, joita tilapäisetkin vaikeudet, jotka vähentävät raakaöljyn ja öljytuotteiden saantia huomattavasti, voisivat aiheuttaa, mukaan lukien tällaisen vähennyksen mahdollisesti aiheuttamat vakavat häiriöt yhteisön taloudelliselle toiminnalle. Tässä direktiivissä olisi säädettävä vastaavista toimenpiteistä.
(30)
Direktiivin 73/238/ETY tarkoituksena on myös perustaa neuvotteluelin jäsenvaltioiden toteuttamien tai suunnittelemien käytännön toimenpiteiden yhteensovittamisen helpottamiseksi. Tällaisesta elimestä olisi säädettävä tässä direktiivissä. Jokaisen jäsenvaltion on edelleen tarpeen laatia suunnitelma, jota voidaan käyttää raakaöljyn ja öljytuotteiden hankintavaikeuksien ilmetessä. Lisäksi kunkin jäsenvaltion on aiheellista huolehtia järjestelyistä kriisitilanteissa toteutettavien organisatoristen toimenpiteiden varalta.
(31)
Ottaen huomioon, että tässä direktiivissä otetaan käyttöön useita uusia mekanismeja, sen täytäntöönpanoa ja toimivuutta olisi tarkasteltava uudelleen.
(32)
Tämä direktiivi korvaa tai kattaa kaikki raakaöljy- ja/tai öljytuotevarastojen vähimmäistason ylläpitämistä koskevasta jäsenvaltioiden velvoitteesta tehtyjen yksittäisten hallitustenvälisten sopimusten tekemisestä ja täytäntöönpanosta 20 päivänä joulukuuta 1968 tehdyssä neuvoston päätöksessä 68/416/ETY (9) tarkoitetut kysymykset. Kyseinen päätös on siksi tarpeeton.
(33)
Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän direktiivin tavoitetta, joka on öljyn toimitusvarmuuden pitäminen yhteisössä korkealla tasolla jäsenvaltioiden väliseen solidaarisuuteen perustuvien luotettavien ja avoimien mekanismien avulla sisämarkkina- ja kilpailusäätöjä noudattaen, vaan se voidaan sen laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin yhteisön tasolla, joten yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa määrätyn toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen.
(34)
Tämän direktiivin täytäntöönpanon edellyttämät toimenpiteet olisi vahvistettava menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY (10) mukaisesti.
(35)
Paremmasta lainsäädännöstä tehdyn toimielinten välisen sopimuksen 34 kohdan mukaisesti jäsenvaltioita kannustetaan laatimaan itseään varten ja yhteisön edun vuoksi omia taulukoitaan, joista ilmenee mahdollisuuksien mukaan tämän direktiivin ja sen kansallisen lainsäädännön osaksi saattamista koskevien toimenpiteiden välinen vastaavuus, ja julkaisemaan ne.
(36)
Direktiivit 73/238/ETY ja 2006/67/EY sekä päätös 68/416/ETY olisi sen vuoksi kumottava,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 artikla
Tavoite
Tässä direktiivissä vahvistetaan säännöt, joiden tarkoituksena on pitää öljyn toimitusvarmuus yhteisössä korkealla tasolla jäsenvaltioiden väliseen solidaarisuuteen perustuvien luotettavien ja avoimien mekanismien avulla, ylläpitää raakaöljy- ja/tai öljytuotevarastojen vähimmäistasoa sekä ottaa käyttöön tarvittavat menettelytavat vakavan vajauksen korjaamiseksi.
2 artikla
Määritelmät
Tässä direktiivissä:
a)
’viitevuodella’ tarkoitetaan kalenterivuotta, jota koskevia kulutus- tai nettotuontitietoja käytetään laskettaessa pidettävien varastojen velvoitetasoa tai tietyllä hetkellä tosiasiallisesti pidettyjen varastojen tasoa;
b)
’lisäaineilla’ tarkoitetaan sellaisia muita aineita kuin hiilivetyjä, joita lisätään tai sekoitetaan tuotteeseen sen ominaisuuksien muuttamiseksi;
c)
’biopolttoaineella’ tarkoitetaan biomassasta tuotettavia nestemäisiä tai kaasumaisia liikenteessä käytettäviä polttoaineita, jolloin ’biomassalla’ tarkoitetaan maataloudesta (kasvi- ja eläinaineet mukaan lukien), metsätaloudesta ja niihin liittyviltä tuotannonaloilta peräisin olevien tuotteiden, jätteiden ja tähteiden biohajoavaa osaa sekä teollisuus- ja yhdyskuntajätteiden biohajoavaa osaa;
d)
’kotimaankulutuksella’ tarkoitetaan tietyssä maassa energiakäyttöön ja muuhun kuin energiakäyttöön toimitettujen määrien kokonaismäärää, joka on laskettu liitteen II mukaisesti; tähän aggregaattiin kuuluvat toimitukset energian muuntosektorille ja toimitukset teollisuudelle, liikenteelle, kotitalouksille ja muille aloille ”loppukulutusta” varten; lisäksi siihen sisältyy energia-alan oma kulutus (lukuun ottamatta jalostamopolttoainetta);
e)
’täytäntöönpanokelpoisella kansainvälisellä päätöksellä varastojen liikkeelle laskemisesta’ tarkoitetaan kaikkia voimassa olevia Kansainvälisen energiajärjestön hallintoneuvoston päätöksiä saattaa raakaöljyä tai öljytuotteita markkinoille laskemalla liikkeeseen sen jäsenten varastoja ja/tai ylimääräisillä toimenpiteillä;
f)
’keskusvarastointiyksiköllä’ (CSE) tarkoitetaan yksikköä tai palvelua, jolle voidaan antaa valtuudet toimia öljyvarastojen, varmuusvarastot ja erityisvarastot mukaan lukien, hankkimiseksi, ylläpitämiseksi tai myymiseksi;
g)
’merkittävällä toimitushäiriöllä’ tarkoitetaan raakaöljyn tai öljytuotteiden toimitusten huomattavaa ja äkillistä alenemista yhteisössä tai jäsenvaltiossa riippumatta siitä, onko sen vuoksi tehty täytäntöönpanokelpoinen kansainvälinen päätös varastojen liikkeelle laskemisesta;
h)
’kansainvälisen meriliikenteen polttoaineilla’ on asetuksen (EY) N:o 1099/2008 liitteessä A olevassa 2.1 kohdassa annettu merkitys;
i)
’öljyvarastoilla’ tarkoitetaan asetuksen (EY) N:o 1099/2008 liitteessä C olevan 3.1 jakson ensimmäisessä kohdassa lueteltujen energiatuotteiden varastoja;
j)
’varmuusvarastoilla’ tarkoitetaan öljyvarastoja, joita kunkin jäsenvaltion on ylläpidettävä 3 artiklan nojalla;
k)
’kaupallisilla varastoilla’ tarkoitetaan talouden toimijoiden pitämiä öljyvarastoja, joiden pitämistä ei vaadita tässä direktiivissä;
l)
’erityisvarastoilla’ tarkoitetaan 9 artiklan ehtojen mukaisia öljyvarastoja;
m)
’fyysisellä saatavuudella’ tarkoitetaan järjestelyjä varastojen sijoittamiseksi ja kuljettamiseksi siten, että niiden liikkeellelasku tai tosiasiallinen toimitus loppukäyttäjille ja markkinoille voidaan toteuttaa määräajassa ja olosuhteissa, jotka johtavat mahdollisesti esiintyneiden toimitusongelmien lieventymiseen.
Tämän artiklan määritelmiä voidaan täsmentää tai muuttaa 23 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen.
3 artikla
Varmuusvarastot - Varastointivelvoitteiden laskeminen
1. Jäsenvaltioiden on annettava tarvittavat lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset varmistaakseen viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2012, että niiden hyväksi ylläpidetään yhteisön alueella pysyvästi öljyvarastoja, joiden kokonaistaso vastaa vähintään 90 päivän keskimääräistä päivittäistä nettotuontia tai 61 päivän keskimääräistä päivittäistä kotimaankulutusta, sen mukaan kumpi näistä määristä on suurempi.
2. Huomioon otettavan päivittäisen nettotuonnin laskentaperustana käytetään edellisen kalenterivuoden tuonnin raakaöljyekvivalenttia, joka määritetään liitteessä I esitetyn menetelmän ja siinä esitettyjen menettelyjen mukaisesti.
Huomioon otettavan keskimääräisen päivittäisen kotimaankulutuksen laskentaperustana käytetään edellisen kalenterivuoden tuonnin raakaöljyekvivalenttia, joka vahvistetaan ja lasketaan liitteessä II esitettyjen sääntöjen ja menetelmän mukaisesti.
3. Sen estämättä, mitä 2 kohdassa säädetään, mainitussa kohdassa tarkoitettu keskimääräinen päivittäinen nettotuonti ja kotimaankulutus määritetään kunkin kalenterivuoden tammikuun 1 päivän ja maaliskuun 31 päivän väliseltä ajalta niiden määrien perusteella, jotka tuotiin tai kulutettiin kyseessä olevaa kalenterivuotta edeltävän toisen kalenterivuoden aikana.
4. Tässä artiklassa tarkoitettuja varastointivelvoitteiden laskentamenetelmiä ja -menettelyjä voidaan muuttaa 23 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen.
4 artikla
Varastojen tason laskeminen
1. Pidettyjen varastojen tasot lasketaan liitteessä III esitettyjen menetelmien mukaisesti. Laskettaessa varastojen tasoa niiden luokkien osalta, joita pidetään 9 artiklan nojalla, menetelmiä sovelletaan ainoastaan kulloisenkin luokan tuotteisiin.
2. Tietyllä hetkellä pidettyjen varastojen taso lasketaan käyttäen 3 artiklassa esitettyjen sääntöjen mukaisesti määritetyn viitevuoden tietoja.
3. Kaikki öljyvarastot voidaan sisällyttää samanaikaisesti sekä jäsenvaltion varmuusvarastojen laskentaan että sen erityisvarastojen laskentaan edellyttäen, että kyseiset öljyvarastot täyttävät kaikki tässä direktiivissä säädetyt molempia varastotyyppejä koskevat edellytykset.
4. Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuja varastojen tason laskentamenetelmiä ja -menettelyjä voidaan muuttaa 23 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen. Näitä menetelmiä ja menettelyjä, liitteessä III säädetyn vähennyksen soveltaminen mukaan lukien, saattaa olla tarpeellista ja hyödyllistä muuttaa erityisesti yhdenmukaisuuden varmistamiseksi IEA:n käytännön kanssa.
5 artikla
Varastojen käytettävyys
1. Jäsenvaltioiden on kaikkina aikoina varmistettava, että varmuusvarastot ja erityisvarastot ovat käytettävissä ja että niihin on fyysinen pääsy tämän direktiivin tavoitteiden mukaisesti. Jäsenvaltioiden on luotava järjestelyt mainittujen varastojen yksilöimistä, kirjanpitoa ja valvontaa varten, jotta niiden olemassaolo voidaan todentaa milloin tahansa. Tämä vaatimus koskee myös niitä varmuusvarastoja ja erityisvarastoja, jotka sijaitsevat talouden toimijoiden pitämissä muissa varastoissa.
Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet poistaakseen kaikki esteet ja rasitteet, jotka voisivat vaikeuttaa varmuusvarastojen ja erityisvarastojen käytettävyyttä. Kukin jäsenvaltio voi asettaa rajoja tai lisäehtoja mahdollisuudelle pitää sen varmuusvarastoja ja erityisvarastoja alueensa ulkopuolella.
2. Jos on syytä panna täytäntöön 20 artiklassa säädetyt valmiustoimenpiteet, jäsenvaltioiden on kiellettävä kaikki toimenpiteet, joilla estetään niiden alueella toisen jäsenvaltion puolesta pidettyjen varmuusvarastojen ja erityisvarastojen siirtäminen, käyttäminen tai liikkeelle laskeminen, ja pidättäydyttävä tällaisten toimenpiteiden toteuttamisesta.
6 artikla
Varmuusvarastojen rekisteri - Vuosikertomus
1. Kunkin jäsenvaltion on pidettävä jatkuvasti päivitettävää ja yksityiskohtaista rekisteriä kaikista sen hyväksi pidettävistä varmuusvarastoista, jotka eivät ole erityisvarastoja. Rekisterin on erityisesti sisällettävä tiedot, joita tarvitaan määrittämään varastointipaikka, jalostamo tai varastointilaitos, jossa kyseiset varastot sijaitsevat, sekä niiden määrät, omistaja ja luonne asetuksen (EY) N:o 1099/2008 liitteessä C olevan 3.1 jakson ensimmäisessä kohdassa mainittujen luokkien mukaan.
2. Kunkin jäsenvaltion on viimeistään kunkin vuoden helmikuun 25 päivänä toimitettava komissiolle yhteenveto 1 kohdassa tarkoitetusta varastorekisteristä, josta vähintään ilmenevät kyseiseen rekisteriin edellisen kalenterivuoden viimeisenä päivänä sisältyneiden varmuusvarastojen määrät ja luonne.
3. Jäsenvaltioiden on myös 15 päivän kuluessa komission esittämästä pyynnöstä toimitettava sille rekisteriä koskeva täydellinen jäljennös; tästä jäljennöksestä voidaan jättää pois varastojen sijaintia koskevat arkaluonteiset tiedot. Pyyntöjä voidaan esittää viiden vuoden ajan päivästä, jota pyydetyt tiedot koskevat, ja ne eivät saa koskea tietoja, jotka liittyvät johonkin 1 päivää tammikuuta 2013 edeltävään ajanjaksoon.
7 artikla
Keskusvarastointiyksiköt
1. Jäsenvaltiot voivat perustaa keskusvarastointiyksiköitä.
Jäsenvaltio saa perustaa enintään yhden keskusvarastointiyksikön tai muun samankaltaisen yksikön. Se voi perustaa keskusvarastointiyksikkönsä mihin tahansa paikkaan yhteisössä.
Kun jäsenvaltio perustaa keskusvarastointiyksikön, sen on oltava voittoa tavoittelematon ja yleisen edun nimissä toimiva yksikkö tai palvelu, jota ei katsota tässä direktiivissä tarkoitetuksi talouden toimijaksi.
2. Keskusvarastointiyksikön päätehtävänä on hankkia, ylläpitää ja myydä öljyvarastoja tämän direktiivin tavoitteiden mukaisesti tai öljyvarastojen ylläpitämistä koskevien kansainvälisten sopimusten noudattamiseksi. Se on ainoa yksikkö tai palvelu, jolle voidaan antaa valtuudet hankkia tai myydä erityisvarastoja.
3. Keskusvarastointiyksiköt tai jäsenvaltiot voivat määräajaksi siirtää varmuusvarastojen ja erityisvarastojen hallinnoimiseen liittyviä tehtäviä erityisvarastojen myyntiä tai hankintaa lukuun ottamatta, mutta ainoastaan
a)
toiselle jäsenvaltiolle, jonka alueella kyseiset varastot sijaitsevat, tai kyseisen jäsenvaltion perustamalle keskusvarastointiyksikölle. Tällä tavoin siirrettyjä tehtäviä ei voi siirtää edelleen muille jäsenvaltioille tai niiden perustamille keskusvarastointiyksiköille. Keskusvarastointiyksikön perustaneella jäsenvaltiolla ja jokaisella jäsenvaltiolla, jonka alueella varastoja aiotaan pitää, on oikeus asettaa tehtävien siirtämisen edellytykseksi sen antama lupa;
b)
talouden toimijoille. Tällä tavoin siirrettyjä tehtäviä ei voi siirtää edelleen. Kun tehtävien siirto tai kyseisen siirron muutos taikka jatkaminen koskee toisessa jäsenvaltiossa pidettyjen varmuusvarastojen ja erityisvarastojen hallinnoimiseen liittyviä tehtäviä, siihen on saatava lupa etukäteen sekä siltä jäsenvaltiolta, jonka lukuun varastoja pidetään, että kaikilta jäsenvaltioilta, joiden alueella varastoja aiotaan pitää.
4. Kunkin jäsenvaltion, jolla on keskusvarastointiyksikkö, on velvoitettava se julkaisemaan 8 artiklan 1 ja 2 kohdan soveltamista varten:
a)
jatkuvasti täydelliset tiedot tuoteluokittain varastojen määristä, joita se voi sitoutua ylläpitämään talouden toimijoita tai, tilanteen mukaan, sitä haluavia keskusvarastointiyksiköitä varten;
b)
vähintään seitsemän kuukautta etukäteen ehdot, joiden mukaisesti se on valmis tarjoamaan varastojen ylläpitoa koskevia palveluja talouden toimijoille. Ehdot, joilla palveluja tarjotaan, mukaan lukien aikatauluihin liittyvät ehdot, voidaan myös määrittää toimivaltaisten kansallisten viranomaisten toimesta tai kilpailumenettelyllä, jolla on tarkoitus valita eri toimijoiden tai, tilanteen mukaan, asiasta kiinnostuneiden keskusvarastointiyksiköiden tekemistä tarjouksista paras.
Keskusvarastointiyksiköiden on hyväksyttävä tällaiset siirrot objektiivisin, avoimin ja syrjimättömin ehdoin. Toimijoiden keskusvarastointiyksikölle sen palveluista suorittamat maksut eivät saa ylittää tarjottujen palvelujen kokonaiskustannuksia, eikä niitä saa vaatia ennen kuin varastot on perustettu. Keskusvarastointiyksikkö voi asettaa siirron hyväksymisen ehdoksi toimijan antaman takuun tai jonkin muun vakuuden.
8 artikla
Talouden toimijat
1. Kunkin jäsenvaltion on huolehdittava siitä, että kaikilla talouden toimijoilla, joille se asettaa varastointivelvoitteita 3 artiklasta johtuvien velvoitteidensa täyttämiseksi, on oikeus siirtää nämä velvoitteet ainakin osittain ja kyseisen talouden toimijan valinnan mukaan, mutta ainoastaan
a)
sen jäsenvaltion keskusvarastointiyksikölle, jonka lukuun kyseisiä varastoja pidetään;
b)
yhdelle tai useammalle muulle keskusvarastointiyksikölle, jotka ovat aiemmin ilmoittaneet olevansa valmiita pitämään kyseisiä varastoja, edellyttäen, että sekä siltä jäsenvaltiolta, jonka lukuun kyseisiä varastoja pidetään, että kaikilta jäsenvaltioilta, joiden alueella varastoja aiotaan pitää, on saatu etukäteen lupa kyseisiin siirtoihin;
c)
muille talouden toimijoille, joilla on ylimääräisiä varastoja tai käytettävissä olevaa varastointikapasiteettia sen jäsenvaltion alueen ulkopuolella, jonka lukuun varastoja pidetään yhteisössä, edellyttäen, että kyseiseen siirtoon on saatu etukäteen lupa sekä siltä jäsenvaltiolta, jonka puolesta kyseisiä varastoja pidetään, että kaikilta jäsenvaltioilta, joiden alueella varastoja aiotaan pitää; ja/tai
d)
muille talouden toimijoille, joilla on ylimääräisiä varastoja tai käytettävissä olevaa varastointikapasiteettia sen jäsenvaltion alueella, jonka lukuun varastoja pidetään, edellyttäen, että siirrosta on ilmoitettu etukäteen kyseiselle jäsenvaltiolle. Jäsenvaltiot voivat asettaa tällaisille siirroille rajoituksia tai ehtoja.
Edellä olevien c ja d alakohdan mukaisesti siirrettyjä velvoitteita ei voi siirtää edelleen. Kaikki b ja c alakohdassa tarkoitettuihin siirtoihin tehtävät muutokset tai niiden jatkamiset tulevat voimaan ainoastaan, jos kaikki jäsenvaltiot, jotka ovat antaneet siirtoon luvan, antavat niihin luvan etukäteen. Kaikkia d alakohdassa tarkoitettujen siirtojen muutoksia tai niiden jatkamisia pidetään uusina siirtoina.
2. Kukin jäsenvaltio voi rajoittaa niiden talouden toimijoiden, joille se asettaa tai on asettanut varastointivelvoitteita, oikeutta siirtoihin.
Jos tällaisilla rajoituksilla kuitenkin rajoitetaan talouden toimijan siirto-oikeus määriin, jotka ovat vähemmän kuin 10 prosenttia sille asetetusta varastointivelvoitteesta, kyseisen jäsenvaltion on varmistettava, että se on perustanut keskusvarastointiyksikön, jonka on hyväksyttävä siirrot sen määrän osalta, joka tarvitaan turvaamaan talouden toimijan oikeus siirtää vähintään 10 prosenttia sille asetetusta varastointivelvoitteesta.
Tässä kohdassa tarkoitettua vähimmäisprosenttimäärää korotetaan 10 prosentista 30 prosenttiin viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2017.
3. Sen estämättä, mitä 1 ja 2 kohdassa säädetään, jäsenvaltio voi velvoittaa talouden toimijan siirtämään vähintään osan varastointivelvoitteestaan kyseisen jäsenvaltion keskusvarastointiyksikölle.
4. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet tiedottaakseen talouden toimijoille niille asetettujen varastointivelvoitteiden laskemisessa noudatettavista yksityiskohtaisista menettelyistä viimeistään 200 päivää ennen sen ajanjakson alkua, johon kyseinen velvoite liittyy. Talouden toimijoiden on käytettävä oikeuttaan siirtää niille asetettu varastointivelvoite keskusvarastointiyksikölle viimeistään 170 päivää ennen sen ajanjakson alkua, jota kyseinen varastointivelvoite koskee.
Jos talouden toimijoille tiedotetaan tästä alle 200 päivää ennen sen ajanjakson alkua, jota varastointivelvoite koskee, ne voivat milloin tahansa käyttää oikeuttaan siirtää tämä velvoite.
9 artikla
Erityisvarastot
1. Kukin jäsenvaltio voi sitoutua ylläpitämään kulutuspäivien perusteella laskettua öljyvarastojen vähimmäistasoa tämän artiklan ehtojen mukaisesti.
Erityisvarastot omistaa jäsenvaltio tai sen perustama keskusvarastointiyksikkö, ja niitä ylläpidetään yhteisön alueella.
2. Erityisvarastot voivat koostua yksinomaan yhdestä tai useammasta seuraavista tuoteluokista, sellaisina kuin ne määritellään asetuksen (EY) N:o 1099/2008 liitteessä B olevassa 4 jaksossa:
-
etaani
-
nestekaasu
-
moottoribensiini
-
lentobensiini
-
bensiininomainen lentopetroli (teollisuusbensiininomainen lentopetroli tai JP4)
-
lentopetroli
-
muu petroli
-
dieselöljy (kevyt polttoöljy)
-
polttoöljy (runsas- tai vähärikkinen)
-
teollisuus- ja muu bensiini
-
voiteluaineet
-
bitumi
-
parafiinivahat
-
öljykoksi.
3. Kunkin jäsenvaltion on yksilöitävä 2 kohdassa mainittujen luokkien mukaan öljytuotteet, joista erityisvarastot koostuvat. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että jäsenvaltiossa kulutettujen määrien raakaöljyekvivalentti 3 artiklan sääntöjen mukaisesti määritettynä viitevuotena ja käytettyihin luokkiin sisältyvien tuotteiden osalta on vähintään 75 prosenttia kotimaankulutuksesta, joka lasketaan liitteessä II esitetyn menetelmän mukaisesti.
Jäsenvaltion valitseman kunkin luokan osalta erityisvarastojen, joita se sitoutuu ylläpitämään, on vastattava keskimääräisen päivittäisen kulutuksen tiettyä päivien määrää laskettuna niiden raakaöljyekvivalentin pohjalta 3 artiklan sääntöjen mukaisesti määritettynä viitevuotena.
Ensimmäisessä ja toisessa alakohdassa tarkoitetut raakaöljyekvivalentit lasketaan kertomalla kertoimella 1,2 aggregaatin ”havaitut kotimaan kokonaistoimitukset”, sellaisena kuin se on määritetty asetuksen (EY) N:o 1099/2008 liitteessä C olevassa 3.2.1 kohdassa, summa käytettyihin tai kyseessä oleviin luokkiin kuuluvien tuotteiden osalta. Kansainvälisen meriliikenteen polttoaineita ei lasketa mukaan.
4. Kunkin jäsenvaltion, joka on päättänyt ylläpitää erityisvarastoja, on toimitettava komissiolle Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaistava ilmoitus, jossa täsmennetään niiden varastojen taso, joita se sitoutuu ylläpitämään, ja tällaisen sitoumuksen kesto, jonka on oltava vähintään yksi vuosi. Ilmoitettua vähimmäistasoa sovelletaan samalla tavoin kaikkiin erityisvarastojen luokkiin, joita jäsenvaltio käyttää.
Jäsenvaltion on varmistettava, että tällaisia varastoja pidetään koko ilmoitetun kauden ajan, sanotun kuitenkaan rajoittamatta jäsenvaltion oikeutta tehdä tilapäisiä vähennyksiä, jotka johtuvat ainoastaan yksittäisten varastojen korvaustoimenpiteistä.
Jäsenvaltion käyttämien luokkien luettelon on oltava voimassa vähintään vuoden, ja sitä voidaan muuttaa ainoastaan kalenterikuukauden ensimmäisestä päivästä alkaen.
5. Kunkin jäsenvaltion, joka ei ole antanut koko kalenterivuoden kestävää sitoumusta ylläpitää erityisvarastoja vähintään 30 päivälle, on varmistettava, että vähintään yksi kolmasosa sen varastointivelvoitteesta täyttyy 2 ja 3 kohdan mukaisten tuotteiden ylläpidosta.
Jäsenvaltion, joka pitää erityisvarastoja alle 30 päivälle, on laadittava vuosikertomus, jossa selostetaan kyseisen jäsenvaltion kansallisten viranomaisten toteuttamat toimenpiteet sen varmuusvarastojen 5 artiklassa tarkoitetun käytettävyyden ja fyysisen saatavuuden varmistamiseksi ja todentamiseksi, ja sen on dokumentoitava samassa kertomuksessa järjestelyt, jotka on tehty, jotta jäsenvaltio voisi valvoa näiden varastojen käyttöä öljyn toimitushäiriöiden ilmetessä. Kertomus on toimitettava komissiolle sen kalenterivuoden ensimmäisen kuukauden loppuun mennessä, jota se koskee.
10 artikla
Erityisvarastojen hallinnointi
1. Kunkin jäsenvaltion on pidettävä jatkuvasti päivitettävää yksityiskohtaista rekisteriä kaikista sen alueella pidettävistä erityisvarastoista. Rekisterissä on erityisesti oltava kaikki tiedot, joiden avulla voidaan määrittää kyseisten varastojen tarkka sijainti.
Jäsenvaltioiden on komission pyynnöstä myös toimitettava sille jäljennös rekisteristä 15 päivän kuluessa pyynnön esittämisestä. Jäljennöksestä voidaan poistaa varastojen sijaintia koskevat arkaluonteiset tiedot. Pyyntöjä voidaan esittää viiden vuoden ajan päivästä, jota pyydetyt tiedot koskevat.
2. Jos erityisvarastot sijaitsevat muiden öljyvarastojen seassa, jäsenvaltioiden tai niiden keskusvarastointiyksiköiden on toteutettava tarvittavat järjestelyt estääkseen näiden tuotteiden siirrot siihen määrään saakka kuin ne muodostavat erityisvaraston, jolleivät kyseisten varastojen omistaja ja sen jäsenvaltion, jonka alueella varastot sijaitsevat, viranomaiset tai kyseisen jäsenvaltion perustama keskusvarastointiyksikkö ole antaneet tähän etukäteen kirjallista lupaa.
3. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet myöntääkseen kaikille alueellaan ylläpidettäville tai kuljetettaville erityisvarastoille ehdottoman vapautuksen täytäntöönpanotoimenpiteistä riippumatta siitä, onko kyse niiden omista vai muiden jäsenvaltioiden varastoista.
11 artikla
Tehtävien ja velvoitteiden siirtämisen vaikutus
Edellä 7 ja 8 artiklassa tarkoitettu tehtävien ja velvoitteiden siirtäminen ei muuta kunkin jäsenvaltion tämän direktiivin mukaisia velvollisuuksia.
12 artikla
3 artiklassa tarkoitettujen varastojen tilastolliset yhteenvedot
1. Kunkin jäsenvaltion on laadittava ja toimitettava komissiolle tilastolliset yhteenvedot 3 artiklan nojalla pidettävien varastojen tasosta liitteessä IV esitettyjen sääntöjen mukaisesti.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen yhteenvetojen laadintasääntöjä, laajuutta ja sisältöä sekä sitä, miten usein ne on laadittava ja missä määräajassa ne on toimitettava, voidaan muuttaa 23 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen. Myös sääntöjä, joiden mukaisesti kyseiset yhteenvedot toimitetaan komissiolle, voidaan muuttaa 23 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen.
3. Jäsenvaltiot eivät voi sisällyttää varmuusvarastoja koskeviin tilastollisiin yhteenvetoihinsa sellaisia raakaöljyn tai öljytuotteiden määriä, joihin kohdistuu takavarikointi- tai täytäntöönpanotoimenpiteitä. Sama koskee myös konkurssi- tai velkajärjestelymenettelyn kohteena olevien yritysten omistamia varastoja.
13 artikla
Erityisvarastojen tilastolliset yhteenvedot
1. Kunkin asianomaisen jäsenvaltion on laadittava ja toimitettava komissiolle jokaisen tuoteluokan osalta tilastollinen yhteenveto kunkin kalenterikuukauden viimeisenä päivänä olemassa olevista erityisvarastoista ja täsmennettävä siinä, minkä suuruiseen ja kuinka monen päivän keskimääräiseen kulutukseen varastot riittävät viitekalenterivuoden aikana. Jos osaa näistä erityisvarastoista pidetään jäsenvaltion alueen ulkopuolella, sen on täsmennettävä yksityiskohtaisesti muissa jäsenvaltioissa tai keskusvarastointiyksiköissä taikka niiden toimesta ylläpidettävät varastot. Jäsenvaltion on myös mainittava täsmällisesti, ovatko kyseiset varastot kokonaan sen omistuksessa vai ovatko ne kokonaan tai osittain sen keskusvarastointiyksikön omistuksessa.
2. Lisäksi kunkin asianomaisen jäsenvaltion on laadittava ja toimitettava komissiolle 9 artiklan 4 kohdassa yksilöityjen tuoteluokkien mukaisesti eritelty yhteenveto kunkin kalenterikuukauden viimeisenä päivänä olemassa olevista erityisvarastoista, jotka sijaitsevat sen alueella ja ovat muiden jäsenvaltioiden tai keskusvarastointiyksiköiden omistuksessa. Jäsenvaltion on mainittava yhteenvedossa kussakin tapauksessa myös asianomaisen jäsenvaltion tai keskusvarastointiyksikön nimi sekä kyseiset määrät.
3. Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut tilastolliset yhteenvedot on toimitettava sitä kalenterikuukautta, jota yhteenveto koskee, seuraavan kalenterikuukauden aikana.
4. Tilastollisista yhteenvedoista on myös viipymättä toimitettava jäljennökset komission pyynnöstä. Tällainen pyyntö voidaan esittää viiden vuoden ajan päivästä, jota pyydetyt tiedot koskevat.
5. Tilastollisten yhteenvetojen laajuutta ja sisältöä sekä sitä, miten usein ne on laadittava ja missä määräajassa ne on toimitettava, voidaan muuttaa 23 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen. Myös sääntöjä, joiden mukaisesti kyseiset yhteenvedot toimitetaan komissiolle, voidaan muuttaa 23 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen.
14 artikla
Kaupallisten varastojen yhteenvedot
1. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle kuukausittainen tilastollinen yhteenveto niiden alueella pidettävien kaupallisten varastojen tasoista. Niiden on tällöin huolehdittava arkaluonteisten tietojen suojaamisesta ja jätettävä nimeämättä kyseisten varastojen omistajat.
2. Komissio julkaisee kuukausittaisen tilastollisen yhteenvedon kaupallisista varastoista yhteisössä jäsenvaltioiden sille toimittamien yhteenvetojen pohjalta ja kokonaistasoja käyttäen.
3. Sääntöjä, jotka koskevat tilastollisten yhteenvetojen toimittamista ja julkaisemista sekä sitä, miten usein ne on laadittava, voidaan muuttaa 23 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen.
15 artikla
Tietojenkäsittely
Komissio huolehtii tarvittavien tietoteknisten resurssien kehittämisestä, sijoittamisesta, hallinnoinnista ja ylläpidosta, jotta voidaan ottaa vastaan, tallentaa ja käsitellä kaikilla tarvittavilla tavoilla tiedot, jotka sisältyvät tilastollisiin yhteenvetoihin, kaikki muut tiedot, jotka jäsenvaltiot toimittavat tai komission yksiköt kokoavat tämän direktiivin nojalla, sekä asetuksen (EY) N:o 1099/2008 nojalla kerättävät öljyvarastoja koskevat tiedot, jotka ovat tarpeen tässä direktiivissä edellytettyjen yhteenvetojen laatimiseksi.
16 artikla
Biopolttoaineet ja lisäaineet
1. Laskettaessa varastointivelvoitteita 3 ja 9 artiklan mukaisesti biopolttoaineet ja lisäaineet otetaan huomioon ainoastaan siinä tapauksessa, että ne on sekoitettu kyseessä oleviin öljytuotteisiin.
2. Laskettaessa tosiasiallisesti ylläpidettävien varastojen tasoa biopolttoaineet ja lisäaineet on otettava huomioon, jos
a)
ne on sekoitettu kyseessä oleviin öljytuotteisiin; tai
b)
ne on varastoitu asianomaisen jäsenvaltion alueelle, edellyttäen, että kyseinen jäsenvaltio on hyväksynyt säännöt, joilla varmistetaan, että biopolttoaineet ja lisäaineet on tarkoitettu sekoitettaviksi öljytuotteisiin, joita säilytetään tässä direktiivissä säädettyjen varastointivaatimusten mukaisesti, ja että ne on tarkoitettu käytettäviksi liikenteen polttoaineena.
3. Edellä 1 ja 2 kohdassa asetettuja sääntöjä, joiden mukaisesti biopolttoaineet ja lisäaineet otetaan huomioon varastointivelvoitteita ja varastojen tasoa laskettaessa, voidaan muuttaa 23 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sääntelymenettelyä noudattaen.
17 artikla
Öljyn ja öljytuotteiden koordinointiryhmä
1. Perustetaan öljyn ja öljytuotteiden koordinointiryhmä, jäljempänä ’koordinointiryhmä’. Koordinointiryhmä on neuvoa-antava ryhmä, joka osallistuu analyysien tekemiseen öljyn ja öljytuotteiden toimitusvarmuustilanteesta yhteisössä sekä helpottaa toimenpiteiden koordinointia ja täytäntöönpanoa tällä alalla.
2. Koordinointiryhmä koostuu jäsenvaltioiden edustajista. Sen puheenjohtajana toimii komissio. Asianomaista sektoria edustavat tahot voivat osallistua koordinointiryhmän työhön komission kutsusta.
18 artikla
Kriisivalmiuksien ja varastoinnin tarkastaminen
1. Komissio voi yhteensovitetusti jäsenvaltioiden kanssa tehdä tarkastuksia niiden kriisivalmiuden ja, jos se katsoo aiheelliseksi, siihen liittyvän varastoinnin tarkistamiseksi. Tällaisiin tarkastuksiin valmistautuessaan komissio ottaa huomioon muiden toimielinten ja kansainvälisten järjestöjen toimet sekä kuulee koordinointiryhmää.
2. Koordinointiryhmä voi sopia valtuutettujen henkilöiden ja muiden jäsenvaltioiden edustajien osallistumisesta tarkastuksiin. Tarkastuksen kohteena olevan jäsenvaltion nimetyt kansalliset virkamiehet voivat olla tarkastusta suorittavien henkilöiden mukana. Viikon kuluessa 1 kohdassa tarkoitetun tarkastuksen ilmoittamisesta niiden asianomaisten jäsenvaltioiden, jotka eivät ole toimittaneet komissiolle varastojen sijaintia koskevia arkaluonteisia tietoja 6 ja 9 artiklan mukaisesti, on annettava nämä tiedot komission työntekijöiden tai sen valtuuttamien henkilöiden käyttöön.
3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että niiden viranomaiset sekä varmuusvarastojen ja erityisvarastojen ylläpidosta ja hallinnoinnista vastuussa olevat tahot suostuvat tarkastuksiin ja avustavat komission valtuuttamia henkilöitä tarkastusten suorittamisessa. Jäsenvaltioiden on erityisesti varmistettava, että kyseisillä henkilöillä on oikeus tutustua kaikkiin varastoja koskeviin asiakirjoihin ja rekistereihin sekä päästä kaikkiin tiloihin, joissa varastoja pidetään, ja saada käyttöönsä kaikki niihin liittyvät asiakirjat.
4. Tämän artiklan mukaisesti suoritettujen tarkastusten tulokset on ilmoitettava tarkastuksen kohteena olleelle jäsenvaltiolle, ja ne voidaan toimittaa myös koordinointiryhmälle.
5. Jäsenvaltioiden ja komission on varmistettava, että komission virkamiehet, sen muu henkilöstö sekä muut henkilöt, jotka työskentelevät komission valvonnassa, koordinointiryhmän jäsenet mukaan lukien, eivät saa ilmaista tietoja, jotka on kerätty tai toimitettu tätä artiklaa sovellettaessa ja jotka luonteensa perusteella ovat salassapitovelvollisuuden alaisia, kuten varastojen omistajien henkilöllisyys.
6. Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen tarkastusten tavoitteisiin ei saa kuulua henkilötietojen käsittely. Tarkastusten aikana löydettyjä tai paljastuneita henkilötietoja ei saa kerätä eikä ottaa huomioon, ja jos ne on saatu vahingossa, ne on tuhottava viipymättä.
7. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että varmuusvarastoihin ja erityisvarastoihin liittyvät tiedot, merkinnät, yhteenvedot ja asiakirjat säilytetään vähintään viiden vuoden ajan.
19 artikla
Yksilöiden suojelu henkilötietojen käsittelyssä
Tällä direktiivillä ei rajoiteta yhteisön ja kansallisen lainsäädännön säännösten mukaista yksilöiden suojelun tasoa henkilötietojen käsittelyssä eikä millään tavalla vaikuteta siihen eikä varsinkaan muuteta direktiivin 95/46/EY mukaisia jäsenvaltioiden velvollisuuksia niiden suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä eikä asetuksen (EY) N:o 45/2001 mukaisia yhteisön toimielinten ja muiden elinten velvollisuuksia niiden käsitellessä henkilötietoja tehtäviensä yhteydessä.
20 artikla
Hätätilannemenettelyt
1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että niillä on käytössään tarvittavat menettelyt ja että ne toteuttavat tarvittavat toimenpiteet, jotta niiden toimivaltaiset viranomaiset voivat merkittävän toimitushäiriön sattuessa nopeasti, tehokkaasti ja avoimesti laskea liikkeelle varmuusvarastonsa tai erityisvarastonsa kokonaan tai osittain sekä rajoittaa yleisellä tai erityisellä tavalla kulutusta ennakoidun toimitusvajauksen mukaan muun muassa asettamalla öljytuotteiden saannissa etusijalle tietyt käyttäjäryhmät.
2. Jäsenvaltioiden on ylläpidettävä jatkuvasti valmiussuunnitelmia, jotka voidaan toteuttaa merkittävän toimitushäiriön sattuessa, ja niiden on säädettävä näiden suunnitelmien täytäntöönpanon edellyttämistä organisatorisista toimenpiteistä. Jäsenvaltioiden on pyynnöstä ilmoitettava komissiolle valmiussuunnitelmansa ja niihin liittyvät organisatoriset järjestelyt.
3. Jos on tehty varastojen liikkeelle laskemista koskeva täytäntöönpanokelpoinen kansainvälinen päätös, joka koskee yhtä tai useampaa jäsenvaltiota:
a)
kukin asianomainen jäsenvaltio voi käyttää varmuusvarastojaan ja erityisvarastojaan kyseisestä päätöksestä johtuvien kansainvälisten velvoitteidensa täyttämiseksi. Tällöin jäsenvaltion on ilmoitettava asiasta välittömästi komissiolle, joka voi kutsua koolle koordinointiryhmän tai kuulla sen jäseniä sähköisesti muun muassa arvioidakseen liikkeellelaskun vaikutukset;
b)
komission olisi suositeltava jäsenvaltioille, että ne laskevat liikkeelle varmuusvarastonsa ja erityisvarastonsa kokonaan tai osittain tai toteuttavat muita vaikutukseltaan vastaavia, asianmukaisiksi katsottuja toimia. Komissio voi ryhtyä toimiin vasta kuultuaan koordinointiryhmää.
4. Jos täytäntöönpanokelpoista kansainvälistä päätöstä varastojen liikkeelle laskemisesta ei ole sillä hetkellä, kun raakaöljyn ja öljytuotteiden saannissa esiintyy vaikeuksia yhteisössä tai jossakin jäsenvaltiossa, komissio ilmoittaa asiasta IEA:lle soveltuvissa tapauksissa ja koordinoi tarvittaessa sen kanssa sekä järjestää koordinointiryhmän kuulemisen mahdollisimman pian joko jäsenvaltion pyynnöstä tai omasta aloitteestaan. Kun koordinointiryhmän kuulemista pyytää jäsenvaltio, se on järjestettävä viimeistään neljän päivän kuluessa pyynnöstä, paitsi jos jäsenvaltio hyväksyy lykkäämisen. Komissio ratkaisee koordinointiryhmän suorittaman tilannetarkastelun tulosten pohjalta, onko kyse merkittävästä toimitushäiriöstä.
Jos kyseessä katsotaan olevan merkittävä toimitushäiriö, komissio antaa luvan laskea liikkeelle kyseisten jäsenvaltioiden tätä tarkoitusta varten ehdottamat varmuusvarastojen ja erityisvarastojen määrät kokonaan tai osittain.
5. Jäsenvaltiot voivat laskea liikkeelle varmuusvarastoja ja erityisvarastoja alle tässä direktiivissä asetetun pakollisen vähimmäistason määrinä, joihin on välitön tarve ensimmäisten toimien toteuttamiseksi erityisissä hätätapauksissa tai paikallisten kriisien hoitamiseksi. Tällaisen liikkeellelaskun tapauksessa jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle liikkeelle laskettu määrä viipymättä. Komissio toimittaa nämä tiedot koordinointiryhmän jäsenille.
6. Jos sovelletaan 3, 4 tai 5 kohtaa, jäsenvaltiot voivat pitää varastoja tilapäisesti alemmalla tasolla kuin mitä tässä direktiivissä edellytetään. Näissä tapauksissa komissio määrittää koordinointiryhmän kuulemisen tulosten perusteella, soveltuvissa tapauksissa IEA:n kanssa koordinoiden ja ottaen huomioon erityisesti öljyn ja öljytuotteiden maailmanmarkkinatilanteen, kohtuullisen ajan, jonka kuluessa jäsenvaltioiden on palautettava varastonsa pakollisten vähimmäisvaatimusten mukaisiksi.
7. Komission tämän artiklan nojalla tekemät päätökset eivät rajoita asianomaisten jäsenvaltioiden mahdollisia muita kansainvälisiä velvoitteita.
21 artikla
Seuraamukset
Jäsenvaltioiden on säädettävä tämän direktiivin nojalla annettujen kansallisten säännösten rikkomiseen sovellettavista seuraamuksista, ja niiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että ne pannaan täytäntöön. Seuraamusten olisi oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava näistä säännöksistä komissiolle viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2012 ja niiden mahdollisista myöhemmistä muutoksista viipymättä.
22 artikla
Uudelleentarkastelu
Komissio tarkastelee uudelleen direktiivin toimivuutta ja täytäntöönpanoa viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2015.
23 artikla
Komiteamenettely
1. Komissiota avustaa komitea.
2. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 5 ja 7 artiklaa.
24 artikla
Kumoaminen
Kumotaan direktiivi 73/238/ETY, direktiivi 2006/67/EY ja päätös 68/416/ETY 31 päivästä joulukuuta 2012 alkaen.
Viittauksia kumottuihin direktiiveihin ja kumottuun päätökseen pidetään viittauksina tähän direktiiviin.
25 artikla
Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä
1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2012.
Ensimmäisestä alakohdasta poiketen jäsenvaltioiden, jotka eivät ole IEA:n jäseniä 31 päivänä joulukuuta 2012 ja jotka kattavat öljytuotteiden kotimaankulutuksensa täysin tuonnilla, on saatettava tämän direktiivin 3 artiklan 1 kohdan noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2014. Näiden jäsenvaltioiden on ylläpidettävä öljyvarastoja, joiden taso vastaa 81 päivän keskimääräistä päivittäistä nettotuontia, kunnes ne ovat saattaneet kyseiset säädökset voimaan.
Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
26 artikla
Voimaantulo
Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
27 artikla
Osoitus
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Brysselissä 14 päivänä syyskuuta 2009.