32004L0072
L 162/70
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 2004/72/ЕО НА КОМИСИЯТА
от 29 април 2004 година
за прилагане на Директива 2003/6/ЕО на Европейския парламент и на Съвета по отношение на възприетите пазарни практики, определянето на вътрешна информация по отношение на дериватните продукти, изготвянето на списъци на вътрешни лица, уведомяването за транзакциите на управителите и уведомяването относно подозрителни транзакции
(текст от значение за ЕИП)
КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност,
като взе предвид Директива 2003/6/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2003 г. относно търговията с вътрешна информация и манипулирането на пазара (пазарна злоупотреба) (1) и по-специално член 1, точка 1, втори параграф и точка 2, буква а), както и член 6, параграф 10, четвъртото, петото и седмото тире от нея,
след консултиране с Комитета на европейските регулатори на ценните книжа (КЕРЦК) (2) за получаване на технически съвет,
като има предвид, че:
(1)
От пазарните участници се изисква да практикуват честност и ефективност, за да не се създава предубеждение към обичайните пазарни дейности и пазарната цялост. По-специално пазарните практики, които препятстват взаимодействието между предлагане и търсене посредством ограничаване на възможностите за други пазарни участници да отговорят на транзакциите, могат да създадат повишени рискове за пазарната почтеност и следователно е по-малко вероятно да бъдат приети от компетентните органи. От друга страна, по-вероятно е да бъдат приети пазарни практики, които укрепват ликвидността, отколкото тези, които я намаляват. Пазарните практики, които нарушават правилата и наредбите, които са предназначени да предотвратят пазарната злоупотреба или кодексите за поведение, е по-малко вероятно да бъдат приети от компетентните органи. Тъй като пазарните практики се променят бързо, за да се отговори на нуждите на инвеститорите, е необходимо компетентните органи да бъдат нащрек за всяка нова или появяваща се пазарна практика.
(2)
Прозрачността на пазарните практики от страна на пазарните участници е от решаващо значение при преценката на това дали определена пазарна практика може да бъде приета от компетентните органи. Колкото по-малко прозрачна е дадена практика, толкова по-малко вероятно е тя да бъде приета. При все това, практиките на нерегулираните пазари могат поради структурни причини да бъдат по-малко прозрачни от подобни практики на регулираните пазари. Такива практики не следва сами по себе си да бъдат считани за неприемливи от компетентните органи.
(3)
Определени пазарни практики на даден пазар не трябва да подлагат на риск пазарната почтеност на други пряко или косвено свързани пазари на територията на Общността, независимо дали тези пазари са регулирани или не. Следователно, колкото по-висок е рискът за пазарната почтеност на такъв свързан пазар в рамките на Общността, толкова по-малко вероятно е тези практики да бъдат приети от компетентните органи.
(4)
Компетентните органи, при разглеждането на приемането на някоя определена пазарна практика, следва да се консултират с други компетентни органи особено в случаите, когато са налице съпоставими с разглежданите пазари. Въпреки това, могат да съществуват обстоятелства, когато дадена пазарна практика може да се смята за приемлива на един определен пазар и да е неприемлива на друг съпоставим пазар на територията на Общността. В случай на несъответствия между пазарните практики, които са приети в някоя държава-членка, а не са в друга, може да се състои обсъждане в Комитета на европейските регулатори на ценни книжа, за да се намери решение. С оглед на решенията относно такова приемане компетентните органи трябва да гарантират висока степен на консултации и прозрачност по отношение на пазарните участници и на крайните потребители.
(5)
Важно е за пазарните участници на пазарите на дериватни инструменти, за които основното не е финансов инструмент, да получат по-голяма правна сигурност по отношение на това, какво означава вътрешна информация.
(6)
Създаването, от емитентите или от лица, които действат от тяхно име или за тяхна сметка, на списъци на лицата, които работят за тях по силата на трудов договор или на друго основание и които имат достъп до вътрешна информация в пряка или косвена връзка с издателя, е ценна мярка за защита на пазарната почтеност. От тези списъци могат да се ползват емитентите или такива лица, които да контролират притока на такава вътрешна информация и така да управляват техните задължения за поверителност. Нещо повече, такива списъци могат също така да съставляват полезно средство за компетентните органи, когато надзирават приложението на законодателството за злоупотреба с пазара. Идентифицирането на вътрешната информация, до която има достъп всяко вътрешно лице и датата, на която то е получило достъп до нея, е необходимо на емитентите и на компетентните органи. Достъпът до вътрешна информация, свързана - пряко или косвено с издателя, на лица, включени в такъв списък, не засяга задължението им да се въздържат от вътрешно договаряне въз основа на каквато и да е вътрешна информация, така както се определя в Директива 2003/6/ЕО.
(7)
Уведомленията за транзакции, осъществени от лица с управленски отговорности в рамките на емитент за тяхна сметка или от лица, които са тясно свързани с тях, съставлява не само ценна информация за пазарните участници, но също така представлява допълнително средство за компетентните органи да осъществяват надзор над пазарите. Задължението на висшите изпълнителни органи да уведомяват за транзакциите не накърнява задължението им да се въздържат от вътрешно договаряне въз основа на каквато и да е вътрешна информация, така както се определя в Директива 2003/6/ЕО.
(8)
Уведомяването относно транзакциите трябва да става в съответствие с правилата за пренос на лични данни, установени в Директива 95/46/ЕО (3) на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 г. относно защита на физическите лица при обработването на лични данни и относно движението на тези данни.
(9)
Уведомяването на компетентните органи относно подозрителни транзакции от страна на лица, които професионално уреждат сделки с финансови инструменти, изисква достатъчно показатели, че транзакциите биха съставлявали злоупотреба с пазара, т.е. транзакции, които пораждат основателни съмнения за наличие на договаряне с вътрешни лица или за пазарна манипулация. Сами по себе си определени транзакции могат да изглеждат напълно лишени от всякакви подозрения, но могат да предоставят индикации за възможна злоупотреба с пазара, когато се разгледат в перспектива с други транзакции, определено поведение или друга информация.
(10)
Настоящата директива зачита основните права и съблюдава принципите, признати по-специално от Хартата за основните права на Европейския съюз и по-специално от член 8 от Европейската конвенция за правата на човека.
(11)
Мерките, предвидени в настоящата директива, са в съответствие със становището на Европейския комитет по ценните книжа,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Дефиниции
За целите на прилагането на член 6, параграф 10 на Директива 2003/6/ЕО:
1.
„Лице, което изпълнява управленски отговорности в рамките на емитент“ означава дадено лице, което е:
а)
член на административния, управителния или надзорния орган на емитента;
б)
висш изпълнителен орган, който не е член на органите, посочени в буква а), който разполага с редовен достъп до вътрешна информация в пряка или косвена връзка с емитента и с правомощието да взема управленски решения, които засягат бъдещото развитие и бизнес перспективите на този емитент.
2.
„Лице, тясно свързано с лице, което има управленски отговорности в рамките на даден емитент на финансови инструменти“ означава:
а)
съпруга/съпругата на лицето, което притежава управленски отговорности или всеки партньор на такова лице, което се приема от националното право за равнозначен на съпруг/съпруга;
б)
в съответствие с националното право, децата на издръжка на лицето, което притежава управленски отговорности;
в)
други сродници на лицето, което притежава управленски отговорности, които са живели в едно и също домакинство с него по време на поне една година преди датата на въпросната транзакция;
г)
всяко юридическо лице, тръст или съдружие, чиито управленски отговорности се изпълняват от някое от лицата, посочени в точка 1 на настоящия член или в букви а), б) и в) на тази точка, или което е пряко или косвено контролирано от такова лице, или което е учредено в полза на подобно лице или чиито икономически интереси са практически равнозначни на тези на такова лице.
3.
„Лице, което професионално договаря транзакции“ означава поне инвестиционен посредник или кредитна институция.
4.
„Инвестиционен посредник“ означава всяко лице, така както се определя в член 1, точка 2 от Директива 93/22/ЕИО на Съвета (4);
5.
„Кредитна институция“ означава всяко лице, така както се определя в член 1, точка 1 от Директива 2000/12/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (5);
6.
„Компетентен орган“ означава компетентния орган, така както се определя в член 1, точка 7 от Директива 2003/6/ЕО.
Член 2
Фактори, които трябва да бъдат отчетени при разглеждането на пазарни практики
1. За целите на прилагането на член 1, точка 1, параграф 2 и точка 2, буква а) от Директива 2003/6/ЕО, държавите-членки осигуряват, че следните неизчерпателно посочени фактори се вземат предвид от компетентните органи, без да се засяга сътрудничеството с други органи при оценката на това, дали те могат да приемат дадена пазарна практика:
а)
нивото на прозрачност на съответната пазарна практика спрямо целия пазар;
б)
необходимостта да се защити действието на пазарните сили и правилното взаимодействие между силите на предлагане и търсене;
в)
степента, до която съответната пазарна практика оказва въздействие върху пазарната ликвидност и ефективност;
г)
степента, до която съответната пазарна практика отчита търговския механизъм на съответния пазар и способства пазарните участници, за да могат те правилно и своевременно да реагират на новата пазарна ситуация, която е породена от тази практика;
д)
присъщия на тази практика риск за почтеността на пряко или косвено свързаните пазари, независимо дали те са регулирани или не, в съответния финансов инструмент на територията на цялата Общност;
е)
резултатът от всяко разследване на съответната пазарна практика от който и да било компетентен орган или друг орган, посочен в член 12, параграф 1 от Директива 2003/6/ЕО, и по-специално дали съответната пазарна практика нарушава правила или наредби, предназначени да предотвратят злоупотреба с пазара или кодекси за поведение, било то на релевантния пазар или на пряко или косвено свързани пазари на територията на Общността;
ж)
структурните черти на релевантния пазар, включително, независимо от факта дали той е регулиран или не, видовете търгувани финансови инструменти и вида на пазарните участници.
Държавите-членки гарантират, че компетентните органи, когато разглеждат нуждата от защита, указана в първа алинея, буква б), по-специално анализират значението на съответната пазарна практика съпоставено с основните пазарни параметри, такива като особените пазарни условия преди осъществяването на съответната пазарна практика, претеглената средна цена на една определена сесия или на дневната цена при затваряне на пазара.
2. Държавите-членки осигуряват, че компетентният орган не ще предполага относно практиките, и по-специално новите или появяващите се пазарни практики, че те са неприемливи само поради това, че преди това не са били приемани от него.
3. Държавите-членки гарантират, че компетентните органи правят редовен преглед на приетите от тях пазарни практики, като по-специално отчитат значимите промени в съответната пазарна среда, такива като промени в търговските правила или в пазарната инфраструктура.
Член 3
Консултативни процедури и оповестяване на решения
1. За целите на прилагането на член 1, точка 1, параграф 2 и точка 2, буква а) от Директива 2003/6/ЕО, държавите-членки осигуряват, че процедурите, установени в параграфи 2 и 3 на настоящия член, се съблюдават от компетентните органи при разглеждането на това дали да се възприеме определена пазарна практика или да се продължи да се приема определена пазарна практика.
2. Без да се засяга член 11, параграф 2 от Директива 2003/6/ЕО, държавите-членки осигуряват, че компетентните органи, преди да приемат или не съотвената пазарна практика, се консултират с такива подходящи съответни органи като представители на емитенти, доставчици на финансови услуги, потребители, други органи или оператори, действащи на пазара.
Консултативната процедура обхваща консултиране на други компетентни органи и по-специално, когато са налице съпоставими пазари, т.е. по отношение на структура, обем, вид на транзакциите.
3. Държавите-членки гарантират, че компетентните органи оповестяват публично решенията си относно приемливостта на засегнатата пазарна практика, включително подходящо описание на такава практика. Държавите-членки гарантират освен това, че компетентните органи предоставят своите решения възможно най-бързо на Комитета на европейските регулатори на ценни книжа, който незабавно ги публикува на своята интернет страница.
Оповестяването обхваща също така описание на факторите, които са взети предвид при определянето на това дали съответната практика се приема за приемлива и особено когато са били приети различни заключения относно приемливостта на същата практика на пазарите в различни държави-членки.
4. Когато са започнали действия по разследване на определени случаи, консултативната процедура, установена в параграфи 1-3 може да бъде отложена до приключването на такова разследване и възможните свързани санкции.
5. Пазарна практика, която е била приета след консултативни процедури, установени в параграфи 1-3 няма да се променя, без да се прибегне до ползване на същите консултативни процедури.
Член 4
Вътрешна информация във връзка с дериватните продукти
За целите на прилагането на член 1, точка 1, втори параграф от Директива 2003/6/ЕО, се смята че потребителите на пазари, на които се търгуват дериватни продукти, получават информация, пряко или косвено свързана с един или повече такива деривати, когато тя:
а)
рутинно се предоставя на потребителите на такива пазари; или
б)
се изисква да бъде оповестена в съответствие със законовите или подзаконовите разпоредби, пазарните правила, договори или обичаи на съответния съпътстващ пазар на продукти или пазар на дериватни продукти.
Член 5
Списък на вътрешните лица
1. За целите на прилагането на член 6, параграф 3, трета алинея от Директива 2003/6/ЕО, държавите-членки гарантират, че списъците на вътрешните лица обхващат всички лица от обхвата на този член, които имат редовно или от време на време достъп до вътрешна информация във връзка, пряко или косвено, с емитента.
2. Списъкът на вътрешните лица съдържа най-малко:
а)
самоличността на всяко лице, което има достъп до вътрешна информация;
б)
причината, поради която всяко такова лице е в списъка;
в)
датата, на която списъкът на вътрешните лица е създаден и осъвременен.
3. Списъците на вътрешните лица се осъвременяват своевременно:
а)
когато е налице промяна в причината, поради която някое лице е в списъка;
б)
когато което и да е ново лице трябва да бъде включено в списъка;
в)
като се посочва дали и кога някое лице, което вече е в списъка, повече няма достъп до вътрешна информация.
4. Държавите-членки осигуряват, че списъците на вътрешните лица се съхраняват поне пет години след изготвянето или осъвременяването им.
5. Държавите-членки осигуряват, че лицата, от които се изисква да изготвят списъци на вътрешни лица, предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че всяко лице в подобен списък, което има достъп до вътрешна информация, признава приложимите законови и подзаконови задължения и е осведомено за санкциите, които съпътстват употребата не по предназначение на или неправилното обръщение на такава информация.
Член 6
Транзакции на управителите
1. За целите на прилагането на член 6, параграф 4 от Директива 2003/6/ЕО и без да се засяга правото на държавите-членки да предвидят други задължения за уведомяване, различни от тези от обхвата на настоящия член, държавите-членки гарантират, че за всички транзакции във връзка с акции, които са допуснати за търгуване на даден регулиран пазар или с дериватни или други финансови инструменти, свързани с тях, осъществени за собствена сметка на лицата, посочени в член 1, точки 1 и 2 по-горе, са уведомени компетентните органи. Правилата за уведомяване, които тези лица трябва да спазват, са тези на държавата-членка, където е регистриран емитентът. Уведомяването се прави в рамките на пет работни дни от датата на транзакцията до компетентните органи на тази държава-членка. Когато даден издател не е регистриран в държава-членка, това уведомяване ще се прави до компетентния орган, в която се изисква той да предоставя годишно информация относно акциите в съответствие с член 10 от Директива 2003/71/ЕО.
2. Държавите-членки могат да вземат решение за това, че докато общата сума на транзакциите достигне пет хиляди евро в края на календарната година, не се изисква уведомление или уведомяването може да бъде отложено до 31 януари следващата година. Общата сума на транзакциите се изчислява като се съберат транзакциите, осъществени за собствена сметка на лицата, посочени в член 1, точка 1, плюс транзакциите, осъществени за собствена сметка на лицата, посочени в член 1, точка 2.
3. Уведомлението съдържа следната информация:
а)
името на лицето, което изпълнява управленски отговорности в рамките на емитента или, когато е приложимо, името на лицето, което е тясно свързано с такова лице;
б)
причина за отговорността да се направи уведомление;
в)
наименование на съответния емитент;
г)
описание на финансовия инструмент;
д)
естество на транзакцията (напр. придобиване или разпореждане);
е)
дата и място на транзакцията;
ж)
цена и обем на транзакцията.
Член 7
Транзакции, пораждащи съмнение, за които трябва да се направи уведомление
За целите на прилагането на член 6, параграф 9 от Директива 2003/6/ЕО, държавите-членки гарантират, че лицата, посочени в член 1, точка 3 по-горе, решават за всеки конкретен случай дали са налице уважителни причини да се подозира, че дадена транзакция поражда вътрешно договаряне или манипулиране на пазара, като се отчитат елементите, които съставляват вътрешно договаряне или манипулиране на пазара, посочени в членове 1-5 от Директива 2003/6/ЕО, в Директива 2003/124/ЕО на Комисията (6) за прилагане на Директива 2003/6/ЕО относно определянето и публичното оповестяване на вътрешна информация и определянето на манипулиране на пазара, както и в член 4 от настоящата директива. Без да се засяга член 10 от Директива 2003/6/ЕО, лицата, които професионално уреждат транзакции, се подчиняват на правилата за уведомяване на държавата-членка, в която са регистрирани или имат главно управление или в случая на клон - на държавата-членка, където е разположен клонът. Уведомлението се изпраща до компетентния орган на тази държава-членка.
Държавите-членки гарантират, че компетентните органи, които получат уведомлението за подозрителните транзакции, ще предават незабавно тази информация на компетентните органи на засегнатите регулирани пазари.
Член 8
Срокове за уведомяването
Държавите-членки гарантират, че в случаите, когато лицата, както са посочени в член 1, точка 3, научат дадено обстоятелство или информация, която предоставя достатъчно основания за съмнение относно съответната транзакция, те незабавно правят уведомление.
Член 9
Съдържание на уведомлението
1. Държавите-членки осигуряват, че лицата, които имат задължение за уведомяване, предават на компетентния орган следната информация:
а)
описание на транзакциите, включително вида на поръчката (като ограничена поръчка, пазарна поръчка или други белези на поръчката), както и вида на търговския пазар (като блокова търговия);
б)
причините за подозрението, че транзакцията може да съставлява злоупотреба с пазара;
в)
начини за идентифициране на лицата, от чието име се осъществява транзакцията и на други лица, които вземат участие в съответните транзакции;
г)
качеството, в което действа лицето, което има задължение за уведомяване (като за собствена сметка или от името на трето лице);
д)
всякаква друга информация, която може да е от значение при разглеждането на подозрителната транзакция.
2. Когато тази информация не е налице по време на уведомяването, уведомлението включва също така поне причината, поради която уведомяващите лица подозират, че транзакцията може да съставлява вътрешно договаряне или пазарна манипулация. Цялата останала информация трябва да бъде предоставена на компетентния орган възможно най-бързо, след като бъде налична.
Член 10
Средства за уведомяване
Държавите-членки гарантират, че уведомяването на компетентния орган може да се извърши чрез обикновена поща, електронна поща, телекс или телефон, при условие, че в последния случай при поискване от компетентния орган се получава потвърждение посредством всякаква писмена форма.
Член 11
Отговорност и професионална тайна
1. Държавите-членки осигуряват, че лицето, което уведомява компетентния орган, както се посочва в членове 7-10, няма да информира за това уведомление което и да е друго лице и по-специално лицата, от името на които са осъществени транзакциите или страните, които са свързани с тези лица, освен по силата на разпоредби, установени със закон. Изпълнението на това изискване не поражда каквато и да било отговорност спрямо уведомяващото лице, при условие че уведомяващото лице действа добросъвестно.
2. Държавите-членки осигуряват, че компетентните органи не разкриват на което и да е лице самоличността на лицето, което е уведомило за тези сделки, в случай че подобно оповестяване би или би могло да увреди лицето, което е уведомило за транзакциите. Тази разпоредба не засяга изискванията за режимите за изпълнение и санкциониране съгласно Директива 2003/6/ЕО, както и правилата за пренос на лични данни, установени в Директива 95/46/ЕО.
3. Добросъвестното уведомяване на компетентния орган, както се посочва в членове 7-10, не съставлява нарушение на каквото и да е ограничение относно оповестяването на информация, наложено по силата на договор или по силата на каквато и да е законова, подзаконова или административна разпоредба и не поражда каквато и да е отговорност за уведомяващото лице във връзка с такова уведомяване.
Член 12
Транспониране
1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, които са необходими, за да се съобразят с настоящата директива най-късно до 12 октомври 2004 г. Те изпращат на Комисията текста на тези разпоредби, както и таблица на съответствие между тези разпоредби и настоящата директива.
Когато държавите-членки приемат такива разпоредби, те съдържат препратка към настоящата директива или са съпътствани от подобна препратка при официалното им публикуване. Държавите-членки определят как да се осъществи подобно препращане.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното право, които приемат в областта от обхвата на настоящата директива.
Член 13
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила в деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 14
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 29 април 2004 година.
Komission direktiivi 2004/72/EY,
annettu 29 päivänä huhtikuuta 2004,
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/6/EY täytäntöönpanosta hyväksyttyjen markkinakäytäntöjen, hyödykejohdannaisia koskevan sisäpiiritiedon määrittelemisen, sisäpiiriluettelojen laatimisen, johtohenkilöiden arvopaperikaupoista ilmoittamisen ja epäilyttävistä arvopaperikaupoista ilmoittamisen osalta [...]
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon sisäpiirikaupoista ja markkinoiden manipuloinnista (markkinoiden väärinkäyttö) 28 päivänä tammikuuta 2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/6/EY(1) ja erityisesti sen 1 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan ja 2 kohdan a alakohdan sekä 6 artiklan 10 kohdan neljännen, viidennen ja seitsemännen luetelmakohdan,
on kuullut Euroopan arvopaperimarkkinavalvojien komiteaa (CESR)(2) teknisten neuvojen saamiseksi,
sekä katsoo seuraavaa:
(1) Markkinatoimijoiden oikeudenmukainen ja tehokas toiminta on edellytys sille, että ei vaaranneta tavanomaista markkinatoimintaa ja markkinoiden luotettavuutta. Erityisesti markkinakäytännöt, jotka estävät tarjonnan ja kysynnän vuorovaikutusta rajoittamalla muiden markkinatoimijoiden mahdollisuuksia reagoida arvopaperikauppoihin, voivat luoda suurempia riskejä markkinoiden luotettavuudelle, ja sen vuoksi toimivaltaiset viranomaiset eivät yhtä todennäköisesti hyväksy niitä. Toisaalta likviditeettiä parantavat markkinakäytännöt hyväksytään todennäköisemmin kuin sellaiset käytännöt, jotka vähentävät likviditeettiä. Markkinakäytännöt, jotka rikkovat markkinoiden väärinkäyttöä estämään suunniteltuja sääntöjä ja asetuksia tai menettelytapasääntöjä, eivät saa yhtä todennäköisesti hyväksyntää toimivaltaisilta viranomaisilta. Koska markkinakäytännöt muuttuvat nopeasti sijoittajien tarpeisiin vastaamiseksi, toimivaltaisten viranomaisten olisi seurattava tarkkaavaisesti uusia ja syntymässä olevia markkinakäytäntöjä.
(2) Markkinatoimijoiden markkinakäytäntöjen läpinäkyvyys on ratkaiseva tekijä päätettäessä, voivatko toimivaltaiset viranomaiset hyväksyä tietyn markkinakäytännön. Mitä vähemmän läpinäkyvä käytäntö on, sitä todennäköisemmin sitä ei hyväksytä. Käytännöt saattavat kuitenkin rakenteellisista syistä olla vähemmän läpinäkyviä sellaisilla markkinoilla, joita ei säännellä, kuin samanlaiset käytännöt säännellyillä markkinoilla. Toimivaltaisten viranomaisten ei pitäisi katsoa tällaisia käytäntöjä sinällään mahdottomiksi hyväksyä.
(3) Tietyt markkinakäytännöt yksillä markkinoilla eivät saisi vaarantaa markkinoiden luotettavuutta toisilla, näihin markkinoihin suoraan tai välillisesti yhteydessä olevilla markkinoilla yhteisössä, riippumatta siitä, ovatko kyseiset markkinat säännellyt. Mitä suuremman riskin käytännöt aiheuttavat markkinoiden luotettavuudelle tällaisilla markkinoilla yhteisössä, sitä epätodennäköisemmin toimivaltaiset viranomaiset hyväksyvät ne.
(4) Harkitessaan tietyn markkinakäytännön hyväksyttävyyttä toimivaltaisten viranomaisten olisi kuultava muita toimivaltaisia viranomaisia erityisesti silloin, kun on olemassa tarkasteltavina olevia markkinoita vastaavat markkinat. Voi kuitenkin olla tilanteita, joissa markkinakäytäntöä voidaan pitää hyväksyttävänä yksillä markkinoilla ja sopimattomana toisilla vastaavilla markkinoilla yhteisössä. Kun on olemassa ristiriitaisuuksia sellaisten markkinakäytäntöjen välillä, jotka ovat yhdessä jäsenvaltiossa hyväksyttyjä mutta eivät ole hyväksyttyjä toisessa jäsenvaltiossa, Euroopan arvopaperimarkkinavalvojien komiteassa voitaisiin käydä keskusteluja ratkaisun löytämiseksi. Hyväksyttävyydestä tekemiensä päätösten osalta toimivaltaisten viranomaisten olisi varmistettava markkinatoimijoiden ja loppukäyttäjien runsas kuuleminen ja läpinäkyvyys niitä kohtaan.
(5) On tärkeää, että markkinatoimijat johdannaismarkkinoilla, joilla johdannaisen kohde-etuutena ei ole rahoitusväline, saavat suuremman oikeudellisen varmuuden siitä, mikä on sisäpiiritietoa.
(6) Liikkeeseenlaskijoiden taikka niiden puolesta tai niiden lukuun toimivien henkilöiden toteuttama luettelon laatiminen henkilöistä, jotka työskentelevät niille työsopimuksen perusteella tai muuten ja jotka saavat liikkeeseenlaskijaan suoraan tai välillisesti liittyvää sisäpiiritietoa, on hyödyllinen toimenpide markkinoiden luotettavuuden varmistamiseksi. Liikkeeseenlaskijat tai mainitut henkilöt voivat näiden luettelojen avulla mahdollisesti valvoa tällaisten sisäpiiritietojen liikkumista ja siten täyttää luottamuksellisten tietojen salassapitovelvollisuutensa. Lisäksi nämä luettelot voivat olla toimivaltaisille viranomaisille hyödyllinen väline niiden valvoessa markkinoiden väärinkäyttöä koskevan lainsäädännön soveltamista. Liikkeeseenlaskijoiden ja toimivaltaisten viranomaisten on voitava tunnistaa sisäpiiritiedot, jotka ovat sisäpiiriläisen saatavilla, ja ajankohta, jolloin ne tulivat sisäpiiriläisen saataville. Suoraan tai välillisesti liikkeeseenlaskijaan liittyvien sisäpiiritietojen oleminen tällaisessa luettelossa mainittujen henkilöiden saatavilla ei rajoita kyseisten henkilöiden velvollisuutta olla tekemästä sisäpiirikauppoja direktiivissä 2003/6/EY määriteltyjen sisäpiiritietojen avulla.
(7) Liikkeeseenlaskijan organisaatiossa johtotehtävissä olevien henkilöiden tai heidän lähipiirinsä toteuttamista arvopaperikaupoista ilmoittaminen ei ainoastaan ole arvokasta tietoa markkinatoimijoille, vaan se muodostaa myös toimivaltaisille viranomaisille lisäkeinon valvoa markkinoita. Ylemmän johdon velvollisuus ilmoittaa arvopaperikaupoista ei rajoita niiden velvollisuutta olla tekemästä sisäpiirikauppoja direktiivissä 2003/6/EY määriteltyjen sisäpiiritietojen avulla.
(8) Arvopaperikauppojen ilmoittamisessa olisi noudatettava henkilötietojen siirtoa koskevia sääntöjä, sellaisina kuin niistä on säädetty yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen liikkuvuudesta 24 päivänä lokakuuta 1995 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 95/46/EY(3).
(9) Kun henkilöt, jotka ammattinsa puolesta järjestävät liiketoimia rahoitusvälineillä, ilmoittavat toimivaltaiselle viranomaiselle epäilyttävistä arvopaperikaupoista, on oltava riittävä osoitus siitä, että kyseiset arvopaperikaupat saattavat olla markkinoiden väärinkäyttöä, toisin sanoen on kyse arvopaperikaupoista, joiden osalta on aihetta epäillä, että on kyse sisäpiirikaupasta tai markkinoiden manipuloinnista. Tietyt arvopaperikaupat voivat sinällään vaikuttaa täysin viattomilta, mutta ne saattavat tuoda tällaisen osoituksen mahdollisesta markkinoiden väärinkäytöstä, kun niitä tarkastellaan yhdessä muiden arvopaperikauppojen, tietyn käyttäytymisen tai muiden tietojen kanssa.
(10) Tämä direktiivi ei loukkaa perusoikeuksia ja noudattaa erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjassa ja etenkin Euroopan ihmisoikeusyleissopimuksen 8 artiklassa tunnustettuja periaatteita.
(11) Tässä direktiivissä säädetyt toimenpiteet ovat Euroopan arvopaperikomitean lausunnon mukaisia,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 artikla
Määritelmät
Sovellettaessa direktiivin 2003/6/EY 6 artiklan 10 kohtaa:
1) "Liikkeeseenlaskijan organisaatiossa johtotehtävissä olevalla henkilöllä" tarkoitetaan henkilöä, joka on
a) jäsen liikkeeseenlaskijan hallinto-, johto- tai valvontaelimissä;
b) ylemmän tason johtaja, joka ei ole jäsen a alakohdassa tarkoitetuissa elimissä, joka saa säännöllisesti liikkeeseenlaskijaan suoraan tai välillisesti liittyviä sisäpiiritietoja ja jolla on valtuudet tehdä johdolle kuuluvia päätöksiä, jotka vaikuttavat liikkeeseenlaskijan tulevaan kehitykseen ja liiketoimintanäkymiin.
2) "Rahoitusvälineen liikkeeseenlaskijan organisaatiossa johtotehtävissä olevan henkilön lähipiiriin kuuluvalla henkilöllä" tarkoitetaan:
a) johtotehtävissä olevan henkilön puolisoa tai kansallisessa lainsäädännössä puolisoa vastaavaa kumppania;
b) johtotehtävissä olevan henkilön huollettavia lapsia kansallisen lainsäädännön mukaisesti;
c) muita johtotehtävissä olevan henkilön sukulaisia, jotka ovat asuneet kyseisen henkilön kanssa samassa taloudessa vähintään yhden vuoden ajan kyseessä olevan arvopaperikaupan toteutuspäivänä;
d) kaikkia oikeushenkilöitä, trusteja tai henkilöyhtiöitä, joiden johtotehtäviä hoitaa tämän artiklan 1 alakohdassa tai tämän alakohdan a, b ja c luetelmakohdassa tarkoitettu henkilö tai jotka ovat tällaisen henkilön välittömässä tai välillisessä määräysvallassa tai jotka on perustettu tällaisen henkilön hyväksi tai joiden taloudelliset edut ovat suuressa määrin samat kuin tällaisen henkilön taloudelliset edut.
3) "Ammattinsa puolesta liiketoimia järjestävillä henkilöillä" tarkoitetaan muun muassa sijoituspalveluyrityksiä tai luottolaitoksia.
4) "Sijoituspalveluyrityksellä" tarkoitetaan neuvoston direktiivin 93/22/ETY(4) 1 artiklan 2 kohdassa määriteltyjä henkilöitä.
5) "Luottolaitoksella" tarkoitetaan Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/12/EY(5) 1 artiklan 1 kohdassa määriteltyjä henkilöitä.
6) "Toimivaltaisella viranomaisella" tarkoitetaan direktiivin 2003/6/EY 1 artiklan 7 kohdassa määriteltyä toimivaltaista viranomaista.
2 artikla
Markkinakäytäntöjä tarkasteltaessa huomioon otettavat seikat
1. Direktiivin 2003/6/EY 1 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan ja 2 kohdan a alakohdan soveltamiseksi jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaiset viranomaiset ottavat huomioon muun muassa seuraavat tekijät arvioidessaan, voivatko ne hyväksyä tietyn markkinakäytännön, sanotun kuitenkaan rajoittamatta yhteistyötä muiden viranomaisten kanssa:
a) kyseessä olevan markkinakäytännön läpinäkyvyys koko markkinoille;
b) tarve turvata markkinavoimien toiminta sekä kysynnän ja tarjonnan moitteeton vuorovaikutus;
c) kuinka paljon kyseessä oleva markkinakäytäntö vaikuttaa markkinoiden likviditeettiin ja tehokkuuteen;
d) missä määrin kyseessä olevassa käytännössä otetaan huomioon relevanttien markkinoiden kaupankäyntimekanismi ja annetaan markkinatoimijoille mahdollisuus reagoida asianmukaisesti ja ajoissa kyseisen käytännön luomaan uuteen markkinatilanteeseen;
e) käytäntöön sisältyvä riski kyseessä olevaan rahoitusvälineeseen suoraan tai välillisesti liittyvien, säänneltyjen tai muiden markkinoiden luotettavuudelle koko yhteisössä;
f) toimivaltaisten viranomaisten tai muiden direktiivin 2003/6/EY 12 artiklan 1 kohdassa mainittujen viranomaisten kyseessä olevasta markkinakäytännöstä suorittamien tutkimusten tulokset, erityisesti sen osalta, rikkooko kyseessä oleva markkinakäytäntö sääntöjä tai asetuksia, joiden tarkoituksena on markkinoiden väärinkäytön estäminen, taikka menettelytapasääntöjä joko kyseessä olevilla markkinoilla tai niihin suoraan tai välillisesti yhteydessä olevilla markkinoilla yhteisössä;
g) kyseessä olevan markkinan rakenteelliset piirteet, muun muassa onko se säännelty, kaupankäynnin kohteena olevien rahoitusvälineiden ja markkinatoimijoiden ominaisuudet, sekä se missä määrin yksityissijoittajat toimivat kyseisellä markkinalla.
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että harkitessaan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettua turvaamistarvetta toimivaltaiset viranomaiset analysoivat erityisesti kyseessä olevan markkinakäytännön vaikutusta suhteessa markkinoiden tärkeimpiin piirteisiin, esimerkiksi erityiset markkinaolosuhteet ennen kyseessä olevan markkinakäytännön toteuttamista, yhden pörssipäivän painotettu keskimääräinen kurssi tai päivittäinen päätöskurssi.
2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltainen viranomainen ei oleta käytäntöjen, erityisesti uusien tai kehittyvien markkinakäytäntöjen olevan mahdottomia hyväksyä pelkästään siitä syystä, että se ei ole aikaisemmin hyväksynyt niitä.
3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaiset viranomaiset tarkastelevat säännöllisesti uudelleen hyväksymiään markkinakäytäntöjä ottaen erityisesti huomioon merkittävät muutokset markkinaolosuhteissa, esimerkiksi kaupankäyntisääntöjen tai markkinarakenteen muutokset.
3 artikla
Kuulemismenettelyt ja päätösten julkistaminen
1. Direktiivin 2003/6/EY 1 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan ja 2 kohdan a alakohdan soveltamiseksi jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaiset viranomaiset noudattavat tämän artiklan 2 ja 3 kohdassa säädettyjä menettelyjä arvioidessaan, onko tietty markkinakäytäntö hyväksyttävä tai voidaanko sitä edelleen pitää hyväksyttävänä.
2. Direktiivin 2003/6/EY 11 artiklan toisen kohdan soveltamista rajoittamatta jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaiset viranomaiset kuulevat ennen kyseessä olevan markkinakäytännön hyväksymistä tai hyväksymättä jättämistä tarvittaessa asianmukaisia elimiä kuten liikkeeseenlaskijoiden, rahoituspalvelujen tarjoajien, kuluttajien, muiden viranomaisten ja markkinatoimijoiden edustajia.
Kuulemismenettelyyn on sisällyttävä muiden toimivaltaisten viranomaisten kuuleminen, erityisesti kun on olemassa markkinoiden rakenteiden, volyymin ja arvopaperikauppojen muodon perusteella vastaavat markkinat.
3. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaiset viranomaiset julkistavat päätöksensä kyseessä olevan markkinakäytännön hyväksyttävyydestä, mukaan luettuna asianmukainen kuvaus kyseisestä käytännöstä. Lisäksi jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaiset viranomaiset toimittavat päätöksensä mahdollisimman nopeasti Euroopan arvopaperimarkkinavalvojien komitealle, joka julkistaa ne välittömästi Internet-sivustollaan.
Julkistamisen yhteydessä on kuvailtava tekijät, jotka otettiin huomioon määritettäessä sitä, onko kyseessä oleva käytäntö hyväksyttävä, erityisesti kun eri jäsenvaltioiden markkinoilla on päädytty erilaiseen tulokseen saman käytännön hyväksyttävyydestä.
4. Jos tietyssä asiassa on jo aloitettu tutkinta, 1-3 kohdan mukaisia kuulemismenettelyjä voidaan lykätä tutkinnan ja siihen mahdollisesti liittyvien seuraamusten päättymiseen asti.
5. Markkinakäytäntöä, joka on hyväksytty 1-3 kohdan mukaisten kuulemismenettelyjen jälkeen, ei saa muuttaa soveltamatta samanlaisia kuulemismenettelyjä.
4 artikla
Sisäpiiritiedot hyödykejohdannaisten osalta
Direktiivin 2003/6/EY 1 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan soveltamiseksi sellaisten markkinoiden käyttäjien, joilla hyödykejohdannaisilla käydään kauppaa, katsotaan odottavan saavan tietoja, jotka liittyvät suoraan tai välillisesti yhteen tai useampaan tällaiseen johdannaiseen ja jotka
a) tavanomaisesti annetaan käyttäjille kyseisillä markkinoilla tai
b) on julkistettava lakien tai muiden säädösten, markkinasääntöjen, sopimusten tai kyseisillä hyödykemarkkinoilla tai hyödykejohdannaismarkkinoilla sovellettavien tapojen mukaisesti.
5 artikla
Sisäpiiriluettelot
1. Direktiivin 2003/6/EY 6 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan soveltamiseksi jäsenvaltioiden on varmistettava, että sisäpiiriluetteloon sisältyvät kaikki kyseisessä artiklassa tarkoitetut henkilöt, jotka saavat liikkeeseenlaskijaan suoraan tai välillisesti liittyviä sisäpiiritietoja joko säännöllisesti tai satunnaisesti.
2. Sisäpiiriluettelossa on ilmoitettava vähintään:
a) kaikkien sisäpiiritietoja saavien henkilöiden henkilöllisyys;
b) syy, jonka vuoksi kyseiset henkilöt ovat luettelossa;
c) päivämäärä, jolloin sisäpiiriluettelo on laadittu ja päivitetty.
3. Sisäpiiriluetteloa on päivitettävä viipymättä
a) aina kun tapahtuu muutos syyssä, jonka vuoksi henkilö jo on luettelossa;
b) aina kun luetteloon on lisättävä uusi henkilö;
c) mainiten, jos ja mistä alkaen joku luettelossa jo oleva henkilö ei enää saa sisäpiiritietoa.
4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että sisäpiiriluettelot säilytetään vähintään viisi vuotta niiden laatimisen tai päivittämisen jälkeen.
5. Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että henkilöt, joiden on laadittava sisäpiiriluetteloja, toteuttavat tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen, että kaikki tällaisessa luettelossa mainitut sisäpiiritietoja saavat henkilöt tunnistavat sen mukanaan tuomat oikeudelliset ja sääntelyyn liittyvät velvoitteet sekä ovat tietoisia seuraamuksista, joita tällaisten tietojen väärinkäytöstä tai asiattomasta levittämisestä aiheutuu.
6 artikla
Johtohenkilöiden arvopaperikaupat
1. Direktiivin 2003/6/EY 6 artiklan 4 kohdan soveltamiseksi ja rajoittamatta jäsenvaltioiden oikeutta säätää muista kuin kyseisessä artiklassa tarkoitetuista ilmoitusvelvollisuuksista jäsenvaltioiden on varmistettava, että edellä 1 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut henkilöt ilmoittavat toimivaltaisille viranomaisille kaikista omaan lukuunsa toteuttamistaan arvopaperikaupoista, jotka liittyvät säännellyillä markkinoilla kaupankäynnin kohteeksi otettuihin osakkeisiin taikka niihin liittyviin johdannaisiin tai muihin rahoitusvälineisiin. Kyseisten henkilöiden on noudatettava sen jäsenvaltion ilmoittamista koskevia sääntöjä, jossa liikkeeseenlaskija on rekisteröity. Ilmoitus on tehtävä viiden arkipäivän kuluessa kaupantekopäivästä kyseisen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle. Jos liikkeeseenlaskijaa ei ole rekisteröity missään jäsenvaltiossa, tämä ilmoitus on tehtävä sen jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle, jossa liikkeeseenlaskijan on tehtävä vuosittain ilmoitus arvopapereita koskevista tiedoista direktiivin 2003/71/EY 10 artiklan mukaisesti.
2. Jäsenvaltiot voivat päättää, että ilmoitusta ei tarvitse tehdä ennen kuin arvopaperikauppojen kokonaismäärä ylittää 5000 euroa kalenterivuoden lopussa tai ilmoitusta voidaan lykätä seuraavan vuoden 31 päivään tammikuuta asti. Tämä arvopaperikauppojen kokonaismäärä saadaan laskemalla yhteen 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen henkilöiden omaan lukuunsa toteuttamat arvopaperikaupat ja 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen henkilöiden omaan lukuunsa toteuttamat arvopaperikaupat.
3. Ilmoitukseen on sisällyttävä seuraavat tiedot:
a) liikkeeseenlaskijan organisaatiossa johtotehtäviä hoitavan henkilön nimi ja tarvittaessa tämän lähipiiriin kuuluvan henkilön nimi,
b) syy ilmoitusvelvollisuuteen,
c) kyseessä olevan liikkeeseenlaskijan nimi,
d) kuvaus rahoitusvälineestä,
e) kaupan luonne (esim. hankinta vai luovutus),
f) kaupan päivämäärä ja paikka,
g) kaupan hinta ja volyymi.
7 artikla
Epäilyttävät arvopaperikaupat, joista on ilmoitettava
Direktiivin 2003/6/EY 6 artiklan 9 kohdan soveltamiseksi jäsenvaltioiden on varmistettava, että edellä 1 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut henkilöt päättävät tapauskohtaisesti, onko aihetta epäillä, että arvopaperikaupassa on kyse sisäpiirikaupasta tai markkinoiden manipuloinnista, ottaen huomioon direktiivin 2003/6/EY 1-5 artiklassa, direktiivin 2003/6/EY täytäntöönpanosta sisäpiiritiedon määritelmän ja julkistamisen sekä markkinoiden manipuloinnin määritelmän osalta annetussa komission direktiivissä 2003/124/EY(6) sekä tämän direktiivin 4 artiklassa tarkoitetut sisäpiirikaupan tai markkinoiden manipuloinnin osatekijät. Rajoittamatta direktiivin 2003/6/EY 10 artiklan soveltamista ilmoittamista koskevat säännöt, joita ammattinsa puolesta liiketoimia järjestävien henkilöiden on noudatettava, ovat sen jäsenvaltion säännöt, jossa kyseiset henkilöt on rekisteröity tai jossa heillä on pääkonttori, tai sivuliikkeen osalta sen jäsenvaltion säännöt, johon sivuliike on sijoittautunut. Ilmoitus on osoitettava tämän jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle.
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaiset viranomaiset, joille ilmoitetaan epäilyttävistä arvopaperikaupoista, toimittavat nämä tiedot välittömästi kyseessä olevien säänneltyjen markkinoiden toimivaltaisille viranomaisille.
8 artikla
Ilmoituksen määräaika
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kun 1 artiklan 3 kohdassa tarkoitetut henkilöt tulevat tietoisiksi tekijöistä tai tiedoista, jotka antavat aihetta epäillä kyseessä olevaa arvopaperikauppaa, he tekevät ilmoituksen viipymättä.
9 artikla
Ilmoituksen sisältö
1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että ilmoitusvelvollisuuden alaiset henkilöt toimittavat toimivaltaiselle viranomaiselle seuraavat tiedot:
a) arvopaperikauppojen kuvaus, mukaan luetteluna toimeksiannon muoto (kuten rajahintatoimeksianto, toimeksianto ostaa tai myydä arvopaperi parhaaseen mahdolliseen hintaan tai muut toimeksiannon ominaispiirteet) sekä kaupankäynnin muoto (kuten kooltaan huomattavat kaupat ("block trade")),
b) syyt epäilyihin, että kyseiset arvopaperikaupat saattavat olla markkinoiden väärinkäyttöä;
c) niiden, joiden puolesta arvopaperikaupat on toteutettu, sekä muiden kyseessä oleviin arvopaperikauppoihin liittyvien henkilöiden tunnistetiedot;
d) asema, jossa ilmoitusvelvollisuuden alainen henkilö toimii (esimerkiksi omaan lukuun tai kolmansien puolesta);
e) kaikki tiedot, jotka voivat olla merkittäviä arvioitaessa epäilyttäviä arvopaperikauppoja.
2. Jos edellä vaaditut tiedot eivät ole saatavilla ilmoitusajankohtana, ilmoituksen on sisällettävä vähintään syy, miksi ilmoituksen tekevät henkilöt epäilevät, että arvopaperikaupoissa saattaa olla kyse sisäpiirikaupasta tai markkinoiden manipuloinnista. Kaikki puuttuvat tiedot on toimitettava toimivaltaiselle viranomaiselle heti, kun ne ovat saatavilla.
10 artikla
Ilmoitustapa
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että ilmoitus toimivaltaiselle viranomaiselle on mahdollista tehdä postitse, sähköpostitse, faksilla tai puhelimitse, edellyttäen, että jälkimmäisessä tapauksessa toimivaltaisen viranomaisen pyynnöstä lähetetään vahvistus millä tahansa kirjallisella tavalla.
11 artikla
Vastuu- ja salassapitovelvollisuus
1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 7-10 artiklassa tarkoitettu toimivaltaiselle viranomaiselle ilmoituksen tekevä henkilö ei ilmoita tästä ilmoituksesta muille henkilöille, varsinkaan henkilöille, joiden puolesta arvopaperikaupat on tehty, tai näihin henkilöihin yhteydessä oleville tahoille, ellei laissa toisin säädetä. Tämän velvoitteen täyttäminen ei aseta ilmoituksen tekijää minkäänlaiseen vastuuvelvollisuuteen edellyttäen, että ilmoituksen tekijä toimii vilpittömässä mielessä.
2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaiset viranomaiset eivät paljasta kenellekään sen henkilön henkilöllisyyttä, joka on tehnyt ilmoituksen näistä arvopaperikaupoista, jos paljastamisesta aiheutuisi tai todennäköisesti aiheutuisi haittaa ilmoituksen tekijälle. Tämä säännös ei rajoita direktiivissä 2003/6/EY säädettyjen soveltamisen valvontaa ja seuraamuksia koskevien vaatimusten eikä direktiivissä 95/46/EY säädettyjen henkilötietojen siirtoa koskevien sääntöjen soveltamista.
3. Edellä 7-10 artiklassa tarkoitettu vilpittömässä mielessä tehty ilmoitus toimivaltaiselle viranomaiselle ei riko mitään tietojen paljastamista koskevaa rajoitusta, joka on asetettu sopimuksella taikka lailla, asetuksella tai hallinnollisella määräyksellä, eikä aseta ilmoituksen tekevää henkilöä minkäänlaiseen vastuuvelvollisuuteen ilmoituksen osalta.
12 artikla
Direktiivin saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä
1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 12 päivänä lokakuuta 2004. Niiden on viipymättä toimitettava komissiolle nämä säännökset kirjallisina sekä kyseisiä säännöksiä ja tätä direktiiviä koskeva vastaavuustaulukko.
Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
13 artikla
Voimaantulo
Tämä direktiivi tulee voimaan päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
14 artikla
Osoitus
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Brysselissä 29 päivänä huhtikuuta 2004.