РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 13 юли 2009 година
относно схемите за държавни помощи C 6/04 (ex NN 70/01) и C 5/05 (ex NN 71/04), приведени в действие от Италия в полза на производителите на парникови култури (освобождаване от акцизи върху газьол, използван за отопление на парници)
(нотифицирано под номер C(2009) 5497)
(само текстът на италиански език е автентичен)
(2009/944/ЕО)
КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 88, параграф 2, първа алинея от него,
след като покани заинтересованите страни да представят коментари съгласно горепосочения член и след като взе предвид тези коментари,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
С писма от 28 септември 2000 г. и от 17 октомври 2000 г. службите на Комисията, въз основа на сведенията на тяхно разположение, поискаха уточнения от италианските органи по отношение на частичното освобождаване от акцизи, прилагани върху използвания в земеделието газьол съгласно Декрет-закон № 268 от 30 септември 2000 г., с който се въвеждат неотложни мерки в областта на данъците върху доходите на физическите лица и акцизите.
(2)
Италианските органи изпратиха на Комисията поисканите уточнения с писма от 31 октомври 2000 г. и от 3 ноември 2000 г.
(3)
След като разгледаха тези уточнения, с писмо от 20 ноември 2000 г. службите на Комисията поискаха от италианските органи нова поредица сведения относно освобождаването от акцизи.
(4)
Тъй като не получиха отговор в определения в горепосоченото писмо четириседмичен срок, с писмо от 26 април 2001 г. службите на Комисията изпратиха напомнително писмо на италианските органи, в което се уточнява, че при липса на действия от тяхна страна, си запазват правото да предложат на Комисията да изпрати разпореждане за предоставяне на информация по смисъла на член 10, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (1) (впоследствие член 88).
(5)
С писмо от 10 май 2001 г. Постоянното представителство на Италия към Европейския съюз изпрати на Комисията допълващата информация, поискана от италианските органи с писмо от 26 април 2001 г.
(6)
С писмо от 2 август 2001 г. службите на Комисията, въз основа на горепосочената информация, обявиха, че е образувана преписка за ненотифицирана държавна помощ, заведена под номер NN 70/01, и поискаха нови сведения от италианските органи.
(7)
Тъй като не получиха отговор в определения срок, с писмо от 1 юли 2003 г. службите на Комисията изпратиха ново напомняне на италианските органи, като насочиха отново вниманието им върху обстоятелството, че при неспазване на четириседмичния срок за отговор си запазват правото да предложат на Комисията да изпрати разпореждане за предоставяне на информация съгласно член 10, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 659/1999. Определеният срок за отговор изтече в началото на август 2003 г.
(8)
Тъй като не получиха отговор след изтичане на горепосочения срок, с Решение от 10 октомври 2003 г. (2) Комисията разпореди на Италия да съобщи всички сведения, поискани с писмо от 2 август 2001 г., като уточни, че при липса на отговор от страна на италианските органи си запазва правото да открие процедура по член 88, параграф 2 от Договора.
(9)
Тъй като не получи отговор на разпореждането за предоставяне на информация, с писмо от 19 февруари 2004 г. Комисията съобщи на италианските органи решението да открие процедура по член 88, параграф 2 от Договора по отношение на разпоредбите на член 5, алинея 5 от Декрет-закон № 268 от 30 септември 2000 г. (преписка C 6/04).
(10)
Решението за откриване на процедурата бе публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (3). Комисията прикани заинтересованите страни да представят коментари относно въпросната схема за помощи.
(11)
Комисията получи коментари относно схемата за помощи от заинтересовани трети лица, като препрати тези коментари на Италия с писмо от 27 април 2004 г. и предостави на страната възможност да отговори на коментарите.
(12)
Италия не представи отговор на коментарите, но след като поиска и получи отсрочка за предоставяне на отговор по откритата процедура по член 88, параграф 2 от Договора, изпрати отговор по съществото на процедурата с писмо от 21 юни 2004 г., заведено на 25 юни 2004 г.
(13)
След изпращането на писмото от 19 февруари 2004 г., в което се съобщава за откриването на процедурата по член 88, параграф 2 от Договора по отношение на разпоредбите на член 5, алинея 5 от Декрет-закон № 268 от 30 септември 2000 г., Комисията взе предвид сведения, според които производителите на парникови култури в действителност се ползват с пълно освобождаване от акцизи върху газьола, използван за отопление на парници. С факс от 10 юни 2004 г. Комисията поиска от италианските органи сведения във връзка с това допълнително освобождаване.
(14)
С писмо от 28 юли 2004 г., заведено на 3 август 2004 г., Постоянното представителство на Италия към Европейския съюз съобщи на Комисията отговора на италианските органи на цитираното писмо от 10 юни 2004 г. От посочения по-горе отговор става ясно, че споменатото допълнително освобождаване е въведено с различни норми: член 24, алинея 3 от Закон № 388 от 23 декември 2000 г., член 13, алинея 3 от Закон № 448 от 21 декември 2001 г., член 19, алинея 4 от Закон № 289 от 27 декември 2002 г. и член 2, алинея 4 от Закон № 350 от 24 декември 2003 г.
(15)
Въз основа на тези сведения службите на Комисията решиха да образуват нова преписка за ненотифицирани помощи, заведена под номер NN 71/04, с цел проверка на съвместимостта на посоченото допълнително освобождаване с общия пазар и информираха за това италианските органи с писмо от 4 ноември 2004 г.
(16)
С писмо от 24 януари 2005 г. Комисията съобщи на италианското правителство решението за откриване на процедура по член 88, параграф 2 от Договора за ЕО по отношение на посоченото допълнително освобождаване, въведено с член 24, алинея 3 от Закон № 388 от 23 декември 2000 г., с член 13, алинея 3 от Закон № 448 от 21 декември 2001 г., с член 19, алинея 4 от Закон № 289 от 27 декември 2002 г. и с член 2, алинея 4 от Закон № 350 от 24 декември 2003 г. (преписка C 5/05).
(17)
Решението за откриване на процедура бе публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (4). Комисията покани заинтересованите страни да представят коментари по въпросната схема за помощи.
(18)
Комисията не получи коментари по въпроса от страна на трети заинтересовани лица.
(19)
С писмо от 21 февруари 2005 г., заведено на 22 февруари 2005 г., Постоянното представителство на Италия към Европейския съюз съобщи на Комисията отговора на италианските органи във връзка с процедурата по член 88, параграф 2 от Договора по отношение на посоченото допълнително освобождаване.
(20)
С писмо от 27 септември 2007 г. службите на Комисията поискаха от италианските органи допълнителни сведения относно въпросните помощи и отговори по откриването на процедурата по член 88, параграф 2 от Договора. По-специално, италианските органи бяха призовани да уточнят хипотезата, според която помощите се вписват в логиката на италианската данъчна система, и да анализират въпроса дали тези помощи не могат да бъдат обосновани в контекста на разпоредбите на Насоките на Общността относно използването на държавна помощ за опазването на околната среда, приложими към момента на предоставяне на помощите (5). На италианските органи беше даден едномесечен срок, за да отговорят на искането за допълване на информацията.
(21)
При липсата на отговор от страна на италианските органи службите на Комисията изпратиха напомнително писмо с факс от 15 октомври 2008 г., в което се уточнява, че при непредоставяне на отговор в допълнителен едномесечен срок си запазват правото да предложат на Комисията да изпрати разпореждане за предоставяне на информация по член 10, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 659/1999.
(22)
Тъй като не получи отговор в определения срок, Комисията изпрати на Италия горепосоченото разпореждане с писмо от 5 декември 2008 г. (6)
(23)
С електронно съобщение от 5 февруари 2009 г., заведено на 9 февруари 2009 г., Постоянното представителство на Италия към Европейския съюз съобщи на Комисията отговора на италианските органи на цитираното разпореждане.
(24)
След среща със службите на Комисията от 21 април 2009 г. италианските органи им връчиха ново писмо, предадено от Постоянното представителство на Италия към Европейския съюз на 19 май 2009 г.
II. ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
(25)
Член 5, алинея 5 от Декрет-закон № 268 от 30 септември 2000 г. предвижда, че в периода от 3 октомври до 31 декември 2000 г. по отношение на газьола, използван за отопление на парници, се прилага акцизен данък в размер на 5 % от предвидената ставка за газьола, използван за гориво.
(26)
Член 6, алинея 1 от цитирания декрет-закон предвижда, че през същия период ставките на акциза за газьол, използван в селското стопанство, са в размер на 22 % от приложимата ставка за газьол, използван за гориво, а акцизът за бензин е в размер на 49 % от обичайната ставка.
(27)
Член 24, алинея 3 от Закон № 388 от 23 декември 2000 г., член 13, алинея 3 от Закон № 448 от 21 декември 2001 г., член 19, алинея 4 от Закон № 289 от 27 декември 2002 г. и член 2, алинея 4 от Закон № 350 от 24 декември 2003 г. въвеждат пълно освобождаване от акциз върху газьол, използван за отопление на парници в Италия. Това освобождаване обхваща следните периоди: от 1 януари до 30 юни 2001 г., цялата 2002 г., цялата 2003 г. и цялата 2004 г.
III. ОТКРИВАНЕ НА ПЪРВАТА ПРОЦЕДУРА ПО ЧЛЕН 88, ПАРАГРАФ 2 ОТ ДОГОВОРА (ПРЕПИСКА C 6/04)
(28)
Комисията откри процедура по член 88, параграф 2 от Договора по отношение на разпоредбите на член 5, алинея 5 от Декрет-закон № 268 от 30 септември 2000 г. поради съмнения относно съвместимостта с общия пазар на освобождаването от акциз в размер на допълнителни 17 процентни пункта, предоставено на производителите на парникови култури, които използват газьол за отопление на парници, по отношение на останалите субекти в селскостопанския сектор. Тези съмнения произхождат от обстоятелството, че независимо от разпореждането за предоставяне на информация, италианските органи не представиха никакви факти, доказващи допустимостта на освобождаванията в съответствие с правилата на конкуренцията (в действителност те дори не отговарят на разпореждането). Освен това съмненията се потвърждават от проблемната допустимост на освобождаванията в контекста на разпоредбите на Директива 92/81/ЕИО на Съвета от 19 октомври 1992 г. относно хармонизиране на структурата на акцизите върху минералните масла (7) и на директивата за отмяната ѝ, а именно Директива 2003/96/ЕО на Съвета от 27 октомври 2003 г. относно преструктурирането на правната рамка на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията (8).
IV. РЕАКЦИЯ НА ИТАЛИАНСКИТЕ ОРГАНИ ВЪВ ВРЪЗКА С ОТКРИВАНЕТО НА ПЪРВАТА ПРОЦЕДУРА ПО ЧЛЕН 88, ПАРАГРАФ 2 ОТ ДОГОВОРА
(29)
В писмото от 21 юни 2004 г. италианските органи посочиха, че освобождаванията от акциз не могат да се считат за държавни помощи, а трябва да бъдат разглеждани в контекста на член 8, параграф 2, буква е), както и на член 15, параграф 3 от директиви 92/81/ЕИО и 2003/96/ЕО. По тяхно мнение парниковите култури спадат към категорията „обработки в селскостопанския и овощарския сектор“, по отношение на които нормативната уредба на Общността предоставя възможност на държавите-членки да прилагат частично или пълно освобождаване от акцизи, а освобождаването от акцизи за парниковите култури не въвежда каквато и да било дискриминация в сектора на селското стопанство и овощарството, свързана с разграничаване между освобождаванията, доколкото всички субекти са напълно свободни да избират между култури, отглеждани на открито, и парникови култури.
(30)
Според италианските органи оспорваната схема е изключително от данъчно естество и трябва да бъде оценявана от тази гледна точка, за да се позволи анализ в общ контекст, който да обхваща всички държави от Съюза и по този начин се избегне рискът разглеждането на отделен национален случай извън тази рамка да стане повод за отклонение от принципа на равнопоставеност между държавите-членки. В тази връзка италианските органи се позоваха на политическото споразумение, постигнато от Съвета и Комисията по повод Съвета Ecofin от 19 март 2003 г., според което дерогациите от общия данъчен режим или разграниченията в рамките на този режим, които се обосновават от естеството или общите характеристики на данъчния режим, не съставляват държавни помощи.
(31)
В заключение италианските органи добавиха, че въз основа на оценките и данните, с които разполагат, предвидената схема „не засяга правилното функциониране на вътрешния пазар и няма да доведе до нарушаване на конкуренцията“ (позоваване на съображение 24 от Директива 2003/96/ЕО).
V. КОМЕНТАРИ, ПРЕДСТАВЕНИ ОТ ТРЕТИ ЛИЦА ВЪВ ВРЪЗКА С ОТКРИВАНЕТО НА ПЪРВАТА ПРОЦЕДУРА ПО ЧЛЕН 88, ПАРАГРАФ 2 ОТ ДОГОВОРА
(32)
С писмо от 19 април 2004 г., заведено на 21 април 2004 г., Комисията получи коментари от трето заинтересовано лице вследствие откриването на процедурата по член 88, параграф 2 от Договора.
(33)
В писмото третото заинтересовано лице описва нестабилността на пазара, на който осъществява дейност, и проблемите, свързани с повишаването на цените на горивата, които могат да бъдат използвани за отопление на парници. По мнение на третото заинтересовано лице, в случай че Комисията се произнесе отрицателно по отношение на обсъжданото освобождаване, много предприятия от сектора ще се окажат принудени да закрият дейността си или да намалят потреблението на гориво за отопление на парници с последващ спад в качеството на техните продукти. Освен това, според третото заинтересовано лице, цените на горивата за отопление, използвани в Белгия и Нидерландия (метан и мазут), са с 20 до 40 % по-ниски от заплащаната в Италия цена на газьола за земеделски нужди и следователно прилагането на обсъжданото освобождаване не би довело до нарушаване на конкуренцията. В заключение, отново по мнението на въпросното трето лице, все по-многобройни са предприятията от неговия сектор на дейност, които използват метан за отопление на парници.
VI. ОТКРИВАНЕ НА ВТОРАТА ПРОЦЕДУРА ПО ЧЛЕН 88, ПАРАГРАФ 2 ОТ ДОГОВОРА (ПРЕПИСКА C 5/05)
(34)
Комисията откри втора процедура по член 88, параграф 2 от Договора, след като се запозна със сведения, доказващи, че освобождаването от акцизи, с което се ползват производителите на парникови култури, в действителност е значително по-високо от анализираното по повод откриването на първата процедура. Съмненията, изразени по повод откриването на първата процедура, които впрочем се дължат на обстоятелството, че италианските органи не отговориха на връченото им разпореждане за предоставяне на информация, се потвърдиха от реакцията на тези органи във връзка с откриването на първата процедура. По същество съмненията, изразени от Комисията в рамките на откриването на втората процедура, се основават на следните съображения:
а)
италианските органи считат, че освобождаванията от акцизи върху горивата, независимо от техния размер, не съставляват държавни помощи, а мерки с данъчен характер, обосновани от естеството на режима, в рамките на който са осъществени, но не предоставят никакви елементи в подкрепа на тези доводи;
б)
друг довод, приведен от италианските органи, е че освобождаването от акцизи не води до нарушаване на конкуренцията, доколкото зеленчукопроизводителите са свободни да се ползват от освобождаването, като практикуват отглеждане в парник; този довод очевидно поражда съмнения, доколкото освобождаването е имало за цел не толкова да насърчи преминаването към парниково производство, колкото по-скоро да намали финансовата тежест, свързана с осъществяване на дейността, на вече действащи производители на парникови култури;
в)
отново по отношение на аспекта нарушаване на конкуренцията, италианските органи твърдят, че въз основа на официалните данни, с които разполагат, пълното освобождаване, предоставено на производителите на парникови култури, не води до нарушения; според Комисията не е ясно на какво основание италианските органи поддържат този довод, тъй като в отговора, изпратен чрез телекс до службите на Комисията на 10 юни 2004 г. (вж. съображение 14 по-горе), твърдят, че не могат да предоставят точни данни относно сумите, които производителите на парникови култури са успели да спестят благодарение на това пълно освобождаване;
г)
италианските органи, като поддържат хипотезата за липса на елементи за държавни помощи, са пропуснали да посочат кое правило на конкуренцията, по тяхно мнение, обосновава съвместимостта на пълното освобождаване от акцизи с общия пазар;
д)
не може да се изключи възможността освобождаванията да са предоставени в нарушение на директиви 92/81/ЕИО и 2003/96/ЕО.
VII. РЕАКЦИЯ НА ИТАЛИАНСКИТЕ ОРГАНИ ВЪВ ВРЪЗКА С ОТКРИВАНЕТО НА ВТОРАТА ПРОЦЕДУРА ПО ЧЛЕН 88, ПАРАГРАФ 2 ОТ ДОГОВОРА
(35)
В писмото от 21 февруари 2005 г. италианските органи преди всичко потвърждават, че втората процедура се отнася за по същество аналогични на разгледаните при откриването на първата процедура въпроси и че продължават да важат коментарите, формулирани при първата процедура. Освен това италианските органи допълват отговора, като посочват следното:
а)
модулирането на акцизите от страна на държавите-членки не съставлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора; заключенията на Съвета Ecofin от 19 март 2003 г., според които дерогациите от общия данъчен режим и разграниченията в рамките на този режим, обосновани от естеството или от общите характеристики на данъчния режим, не съставляват държавни помощи, са определящ елемент, потвърждаващ преобладаващата компетентност на финансовите органи на Общността; следователно са съобщили информация относно естеството или общите характеристики на системата на посочените органи в момента на поискването ѝ от тяхна страна;
б)
изразът „без да се накърняват други разпоредби на Общността“, предвиден в член 15, параграф 1 от Директива 2003/96/ЕО, не може да се тълкува в смисъл, че се допуска приложимост на членове 87 и 88 от Договора по отношение на всяка мярка за намаляване или освобождаване от акцизи, доколкото, ако волята на общностния законодател е била да подчини всяка мярка за модулиране на акцизите на спазването на членове 87 и 88 от Договора, законодателят е щял да изрази тази воля чрез добавяне на препратка към тези членове съгласно основния принцип на тълкуване на закона lex ubi voluit dixit; от друга страна, във всеки акт на Общността волята на законодателя да подчини определени мерки на правила в областта на държавните помощи е изразена ясно, а не чрез обща формула от типа „без да се накърняват други разпоредби на Общността“, а ясната и категорична формулировка е още по-необходима, доколкото квалификацията на една мярка като „съставляваща държавна помощ“ или „несъставляваща държавна помощ“ оказва значително въздействие върху естеството, условията, реда и срока на изпълнение на самата мярка;
в)
обстоятелството, че мярката не накърнява правилното функциониране на вътрешния пазар и не води до нарушаване на конкуренцията е обективен факт и следователно са без значение спестяванията, които производителите са успели да реализират благодарение на самата мярка.
VIII. ОТГОВОР НА ИТАЛИАНСКИТЕ ОРГАНИ НА РАЗПОРЕЖДАНЕТО ЗА ПРЕДОСТАВЯНЕ НА ИНФОРМАЦИЯ ОТ 5 ДЕКЕМВРИ 2008 Г.
(36)
В писмото от 5 февруари 2009 г. италианските органи преди всичко се връщат на доводите относно съвместимостта на помощите с разпоредбите на Директива 92/81/ЕИО, която по тяхно мнение не изяснява в достатъчна степен въпроса за съвместимостта на освобождаванията или намаляването на акцизите с нормативната уредба в областта на конкуренцията.
(37)
За да илюстрират позицията си, италианските органи се позовават на член 8 от директивата, съгласно който „без с това да се накърняват други разпоредби на Общността, държавите-членки могат да прилагат пълно или частично освобождаване от данък или намаляване на данъчната ставка за минерални масла, използвани под данъчен контрол […] изключително в земеделието и градинарството, горското стопанство …“.
(38)
Според италианските органи изразът „без с това да се накърняват“, използван в този член, не възлага задължение за спазване на европейските правила за конкуренцията, каквото задължение е предвидено в член 26 от Директива 2003/96/ЕО; италианските органи поддържат, че ако посочените две директиви предвиждаха едно и също задължение, общностният законодател не би имал основание да бъде по-категоричен в член 26 от Директива 2003/96/ЕО. Заключението на италианските органи следователно е, че предвид разпоредбата на член 8 от Директива 92/81/ЕИО държавите-членки могат законосъобразно да прилагат намаления или освобождавания от акцизи в сектора на зеленчукопроизводството.
(39)
Италианските органи подчертават по-нататък, че прилагането на Директива 92/81/ЕИО, както и на Директива 2003/96/ЕО, фактически води до нарушаване на конкуренцията на вътрешния пазар, доколкото предвиденото намаляване на ставките или освобождаването от данък, облагодетелства държавите-членки, които притежават по-големи икономически ресурси и следователно могат да прилагат намаления на ставките на акциза по еднакъв начин за целия сектор на селското стопанство. Тъй като разполага с ограничени ресурси, Италия е решила да се намеси единствено в полза на производителите на парникови култури, доколкото мерките за намаляване и освобождаване от акцизи са приети в контекста на криза, създадена поради покачването на цените на продуктите за отопление. В тази връзка италианските органи припомнят, че Комисията не е компетентна да се намесва в избора на приоритети на държава-членка.
(40)
По отношение на евентуалната приложимост на Насоките на Общността относно използването на държавна помощ за опазването на околната среда (вж. съображение 20 по-горе), италианските органи твърдят, че предоставените намалявания на ставките на акцизите са в съответствие с разпоредбите на тези насоки и следователно могат да се ползват с дерогациите, предвидени в тях, тъй като според тях става въпрос за съществуващи данъци по смисъла на точка 51.2 от цитираните насоки; в цитираната точка е предвидено, че когато става дума за съществуващи данъци, оперативните помощи, свързани с намалявания или освобождавания могат да се допуснат при кумулативно наличие на следните две условия:
-
въпросният данък да оказва осезаемо положително въздействие за опазването на околната среда;
-
дерогации за дадени предприятия могат да се направят в момента на приемане на данъка или когато такива дерогации са необходими в резултат на съществена промяна в икономическите условия, поставили предприятията в особено затруднено положение в условията на конкуренция. В последния случай намалението не може да надхвърля увеличението в разходите, дошло от промяната на икономическите условия. В момента, в който разходите престанат да растат, намалението не трябва да се прилага повече.
(41)
Според италианските органи акцизите върху горивата, използвани в селското стопанство, по-специално газ за отопление, могат да се считат за екологични данъци (екотакси) и имат положително въздействие върху околната среда, доколкото стимулират производителите да намаляват потреблението на горива.
(42)
По отношение по-специално на точка 51.2, буква б) от Насоките, съгласно която решението за допускане на дерогация в полза на предприятията трябва да е било взето в момента на приемане на данъка, италианските органи препращат към Решение C(2005) 4436 на Комисията от 7 декември 2005 г. Съгласно цитираното решение „Въпросните акцизи могат да не са имали ясно изразена екологична цел от самото начало, а освобождаванията да са били решени […] много преди влизането в сила на Насоките на Общността относно използването на държавна помощ за опазването на околната среда от 2001 г. Следователно може да се допусне, че освобождаванията са били решени в момента на приемане на акцизите. Следователно съгласно точка 51.2 от Насоките към освобождаванията (предмет на настоящото решение) могат да се приложат разпоредбите на точка 51.1.“ Италианските органи добавят, че намаляванията на акцизи са решени вследствие промяна в икономическите условия (по-специално експоненциално нарастване на цената на петрола), която поставя производителите на парникови култури в затруднено положение в условията на конкуренция по отношение на производителите на култури на открито, като тази ситуация в други страни е накарала органите да приемат мерки в полза на производителите на парникови култури и в сектора на рибарството. Същите органи посочват, че цената на газьола за отопление в разглеждания период е регистрирала следните равнища: + 37 % в периода 1999-2000 г., + 26 % в периода 1999-2001 г. и + 26 % в периода 1999-2002 г. Структурата на цените е била следната (в евро/литър като средногодишна стойност):
(евро/литър)
Промишлена цена
Данъци
Потребителска цена
1999 г.
0,217
0,524
0,741
2000 г.
0,342
0,523
0,865
2001 г.
0,317
0,504
0,821
2002 г.
0,292
0,542
0,834
2003 г.
0,314
0,547
0,861
2004 г.
0,354
0,555
0,909
(43)
Италианските органи отбелязват, от друга страна, че прилагането на точка 51 от Насоките задължава предприятията при всички случаи да внесат част от данъка. Мярката, прилагана от Италия, може според тях да бъде съвместима, ако бенефициерите заплащат минималната ставка, определена на общностно равнище (минимум, който според самите органи съответства на 13 EUR/1 000 kg за периода 2000-2003 г. и впоследствие на 21 EUR/1 000 kg).
(44)
В заключение, по отношение на общата сума на предоставените помощи, италианските органи посочват, че цифрите, които са посочени в различните бюджетни закони, са прогнози, основани на предвижданията за потреблението на гориво за отопление и следва да се разглеждат в перспективата на пропуснатите ползи, а не толкова като предоставяне на средства. Според тях е трудно още отсега да се определи количествено ползата, предоставена на всеки производител, доколкото управлението на данъчната система е поверено на регионите, провинциите и дори на общините. Цифрите ще бъдат съобщени веднага щом бъдат налични.
IX. ПИСМОТО, ИЗПРАТЕНО НА 18 МАЙ 2009 Г.
(45)
В това писмо италианските органи потвърждават преди всичко, че акцизите представляват съществуващи данъци и на това основание могат да се ползват с приложимите към тях дерогации по силата на разпоредбите на Насоките относно държавната помощ за опазване на околната среда по причините, вече посочени в съображение 42 по-горе.
(46)
Към тези доводи следва актуализиран вариант на таблицата, представена в съображение 42 по-горе (графата за данъците е разделена между акцизи и ДДС). Въз основа на новата таблица в разглеждания период структурата на цените е била следната (този път данните са изразени в евро/1 000 l):
(евро/1000 l)
Промишлена цена
ДДС
Акцизи
Потребителска цена
1999 г.
219,83
123,5
397,67
741
2000 г.
344,35
144,1
375,92
864,33
2001 г.
313,4
136,7
370,11
820,22
2002 г.
293,31
139,7
405,24
838,26
2003 г.
314,37
143,5
403,21
861,1
2004 г.
355,01
151,6
403,21
909,86
(47)
Италианските органи подчертават, че в периода между 1999 и 2004 г. потребителските цени на газьола за отопление непрестанно са се повишавали, като се изключи лек спад в периода между 2000 и 2001 г. Следва повторение на вече изтъкнатите в съображения 42 и 43 доводи.
(48)
По отношение на обосновката на мярката в контекста на италианската данъчна система, италианските органи уточняват, че в Италия освободените количества гориво са разпределени по площи, количества култури и действително използвани земеделски съоръжения. Следователно може да се счита, че освобождаването е изчислено пропорционално в зависимост от осъществявания вид дейност, в случая на парникови култури, тъй като този вид култури са изключително зависими от газьола и се характеризират с условия на производство, които са напълно различни от културите, отглеждани на открито. Освен това освобождаването не ползва само един продукт, защото се прилага за всички парникови продукти, а парниковото производство на практика може да се счита за разпространено в целия земеделски сектор.
(49)
По отношение на приложимостта на член 87, параграф 1 от Договора в по-общ смисъл италианските органи считат, че не са налице условията съгласно цитирания параграф, доколкото освобождаванията не са нито избирателни, нито от такъв характер, че да нарушат конкуренцията.
(50)
По отношение на избирателността италианските органи се позовават на решението на Първоинстанционния съд по дело T-233/04 (9). В решението си (точка 86) Първоинстанционният съд постановява: „За целите на прилагането на член 87 ЕО е без значение дали положението на предполагаемия бенефициер по спорната мярка е станало по-добро или по-лошо в сравнение с по-ранното правно положение или, напротив, не се е изменило във времето. Трябва да се определи само дали в рамките на определен правен режим дадена държавна мярка може да постави в по-благоприятно положение „определени предприятия или производството на някои стоки“ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО, по отношение на други предприятия, които се намират в сходно фактическо и правно положение от гледна точка на преследваната със съответната мярка цел.“
(51)
Според италианските органи освобождаването, прилагано към газьола, използван в защитена среда, в която се осъществява отглеждането на селскостопански продукти, не създава каквото и да било разграничение между предприятия, които се намират в едно и също правно и фактическо положение, нито между продуктите, доколкото всички предприятия, независимо от произвежданите от тях блага, могат да се ползват от освобождаването при закупуване на газьол за отглеждане на парникови продукти.
(52)
По отношение на възможността за нарушаване на конкуренцията италианските органи се позовават на Решение C(2008) 1105 на Комисията, чието съображение 43 гласи: „Пълните или частични освобождавания, предоставени съгласно член 8, параграф 2 от Директива 92/81/ЕИО преследват същите цели като мерките съгласно Директива 2003/96/ЕО, но имат по-малък обхват и следователно по аналогия може да се твърди, че не би трябвало да водят до неоправдано нарушаване на конкуренцията“.
(53)
Освен това италианските органи добавят, че в съображение 32 от същото решение Комисията счита, че този вид мерки, свързани с горивата, използвани в дейности по първично селскостопанско производство, не водят до неоправдано нарушаване на конкуренцията предвид малките мащаби на земеделските предприятия на Европейския съюз (над 60 % от предприятията притежават по-малко от 5 хектара обработваема земеделска площ). Като изхождат от това съображение, италианските органи подчертават, че въз основа на посочения по-горе критерий за мащаба, обсъжданите освобождавания трудно биха могли да доведат до нарушаване на конкуренцията, тъй като около 80 % от италианските земеделски предприятия разполагат с по-малко от 5 хектара обработваема земеделска площ.
(54)
Друг довод, използван от италианските органи, е че количеството газьол, което може да бъде използвано за отопление на 1 m3 парник, е само 2 литра. Освен това, въз основа на проучване на Enama (Национален орган за механизация в селското стопанство) относно потреблението на газьол в 14 от 20 италиански региона, използваният в парниците газьол (167 436 001 литра) съставлява само 11,77 % от потреблението на земеделски газьол през 2002 г. и 10,67 % през 2003 г.
(55)
След предоставянето на тези разяснения в подкрепа на тяхната теза, според която обсъжданите освобождавания не съдържат елементи на държавни помощи по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, италианските органи потвърждават хоризонталния характер на освобождаванията, подчертават факта, че всички земеделски производители биха могли да се ползват от тях, ако отглеждат парникови култури, и подчертават, че критерият за недискриминация не може да се прилага със задна дата поради принципа на законните очаквания и правната сигурност.
X. ОЦЕНКА НА МЕРКИТЕ
(56)
Настоящото решение се отнася до разликата между освобождаванията от акцизи върху газьола, използван за отопление на парници, от една страна, и освобождаванията от акцизи върху газьола, използван за гориво, от друга страна.
(57)
Като се имат предвид представените доводи от страна на италианските органи в отговорите при откриването на процедурата, следва да се разгледа преди всичко въпросът дали схемата съдържа елементи на държавни помощи по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
(58)
Съгласно член 87, параграф 1 от Договора за ЕО „всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с общия пазар“.
(59)
Разглежданата схема отговаря на това определение не само защото се финансира с държавни средства (като предоставя освобождаване от акцизи, държавата се отказва от определени приходи, които иначе би събрала), но и защото поставя в по-благоприятно положение определени предприятия от сектора на селското стопанство и в рамките на този сектор предприятията, които произвеждат парникови култури, и може да окаже въздействие върху търговията, като се стигне до нарушаване на конкуренцията предвид положението, което Италия заема в селскостопанското производство на парникови култури (например по отношение на площта на парниците, предназначени за производството на пресни зеленчуци през 2000 г. и 2003 г., Италия заема второ място сред страните производителки в Съюза; през 2000 г. и 2001 г. Италия е първият производител на зеленчуци в Съюза и накрая, в периода, за който се отнасят откритите производства, Италия е втората страна в Европа по площи, отделени за производство на парникови култури).
(60)
При разглеждането на преписката италианските органи са привели редица доводи в защита на тезата, според която схемата не съдържа елементи на държавна помощ:
-
въз основа на политическото споразумение, постигнато от Съвета и от Комисията по повод Съвета Ecofin от 19 март 2003 г., дерогациите от общия [данъчен] режим или разграниченията в рамките на този режим, които се обосновават от естеството или общите характеристики на данъчния режим, не съставляват държавни помощи; освен това в Италия освобождаванията се вписват в логиката на италианската данъчна система, тъй като се отнасят до всички парникови продукти и защото количествата гориво, които са освободени от акцизи, са разпределени според осъществяваната дейност;
-
въз основа на изчисленията и наличните данни разглежданата схема „не засяга правилното функциониране на вътрешния пазар и няма да доведе до нарушаване на конкуренцията“ (вж. съображения 30 и 31);
-
освобождаванията не са нито избирателни, нито от такова естество, че да доведат до нарушаване на конкуренцията.
(61)
Следва да се подчертае преди всичко, че никое политическо споразумение не може да промени понятието за помощ, обективно определено в договора.
(62)
По отношение на аргумента, че освобождаванията са обосновани от естеството или общите характеристики на данъчната система, Комисията счита, че освобождаванията от акцизи, които се отнасят само до определено производство (в разглеждания случай производството на парникови култури се е ползвало с по-големи освобождавания по отношение на отглеждането на култури на открито) не могат да бъдат обосновани от естеството и логиката на данъчната система, когато правото на Общността поначало задължава държавите-членки да наложат акцизни ставки (10). Същото съображение се отнася и до случаите, когато правото на Общността не предвижда предоставяне на подобни освобождавания. Доводът, според който освобождаванията се отнасят до всички парникови продукти, е неотносим към този случай, тъй като цели отрасли от селскостопанското производство са се ползвали с по-ниски проценти на освобождаване в сравнение с предоставените на производителите на парникови култури, а както твърдят италианските органи, освободените количества гориво са разпределени в зависимост от осъществяваната дейност и логиката на данъчната система налага освобождаването да бъде еднакво за всички дейности, основани на използването на газьол.
(63)
Въпросът за избирателността вече бе разгледан в съображение 58 по-горе. Що се отнася до позоваването на решението по дело T 233-04, в контекста на съображения 25 и 26 по-горе Комисията констатира, че ако се приеме, че стопанските субекти от земеделския сектор, които използват газьол, са имали възможност да се ползват от освобождаванията, производителите на парникови култури все пак са се ползвали с по-значителни освобождавания. От момента, в който са започнали да използват газьол за производство, всички субекти са били в аналогично фактическо положение и следователно са имали еднакъв интерес от целта на мярката (намаляване на последиците от повишаването на цените на петролните продукти), независимо от правното им положение. Обстоятелството, че при аналогично положение определени субекти са имали възможност да се ползват с по-значителни освобождавания в сравнение с други, е признак за това, че схемата съдържа елементи на избирателност.
(64)
По отношение на довода, според който схемата не засяга правилното функциониране на вътрешния пазар и няма да доведе до нарушаване на конкуренцията, Комисията отхвърля доводите на италианските органи. В действителност:
-
в заключението от решението, на което се позовават италианските органи в съображение 52 по-горе, е посочено, че някои държавни помощи могат да бъдат одобрени въз основа на дерогацията, предвидена в член 87, параграф 3, буква в) от Договора; тази дерогация обаче не може да бъде привеждана като аргумент за доказване на липсата на елементи на държавни помощи в разглежданата схема (това съображение се отнася и за поддържания от италианските органи довод, разгледан в съображение 53 по-горе),
-
данните, посочени в съображение 54 по-горе, са непълни (14 региона от 20) и не са налице никакви данни, въз основа на които да се направи извод, че са представителни: в действителност не е възможно да се направи предположение дали регионите, за които са представени въпросните данни, съответстват на регионите, в които е най-разпространено производството на парникови продукти; освен това данните, отнасящи се до потреблението в сектора на селското стопанство, показват по-скоро, че газьолът е важно средство за земеделско производство. Във всеки случай е достатъчно помощта да засилва конкурентното положение на едно предприятие по отношение на други предприятия конкуренти във вътреобщностната търговия, за да се счита, че въпросната помощ е от естество да доведе до нарушаване на конкуренцията и промяна във вътреобщностната търговия (11). Това е налице в разглеждания случай, тъй като предоставеното освобождаване поставя в по-благоприятно положение италианските предприятия, занимаващи се с производство на парникови култури, в сравнение с предприятия от същия сектор, осъществяващи дейност в други държави-членки.
(65)
Италианските органи твърдят в отговор на откриването на първата процедура, че обсъжданите помощи не съставляват държавни помощи, а трябва да бъдат разглеждани в контекста на разпоредбите на директиви 92/81/ЕИО и 2003/96/ЕО. Италианските органи извеждат това заключение от доводите, според които съществуването на държавни помощи е изключено поради простия факт, че европейска директива предвижда възможността за освобождаване от данъци. Тези доводи се повтарят и в отговора на разпореждането за предоставяне на информация, предадено на италианските органи.
(66)
Комисията не споделя тези доводи. В шестото съображение от Директива 92/81/ЕИО действително се посочва, че е уместно да се позволи на държавите-членки по желание да предвидят (…) други освобождавания (...), при условие че това не води до нарушение на конкуренцията. Освен това член 8, параграф 2 от същата директива предвижда, че държавите-членки могат да прилагат пълно или частично освобождаване „без с това да се накърняват други разпоредби на Общността“. Като се позовава на наличието на риск от нарушаване на конкуренцията, Директива 92/81/ЕИО не изключва възможността освобождаванията да съставляват държавни помощи. Заслужава да се припомни, че сферата на компетентност на Комисията в областта на държавните помощи произтича пряко от Договора и тази компетентност не може да бъде ограничавана с директива, чиято цел е хармонизацията на определен данък на европейско равнище.
(67)
Освен това в съображения 15 и 24 от Директива 2003/96/ЕО се посочва, че мерките, насочени към въвеждане на диференцирани ставки на облагане, трябва да са в съответствие с нормите, регулиращи вътрешния пазар и конкуренцията, за да не водят до нарушаване на конкуренцията. Задължението за прилагане на правилата на конкуренцията се потвърждава и от член 26 от същата директива, която насочва вниманието върху обстоятелството, че въпросните мерки биха могли да представляват държавна помощ и в такива случай трябва да се уведомява Комисията съгласно член 88, параграф 3 от Договора. Горепосоченият член посочва ясно, че информацията, която трябва да се предостави на Комисията на основата на настоящата директива не освобождава държавите-членки от задължението за нотификация съгласно член 88, параграф 3 от Договора.
(68)
В заключение, самите италиански органи твърдят (вж. съображение 39 по-горе), че прилагането на освобождавания води до нарушаване на конкуренцията, характерен елемент на държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора.
(69)
Като има предвид всички тези съображения, Комисията заключава, че освобождаването от акцизи, прилагано в рамките на разглежданата схема, съставлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора.
(70)
Въпреки това в случаите, предвидени в член 87, параграфи 2 и 3 от Договора, по изключение някои мерки могат да се считат за съвместими с общия пазар.
(71)
Дерогациите, предвидени в член 87, параграф 2 от Договора, отнасящи се до помощи със социален характер, предоставени на отделни потребители, помощи за отстраняване на щети, причинени от природни бедствия или други извънредни събития, както и помощи, предоставени на икономиката в определени региони на Федерална република Германия, не са приложими в разглеждания случай, независимо от бенефициерите на схемата.
(72)
Комисията счита, че дерогациите, предвидени в член 87, параграф 3, буква a) от Договора, отнасящи се до икономическото развитие на определени региони, са неприложими към разглежданата схема, тъй като последната не включва помощи, предназначени за насърчаване на икономическото развитие на региони, където жизненото равнище е необичайно ниско или където има високо равнище на непълна заетост.
(73)
По отношение на дерогацията по член 87, параграф 3, буква б) от Договора, е достатъчно да се установи, че разглежданата данъчна схема не представлява важен проект от общоевропейски интерес и няма за цел преодоляване на сериозни затруднения в италианската икономика. Помощта също така не е насочена към насърчаване на културата и опазване на културното наследство по смисъла на дерогацията по член 87, параграф 3, буква г) от Договора.
(74)
Вследствие на това единствената дерогация, чието приложение е възможно в случая, е предвидената в член 87, параграф 3, буква в) от Договора, съгласно която за съвместими с общия пазар могат да се приемат помощите, които имат за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес.
(75)
Тъй като помощите, произтичащи от разглежданата схема, са ненотифицирани помощи, тяхната съвместимост с общия пазар следва да се анализира в контекста на правилата в областта на държавните помощи, действащи към момента на тяхното отпускане, както е посочено в Известието на Комисията за определяне на приложимите правила при оценка на незаконосъобразната държавна помощ (12).
(76)
Ако се приеме, че съгласно точка 172 от новите Насоки на Общността относно държавните помощи в сектора на селското и горското стопанство за 2007-2013 г. (13) се считат за съвместими с общия пазар по смисъла на член 87, параграф 3, буква в) от Договора някои незаконосъобразно предоставени помощи след влизането в сила на Директива 2003/96/ЕО, това положение обаче важи само ако са спазени условията, предвидени в цитираната директива, и ако не е било допуснато каквото и да било разграничение в рамките на сектора на селското стопанство. Същото се отнася и за незаконосъобразно предоставените помощи на основание Директива 92/81/ЕИО.
(77)
Съгласно член 1, параграф 1 от Директива 92/81/ЕИО „Държавите-членки облагат с хармонизиран акцизен данък минералните масла, в съответствие с настоящата директива“. В параграф 2 от същия член се посочва, че държавите-членки определят своите ставки в съответствие с Директива 92/82/ЕИО на Съвета от 19 октомври 1992 г. относно сближаването на ставките на акцизния данък върху минерални масла (14).
(78)
Член 5, параграф 2 от Директива 92/82/ЕИО предвижда акциз върху газьола в размер на 18 ECU за 1 000 l, ако газьолът се използва за неподвижни двигатели, инсталации и машини, използвани за строителни обекти, строителни работи и благоустройство, или за превозни средства, предназначени за използване извън пътната мрежа или които не са получили разрешение за пускане в движение предимно по обществената пътна мрежа.
(79)
В член 2, параграф 2 от Директива 92/81/ЕИО се уточнява, че „Други минерални масла освен тези, за които е специфицирано акцизно ниво на ставките в Директива 92/82/ЕИО, се облагат с акцизен данък, ако са предназначени за употреба, предлагани за продажба или използвани като гориво за отопление или моторно гориво. Необходимата данъчна ставка се определя, в съответствие с употребата, на нивото на ставката за съответстващото гориво за отопление или моторно гориво“ (сумата от 13 EUR, посочена от италианските органи в съображение 43 по-горе, съответства на акциза, приложим към гориво или равностойно течно гориво за двигатели, с други думи акцизът за тежките масла, определен на 13 EUR за 1 000 kg в член 6 от цитираната директива).
(80)
Член 8, параграф 2 от Директива 92/81/ЕИО предвижда обаче, че „Без с това да се накърняват други разпоредби на Общността, държавите-членки могат да прилагат пълно или частично освобождаване от данък или намаляване на данъчната ставка за минерални масла, използвани под данъчен контрол […] изключително в земеделието и градинарството, горското стопанство и рибарството във вътрешни води“.
(81)
Съгласно Директива 2003/96/ЕО, която е в сила от 1 януари 2004 г. (15), минималните нива на облагане, отнасящи са до горивата за отопление, са определени на 21 EUR за 1 000 l (член 9 от директивата във връзка с таблица В от приложение I към цитираната директива). Въпросната директива съдържа освен това разпоредба, аналогична на разпоредбата на член 8, параграф 2 от Директива 92/81/ЕИО в член 15, параграф 3, съгласно която „Държавите-членки могат да прилагат данъчни ставки близки до нулевите за енергийни продукти и електроенергия, използвани при селскостопански, овощарски и рибовъдни дейности и горско стопанство“.
(82)
Съгласно двете горецитирани директиви е било допустимо да се предоставя пълно освобождаване от акцизи. Въпреки това, тъй като въвежда разграничения между освобождаванията от акциз, като по този начин се поставят в по-благоприятно положение някои земеделски предприятия, разглежданата схема за помощи не може да бъде обявена за съвместима с общия пазар в контекста на точка 172 от Насоките на Общността за държавните помощи в сектора на селското и горското стопанство за 2007-2013 г. (16).
(83)
За целия период предмет на двете процедури във връзка с освобождаванията от акциз (от 3 октомври 2000 г. до 31 декември 2004 г. - вж. съображения 25 и 27 по-горе), приложимите правила в областта на държавните помощи са предвидените в селскостопанските насоки за помощите в сектора на селското стопанство (17) (по-нататък „селскостопанските насоки от 2000 г.“).
(84)
Комисията констатира, че предвид тяхното естество (пълно освобождаване от акцизи), помощите представляват едностранни държавни помощи, предназначени просто за подобряване на финансовото положение на производителите, без по никакъв начин да допринасят за развитието на сектора. Тази констатация се потвърждава от факта, че в предоставената допълнителна информация италианските органи обясняват, че предоставянето на помощи се дължи на повишаването на цените на петрола (вж. съображение 39 по-горе).
(85)
Съгласно точка 3.5 от селскостопанските насоки от 2000 г. тези помощи представляват оперативни помощи, несъвместими с общия пазар.
(86)
В точка 5.5 от селскостопанските насоки от 2000 г. се допуска обаче изключение от разпоредбите на точка 3.5, цитирана по-горе по отношение на оперативните помощи с екологична насоченост.
(87)
Точка 5.5.4 от селскостопанските насоки от 2000 г. се отнася конкретно до пълното или частично освобождаване от екологични данъци. В посочената точка от насоките Комисията, като изразява определени резерви, посочва, че такъв вид помощи са допустими при кумулативно наличие на следните условия:
-
помощите да са временни (максимален срок пет години) и намаляващи;
-
възможно е да се докаже, че помощите са необходими за компенсиране на загуба на конкурентоспособност в международен план;
-
схемата за помощи да представлява реален стимул за намаляване на използването на съответните средства за производство.
(88)
В разглеждания случай Комисията констатира, че помощите не са намаляващи, защото съгласно различите членове на законите за бюджета, в които е предвидено освобождаване от акциз, освобождаването е частично до 31 декември 2000 г. и следователно пълно за всеки от периодите, посочени в съображение 27 по-горе. Освен това помощите не са били временни, тъй като, с изключение на втората половина на 2001 г., освобождаванията в действителност са имали постоянен характер през целия разглеждан период. Италианските органи се позовават на съществуването на затруднено положение в условията на конкуренция (вж. съображение 42 по-горе), но не са представили данни, които да доказват загубата на конкурентоспособност. В крайна сметка изглежда малко вероятно схема на освобождавания, която по определение води до поевтиняване на горивата, да насърчава бенефициерите да намаляват използването на съответните средства за производство (независимо дали става дума за парници или в по-широк смисъл за самите горива, ако те се считат за средства за производство).
(89)
Разглежданите държавни помощи следователно не могат да се считат за обосновани единствено на основание разпоредбите на селскостопанските насоки от 2000 г., които допускат да се считат за съвместими с общия пазар обикновените оперативни помощи.
(90)
С това уточнение селскостопанските насоки от 2000 г. в точка 5.6.2 предвиждат и възможността да се извърши преглед на помощите за всеки конкретен случай, като се отчитат изложените принципи в насоките на Общността относно държавната помощ за опазване на околната среда.
(91)
Предвид периода, за който се отнасят двете процедури, правилата в областта на държавните помощи, които следва да се вземат предвид за целите на анализа на разглежданите помощи, са следните:
-
за периода от 3 октомври 2000 г. до 2 февруари 2001 г. - Насоките на Общността относно държавната помощ за опазване на околната среда (по-нататък „Насоките от 1994 г.“) (18),
-
за периода от 3 февруари 2001 г. до 31 декември 2004 г. - Насоките на Общността относно използването на държавна помощ за опазването на околната среда, в сила от 3 февруари 2001 г. (по-долу „Насоките от 2001 г.“) (19).
(92)
Съгласно разпоредите на Насоките от 1994 г. (точка 3.4) Комисията може да се отклонява от принципа за забрана на оперативните помощи, при условие че тези помощи имат за цел единствено да компенсират извънредни разходи в сравнение с разходите за традиционното производство, ако са временни и поначало спадащи и представляват стимул за намаляване на замърсяването или за бързото въвеждане на по-ефективни методи за използване на ресурсите.
(93)
В същата точка 3.4 се посочва, че при необходимост може да се предоставя временно освобождаване от заплащане на нови екологични данъци, за да се компенсира загуба на конкурентоспособност, по-специално на международно равнище. Друг фактор, който следва да се отчете, е равносметката, която съответните предприятия трябва да представят от гледна точка на намаляване на замърсяването. Тази разпоредба се прилага и по отношение на данъчните облекчения, въведени с общностни нормативни актове.
(94)
Освен това, както се посочва в анализа, направен в контекста на точка 5.5.4 от селскостопанските насоки от 2000 г., помощите не са нито временни, нито намаляващи, нито съдържат какъвто и да било стимул, Комисията констатира, че в сведенията, с които разполага, няма елементи, които да доказват, че помощите са строго ограничени до компенсиране на допълнителен производствен разход в сравнение с традиционните производствени разходи. Следователно помощите не отговарят на посочените в съображение 92 по-горе условия, за да могат да бъдат считани за съвместими с общия пазар.
(95)
Освен това към разглеждания случай не са относими условията, посочени в съображение 93 по-горе, тъй като помощите не се отнасят до нови данъци (акцизите са съществували преди периода, за който се отнасят двете производства: например член 24, алинея 3 от Закон № 388 от 23 декември 2000 г., който въвежда пълно освобождаване от акциз за периода от 1 януари до 30 юни 2001 г. се позовава на Закон № 662 от 1996 г., който вече се отнася към акцизите и препраща към Законодателен декрет № 504/1995, съдържащ консолидиран текст на законодателните разпоредби относно данъците върху производството и потреблението). В този смисъл Комисията отбелязва, че италианските органи не са оспорили характера на „предходен данък“ на разглежданите налози. Освен това не са твърдели, че посочените данъци са били въведени наскоро (вж. съображения 40 и 45 по-горе).
(96)
Следователно тези помощи не могат да бъдат обявени за съвместими с общия пазар на основание разпоредбите на Насоките от 1994 г.
(97)
В Насоките от 2001 г. се прави разграничение между нови данъци (точка 51.1) и предходни данъци (точки 51.2 и 52).
(98)
Комисията констатира, че акцизите, които са предмет на освобождаване, трябва да се считат за предходни данъци през разглеждания период, тъй като освен съображенията, изложени в съображение 95 по-горе, освобождаванията са решавани за всяка конкретна година в съответните бюджетни закони, а не в общ закон, приет с автоматични дерогации, в който и да е момент от разглеждания период. Освен това, както Комисията вече отбеляза в съображение 95 по-горе, италианските органи не са оспорили характера на „предходен данък“ на разглежданите налози и не са твърдели, че тези данъци са въведени наскоро.
(99)
Точка 51.2 от Насоките от 2001 г., както е посочено в съображение 40 по-горе, предвижда възможност да се прилагат по отношение на предходни данъци условията за разрешаване, приложими към новите данъци, посочени в точка 51.1 при кумулативно наличие на следните две условия:
-
въпросният данък да въздейства осезаемо положително за опазването на околната среда;
-
дерогации за дадени предприятия могат да се правят в момента на приемане на данъка или когато са необходими в резултат на съществена промяна в икономическите условия, поставили предприятията в особено затруднено положение в условията на конкуренция. В последния случай размерът на намалението на данъка не може да надхвърля увеличението в разходите вследствие на промяната на икономическите условия. В момента, в който разходите престанат да растат, намалението не трябва да се прилага повече.
(100)
Комисията може да допусне, че данък като акциза върху газьола, използван за отопление, ефектът от който е увеличение на цената на газьола, може да накара потребителите да намалят потреблението на газьол с положителен ефект от гледна точка на опазването на околната среда. Въпреки това тези освобождавания са определяни за всяка година, включително с прекъсване в периода между 1 юли и 31 декември 2001 г. (вж. съображение 27 по-горе), а италианските органи не са доказали, нито някога са твърдели, че тези дерогации са били решени в момента на приемане на данъка. Напротив, те подчертаха, че дерогациите са били приети с оглед преодоляване на чисто конюнктурно явление, а именно повишаването на цените на горивата.
(101)
Не е възможно да се приеме приведеният от италианските органи довод, според който Комисията би трябвало да развие анализа си въз основа на допускането, че освобождаванията са били решени към момента на въвеждане на данъка. Италианските органи в действителност се позовават на Решение C(2005) 4436 на Комисията (вж. съображение 42 по-горе). В цитираното решение (вж. по-специално съображение 74 от посоченото решение) Комисията основава заключенията си на обстоятелството, че освобождаванията са били решени много преди влизането в сила на Насоките на Общността относно използването на държавна помощ за опазването на околната среда от 2001 г. В разглеждания случай следва обаче да се констатира, че първите освобождавания датират от октомври 2000 г., т.е. малко преди влизането в сила на горепосочените насоки. Следва да се подчертае, че в нито един момент италианските органи не са посочвали предходни освобождавания.
(102)
От друга страна, по отношение на второто условие по точка 51.2, второ тире от Насоките от 2001 г., италианските органи не са представили елементи, доказващи значителна промяна в икономическите условия, които биха могли да поставят предприятията в особено затруднено положение в условията на конкуренция (вж. съображение 88 по-горе), както и доказателства, че размерът на освобождаването не е надвишил увеличаването на финансовата тежест, свързана с промяната на икономическите условия. Що се отнася по-специално до въпроса за положението в условията на конкуренция, данните от таблиците, представени в съображения 42 и 46 по-горе, не съдържат каквито и да било сравнителни елементи и следователно не позволяват установяването на каквото и да било влошаване на положението в условията на конкуренция на италианските предприятия от сектора на парниковото производство. В това отношение следва да се подчертае също така, че покачването на цените на петролните продукти засегна цяла Европа, а не само Италия.
(103)
Тъй като не е спазено едно от двете условия, посочени в съображение 99 по-горе, не могат да се приложат разпоредбите на точка 51.2 и следователно са неприложими и разпоредбите на точка 51.1 от Насоките от 2001 г.
(104)
Субсидиарно, дори разпоредбите на точка 51.2 да бяха приложими, разглежданите освобождавания не биха могли да се считат за допустими в контекста на точка 51.1, която в действителност предвижда:
„Когато по екологични причини някоя държава-членка въвежда нов данък за определена дейност или определени продукти, по отношение на които в Общността няма данъчна хармонизация, или когато данъкът, предвиден от държавата-членка, надхвърля определения от законодателството на Общността данък, Комисията застъпва становището, че решенията за облекчения за период от десет години, без дегресивност, са оправдани в два случая:
а)
тези облекчения зависят от заключенията на споразуменията между въпросните държави-членки и предприятията бенефициери, при което предприятията или асоциациите на предприятия се задължават да изпълнят целите на опазването на околната среда през периода, за който се прилагат облекченията или когато предприятията сключат доброволни споразумения със същия ефект. Такива споразумения или начинания могат, между другото, да са свързани с намаляване на енергийното потребление или на вредните емисии, или с някоя друга екологична мярка. Същността на такива споразумения трябва бъде обект на преговори от страна на всяка държава-членка и се оценява от Комисията, когато проектите за помощи ѝ бъдат съобщени. Държавите-членки трябва да осигурят стриктен мониторинг на изпълнението на задълженията, поети от предприятията или асоциациите на предприятия. Споразуменията, сключени между една държава-членка и съответните предприятия или асоциации на предприятия, трябва да посочват и наказателните споразумения, приложими в случай че задълженията не се изпълняват.
Тези разпоредби се прилагат също и в случаите, в които една държава-членка подчинява намаляването на данъците на условия, които биха дали същия резултат като гореспоменатите споразумения или задължения;
б)
облекченията не зависят непременно от споразумения между съответната държава-членка и предприятията-бенефициери, ако се изпълнят следните алтернативни условия:
-
там, където намаляването засяга данък на Общността, сумата, фактически изплащана от предприятията след намалението, трябва да остане по-висока от минимума на Общността, за да имат предприятията мотив да извършват дейности за подобряване на опазването на околната среда,
-
там, където намалението засяга национален данък, наложен поради липса на данък на Общността, предприятията, ползващи намалението, трябва независимо от всичко да платят съществена част от националния данък.“
(105)
В разглеждания случай прилаганите акцизи със сигурност са били (преди приспадането на освобождавания или намалявания) по-високи от хармонизираното равнище на данъчно облагане (вж. съображения 43 и 46), но няма данни да са сключени споразумения като предвидените в точка 51.1, буква a) между държавата-членка и бенефициерите или подобни споразумения да са били подписани по желание на последните (на Комисията не е съобщено за каквото и да било споразумение). Италианските органи подчертаха, от друга страна, че оспорваните освобождавания са били предоставени с цел преодоляване на трудна пазарна конюнктура и не са посочвали в нито един момент от бенефициерите да е било изисквано в замяна да изпълнят екологични резултати.
(106)
Алтернативната хипотеза на сключването на споразумения, предвидена в точка 51.1, буква б) по-горе, не може да се приложи в разглеждания случай, тъй като за частта от разглеждания период, последваща влизането в сила на Насоките от 2001 г., производителите на парникови култури са се ползвали с пълно освобождаване от акцизи и следователно не са платили сума, която да надвишава общностния минимум (20), в размер, който да стимулира производителите да извършват дейности за подобряване на опазването на околната среда, както е предвидено в цитираните насоки в случаите, когато намаляването се отнася до общностен данък.
(107)
В точка 52 от Насоките от 2001 г. се посочва обаче, че когато съществуващият данък е значително увеличен и когато дадената държава-членка застъпва становището, че някои предприятия имат нужда от дерогации, по аналогия се прилагат условията за новите данъци, формулирани в точка 51.1. Следователно преди всичко трябва да се разгледа въпросът дали акцизите са претърпели значително увеличение.
(108)
От приведената в съображение 46 по-горе таблица е видно, че акцизите не са се повишили значително, доколкото развитието им е било следното: - 5,4 % за периода 1999-2000 г., - 6,98 % за периода 1999-2001 г., + 1,9 % за периода 1999-2002 г. и + 1,3 % за периода 1999-2003 г. За отделните години развитието на акцизите е било следното: - 5,4 % от 1999 г. до 2000 г., - 1,6 % от 2000 г. до 2001 г., + 9,5 % от 2001 г. до 2002 г. и - 0,5 % от 2002 г. до 2003 г. Става ясно следователно, че акцизите не са престанали да намаляват, освен в периода между 2001 г. и 2002 г. Увеличението, регистрирано в този период, обаче не може да се счита за значително, доколкото на практика не е оказало никакво въздействие върху развитието на потребителските цени на газьола за отопление (въз основа на показаното в таблицата, потребителската цена на газьола за отопление през въпросните две години се е повишила само с 2,2 %). Следователно в този случай не могат да се приложат разпоредбите на точка 52 от Насоките от 2001 г.
(109)
Накрая, точка 53 от Насоките от 2001 г. посочва, че „Когато намаляването е направено за данък, хармонизиран на Общностно равнище, и когато националният данък е по-нисък или равен на общностния минимум […] всички предоставени облекчения трябва да отговарят на условията, формулирани в точки 45 и 46, и трябва да бъдат обосновани с изрично разрешение за отклонение от общностния минимум“.
(110)
В точка 45 от Насоките от 2001 г. се посочва, че в случай на намаляваща помощ, нейният срок е ограничен в рамките на пет години. Нейният интензитет може да достигне 100 % от извънредните разходи (21) през първата година, но трябва да намалява линейно и да достигне 0 % в края на петата година.
(111)
В точка 46 от Насоките от 2001 г. се посочва, че в случай на ненамаляваща помощ, нейният срок е ограничен в рамките на пет години, а интензитетът ѝ не бива да надхвърля 50 % от извънредните разходи.
(112)
В разглеждания случай Комисията вече констатира, че помощите не са намаляващи (вж. съображение 88 по-горе). Впоследствие е възможно към тях да се прилагат единствено разпоредбите на точка 46 от Насоките. Сведенията, представени от италианските органи обаче по никакъв начин не позволяват на Комисията да направи извод, че интензитетът на помощта е бил ограничен до 50 % от извънредните производствени разходи, генерирани от акцизи, в сравнение с пазарните цени на продуктите, произведени в парници.
(113)
Следователно тези помощи не могат да се считат за допустими на основание разпоредбите на точка 46 от Насоките от 2001 г., както и на основание на разпоредбите на точка 53 от същите насоки.
(114)
Изложените доводи в съображения 94-112 по-горе показват, че разглежданите помощи не могат да бъдат обявени за съвместими с общия пазар на основание разпоредбите на Насоките от 2001 г.
(115)
По отношение на другите доводи, приведени от италианските органи в различните етапи на разглеждане на преписката, Комисията констатира, че няма данни, които да позволяват да бъдат разсеяни съмненията, изразени в съображение 34, буква б) по-горе. Доводът в съображение 43 по-горе, според който мярката, приета на национално равнище в Италия, може да бъде съвместима с общия пазар, в случай че бенефициерите заплатят минималния размер, установен на общностно равнище, е невалиден, тъй като производителите на парникови култури са се ползвали с пълно освобождаване от акцизи почти през целия разглеждан период и следователно не са плащали данъци.
(116)
Доводите, изложени от третото заинтересовано лице, което е представило коментари след откриването на първата процедура, на свой ред не представляват елементи в подкрепа на съвместимостта на помощите с общия пазар. В действителност по отношение на затрудненото положение, в което биха се оказали предприятията бенефициери в случай на обявяване на несъвместимост и възстановяване на помощта, се припомня, че възстановяването на несъвместима помощ е необходимо за връщането на предишно положение, т.е. положението на липса на нарушаване на конкуренцията, съществуващо преди отпускането на помощите. Обстоятелството, че определени предприятия са престанали да бъдат печеливши, е само последица от свободната конкуренция при нормални условия на пазарна икономика. От друга страна, няма доказателства за това, че намаляването на потреблението на газьол води на всяка цена до намаление на качеството на получените продукти (най-много това намаление да доведе до забавяне на фазата на узряване и на растежа). Накрая, позоваването на положението в други страни като доказателство за липсата на нарушаване на конкуренцията, е неприложимо. За тази цел е достатъчно да се установи, че освобождаването позволява подобряване на положението в условията на конкуренция на италианските производители на парникови култури по отношение на положението в други страни и следователно показателите за съпоставка трябва да бъдат изработени при настоящото положение в Италия при липса на освобождавания.
XI. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(117)
Комисията констатира, че Италия незаконосъобразно е привела в изпълнение въпросните помощи в нарушение на член 88, параграф 3 от Договора. Предхождащият анализ показва, че помощите не могат да бъдат обявени за съвместими с общия пазар, защото не отговарят на условията съгласно Насоките за селското стопанство от 2000 г. и 2007 г. и нормативните актове за околната среда от 1994 г. и 2001 г. Освен това анализът доказа, че само по себе си съществуването на директиви не е основание за прилагането на мерки, които могат да доведат до нарушаване на конкуренцията, а италианските органи не отстраниха всички съмнения, изразени от Комисията към момента на откриване на процедурата по член 88, параграф 2 от Договора.
(118)
По смисъла на член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999, когато са взети отрицателни решения в случаи с неправомерна помощ, Комисията решава съответната държава-членка да вземе всички необходими мерки за възстановяване на помощта от бенефициера (в случая производителите на парникови култури). Следователно Италия е длъжна да вземе всички необходими мерки, за да възстанови от бенефициерите предоставената несъвместима помощ, чийто размер съответства на разликата между пълното освобождаване от акцизи и намалената ставка на акциза, предоставена на останалите субекти в земеделския сектор. По смисъла на точка 42 от известието на Комисията „Към ефективно прилагане на решенията на Комисията, разпореждащи на държавите-членки да възстановят неправомерна и несъвместима държавна помощ“ (22) Италия разполага с четири месеца за изпълнение на настоящото решение, считано от влизането му в сила. Върху подлежащата на възстановяване помощ текат лихви, които се изчисляват в съответствие с Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията (23) за прилагане на Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета.
(119)
Предвид горепосоченото отделните помощи, предоставени в рамките на разглеждания режим, които към момента на предоставяне отговарят на условията, предвидени в регламент на Комисията, приет в съответствие с член 2 от Регламент (ЕО) № 994/98 на Съвета (24) (Регламент de minimis), не се считат за държавни помощи по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора.
(120)
Към момента на предоставяне на разглежданите помощи не са действали все още общностни разпоредби, уреждащи минималните помощи в сектора на селското стопанство.
(121)
Първите общностни разпоредби, приети в тази област, са разпоредбите на Регламент (ЕО) № 1860/2004 на Комисията от 6 октомври 2004 г. относно прилагането на членове 87 и 88 от Договора за ЕО спрямо минималните помощи в секторите на земеделието и рибарството (25).
(122)
Съгласно Регламент (ЕО) № 1860/2004 помощ, която не надвишава 3 000 EUR за бенефициер за период от три години (тази сума включва минималната помощ, предоставена на предприятието), не оказва влияние върху търговията между държавите-членки, не нарушава и не заплашва да наруши конкуренцията и следователно не попада в обхвата на забраната по член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
(123)
В съответствие с член 5 от Регламент (ЕО) № 1860/2004 същото се отнася за помощите, предоставени преди влизане в сила на посочения регламент, които отговарят на всички условия, предвидени в членове 1 и 3 от него.
(124)
Считано от 1 януари 2008 г. Регламент (ЕО) № 1860/2004 беше заменен от Регламент (ЕО) № 1535/2007 на Комисията от 20 декември 2007 г. за прилагане на членове 87 и 88 от Договора за ЕО към помощите de minimis в сектора на производството на селскостопански продукти (26), с който сумата на минималните помощи е определена на 7 500 EUR за бенефициер в рамките на три данъчни години, независимо от формата на помощите и преследваната цел, при максимална сума за държава-членка, съответстваща на 0,75 % от стойността на годишното производство.
(125)
Член 6, параграф 1 от цитирания регламент предвижда, че регламентът „се прилага по отношение на помощите, предоставени преди 1 януари 2008 г. на предприятията от сектора на производство на селскостопански продукти, при условие че горепосочените помощи отговарят на всички условия, определени в членове 1-4, с изключение на изискването за изрично позоваване на настоящия регламент съгласно член 4, параграф 1, първа алинея.“
(126)
В този контекст Комисията не счита за държавни помощи данъчните облекчения, които не надвишават 3 000 EUR, при условие че към момента на предоставянето им съответстват на разпоредбите на Регламент (ЕО) № 1860/2004, както и данъчните облекчения, които не надвишават 7 500 EUR, при условие че към момента на предоставянето им съответстват на разпоредбите на Регламент (ЕО) № 1535/2007,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Схемата за помощи под формата на освобождаване от акцизи върху газьола, използван за отопление на парници, прилагана незаконосъобразно от Италия в периода от 3 октомври 2000 г. до 30 юни 2001 г., както и през 2002, 2003 и 2004 г., е несъвместима с общия пазар.
Член 2
1. Италия се задължава да възстанови за сметка на бенефициерите несъвместимите помощи, предоставени в рамките на схемата по член 1.
2. Върху подлежащите на възстановяване суми се начисляват лихви, считано от датата на предоставянето им на бенефициерите до датата на действителното им възстановяване.
3. Лихвеният процент се изчислява с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004.
Член 3
Възстановяването на помощта, която е предоставена по схемата, посочена в член 1, параграф 2, е незабавно и ефективно.
Италия предприема действия, за да изпълни настоящото решение в срок от четири месеца от датата на нотифицирането му.
Член 4
В срок от два месеца от нотифицирането на настоящото решение Италия изпраща следната информация на Комисията:
а)
списък с бенефициерите, които са получили помощ по схемата, посочена в член 1, и общ размер на помощта, получена по схемата от всеки един от тях;
б)
общ размер (главница и лихви), който следва да бъде възстановен от всеки бенефициер;
в)
подробно описание на мерките, които вече са предприети и които са планирани за спазване на настоящото решение;
г)
документи, удостоверяващи издаването на разпореждане за връщане на помощта, предадено на бенефициерите.
Италия следва да информира Комисията за хода на осъществяване на националните мерки, приети за изпълнение на настоящото решение, до пълното възстановяване на помощите, предоставени по схемата по член 1. При просто поискване от Комисията тя изпраща незабавно информация за вече взетите и планираните мерки с цел изпълнение на настоящото решение. Италия предоставя също така подробна информация за размера на помощта и лихвата, които вече са възстановени от бенефициерите.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Италианската република.
Съставено в Брюксел на 13 юли 2009 година.
KOMISSION PÄÄTÖS,
tehty 13 päivänä heinäkuuta 2009,
valtiontuesta C 6/04 (ex NN 70/01) ja C 5/05 (ex NN 71/04), jonka Italia on toteuttanut kasvihuoneviljelijöiden hyväksi (kasvihuoneiden lämmittämiseen käytettävän dieselöljyn vapauttaminen valmisteveroista)
(tiedoksiannettu numerolla K(2009) 5497)
(Ainoastaan italiankielinen teksti on todistusvoimainen)
(2009/944/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
on mainitun artiklan mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa ja ottanut huomioon nämä huomautukset,
sekä katsoo seuraavaa:
I MENETTELY
(1)
Komission yksiköt pyysivät käytössään olevien tietojen perusteella 28. syyskuuta 2000 ja 17. lokakuuta 2000 päivätyillä kirjeillä Italian viranomaisilta tarkennuksia, jotka koskivat maataloudessa käytettävän dieselöljyn osittaista vapautusta valmisteveroista henkilökohtaista tuloveroa ja valmisteveroja koskevista kiireellisistä toimenpiteistä 30 päivänä syyskuuta 2000 annetun Italian asetuksen (decreto-legge) N:o 268 mukaisesti.
(2)
Italian viranomaiset toimittivat komissiolle pyydetyt tarkennukset 31. lokakuuta 2000 ja 3. marraskuuta 2000 päivätyissä kirjeissä.
(3)
Komission yksiköt tutkivat kyseiset tarkennukset ja pyysivät 20. marraskuuta 2000 päivätyllä kirjeellä Italian viranomaisilta lisää tietoja valmisteveroista myönnettävästä vapautuksesta.
(4)
Koska komission yksiköt eivät saaneet vastausta edellä mainitussa kirjeessä vahvistetun neljän viikon määräajan kuluessa, ne lähettivät 26. huhtikuuta 2001 päivätyllä kirjeellä Italian viranomaisille muistutuksen, jossa ne täsmensivät, että mikäli viimeksi mainitut eivät reagoi pyyntöön, yksiköt pidättävät itselleen oikeuden ehdottaa komissiolle tietojen antamista koskevan välipäätöksen tekemistä Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan (josta on tullut 88 artikla) soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (1) 10 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
(5)
Italian pysyvä edustusto Euroopan unionissa ilmoitti komissiolle 10. toukokuuta 2001 päivätyllä kirjeellä edellä mainitut lisätiedot, joita Italian viranomaisilta oli pyydetty 26. huhtikuuta 2001 päivätyllä kirjeellä.
(6)
Edellä mainittujen tietojen perusteella komission yksiköt ilmoittivat 2. elokuuta 2001 päivätyllä kirjeellä aloittavansa ilmoittamatonta valtion tukea koskevan menettelyn numerolla NN 70/01 ja pyysivät Italian viranomaisilta uusia tietoja.
(7)
Koska komission yksiköt eivät saaneet vastausta vahvistetussa määräajassa, ne lähettivät 1. heinäkuuta 2003 päivätyllä kirjeellä Italian viranomaisille uuden kehotuksen, jossa ne kiinnittivät viimeksi mainittujen huomiota jälleen kerran siihen, että yksiköt pidättävät itselleen oikeuden ehdottaa komissiolle tietojen antamista koskevan välipäätöksen tekemistä asetuksen (EY) N:o 659/1999 10 artiklan 3 kohdan mukaisesti, jollei vastaukselle vahvistettua neljän viikon määräaikaa noudateta. Vastauksen määräaika päättyi elokuun 2003 alussa.
(8)
Komissio ei saanut vastausta edellä mainitun määräajan loppuun mennessä, joten se kehotti 10 päivänä lokakuuta 2003 tekemässään päätöksessä (2) Italiaa toimittamaan sille kaikki 2. elokuuta 2001 päivätyllä kirjeellä pyydetyt tiedot ja muistutti, että mikäli Italian viranomaiset eivät vastaa kehotukseen, komissio pidättää itselleen oikeuden aloittaa perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely.
(9)
Komissio ei saanut vastausta tietojen toimittamista koskevaan välipäätökseen, joten se ilmoitti Italian viranomaisille 19. helmikuuta 2004 päivätyllä kirjeellä päätöksestään aloittaa perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely, joka koskee 30 päivänä syyskuuta 2000 annetun asetuksen N:o 268 5 pykälän 5 momentin säännöksiä (menettely C 6/04).
(10)
Komission päätös menettelyn aloittamisesta julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä (3). Komissio kehotti asianomaisia esittämään huomautuksensa tästä tuesta.
(11)
Komissio vastaanotti asianomaisilta huomautuksia tuesta ja toimitti ne Italialle lausuntoa varten 27. huhtikuuta 2004 päivätyllä kirjeellä.
(12)
Italia ei vastannut huomautuksiin mutta pyysi perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn aloittamisen yhteydessä vastaamiselle asetettuun määräaikaan pidennystä, joka myönnettiin, ja lähetti vastauksensa menettelyn aloittamiseen 21. kesäkuuta 2004 päivätyllä ja 25. kesäkuuta 2004 saapuneeksi kirjatulla kirjeellä.
(13)
Lähetettyään 19. helmikuuta 2004 päivätyn kirjeen, jossa ilmoitettiin perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn aloittamisesta 30 päivänä syyskuuta 2000 annetun asetuksen N:o 268 5 pykälän 5 momentin säännösten vuoksi, komissio sai tietoonsa seikkoja, joiden mukaan kasvihuoneviljelijät oli tosiasiassa vapautettu kaikista kasvihuoneiden lämmittämiseen käytettävästä dieselöljystä kannettavista valmisteveroista. Komissio pyysi siksi 10. kesäkuuta 2004 päivätyllä faksilla Italian viranomaisilta tietoja kyseisestä täydentävästä vapautuksesta.
(14)
Italian pysyvä edustusto Euroopan unionissa toimitti komissiolle 28. heinäkuuta 2004 päivätyllä ja 3. elokuuta 2004 saapuneeksi kirjatulla kirjeellä Italian viranomaisten vastauksen 10. heinäkuuta 2004 päivättyyn kirjeeseen. Vastauksesta käy ilmi, että edellä mainitusta täydentävästä vapautuksesta on säädetty useissa eri säädöksissä: 23 päivänä syyskuuta 2000 annetun lain N:o 388 24 pykälän 3 momentissa, 21 päivänä joulukuuta 2001 annetun lain N:o 448 13 pykälän 3 momentissa, 27 päivänä joulukuuta 2002 annetun lain N:o 289 19 pykälän 4 momentissa ja 24 päivänä joulukuuta 2003 annetun lain N:o 350 2 pykälän 4 momentissa.
(15)
Näiden tietojen perusteella komission yksiköt päättivät kirjata asian ilmoittamattomien tukien luetteloon uudella numerolla NN 71/04 voidakseen tutkia edellä mainitun täydentävän vapautuksen soveltuvuutta yhteismarkkinoille, mistä ne ilmoittivat Italian viranomaisille 4. marraskuuta 2004 päivätyllä kirjeellä.
(16)
Komissio antoi 24. tammikuuta 2005 päivätyllä kirjeellä Italian viranomaisille tiedoksi päätöksen aloittaa EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn edellä mainitun täydentävän vapautuksen vuoksi, josta on säädetty 23 päivänä joulukuuta 2000 annetun lain N:o 388 24 pykälän 3 momentissa, 21 päivänä joulukuuta 2001 annetun lain N:o 448 13 pykälän 3 momentissa, 27 päivänä joulukuuta 2002 annetun lain N:o 289 19 pykälän 4 momentissa ja 24 päivänä joulukuuta 2003 annetun lain N:o 350 2 pykälän 4 momentissa (menettely C 5/05).
(17)
Komission päätös menettelyn aloittamisesta julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä (4). Komissio on kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa tästä tuesta.
(18)
Komissio ei vastaanottanut asianomaisilta huomautuksia.
(19)
Italian pysyvä edustusto Euroopan unionissa toimitti 21. helmikuuta 2005 päivätyllä ja 22. helmikuuta 2005 saapuneeksi kirjatulla kirjeellä Italian viranomaisten vastauksen perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn aloittamiseen edellä mainitun täydentävän vapautuksen vuoksi.
(20)
Komission yksiköt pyysivät 27. syyskuuta 2007 päivätyllä kirjeellä Italian viranomaisilta täydentäviä tietoja kyseisestä tuesta ja perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn aloittamiseen annetuista vastauksista. Italian viranomaisia kehotettiin erityisesti perustelemaan väitettä, jonka mukaan tuki liittyy Italian verojärjestelmän logiikkaan, ja selvittämään, eikö kyseistä tukea voitaisi perustella tuen myöntämishetkellä voimassa olleiden, ympäristönsuojeluun tarkoitettua valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen (5) nojalla. Italian viranomaisilla oli kuukausi aikaa vastata lisätietoja koskevaan pyyntöön.
(21)
Koska Italian viranomaiset eivät vastanneet pyyntöön, komission yksiköt lähettivät 15. lokakuuta 2008 päivätyllä faksilla näille kehotuksen, jossa täsmennettiin, että mikäli vastausta ei toimiteta uudessa kuukauden mittaisessa määräajassa, yksiköt pidättävät itselleen oikeuden ehdottaa komissiolle tietojen antamista koskevan välipäätöksen tekemistä asetuksen (EY) N:o 659/1999 10 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
(22)
Vastausta ei saatu annetussa määräajassa, joten komissio antoi Italialle tiedoksi edellä mainitun välipäätöksen 5. joulukuuta 2008 päivätyllä kirjeellä (6).
(23)
Italian pysyvä edustusto Euroopan unionissa toimitti komissiolle 5. helmikuuta 2009 päivätyllä ja 9. helmikuuta 2009 kirjatuksi saapuneella sähköpostilla Italian viranomaisten vastauksen edellä mainittuun välipäätökseen.
(24)
Komission yksiköiden ja Italian viranomaisten välillä 21. huhtikuuta 2009 pidetyn kokouksen jälkeen Italian pysyvä edustusto Euroopan unionissa toimitti komissiolle Italian viranomaisten uuden kirjeen 19. toukokuuta 2009.
II KUVAUS
(25)
Syyskuun 30 päivänä 2000 annetun asetuksen N:o 268 5 pykälän 5 momentissa säädetään, että 3. lokakuuta ja 31. joulukuuta 2000 välisenä aikana kasvihuoneiden lämmitykseen käytettävään dieselöljyyn sovellettavat valmisteverot ovat viisi prosenttia moottoripolttoaineena käytettävään dieselöljyyn sovellettavista veroista.
(26)
Saman asetuksen 6 pykälän 1 momentissa säädetään, että samana ajankohtana maataloudessa käytettävään dieselöljyyn sovellettavat valmisteverot ovat 22 prosenttia moottoripolttoaineena käytettävän dieselöljyn veroista ja bensiiniin sovellettavat valmisteverot 49 prosenttia sitä koskevasta normaalimäärästä.
(27)
Syyskuun 23 päivänä 2000 annetun lain N:o 388 24 pykälän 3 momentissa, 21 päivänä joulukuuta 2001 annetun lain N:o 448 13 pykälän 3 momentissa, 27 päivänä joulukuuta 2002 annetun lain N:o 289 19 pykälän 4 momentissa ja 24 päivänä joulukuuta 2003 annetun lain N:o 350 2 pykälän 4 momentissa säädetään, että Italiassa kasvihuoneiden lämmittämiseen käytettävä dieselöljy on kokonaan vapautettu valmisteveroista. Kyseinen vapautus koskee seuraavia ajanjaksoja: 1. tammikuuta - 30. kesäkuuta 2001 sekä vuosia 2002, 2003 ja 2004 kokonaisuudessaan.
III PERUSTAMISSOPIMUKSEN 88 ARTIKLAN 2 KOHDASSA TARKOITETUN ENSIMMÄISEN MENETTELYN ALOITTAMINEN (MENETTELY C 6/04)
(28)
Komissio aloitti perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn 30 päivänä syyskuuta 2000 annetun asetuksen N:o 268 5 pykälän 5 momentin säännöksistä, koska sillä oli epäilyjä siitä, soveltuuko dieselöljyä kasvihuoneiden lämmittämiseen käyttäville kasvihuoneviljelijöille myönnettävä, muihin maatalousalan toimijoihin verrattuna 17 prosenttiyksikön suuruinen täydentävä vapautus valmisteverosta yhteismarkkinoille. Epäilykset perustuivat siihen, etteivät Italian viranomaiset olleet esittäneet tietojen toimittamista koskevasta välipäätöksestä huolimatta mitään näyttöä vapautusten hyväksyttävyydestä kilpailusääntöjen suhteen (viranomaiset eivät olleet vastanneet välipäätökseen lainkaan). Epäilykset saivat tukea myös siitä, että valmisteveroihin liittyvien vapautusten hyväksyttävyys on ongelmallista, kun otetaan huomioon kivennäisöljyjen valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisesta 19 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/81/ETY (7) sekä sen korvanneen direktiivin eli energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta 27 päivänä lokakuuta 2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/96/EY (8) säännökset.
IV ITALIAN VIRANOMAISTEN VASTINE ENSIMMÄISEN PERUSTAMISSOPIMUKSEN 88 ARTIKLAN 2 KOHDAN MUKAISEN MENETTELYN ALOITTAMISEEN
(29)
Italian viranomaiset ilmoittivat 21. kesäkuuta 2004 päivätyllä kirjeellään, että vapautuksia valmisteveroista ei voida pitää valtiontukena vaan niitä on tarkasteltava direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 2 kohdan f alakohdan ja direktiivin 2003/96/EY 15 artiklan 3 kohdan kannalta. Viranomaisten mukaan kasvihuoneviljely kuuluu maatalouden ja puutarhatalouden luokkaan, johon yhteisön lainsäädäntö sallii jäsenvaltioiden soveltaa vapautuksia valmisteveroista osittain tai kokonaan, eikä kasvihuoneviljelyn vapautus valmisteveroista aiheuta syrjintää maa- ja puutarhatalouden alalle vapautusten eriyttämisen vuoksi, koska kaikki toimijat voivat valita ehdottoman vapaasti avomaanviljelyn tai kasvihuoneviljelyn.
(30)
Kiistanalainen järjestely on Italian viranomaisten mukaan luonteeltaan puhtaasti verotuksellinen, ja sitä tulisi tarkastella tältä kannalta ottaen huomioon koko toimintaympäristö, johon kuuluvat unionin kaikki maat. Näin vältettäisiin yksittäisen kansallisen tapauksen tarkastelu ympäristöstään erotettuna, mikä voisi johtaa jäsenvaltioiden yhdenvertaisuuden periaatteen rapautumiseen. Tätä varten Italian viranomaiset viittasivat 19. maaliskuuta 2003 kokoontuneessa Ecofin-neuvostossa tehtyyn neuvoston ja komission poliittiseen sopimukseen, jonka mukaan verojärjestelmän luonteella tai yleisellä rakenteella perusteltavat poikkeukset yleisestä verojärjestelmästä tai verojärjestelmän sisäiset eriyttämiset eivät ole valtiontukia.
(31)
Italian viranomaiset totesivat lopuksi, että niiden hallussa olevien arvioiden ja tietojen perusteella suunniteltu tuki ”ei haittaa sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa eikä saa aikaan kilpailun vääristymiä” (viittaus direktiivin 2003/96/EY johdanto-osan 24 kappaleeseen).
V ASIANOMAISTEN HUOMAUTUKSET PERUSTAMISSOPIMUKSEN 88 ARTIKLAN 2 KOHDAN MUKAISEN ENSIMMÄISEN MENETTELYN ALOITTAMISESTA
(32)
Komissio vastaanotti 19. huhtikuuta 2004 päivätyllä ja 21. huhtikuuta 2004 saapuneeksi kirjatulla kirjeellä yhden asianomaisen huomautukset perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn aloittamiseen.
(33)
Asianomainen kuvasi kirjeessä oman toimintansa piiriin kuuluvien markkinoiden heikkoutta ja ongelmia, jotka aiheutuvat kasvihuoneiden lämmitykseen soveltuvien polttoaineiden hintojen noususta. Kyseisen asianomaisen mukaan komission kielteinen kanta käsiteltävänä olevaan vapautukseen pakottaisi useat alan yritykset lopettamaan toimintansa tai vähentämään kasvihuoneiden lämmittämiseen käytettävän polttoaineen kulutusta, mistä aiheutuisi tuotteiden laadun heikkeneminen. Lisäksi asianomainen katsoi, että Belgiassa ja Alankomaissa käytettävien lämmityspolttoaineiden (metaanin ja polttoöljyn) hinnat ovat 20-40 prosenttia alemmat kuin Italiassa maatalouden dieselöljystä maksettavat hinnat, joten käsiteltävänä olevan vapautuksen soveltaminen ei aiheuttaisi minkäänlaista kilpailun vääristymistä. Lisäksi asianomaisen mukaan yhä useammat sen toimialalla toimivat maatalousyritykset käyttävät kasvihuoneiden lämmittämiseen metaania.
VI PERUSTAMISSOPIMUKSEN 88 ARTIKLAN 2 KOHDASSA TARKOITETUN TOISEN MENETTELYN ALOITTAMINEN (MENETTELY C 5/05)
(34)
Komissio aloitti toisen perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn saatuaan tietoja, jotka osoittivat, että kasvihuoneviljelijöiden saama valmisteverovapautus oli tosiasiassa selvästi suurempi kuin ensimmäisen menettelyn aloittamisen yhteydessä tutkittu vapautus. Ensimmäisen menettelyn yhteydessä ilmenneet epäilyt, jotka johtuivat muun muassa siitä, etteivät Italian viranomaiset olleet vastanneet niille osoitettuun tietojen antamista koskevaan välipäätökseen, saivat vahvistusta samaisten viranomaisten reaktiosta ensimmäisen menettelyn aloittamiseen. Komission toisen menettelyn aloittamisen yhteydessä esittämät epäilyt perustuivat pääasiassa seuraaviin seikkoihin:
a)
Italian viranomaiset esittävät, että vapautukset polttoaineiden valmisteverosta ovat suuruudestaan riippumatta luonteeltaan verotuksellisia toimenpiteitä, joita perustellaan sen järjestelmän laadulla, johon ne kuuluvat, eivätkä valtiontukea, mutta viranomaiset eivät esitä mitään seikkoja väitteidensä tueksi;
b)
toinen Italian viranomaisten esittämä väite on, ettei vapautus valmisteveroista aiheuta kilpailun vääristymistä, koska kauppapuutarhurit voivat vapaasti hyödyntää vapautusta harjoittaessaan kasvihuoneviljelyä; tällainen perustelu vaikuttaa ongelmalliselta, koska vapautuksen tarkoituksena ei niinkään ollut kannustaa yrittäjiä harjoittamaan kasvihuoneviljelyä vaan pikemminkin vähentää jo toimintaa harjoittaville kasvihuoneviljelijöille toiminnan harjoittamisesta aiheutuvaa taloudellista rasitusta;
c)
kilpailun vääristymiseen liittyen Italian viranomaiset vakuuttavat edelleen, että niiden hallussa olevien virallisten tietojen perusteella kasvihuoneviljelijöille myönnettävä täydellinen vapautus ei aiheuta vääristymiä; komission mielestä on epävarmaa, voivatko mainitut viranomaiset perustella väitettään, koska vastauksessaan komission 10. kesäkuuta 2004 lähettämään teleksiin (ks. näiden perustelujen 14 kappale) ne esittivät, etteivät ne voineet toimittaa tarkkoja tietoja siitä, kuinka suuria kasvihuoneviljelijöiden valmisteverosta kokonaan vapauttamisen tuottamat säästöt ovat olleet;
d)
perustellessaan väitettään, jonka mukaan järjestelyssä ei ole valtiontuen elementtejä, Italian viranomaiset eivät ilmoittaneet, minkä kilpailusäännön perusteella valmisteveroista myönnettävä täydellinen vapautus soveltuu viranomaisten kannan mukaan yhteismarkkinoille;
e)
ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että vapautukset on myönnetty direktiivien 92/81/ETY ja 2003/96/EY säännösten vastaisesti.
VII ITALIAN VIRANOMAISTEN VASTINE PERUSTAMISSOPIMUKSEN 88 ARTIKLAN 2 KOHDAN MUKAISEN TOISEN MENETTELYN ALOITTAMISEEN
(35)
Italian viranomaiset vahvistivat 21. helmikuuta 2005 päivätyllä kirjeellä ennen muuta sen, että toinen menettely koski olennaisesti samankaltaisia kysymyksiä, joita tarkasteltiin ensimmäisen menettelyn aloittamisen yhteydessä, ja että viranomaisten ensimmäiseen menettelyyn jättämässä vastineessa esitetyt huomautukset olivat edelleen voimassa. Lisäksi viranomaiset täydensivät vastaustaan seuraavasti:
a)
jäsenvaltioiden valmisteverokantaan tekemät mukautukset eivät ole perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea; 19. maaliskuuta 2003 kokoontuneen Ecofin-neuvoston päätelmät, joiden mukaan verojärjestelmän luonteella tai yleisellä rakenteella perusteltavat poikkeukset yleisestä verojärjestelmästä tai verojärjestelmän sisäiset eriyttämiset eivät ole valtiontukea, ovat ratkaiseva tekijä, joka vahvistaa yhteisön rahoitusviranomaisten ensisijaisen toimivallan; tämän vuoksi Italian viranomaiset olisivat toimittaneet tietoja järjestelmän luonteesta tai yleisistä piirteistä kyseisille rahoitusviranomaisille heti, jos nämä olisivat niitä pyytäneet;
b)
direktiivin 2003/96/EY 15 artiklan 1 kohdan ilmausta ”rajoittamatta yhteisön muiden säännösten soveltamista” ei voida tulkita siten, että perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklaa olisi sovellettava jokaiseen valmisteverojen huojennukseen tai niistä vapauttamiseen tähtäävään toimenpiteeseen: jos yhteisön lainsäätäjä olisi halunnut asettaa jokaisen valmisteverojen mukautustoimenpiteen riippuvaiseksi perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklasta, se olisi ilmoittanut tahtonsa lisäämällä tekstiin viittauksen kyseisiin artikloihin lain tulkintaa koskevan lex ubi voluit dixit -perusperiaatteen mukaisesti; toisaalta lainsäätäjän tahto asettaa tiettyjen toimenpiteiden ehdoksi valtiontukea koskevien sääntöjen noudattaminen on ilmoitettu kaikissa yhteisön säädöksissä selvästi eikä yleisluontoisella ilmauksella ”rajoittamatta yhteisön muiden säännösten soveltamista”; lisäksi selkeä ja yksiselitteinen sanamuoto on välttämätön jo sen vuoksi, että toimenpiteen määrittäminen valtiontueksi tai sellaiseksi määrittämättä jättäminen vaikuttaa merkittävästi varsinaisen toimenpiteen luonteeseen, sitä koskeviin yksityiskohtaisiin sääntöihin ja sen kestoon;
c)
se, ettei toimenpide haittaa sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa eikä saa aikaan kilpailun vääristymiä, on objektiivinen tosiseikka, joten toimenpiteestä tuottajille mahdollisesti aiheutuneet säästöt ovat tässä merkityksettömiä.
VIII ITALIAN VIRANOMAISTEN VASTAUS 5 PÄIVÄNÄ JOULUKUUTA 2008 TEHTYYN TIETOJEN TOIMITTAMISTA KOSKEVAAN VÄLIPÄÄTÖKSEEN
(36)
Italian viranomaiset palasivat 5. helmikuuta 2009 päivätyssä kirjeessä ennen muuta perusteluunsa, joka koski väitettä tuen soveltuvuudesta suhteessa direktiivin 92/81/ETY säännöksiin; viranomaisten mielestä väite ei selvennä riittävästi kysymystä, ovatko valmisteveroista vapauttamiset tai valmisteverojen huojennukset kilpailulainsäädännön mukaisia.
(37)
Italian viranomaiset viittaavat kantansa selventämiseksi direktiivin 8 artiklaan, jonka mukaan ”jäsenvaltiot voivat soveltaa täydellisiä tai osittaisia valmisteveron määrää koskevia vapautuksia tai alennuksia kivennäisöljyihin, joita käytetään verovalvonnassa […] yksinomaan maataloudessa tai puutarhataloudessa […] sanotun kuitenkaan rajoittamatta muiden yhteisön säännösten soveltamista”.
(38)
Italian viranomaisen mukaan artiklassa käytetyllä ilmaisulla ”sanotun kuitenkaan rajoittamatta” ei saateta voimaan velvoitetta noudattaa Euroopan yhteisön kilpailusääntöjä toisin kuin direktiivin 2003/96/EY 26 artiklassa; viranomaiset esittävät, että jos näissä kahdessa direktiivissä olisi tarkoitettu samaa velvoitetta, yhteisön lainsäätäjällä ei olisi ollut syytä säätää asiasta nimenomaisesti direktiivin 2003/96/EY 26 artiklassa. Italian viranomaisten päätelmä on siten, että direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan säännökset huomioon ottaen jäsenvaltiot voivat soveltaa perustellusti valmisteverojen huojennuksia tai niistä vapautuksia puutarhatalouden alalla.
(39)
Italian viranomaiset korostavat lisäksi, että direktiivin 92/81/ETY ja siis myös direktiivin 2003/96/EY soveltamisesta aiheutuu kilpailun vääristyminen sisämarkkinoilla, koska tarkoitetut huojennukset tai vapautukset asettavat muita suotuisampaan asemaan ne jäsenvaltiot, joilla on käytössään muita suuremmat taloudelliset resurssit ja jotka voivat näin ollen soveltaa valmisteverojen huojennuksia yhtenäisesti koko maatalousalalla. Italia, jolla on käytössään rajalliset resurssit, on päättänyt toimia yksinomaan kasvihuoneviljelijöiden eduksi, koska valmisteverojen huojennukset tai niistä vapautukset on hyväksytty lämmityskäyttöön tarkoitettujen öljytuotteiden hintojen noususta aiheutuneissa kriisiolosuhteissa. Tältä osin Italian viranomaiset muistuttavat, ettei komission tehtävänä ole puuttua jäsenvaltion valintojen tärkeysjärjestykseen.
(40)
Yhteisön ympäristönsuojelua koskevasta valtiontuesta annettujen suuntaviivojen mahdollisen soveltamisen (ks. näiden perustelujen 20 kappale) suhteen Italian viranomaiset esittävät, että myönnetyt valmisteverojen huojennukset ovat suuntaviivojen mukaiset ja että niihin voidaan näin ollen soveltaa suuntaviivoissa säädettyjä poikkeuksia, koska viranomaisten mielestä kyse on suuntaviivojen kohdassa 51.2 tarkoitetuista jo kannettavista veroista; kyseisen kohdan mukaan jo kannettavien verojen yhteydessä huojennuksiin tai vapautuksiin liittyvän toimintatuen myöntäminen on hyväksyttävää, jos molemmat seuraavat ehdot täyttyvät:
-
verolla on oltava selkeästi myönteinen vaikutus ympäristönsuojeluun;
-
edunsaajayrityksiin sovellettavista poikkeuksista on pitänyt päättää kyseisen veron käyttöönoton yhteydessä tai niiden on oltava tarpeen taloudellisissa olosuhteissa tapahtuneiden merkittävien muutosten vuoksi, jotka asettavat yritykset erityisen vaikeaan kilpailutilanteeseen. Veronhuojennus ei saa tällöin ylittää taloudellisissa olosuhteissa tapahtuneiden muutosten aiheuttamaa kustannusten lisääntymistä. Kun lisäkustannukset poistuvat, veronhuojennuksen myöntäminen on lopetettava.
(41)
Italian viranomaisten mukaan maataloudessa käytettävistä polttoaineista, erityisesti lämmitykseen käytettävästä kaasusta, kannettavia valmisteveroja voidaan pitää ympäristöveroina (vihreinä veroina), ja ne vaikuttavat myönteisesti ympäristöön, koska ne kannustavat tuottajia vähentämään polttoaineiden käyttöä.
(42)
Tarkastellessaan erityisesti suuntaviivojen 51.2 kohdan b alakohtaa, jonka mukaan yrityksille myönnettävistä poikkeuksista on päätettävä veron käyttöönoton yhteydessä, Italian viranomaiset viittaavat 7 päivänä joulukuuta 2005 tehtyyn komission päätökseen K(2005) 4436. Sen mukaan ”Kyseisillä valmisteveroilla ei alun perin mahdollisesti ollut nimenomaista ympäristöön liittyvää käyttötarkoitusta ja […] verovapautuksista päätettiin jo useita vuosia sitten […] selvästi ennen kuin valtiontuesta ympäristönsuojelulle annettuja vuoden 2001 suuntaviivoja alettiin soveltaa. Tämän vuoksi verovapautuksia voidaan tarkastella ikään kuin niistä olisi päätetty valmisteveron käyttöönoton yhteydessä. Näin ollen tässä päätöksessä arvioitaviin vapautuksiin voidaan suuntaviivojen 51.2 kohdan mukaisesti soveltaa 51.1 kohdan määräyksiä.” Italian viranomaiset lisäävät, että valmisteverojen huojennuksista päätettiin, kun taloudelliset edellytykset olivat muuttuneet (erityisesti öljyn hinnan kallistuttua eksponentiaalisesti) ja kasvihuoneviljelijät olivat joutuneet erityisen hankalaan kilpailutilanteeseen avomaanviljelijöihin verrattuna; muissa maissa viranomaiset olivat hyväksyneet järjestelyjä kasvihuoneviljelijöiden ja kalastusalan tukemiseksi. Samaiset viranomaiset ilmoittavat, että lämmitykseen käytettävän dieselöljyn hintakehitys oli tarkasteltavana aikana seuraava: + 37 prosenttia kaudella 1999-2000, + 26 prosenttia kaudella 1999-2001 ja + 26 prosenttia kaudella 1999-2002. Hintarakenne oli puolestaan seuraava (keskimäärin euroa litralta vuodessa):
EUR/litra
Teollinen hinta
Verot
Kuluttajahinta
1999
0,217
0,524
0,741
2000
0,342
0,523
0,865
2001
0,317
0,504
0,821
2002
0,292
0,542
0,834
2003
0,314
0,547
0,861
2004
0,354
0,555
0,909
(43)
Italian viranomaiset huomauttavat toisaalta, että suuntaviivojen 51 kohdan soveltaminen velvoittaa maatilat joka tapauksessa maksamaan osan verosta. Italian hyväksymä toimenpide voi viranomaisten mukaan soveltua yhteismarkkinoille, jos tuensaajat maksavat yhteisön tasolla vahvistetun vähimmäismäärän (mainittujen viranomaisten mukaan 13 euroa tuhannelta kilolta jaksolla 2000-2003 ja sen jälkeen 21 euroa tuhannelta kilolta).
(44)
Myönnetyn tuen kokonaismäärän osalta Italian viranomaiset ilmoittavat lopuksi, että eri budjettilaeissa esiintyvät luvut ovat arvioita ja perustuvat lämmityspolttoaineiden kulutusennusteisiin, joten niitä on tarkasteltava pikemminkin tulonmenetyksinä kuin resurssien osoittamisena. Viranomaisten mukaan tässä vaiheessa on vaikea arvioida määrällisesti kullekin tuottajalle aiheutunutta etua, koska verojärjestelmän hallinta on alueiden, maakuntien ja jopa kuntien tehtävä. Luvut ilmoitetaan heti, kun ne ovat käytettävissä.
IX KIRJE 18. TOUKOKUUTA 2009
(45)
Tässä kirjeessä Italian viranomaiset toistavat ennen muuta väitteensä, että valmisteverot ovat jo kannettavia veroja ja että niiden yhteydessä voidaan siksi soveltaa poikkeuksia, joista säädetään ympäristönsuojelulle annetuissa valtiontuen suuntaviivoissa, edellä olevassa 42 kappaleessa selvitetyistä syistä.
(46)
Väitteiden tueksi on liitetty päivitetty versio näiden perustelujen 42 kappaleessa esitetystä taulukosta (verojen sarake on eritelty valmisteverojen ja arvonlisäveron osalta). Uuden taulukon perusteella hintarakenne muodostui tarkasteltavana olevalla jaksolla seuraavaksi (tiedot on ilmoitettu nyt euroina tuhatta litraa kohden):
EUR/1000 litraa
Teollinen hinta
ALV
Valmisteverot
Kuluttajahinta
1999
219,83
123,5
397,67
741
2000
344,35
144,1
375,92
864,33
2001
313,4
136,7
370,11
820,22
2002
293,31
139,7
405,24
838,26
2003
314,37
143,5
403,21
861,1
2004
355,01
151,6
403,21
909,86
(47)
Italian viranomaiset korostavat, että lämmitykseen käytettävän dieselöljyn hinta nousi vuosina 1999-2004 jatkuvasti, jollei oteta huomioon vuosien 2000-2001 lievää laskua. Tämän jälkeen viranomaiset toistavat 42 ja 43 kappaleessa esitellyt väitteet.
(48)
Toimenpiteen perustelemiseksi Italian verojärjestelmän valossa maan viranomaiset täsmentävät, että Italiassa verosta vapautetut polttoainemäärät jaetaan pinta-alan, viljelysten laadun ja tosiasiassa käytetyn maatalouskonekaluston mukaan. Tämän vuoksi voidaan väittää, että vapautus lasketaan harjoitetun toiminnan tyypin perusteella ja kasvihuoneviljelyn tapauksessa lisäksi suhteellisesti, koska tällainen viljelytyyppi on selvästi riippuvainen dieselöljystä ja sen tuotanto-olosuhteet poikkeavat täysin avomaanviljelyn olosuhteista. Lisäksi vapautus ei suosi mitään yksittäistä tuotetta, koska sitä sovelletaan kaikkeen kasvihuoneviljelyyn, ja kasvihuoneviljelyä voidaan pitää koko maataloussektorilla yleisenä käytäntönä.
(49)
Tarkastellessaan perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan soveltamista yleisemmin Italian viranomaiset esittävät, ettei kyseisessä kohdassa mainittuja edellytyksiä ole olemassa, koska vapautukset eivät ole valikoivia eivätkä vääristä kilpailua.
(50)
Valikoivuuden osalta viranomaiset viittaavat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomioon asiassa T-233/04 (9). Arviossaan tuomioistuin toteaa (86 kohta): ”EY 87 artiklan soveltamisen kannalta on yhdentekevää, parantuuko vai huonontuuko mahdollista tukea saaneen yrityksen tilanne aikaisempaan oikeustilaan verrattuna tai pysyykö se ennallaan. Tietyn lainsäädännön osalta on ratkaisevaa ainoastaan se, suositaanko valtion toimenpiteellä EY 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla ’jotakin yritystä tai tuotannonalaa’ verrattuna muihin yrityksiin, jotka ovat toimenpiteellä tavoitellun päämäärän kannalta samankaltaisessa tosiasiallisessa ja oikeudellisessa tilanteessa.”
(51)
Italian viranomaisten mukaan vapautuksen soveltaminen dieselöljyn käyttöön suojatussa ympäristössä, jossa maataloustuotteiden viljelyä harjoitetaan, ei erottele yrityksiä, jotka ovat samassa oikeudellisessa ja tosiasiallisessa tilanteessa, eikä tuotteita, koska kaikki yritykset voivat tuottamistaan tuotteista riippumatta käyttää hyödykseen vapautusta, kun ne hankkivat dieselöljyä kasvihuonetuotantoa varten.
(52)
Kilpailun vääristymisen aiheuttamisen osalta Italian viranomaiset viittaavat komission päätökseen K(2008) 1105, jonka johdanto-osan 43 kappaleessa todetaan: ”Direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 2 kohdasta myönnettävillä täydellisillä tai osittaisilla vapautuksilla pyritään samaan tavoitteeseen kuin toimilla, joita tarkoitetaan direktiivissä 2003/96/EY, ja niiden vaikutusalue on yleisesti pienempi, joten analogisesti voidaan päätellä, ettei niiden katsota vääristävän kilpailua perusteettomasti.”
(53)
Italian viranomaiset lisäävät vielä, että kyseisen päätöksen johdanto-osan 32 kappaleessa komissio katsoo, etteivät tällaiset maatalouden perustuotannossa käytettäviin polttoaineisiin liittyvät toimenpiteet vääristä perusteettomasti kilpailua maatalousyritysten pienen koon huomioon ottaen (yli 60 prosentilla tiloista käytössä olevan maatalousmaan pinta-ala on alle viisi hehtaaria). Tämän toteamuksen pohjalta viranomaiset tähdentävät, että mainitun kokokriteerin perusteella käsiteltävänä olevat vapautukset eivät pysty vääristämään kilpailua kovin helposti, koska noin 80 prosentilla italialaisista maatiloista käytössä olevan maatalousmaan pinta-ala on alle viisi hehtaaria.
(54)
Toinen Italian viranomaisten esittämä väite on, että yhden kasvihuonekuutiometrin lämmitykseen saadaan käyttää dieselöljyä ainoastaan 2 litraa. Lisäksi Enaman (Ente nazionale per la meccanizzazione agricola, kansallinen maatalouden koneistamistoimisto) tutkimuksessa, jossa tarkasteltiin 14 Italian alueen dieselöljyn kulutusta kaikkiaan 20 alueesta, kasvihuoneissa käytetty dieselöljy (167 436 001 litraa) oli vain 11,77 prosenttia maataloudessa vuonna 2002 käytetystä ja 10,67 prosenttia vuonna 2003 käytetystä dieselöljystä.
(55)
Sen jälkeen kun Italian viranomaiset olivat esittäneet nämä selvitykset niiden oletustensa tueksi, joiden mukaan käsiteltävänä oleviin vapautuksiin ei sisälly EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, Italian viranomaiset korostavat vapautusten horisontaalisuutta, toistavat kaikkien maataloustuottajien mahdollisuutta hyötyä niistä kasvihuoneviljelyä harjoittaessaan ja tähdentävät, ettei syrjimättömyyden kriteeriä voida soveltaa taannehtivasti luottamuksensuojan ja oikeusvarmuuden vuoksi.
X ARVIOINTI
(56)
Tämä päätös koskee kasvihuoneiden lämmitykseen käytettävästä dieselöljystä kannettavista valmisteveroista myönnettävien vapautusten ja toisaalta moottoripolttoaineena käytettävästä dieselöljystä kannettavista valmisteveroista myönnettävien vapautusten välistä eroa.
(57)
Kun otetaan huomioon väitteet, joita Italian viranomaiset esittivät menettelyjen aloittamiseen antamissaan vastineissa, on aiheellista selvittää ennen kaikkea se, sisältyykö tukeen EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja valtiontuen piirteitä.
(58)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu yhteismarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(59)
Tarkasteltavana oleva tuki vastaa edellä esitettyä määritelmää ensinnäkin siksi, että se rahoitetaan valtion varoista (myöntäessään vapautuksia valmisteveroista valtio luopuu tietyistä verotuotoista, jotka se voisi muutoin saada), mutta myös siksi, että tuki suosii tiettyjä yrityksiä (maatalousalan yrityksiä ja niistä juuri kasvihuoneviljelyä harjoittavia yrityksiä) ja voi vaikuttaa kauppaan sekä vääristää kilpailua, kun otetaan huomioon Italian asema kasvihuonetuotannossa (esimerkiksi tuoreiden vihannesten tuotantoon käytettyjen kasvihuoneiden pinta-alassa mitaten Italia oli vuosina 2000 ja 2003 suurin unionin tuottajamaista; vuosina 2000 ja 2001 Italia oli EU:n suurin vihannesten tuottaja, ja aloitettujen menettelyjen kohteena olevalla ajanjaksolla Italia oli toiseksi suurin Euroopan maa kasvihuoneviljelmien pinta-alassa mitaten).
(60)
Menettelyyn liittyvän tutkinnan aikana Italian viranomaiset ovat käyttäneet tiettyjä väitteitä puolustaessaan oletustaan, jonka mukaan järjestely ei sisällä valtiontuen piirteitä:
-
19. maaliskuuta 2003 kokoontuneessa Ecofin-neuvoston istunnossa tehdyn neuvoston ja komission poliittisen sopimuksen perusteella yleisestä [vero]järjestelmästä tehtävät poikkeukset tai sen sisäiset eriyttämiset, joita voidaan perustella verojärjestelmän luonteella tai yleisillä ominaisuuksilla, eivät ole valtiontukea; lisäksi Italiassa vapautukset liittyvät maan verojärjestelmän logiikkaan, koska ne koskevat kaikkea kasvihuonetuotantoa ja koska valmisteveroista vapautetut polttoaineen määrät jaetaan harjoitetun toimialan mukaan;
-
käytettävissä olevien arvioiden ja tietojen perusteella tarkasteltavana oleva tuki ”ei haittaa sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa eikä saa aikaan kilpailun vääristymiä” (ks. 30 ja 31 kappale);
-
vapautukset eivät ole valikoivia eivätkä kilpailua vääristäviä.
(61)
Aivan ensiksi on korostettava, ettei perustamissopimuksessa objektiivisesti määriteltyä tuen käsitettä voida muuttaa millään poliittisella sopimuksella.
(62)
Väitteestä, jonka mukaan vapautukset olisivat perusteltuja verojärjestelmän luonteen tai yleisten ominaisuuksien perusteella, komissio huomauttaa, että yhteen tuotannonalaan (tässä nimenomaisessa tapauksessa kasvihuonetuotantoon, joka on hyötynyt peltoviljelyä suuremmista vapautuksista) rajoittuvat erityiset vapautukset valmisteveroista eivät voi olla perusteltuja verojärjestelmän luonteen tai logiikan avulla, koska yhteisön oikeus velvoittaa jäsenvaltiot periaatteessa määräämään valmisteverot pakollisiksi (10). Sama huomio pätee silloinkin, kun yhteisön oikeudessa ei säädetä tällaisten vapautusten myöntämisestä. Toinen väite, jonka mukaan vapautukset koskevat kaikkea kasvihuonetuotantoa, ei ole tässä tapauksessa relevantti, koska maataloustuotannon kokonaiset tuotantosuunnat ovat hyötyneet vapautuksista, jotka ovat olleet kasvihuoneviljelijöille myönnettyjä vapautuksia pienemmät, ja jos vapautetut polttoainemäärät on jaettu harjoitetun toiminnan mukaan, kuten Italian viranomaiset toteavat, verojärjestelmässä olisi pitänyt loogisesti edellyttää, että vapautus on yhtä suuri kaikessa dieselöljyn käyttöön perustuvassa toiminnassa.
(63)
Kysymystä valikoivuudesta on käsitelty jo näiden perustelujen 58 kappaleessa. Mitä tulee viittaukseen asiassa T 233-04 annettuun tuomioon, komissio toteaa näiden perustelujen 25 ja 26 kappaleen perusteella, että vaikka dieselöljyä käyttävät maatalousalan toimijat ovatkin voineet hyötyä vapautuksista, kasvihuoneviljelijät ovat hyötyneet joka tapauksessa muita huomattavammista vapautuksista. Kaikki toimijat olivat faktisesti samanlaisessa tilanteessa, koska ne käyttivät tuotannossaan dieselöljyä, joten niille oli samassa määrin etua toimenpiteen tavoitteesta (öljytuotteiden hinnannousun vaikutusten lievittämisestä) niiden oikeudellisesta asemasta riippumatta. Se, että samanlaisessa tilanteessa jotkut ovat voineet hyötyä muita huomattavammista vapautuksista, osoittaa, että tukeen sisältyy valikoiva ominaisuus.
(64)
Komissio hylkää Italian viranomaisten esittämät huomiot toisesta väitteestä, jonka mukaan tuki ei haittaa sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa eikä saa aikaan kilpailun vääristymiä. On nimittäin niin, että
-
päätöksessä, johon Italian viranomaiset viittaavat näiden perustelujen 52 kappaleessa, esitetään päätelmä, jonka mukaan on olemassa valtiontukea, joka voidaan hyväksyä perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdassa säädetyn poikkeuksen perusteella; poikkeusta ei kuitenkaan voida käyttää osoittamaan, ettei tarkasteltavana olevaan tukeen sisälly valtiontuen piirteitä (tämä huomio pätee myös Italian viranomaisten esittämään, näiden perustelujen 53 kappaleessa mainittuun väitteeseen),
-
näiden perustelujen 54 kappaleessa ilmoitetut tiedot ovat puutteellisia (14 aluetta 20:stä), eikä minkään perusteella voida päätellä, että tiedot olisivat tilastollisesti edustavia: ei nimittäin ole mahdollista päätellä, onko kasvihuoneviljely yleisempää alueilla, joista tiedot on toimitettu; lisäksi maatalousalan kulutusta koskevat tiedot viittaavat pikemminkin siihen, että dieselöljy on merkittävä maatalouden tuotantopanos. Se, että tuki vahvistaa yhden yrityksen kilpailuasemaa suhteessa muiden yritysten asemaan yhteisön sisäisessä kaupassa, riittää joka tapauksessa osoittamaan, että tuki on omiaan aiheuttamaan kilpailun vääristymiä ja haittamaan yhteisön sisäistä kauppaa (11). Tämä pätee tarkasteltavana olevassa tapauksessa jo siksi, että vapautus asettaa maataloustuotteiden kasvihuoneviljelyä harjoittavat italialaiset yritykset muissa jäsenvaltioissa toimivia saman alan yrityksiä edullisempaan asemaan.
(65)
Italian viranomaiset olivat väittäneet myös vastauksessaan ensimmäiseen menettelyn aloittamiseen, ettei käsiteltävänä oleva tuki ole valtiontukea vaan että sitä olisi tarkasteltava direktiivin 92/81/ETY ja 2003/96/EY säännösten kannalta. Viranomaiset tekevät tämän päätelmän väitteestä, jonka mukaan valtiontuen mahdollisuus on poissuljettu jo pelkästään siitä syystä, että direktiivissä säädetään mahdollisuudesta myöntää verovapautuksia. Tätä väitettä on perusteltu viranomaisten vastauksessa näille lähetettyyn tietojen toimittamista koskevaan välipäätökseen.
(66)
Komissio ei ole samaa mieltä. Direktiivin 92/81/ETY johdanto-osan kuudennessa kappaleessa nimittäin tarkennetaan, että jäsenvaltiot voivat […] halutessaan soveltaa alueillaan tiettyjä muita verovapautuksia […], jos tämä ei vääristä kilpailua. Direktiivin 8 artiklan 2 kohdassa säädetään muun muassa, että jäsenvaltiot voivat soveltaa täydellisiä tai osittaisia valmisteveron määrää koskevia vapautuksia tai alennuksia ”sanotun kuitenkaan rajoittamatta muiden yhteisön säännöstön soveltamista”. Direktiivissä 92/81/ETY viitataan kilpailun vääristymisen riskiin, eikä siinä suljeta pois mahdollisuutta, että vapautukset voivat olla valtiontukea. On syytä muistaa, että komission valtiontukea koskeva toimivalta johtuu suoraan perustamissopimuksesta ja ettei tällaista toimivaltaa voida rajoittaa direktiivillä, jonka tarkoituksena on veron yhdenmukaistaminen koko EU:n alueella.
(67)
Lisäksi direktiivin 2003/96/EY johdanto-osan 15 ja 24 kappaleessa todetaan, että toimenpiteiden, joiden tarkoituksena on soveltaa eriytettyjä verotasoja, on oltava sisämarkkina- ja kilpailusääntöjen mukaisia, jotta ne eivät saa aikaa kilpailun vääristymiä. Kilpailusääntöjen soveltamisvelvoite vahvistetaan myös mainitun direktiivin 26 artiklassa, jossa kiinnitetään huomiota siihen, että tässä tarkoitetut toimenpiteet voivat olla valtiontukea ja niistä on ilmoitettava komissiolle perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Edellä mainitussa artiklassa säädetään nimenomaisesti, että direktiivin perusteella komissiolle tehdyt tiedonannot eivät vapauta jäsenvaltioita perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan mukaisesta ilmoitusvelvollisuudesta.
(68)
Lopuksi mainitut Italian viranomaiset (vrt. näiden perustelujen 39 kappale) väittävät, että vapautusten soveltaminen aiheuttaa kilpailun vääristymän, mikä on perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valtiontuen ominaisuus.
(69)
Nämä kaikki seikat huomioon ottaen komissio esittää päätelmänään, että tutkittavana olevan tuen yhteydessä sovelletut vapautukset valmisteveroista ovat 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
(70)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 2 ja 3 kohdassa mainituissa tapauksissa tällaiset toimenpiteet voidaan poikkeuksellisesti katsoa yhteismarkkinoille soveltuviksi.
(71)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 2 kohdassa säädettyjä poikkeuksia, jotka koskevat yksittäisille kuluttajille myönnettävää sosiaalista tukea, tukea luonnonmullistusten tai muiden poikkeuksellisten tapahtumien aiheuttaman vahingon korvaamiseksi sekä tukea tietyille Saksan liittotasavallan alueille, ei voida soveltaa tässä nimenomaisessa tapauksessa, olivatpa tuensaajat keitä tahansa.
(72)
Komissio katsoo, ettei perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a alakohdassa säädettyjä poikkeuksia, jotka koskevat taloudellisen kehityksen edistämistä tietyillä alueilla, voida soveltaa tarkasteltavana olevaan tukeen, koska siihen ei sisälly tukea taloudellisen kehityksen edistämiseen alueilla, joilla elintaso on poikkeuksellisen alhainen tai joilla vajaatyöllisyys on vakava ongelma.
(73)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan b alakohdan poikkeuksen osalta riittää, kun todetaan, ettei tarkasteltavana oleva verojärjestelmä ole Euroopan yhteistä etua koskeva tärkeä hanke eikä sen tarkoituksena ole Italian taloudessa olevan vakavan häiriön poistaminen. Tuki ei ole myöskään perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan d alakohdassa tarkoitettua tukea kulttuurin ja kulttuuriperinnön edistämiseen.
(74)
Näin ollen ainoa poikkeus, johon voidaan vedota, on 87 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitettu poikkeus, jonka perusteella yhteismarkkinoille soveltuvana voidaan pitää tukea tietyn taloudellisen toiminnan tai talousalueen kehityksen edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin edellytyksiä yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla.
(75)
Koska tarkasteltavana olevaan järjestelyyn sisältyvät tuet ovat ilmoittamattomia tukia, niiden soveltuvuutta yhteisömarkkinoille on selvitettävä niiden myöntämishetkellä voimassa olleiden valtiontukea koskevien sääntöjen suhteen, kuten todetaan komission ilmoituksessa valtiontuen sääntöjenvastaisuuden arvioinnissa sovellettavien sääntöjen määräytymisestä (12).
(76)
Vaikka vuosiksi 2007-2013 vahvistettujen maa- ja metsätalousalan valtiontukea koskevien uusien yhteisön suuntaviivojen (13) johdanto-osan 172 kappaleessa katsotaankin direktiivin 2003/96/EY voimaantulon jälkeen myönnetyn tietyn sääntöjenvastaisen valtiontuen soveltuvan yhteismarkkinoille perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti, ehtona on, että direktiivin edellytykset täyttyvät eikä maataloudessa sovelleta verojen eriyttämistä. Sama koskee direktiivin 92/81/ETY perusteella sääntöjenvastaisesti myönnettyjä tukia.
(77)
Direktiivin 92/81/ETY 1 artiklan 1 kohdan mukaan ”jäsenvaltioiden on kannettava kivennäisöljyistä yhdenmukaistettua valmisteveroa tämän direktiivin mukaisesti”. Mainitun artiklan 2 kohdassa tarkennetaan, että jäsenvaltioiden on vahvistettava valmisteverojensa määrät kivennäisöljyjen valmisteverojen määrien lähentämisestä 19 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/82/ETY mukaisesti (14).
(78)
Direktiivin 92/82/ETY 5 artiklan 2 kohdassa säädetään, että kaasuöljyn valmisteveron vähimmäismäärä on 18 ecua 1 000 litralta, jos kaasuöljyä käytetään kiinteästi asennetuissa moottoreissa, rakennusteollisuudessa, maa- ja vesirakentamisessa tai julkisissa rakennusurakoissa tai muussa kuin tieliikenteessä käytettäväksi tarkoitetuissa ajoneuvoissa tai ajoneuvoissa, joiden käyttö pääasiassa julkisilla teillä ei ole sallittu.
(79)
Direktiivin 92/81/ETY 2 artiklan 2 kohdassa tarkennetaan, että ”muiden kivennäisöljyjen kuin niiden, joiden valmisteveron taso vahvistetaan direktiivissä 92/82/ETY, on oltava valmisteveron alaisia, jos ne on tarkoitettu käytettäviksi tai niitä myydään taikka käytetään lämmityspolttoaineina tai moottoripolttoaineina. Kannettavan valmisteveron määrä on vahvistettava käyttötarkoituksen mukaan vastaavan lämmityspolttoaineen tai moottoripolttoaineen valmisteveron määrän suuruiseksi” (Italian viranomaisten ilmoittama 13 euron määrä, jota käsitellään näiden perustelujen 43 kappaleessa, on lämmityspolttoaineeseen tai vastaavaan moottoripolttoaineeseen sovellettava valmistevero, toisin sanoen direktiivin 6 artiklassa tarkoitettu 13 euron valmistevero, joka kannetaan raskaista polttoöljyistä).
(80)
Direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 2 kohdassa säädetään kuitenkin, että ”jäsenvaltiot voivat soveltaa täydellisiä tai osittaisia valmisteveron määrää koskevia vapautuksia tai alennuksia kivennäisöljyihin, joita käytetään verovalvonnassa […] yksinomaan maataloudessa tai puutarhataloudessa sekä metsänhoidossa ja sisävesikalastuksessa […] sanotun kuitenkaan rajoittamatta muiden yhteisön säännösten soveltamista”.
(81)
Direktiivin 2003/96/EY, jota on sovellettava 1. tammikuuta 2004 lukien (15), mukaan lämmityspolttoaineena käytettävän dieselöljyn valmisteveron vähimmäistaso on 21 euroa 1 000 litralta (direktiivin 9 artikla yhdessä direktiivin liitteessä I olevan taulukon C kanssa). Lisäksi direktiivin 15 artiklan 3 kohtaan sisältyy direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 2 kohtaan verrattuna samankaltainen säännös, jonka mukaan ”jäsenvaltiot voivat soveltaa nollaverotusta maataloudessa, puutarhaviljelyssä, kalanviljelyssä ja metsänhoidossa käytettäviin energiatuotteisiin ja sähköön.”
(82)
Kahden edellä mainitun direktiivin mukaan valmisteveroista siis voidaan myöntää täydellisiä vapautuksia. Koska näin luodaan valmisteverovapautusten välille ero, joka suosii tiettyjä maatiloja, tarkasteltavana olevaa tukea ei voida julistaa yhteismarkkinoille soveltuvaksi vuosiksi 2007-2013 vahvistettujen maa- ja metsätalousalan valtiontukea koskevien uusien yhteisön suuntaviivojen johdanto-osan 172 kappaleen perusteella (16).
(83)
Koko sinä ajanjaksona, jota tarkastellaan valmisteverovapautusten vuoksi aloitetuissa kahdessa menettelyssä (3. lokakuuta 2000 ja 31. joulukuuta 2004 välisenä aikana, ks. 25 ja 27 kappale), valtiontukeen sovellettavat säännöt oli määritelty yhteisön suuntaviivoissa maatalousalan valtiontuesta (17) (jäljempänä ’maatalousalan vuoden 2000 suuntaviivat’).
(84)
Komissio toteaa, että luonteensa puolesta (täydelliset vapautukset valmisteveroista) tuet ovat yksipuolista valtiontukea, jonka tarkoituksena on pelkästään parantaa tuottajien taloudellista asemaa edistämättä millään tavoin alan kehitystä. Tämä toteamus saa tukea siitä, että antamissaan täydentävissä tiedoissa Italian viranomaiset selittävät tuen myöntämisen perusteena olleen öljyn hinnan nousun (ks. näiden perustelujen 39 kappale).
(85)
Maatalousalan vuoden 2000 suuntaviivojen 3.5 kohdan mukaan tällaiset valtiontuet katsotaan toimintatuiksi, jotka eivät sovellu yhteismarkkinoille.
(86)
Maatalousalan vuoden 2000 suuntaviivojen 5.5 kohdassa sallitaan kuitenkin poikkeuksena edellä mainittuun 3.5 kohtaan ympäristöön vaikuttavat toimintatuet.
(87)
Erityisesti maatalousalan vuoden 2000 suuntaviivojen 5.5.4 kohdassa viitataan osittaisiin tai täydellisiin ympäristöveron alennuksiin. Tässä suuntaviivojen kohdassa komissio vahvistaa tietyin varauksin, että tämäntyyppiset tuet voidaan hyväksyä vain, jos kaikki seuraavat ehdot täyttyvät:
-
tuet ovat väliaikaisia (niitä maksetaan enintään viiden vuoden ajan) ja asteittain vähenevästi;
-
tukien voidaan osoittaa olevan tarpeen kansainvälisen kilpailukyvyn menetyksen korvaamiseksi;
-
tukijärjestelmä sisältää todellisen kannustimen vähentää kyseisten tuotantopanosten käyttöä.
(88)
Tarkasteltavana olevassa tapauksessa komissio toteaa, ettei tuki ole asteittain vähenevää, koska niissä useissa budjettilakien kohdissa, joissa säädetään valmisteverosta vapauttamisesta, vapautus on osittainen 31. joulukuuta 2000 asti ja sen jälkeen täydellinen kullakin näiden perustelujen 27 kappaleessa mainitulla ajanjaksolla. Lisäksi tuet eivät ole olleet väliaikaisia, koska vuoden 2001 jälkipuoliskoa lukuun ottamatta vapautukset ovat jatkuneet tosiasiassa koko tarkastelujakson ajan. Italian viranomaiset ovat tosin viitanneet erityisen hankalaan kilpailutilanteeseen (näiden perustelujen 42 kappale) mutta eivät ole toimittaneet tietoja, jotka osoittaisivat kilpailukyvyn heikenneen. Lisäksi vaikuttaa epätodennäköiseltä, että lähtökohtaisesti lämmityspolttoaineita halventava vapautusjärjestely kannustaa tuensaajia vähentämään kyseisten tuotantopanosten käyttöä (olipa kyse sitten kasvihuoneista tai laajemmin kyseisistä lämmityspolttoaineista, sikäli kuin ne katsotaan tuotantopanoksiksi).
(89)
Tarkasteltavana olevia valtiontukia ei tämän vuoksi voida pitää perusteltuina pelkästään maatalousalan vuoden 2000 suuntaviivojen perusteella, joiden mukaan pelkät toimintatuet voidaan katsoa yhteismarkkinoille soveltuviksi.
(90)
Näissä olosuhteissa maatalousalan vuoden 2000 suuntaviivojen 5.6.2 kohdassa annetaan mahdollisuus arvioida tuet tapauskohtaisesti ottaen huomioon yhteisön suuntaviivoissa ympäristönsuojeluun myönnettävistä valtion tuista vahvistetut periaatteet.
(91)
Kun otetaan huomioon kahden menettelyn kohteena oleva ajanjakso, tarkasteltavina olevien tukien soveltuvuutta selvitettäessä huomioon otettavat valtiontukia koskevat säännöt ovat seuraavat:
-
3. lokakuuta 2000 ja 2. helmikuuta 2001 välisenä aikana: vuodesta 1994 voimassa olleet ympäristönsuojelutukea koskevat valtiontuen suuntaviivat (jäljempänä ’vuoden 1994 ympäristötuen suuntaviivat’) (18),
-
3. helmikuuta 2001 ja 31. joulukuuta 2004 välisenä aikana: 3. helmikuuta 2001 lähtien voimassa olleet suuntaviivat valtiontuesta ympäristönsuojelulle (jäljempänä ’vuoden 2001 suuntaviivat’) (19).
(92)
Vuoden 1994 suuntaviivojen (3.4 kohta) mukaisesti komissio voi poiketa periaatteesta, jonka mukaan toimintatuet ovat kiellettyjä, mikäli kyseisten tukien ainoana tarkoituksena on korvata ylimääräisiä kustannuksia perinteiseen tuotantoon verrattuna, tuet ovat väliaikaisia, niiden enimmäismäärät vähenevät asteittain ja ne kannustavat vähentämään pilaantumista tai ottamaan nopeasti käyttöön entistä tehokkaampia menetelmiä resurssien hyödyntämisessä.
(93)
Samaisessa 3.4 kohdassa tarkennetaan, että uusien ympäristöverojen maksamisesta voidaan tarvittaessa myöntää tilapäinen vapautus kilpailukyvyn menetysten korvaamiseksi erityisesti kansainvälisillä markkinoilla. Toinen huomioon otettava tekijä on vastine, johon asianomaisten yritysten on sitouduttava vähentämällä pilaantumista. Tätä säännöstä sovelletaan myös yhteisön säädöksissä luotuihin verovapautuksiin.
(94)
Sen lisäksi, etteivät tuet ole väliaikaisia, asteittain vähentyviä eivätkä kannustavia, mitä maatalousalan vuoden 2000 suuntaviivojen 5.5.4 kohdassa edellytetään, komissio toteaa, että sen käytössä olevissa tiedoissa ei ole seikkoja, joiden avulla voitaisiin osoittaa, että tuet on rajattu tarkasti korvaamaan tuotannon ylimääräisiä kustannuksia perinteisen tuotannon kustannuksiin verrattuna. Tämän vuoksi tuet eivät täytä näiden perustelujen 92 kappaleessa mainittuja edellytyksiä, joiden perusteella ne voitaisiin katsoa yhteismarkkinoille soveltuviksi.
(95)
Lisäksi tässä nimenomaisessa tapauksessa näiden perustelujen 93 kappaleessa mainitut edellytykset eivät ole merkityksellisiä, koska tuet eivät koske uusia veroja (valmisteverothan olivat olemassa jo ennen kahden menettelyn kohteena olevaa ajanjaksoa: esimerkiksi 23 päivänä joulukuuta 2000 annetun lain N:o 388 24 pykälän 3 momentissa, jossa saatetaan voimaan täydellinen vapautus valmisteverosta 1. tammikuuta ja 30. kesäkuuta 2001 väliseksi ajaksi, viitataan vuoden 1996 lakiin N:o 662, jossa jo säädettiin valmisteveroista ja viitattiin asetukseen N:o 504/1995, joka sisältää koonnettuina tuotanto- ja kulutusveroja koskevat säännökset). Tältä osin komissio huomauttaa, etteivät Italian viranomaiset ole kiistäneet tarkasteltavina olevien verojen ”aiemmuutta”. Viranomaiset eivät ole myöskään esittäneet, että mainitut verot olisi saatettu hiljattain voimaan (ks. näiden perustelujen 40 ja 45 kappale).
(96)
Tämän vuoksi kyseisiä tukia ei voida julistaa yhteismarkkinoille soveltuviksi vuoden 1994 ympäristötuen suuntaviivojen perusteella.
(97)
Vuoden 2001 suuntaviivoissa tehdään ero uusien verojen (51.1 kohta) ja olemassa olevien verojen välille (51.2 ja 52 kohta).
(98)
Komissio toteaa, että vapautuksen kohteena olevat valmisteverot on katsottava tarkasteltavana olevalla jaksolla olemassa oleviksi veroiksi, koska näiden perustelujen 95 kappaleessa esitettyjen seikkojen ohella vapautuksista on päätetty vuosittain erinäisissä budjettilaeissa eikä yksittäisessä laissa, joka on hyväksytty automaattisin poikkeuksin jossain vaiheessa tarkasteltavana olevalla ajanjaksolla. Lisäksi, kuten komissio jo huomautti näiden perustelujen 95 kappaleessa, Italian viranomaiset eivät ole kiistäneet tarkasteltavana olevien maksujen aiemmuutta eivätkä ole missään vaiheessa väittäneet, että ne olisi saatettu voimaan hiljattain.
(99)
Kuten näiden perustelujen 40 kappaleessa todetaan, vuoden 2001 suuntaviivojen 51.2 kohdassa annetaan mahdollisuus soveltaa olemassa oleviin veroihin 51.1 kohdassa lueteltuja uusien verojen sallimista koskevia ehtoja, jos seuraavat kaksi ehtoa täyttyvät yhtäaikaisesti:
-
verolla on oltava selkeästi myönteinen vaikutus ympäristönsuojeluun;
-
edunsaajayrityksiin sovellettavista poikkeuksista on pitänyt päättää kyseisen veron käyttöönoton yhteydessä tai niiden on oltava tarpeen taloudellisissa olosuhteissa tapahtuneiden merkittävien muutosten vuoksi, jotka asettavat yritykset erityisen vaikeaan kilpailutilanteeseen. Veronhuojennus ei saa tällöin ylittää taloudellisissa olosuhteissa tapahtuneiden muutosten aiheuttamaa kustannusten lisääntymistä. Kun ylimääräiset kustannukset poistuvat, veronhuojennuksen myöntäminen on lopetettava.
(100)
Komissio myöntää, että lämmitykseen käytettävästä dieselöljystä kannettavan valmisteveron kaltainen vero, jonka vaikutus näkyy dieselöljyn hinnan nousuna, voi saada käyttäjät vähentämään dieselöljyn käyttöä, millä on myönteisiä ympäristönsuojelullisia vaikutuksia. Nämä vapautukset on kuitenkin vahvistettu vuosikohtaisesti, ja niissä on lisäksi katkos 1. heinäkuuta ja 31. joulukuuta 2001 välisenä aikana (ks. näiden perustelujen 27 kappale), eivätkä Italian viranomaiset ole osoittaneet eivätkä myöskään väittäneet, että tällaisista poikkeuksista olisi päätetty veron hyväksymishetkellä. Viranomaiset ovat sitä vastoin korostaneet, että poikkeukset hyväksyttiin, koska haluttiin vastata puhtaasti suhdanteesta johtuvaan ilmiöön eli moottoripolttoaineiden ja lämmityspolttoaineiden hintojen nousuun.
(101)
Ei ole mahdollista hyväksyä Italian viranomaisten esittämää väitettä, jonka mukaan komission pitäisi noudattaa omaa analyysiaan ikään kuin vapautuksista olisi päätetty veron voimaansaattamishetkellä. Samaiset viranomaiset nimittäin viittaavat komission päätökseen K(2005) 4436 (ks. näiden perustelujen 42 kappale). Kyseisessä päätöksessä (ks. erityisesti päätöksen johdanto-osan 74 kappale) komissio oli perustanut omat päätelmänsä sille, että vapautuksista oli päätetty ennen kuin vuoden 2001 suuntaviivat valtiontuesta ympäristönsuojelulle tulivat voimaan. Tarkasteltavana olevassa tapauksessa on kuitenkin todettava, että ensimmäiset vapautukset on tehty lokakuussa 2000 eli hieman ennen edellä mainittujen suuntaviivojen voimaantuloa. On korostettava, etteivät Italian viranomaiset ole missään vaiheessa väittäneet, että vapautuksia olisi myönnetty aiemmin.
(102)
Toisaalta vuoden 2001 suuntaviivojen 51.2 kohdan toisessa luetelmakohdassa mainittujen olosuhteiden osalta Italian viranomaiset eivät ole ilmoittaneet seikkoja, jotka osoittaisivat taloudellisissa olosuhteissa tapahtuneiden merkittävien muutosten asettaneen yritykset erityisen vaikeaan kilpailutilanteeseen (ks. näiden perustelujen 88 kappale), eivätkä todistaneet, että veronhuojennus ei ole ylittänyt taloudellisissa olosuhteissa tapahtuneiden muutosten aiheuttamaa kustannusten lisääntymistä. Kun asiaa tarkastellaan erityisesti kilpailutilanteen kannalta, voidaan todeta, etteivät näiden perustelujen 42 ja 46 kappaleessa esitettyjen taulukkojen tiedot sisällä vertailutietoja. Tämän vuoksi niillä ei pystytä todistamaan italialaisten kasvihuoneviljely-yritysten kilpailutilanteen heikentyneen millään tavalla. Tältä osin on korostettava niin ikään, että öljytuotteiden hinnannousu kohdistui Eurooppaan kokonaisuudessaan eikä pelkästään Italiaan.
(103)
Koska näiden perustelujen 99 kappaleessa mainituista kahdesta edellytyksestä toinen ei täyty, ei voida soveltaa vuoden 2001 suuntaviivojen 51.2 kohdan eikä myöskään 51.1 kohdan säännöksiä.
(104)
Toissijaisesti, vaikka myös 51.2 kohdan säännöksiä olisi voitu soveltaa, tarkasteltavana olevia vapautuksia ei olisi voitu pitää hyväksyttävinä 51.1 kohdan puitteissa, koska siinä todetaan:
”Jos jäsenvaltio ottaa ympäristönsuojelullisista syistä käyttöön uuden veron sellaisella toimialalla tai sellaisten tuotteiden osalta, joiden verotusta ei ole yhdenmukaistettu yhteisön tasolla, tai jos jäsenvaltion suunnittelema verokanta on yhteisön säännöissä edellytettyä kantaa korkeampi, poikkeuspäätökset kymmenen vuoden ajaksi voidaan hyväksyä seuraavissa tapauksissa, vaikka tuki olisi alenematon:
a)
Kun verovapautusten myöntämisen ehtona on, että kyseinen jäsenvaltio ja tuensaajayritys tekevät sopimuksen, jossa yritykset tai yritysten yhteenliittymät sitoutuvat saavuttamaan ympäristönsuojelutavoitteet vapautuksen myöntämiskaudella, tai kun yritykset sitoutuvat tekemään vastaavanlaisia vapaaehtoisia sopimuksia. Sopimukset voivat koskea esimerkiksi energiankulutuksen vähentämistä, päästöjen vähentämistä tai muuta toimintaa ympäristön eduksi. Jokainen jäsenvaltio neuvottelee itse sopimusten sisällön yritysten kanssa ja komissio arvioi sen tukihanketta koskevan ilmoituksen yhteydessä. Jäsenvaltion on valvottava järjestelmällisesti, että yritys tai yritysten yhteenliittymä täyttää antamansa sitoumukset. Jäsenvaltion ja asianomaisten yritysten tai yritysten yhteenliittymien välisissä sopimuksissa on vahvistettava sitoumusten noudattamatta jättämisestä aiheutuvat seuraamukset.
Näitä ehtoja sovelletaan myös, kun jäsenvaltion soveltamalla veronhuojennuksella on samanlaiset vaikutukset kuin edellä mainituilla sopimuksilla tai sitoumuksilla.
b)
Verovapautusten myöntämisen ehtona ei saa olla jäsenvaltion ja tuensaajayrityksen välinen sopimus, jos seuraavat vaihtoehtoiset edellytykset täyttyvät:
-
kun huojennus myönnetään yhteisön verosta, yrityksen maksaman veron määrän on oltava merkittävästi yhteisön vähimmäisverokantaa korkeampi, jotta yrityksiä kannustettaisiin parantamaan ympäristönsuojelua,
-
kun huojennus myönnetään yhteisön veron puuttuessa kannetusta kansallisesta verosta, yrityksen maksaman veron määrän on vastattava vähintään merkittävää osaa kansallisesta verosta.”
(105)
Tässä nimenomaisessa tapauksessa sovelletut valmisteverot olivat toki (ennen vapautuksia tai huojennuksia) yhdenmukaistettua verotusta suurempia (katso 43 ja 46 kappale), mutta jäsenvaltion ja tuensaajien välillä ei ilmeisesti ole tehty 51.1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuja sopimuksia eivätkä tuensaajat ole oma-aloitteisesti sitoutuneet vastaaviin sopimuksiin (komissiolle ei ole ilmoitettu yhtään sopimusta). Italian viranomaiset ovat lisäksi korostaneet, että kiistanalaisten vapautusten myöntämisen tarkoituksena oli vastata vaikeaan suhdanteeseen, eivätkä ne ole missään vaiheessa maininneet, että tuensaajilta olisi edellytetty minkäänlaista ympäristöön liittyvää vastinetta.
(106)
Edellä mainittua 51.1 kohdan b alakohdassa tarkoitettujen sopimusten tekemiselle vaihtoehtoista oletusta ei voida soveltaa tarkasteltavana olevaan tapaukseen, koska sillä tarkasteltavan ajanjakson osalla, joka sijoittuu vuoden 2001 suuntaviivojen voimaantulon jälkeiseen aikaan, kasvihuoneviljelijät oli vapautettu valmisteveroista kokonaan eivätkä he ole maksaneet yhteisön vähimmäismäärää suurempaa veroa (20), joka olisi suuruudellaan kannustanut parantamaan ympäristönsuojelua suuntaviivoissa edellytetyllä tavalla tapauksissa, joissa on kyse yhteisön verosta myönnettävistä huojennuksista.
(107)
Vuoden 2001 suuntaviivojen 52 kohdassa todetaan kuitenkin, että jos jo kannettavaa veroa korotetaan merkittävästi ja jäsenvaltio katsoo poikkeusten olevan tarpeen tietyille yrityksille, myös tällöin sovelletaan 51.1 kohdassa vahvistettuja, uusia veroja koskevia ehtoja. On siis tutkittava ensisijaisesti, onko valmisteveroja korotettu merkittävästi.
(108)
Näiden perustelujen 46 kappaleessa esitetystä taulukosta voidaan päätellä, ettei valmisteveroja ole korotettu merkittävästi, koska niiden kehitys on ollut seuraava: - 5,4 prosenttia ajalla 1999-2000, - 6,98 prosenttia ajalla 1999-2001, + 1,9 prosenttia ajalla 1999-2002 ja + 1,3 prosenttia ajalla 1999-2003. Vuosittain verrattuna valmisteverojen kehitys on ollut seuraava: - 5,4 prosenttia vuodesta 1999 vuoteen 2000, - 1,6 prosenttia vuodesta 2000 vuoteen 2001, + 9,5 prosenttia vuodesta 2001 vuoteen 2002 ja - 0,5 prosenttia vuodesta 2002 vuoteen 2003. Edellä olevasta käy ilmi, että valmisteverot ovat jatkuvasti laskeneet paitsi vuodesta 2001 vuoteen 2002. Tällä jaksolla havaittua nousua ei kuitenkaan voida pitää merkittävänä, koska sen vaikutus lämmitykseen käytettävän dieselöljyn kuluttajahintojen kehitykseen on jäänyt reaalisesti lähes olemattomaksi (taulukon tietojen mukaan lämmitykseen käytettävän dieselöljyn kuluttajahinta nousi näiden kahden vuoden aikana vain 2,2 prosenttia). Tässä tapauksessa ei siis voida soveltaa vuoden 2001 suuntaviivojen 52 kohdan säännöksiä.
(109)
Lisäksi vuoden 2001 suuntaviivojen 53 kohdassa todetaan, että ”jos veronhuojennus myönnetään verosta, joka kuuluu yhteisön yhdenmukaistamisen piiriin, ja kansallinen verokanta on enintään yhtä korkea kuin yhteisön vähimmäisverokanta […]. Mahdollisten verovapautusten on tällaisissa tapauksissa täytettävä 45 ja 46 kohdassa vahvistetut ehdot ja lisäksi on saatava erityinen lupa poiketa yhteisön vähimmäisverokannasta.”
(110)
Vuoden 2001 suuntaviivojen 45 kohdassa todetaan, että tuen kesto on rajattava viiteen vuoteen tuen määrän ollessa aleneva ja että tuen taso saa olla 100 prosenttia ensimmäisen vuoden ylimääräisistä kustannuksista (21), mutta sen on laskettava asteittain siten, että viidennen vuoden lopussa taso on nolla.
(111)
Vuoden 2001 suuntaviivojen 46 kohdassa todetaan, että alenemattoman tuen tapauksessa tuen kesto on rajattu viiteen vuoteen ja tuen taso 50 prosenttiin ylimääräisistä kustannuksista.
(112)
Tarkasteltavana olevassa tapauksessa komissio on jo todennut, etteivät tuet olleet alenevia (ks. näiden perustelujen 88 kappale). Näin ollen niihin olisi voitu soveltaa ainoastaan suuntaviivojen 46 kohdan säännöksiä. Italian viranomaisten toimittamien tietojen perusteella komissio ei kuitenkaan voinut millään tavoin päätellä, että tuen taso olisi ollut rajoitettu 50 prosenttiin valmisteveroista aiheutuvista ylimääräisistä kustannuksista suhteessa kasvihuoneessa tuotettujen tuotteiden markkinahintoihin.
(113)
Näitä tukia ei tämän vuoksi voida pitää hyväksyttävinä vuoden 2001 suuntaviivojen 46 kohdan säännösten perusteella eikä siis myöskään samojen suuntaviivojen 53 kohdan säännösten perusteella.
(114)
Tämän asiakirjan 94-112 kappaleessa esitetyt seikat osoittavat, ettei tarkasteltavina olleita tukia voida julistaa soveltuviksi yhteismarkkinoille vuoden 2001 suuntaviivojen säännösten perusteella.
(115)
Italian viranomaisten asian tutkinnan eri vaiheissa esittämistä muista seikoista komissio toteaa, ettei niihin sisälly tietoja, joiden perusteella edellä olevan 34 kappaleen b alakohdassa mainitut ongelmakohdat olisi voitu ratkaista. Edellä 43 kappaleessa käsitelty väite, jonka mukaan Italiassa hyväksytty toimenpide voi soveltua yhteismarkkinoille, jos tuensaajat maksavat yhteisön tasolla määritellyn vähimmäisveron, ei ole merkityksellinen, koska kasvihuoneviljelijöille on myönnetty täydellinen vapautus valmisteveroista lähes koko siksi ajaksi, jota tässä tarkastellaan, eivätkä he näin ollen ole maksaneet veroa.
(116)
Myöskään ensimmäisen menettelyn aloittamisen jälkeen huomautuksia esittäneen asianomaisen väitteet eivät sisällä seikkoja, jotka tukisivat tukien soveltuvuutta yhteismarkkinoille. Mitä tulee tuensaajatilojen tilanteen epävarmuuteen siinä tapauksessa, että tuki julistetaan yhteismarkkinoille soveltumattomaksi ja peritään takaisin, on muistutettava, että soveltumattoman tuen takaisinperintä on välttämätöntä aiemmin vallinneen tilanteen palauttamiseksi. Tällä tarkoitetaan tilannetta ennen tukien myöntämistä, jolloin kilpailu ei ollut vääristynyt. Se, etteivät tietyt yritykset ole enää kannattavia, on seurausta ainoastaan vapaasta kilpailusta tavanomaisissa markkinaoloissa. Toisaalta mikään ei osoita, että dieselöljyn kulutuksen väheneminen heikentäisi väistämättä saatujen tuotteiden laatua (enintään väheneminen voi viivästyttää hieman kypsymistä tai kasvua). Lopuksi on todettava, että viittaus muiden maiden tilanteeseen kilpailun vääristymättömyyden osoittamiseksi ei ole merkityksellinen. Tältä osin on riittävää, kun todetaan, että vapautus asettaa italialaiset kasvihuoneviljelijät parempaan kilpailutilanteeseen muiden maiden kasvihuoneviljelijöihin nähden ja tämän vuoksi vertailupohjaksi on otettava Italiassa ilman vapautuksia vallitseva tilanne.
XI PÄÄTELMÄT
(117)
Komissio toteaa, että Italia on pannut kyseiset tuet täytäntöön sääntöjenvastaisesti ja rikkonut siten perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohtaa. Edellä esitetty analyysi osoittaa, ettei näitä tukia voida julistaa yhteismarkkinoille soveltuviksi, koska ne eivät täytä maatalousalan vuoden 2000 ja vuoden 2007 suuntaviivoja eivätkä ympäristötukia koskevia vuosien 1994 ja 2001 suuntaviivoja. Lisäksi analyysi on osoittanut, ettei direktiivien olemassaolo sinällään ole perustelu sellaisten toimenpiteiden soveltamiselle, jotka voivat aiheuttaa kilpailun vääristymiä, eivätkä Italian viranomaiset ole korjanneet ongelmakohtia, jotka komissio mainitsi aloittaessaan perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn.
(118)
Asetuksen (EY) N:o 659/1999 14 artiklan 1 kohdan mukaan sääntöjenvastaista tukea koskevissa kielteisissä päätöksissä komissio päättää, että asianomaisen jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet tuen perimiseksi takaisin tuensaajalta (tässä nimenomaisessa tapauksessa kasvihuoneviljelijöiltä). Italia on tämän vuoksi velvollinen toteuttamaan kaikki tarpeelliset toimet periäkseen takaisin tuensaajille maksetun sääntöjenvastaisen tuen, jonka arvo vastaa valmisteveroista myönnetyn täydellisen vapautuksen ja muille maatalousalan toimijoille myönnetyn alennetun valmisteverokannan välistä erotusta. Komission tiedonannon ”Sääntöjenvastaisen ja yhteismarkkinoille soveltumattoman valtiontuen takaisinperintää edellyttävien komission päätösten tehokas täytäntöönpano jäsenvaltioissa” (22) 42 kohdan mukaan Italialla on neljä kuukautta aikaa panna tämä päätös täytäntöön sen voimaantulosta lukien. Tuki on perittävä takaisin korkoineen, jotka lasketaan neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 täytäntöönpanosta annetun komission asetuksen (EY) N:o 794/2004 (23) mukaisesti.
(119)
Perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi ei kuitenkaan katsota tämän tukiohjelman osana myönnettyjä yksittäisiä tukia, jotka ovat täyttäneet maksatushetkellä neuvoston asetuksen (EY) N:o 994/98 (24) (vähämerkityksistä tukea koskeva asetus) 2 artiklan nojalla annetussa komission asetuksessa vahvistetut edellytykset.
(120)
Vähämerkityksisiä tukia maatalousalalla koskevat yhteisön säännöt eivät olleet vielä voimassa, kun tässä tarkasteltavina olevat tuet myönnettiin.
(121)
Ensimmäiset kyseisellä alalla hyväksytyt yhteisön säännöt sisältyivät Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta vähämerkityksiseen tukeen maatalous- ja kalastusalalla 6 päivänä lokakuuta 2004 annettuun asetukseen (EY) N:o 1860/2004 (25).
(122)
Komission asetuksen (EY) N:o 1860/2004 mukaan enimmäismäärältään enintään 3 000 euron tuki tuensaajaa kohti kolmen vuoden ajanjakson aikana (määrään sisältyy yritykselle myönnetty vähämerkityksinen tuki) ei vaikuta jäsenvaltioiden väliseen kauppaan eikä vääristä tai uhkaa vääristää kilpailua eikä sen vuoksi kuulu perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa säädetyn kiellon soveltamisalaan.
(123)
Asetuksen (EY) N:o 1860/2004 5 artiklan nojalla sama pätee ennen asetuksen voimaantuloa myönnettyyn tukeen, jos tuki täyttää kaikki asetuksen 1 ja 3 artiklassa säädetyt edellytykset.
(124)
Asetus (EY) N:o 1860/2004 korvattiin 1. tammikuuta 2008 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta vähämerkityksiseen tukeen maataloustuotteiden tuotannon alalla 20 päivänä joulukuuta 2007 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1535/2007 (26), jossa tuensaajakohtaisen vähämerkityksisen tuen määrä kolmen verovuoden aikana korotettiin 7 500 euroon tuen muodosta ja tavoitteista riippumatta. Jäsenvaltiokohtainen enimmäismäärä on 0,75 prosenttia maatalousalan vuosituotannosta.
(125)
Asetuksen 6 artiklan 1 kohdassa säädetään, että ”tätä asetusta sovelletaan ennen 1 päivää tammikuuta 2008 maataloustuotteiden tuotannon alalla toimiville yrityksille myönnettyyn tukeen edellyttäen, että mainitut tuet täyttävät kaikki 1-4 artiklassa vahvistetut edellytykset, lukuun ottamatta 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettua suoraa viittausta tähän asetukseen.”
(126)
Tätä taustaa vasten komissio ei pidä valtiontukena enintään 3 000 euron suuruisia veronhuojennuksia, jotka ovat niiden myöntämishetkellä täyttäneet asetuksen (EY) N:o 1860/2004 säännökset, eikä myöskään enintään 7 500 euron suuruisia veronhuojennuksia, jotka täyttävät niiden myöntämishetkellä asetuksen (EY) N:o 1535/2007 säännökset,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Valtiontuki, jonka Italia on myöntänyt sääntöjenvastaisesti 3. lokakuuta 2000 ja 30. kesäkuuta 2001 välisenä aikana sekä vuosina 2002, 2003 ja 2004 vapauttamalla kasvihuoneiden lämmitykseen käytetyn dieselöljyn valmistusveroista, ei sovellu yhteismarkkinoille.
2 artikla
1. Italian on perittävä 1 artiklassa tarkoitetun tukijärjestelmän puitteissa myönnetty yhteismarkkinoille soveltumaton tuki takaisin tuensaajilta.
2. Takaisinperittävään tukeen sisällytetään korko alkaen siitä, kun tuki asetettiin tuensaajien käyttöön, tuen todelliseen takaisinperintään asti.
3. Korko lasketaan asetuksen (EY) N:o 794/2004 V luvussa esitetyn koronlaskentatavan mukaisesti.
3 artikla
Edellä 1 artiklassa tarkoitetun järjestelmän tuen takaisinperintä on aloitettava viipymättä.
Italian on pantava tämä päätös täytäntöön neljän kuukauden kuluessa sen tiedoksiantamisesta.
4 artikla
Italian on ilmoitettava kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta seuraavat tiedot:
a)
luettelo tuensaajista, joille on myönnetty tukea 1 artiklassa tarkoitetusta tukijärjestelmästä, sekä kunkin tuensaajan järjestelmästä saaman tuen kokonaismäärä;
b)
kultakin tuensaajalta takaisin perittävä kokonaismäärä (pääoma ja korko);
c)
yksityiskohtainen selostus siitä, mitä toimenpiteitä tämän päätöksen noudattamiseksi on jo toteutettu tai suunniteltu;
d)
asiakirjat, jotka osoittavat, että tuensaaja on määrätty maksamaan tuki takaisin.
Italian on tiedotettava komissiolle tämän päätöksen täytäntöönpanemiseksi toteutettavien kansallisten menettelyjen etenemisestä, kunnes 1 artiklassa tarkoitetusta järjestelmästä myönnetty tuki on peritty kokonaisuudessaan takaisin. Italia toimittaa komission pyynnöstä viipymättä tiedot toimenpiteistä, joita tämän päätöksen noudattamiseksi on jo toteutettu tai suunniteltu. Lisäksi Italia toimittaa tarkat tiedot tuensaajilta takaisin perityn tuen ja korkojen määristä.
5 artikla
Tämä päätös on osoitettu Italian tasavallalle.
Tehty Brysselissä 13 päivänä heinäkuuta 2009.