31991L0670
L 373/21
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА НА СЪВЕТА
от 16 декември 1991 година
относно взаимното приемане на лицензите на персонала за упражняване на функции в гражданската авиация
(91/670/ЕИО)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност, и по-специално член 84, параграф 2 от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
като взе предвид становището на Европейския парламент (2),
като взе предвид мнението на Икономическия и социален комитет (3),
като има предвид, че наличието на достатъчен брой летателен състав, притежаващ необходими квалификации и лицензи е от жизнено значение за гладкото и безопасно осъществяване на авиационните транспортни превози;
като има предвид, също така че завършването на вътрешния пазар към края на 1992 година изисква наличието на ефективна въздушна транспортна система, която да улеснява движението на хора в Общността;
като има предвид, че въздушният транспорт е силно динамичен и бързо развиващ се сектор главно от международен характер; като има предвид, че поради това е възможно равновесието между търсенето и предлагането на персонал да бъде поддържано по-ефективно по-скоро на общностно равнище, отколкото на национално ниво;
като има предвид, че следователно е от съществено значение общата транспортна политика в областта на гражданска авиация да се разшири и обхване движението на летателния персонал в Общността;
като има предвид, че изискванията за лицензиране на летателния персонал се различават в една държава-членка от друга;
като има предвид, че изискваните квалификации за получаване на лицензи понастоящем не са определени на общностно равнище и като има предвид, че държавите-членки следователно запазват възможност да определят нивото на такива квалификации с оглед безопасност на услугите, предоставяни от самолети, регистрирани на тяхна територия; като има предвид, че те не могат, без да нарушават задълженията си, определени в Договора, да изискват от гражданин на държава-членка да притежава квалификация, която по принцип те определят единствено спрямо собствената им национална система за образование и обучение, когато заинтересованото лице вече е придобило такава квалификация в друга държава-членка;
като има предвид, че с оглед улесняване спазването на задълженията, определени в Договора и гарантиране мобилността на летателния персонал, следва да се въведе процедура на Общността за приемане на лицензи и квалификации на такъв персонал;
като има предвид, че признаването на лицензи на частни пилоти може вече да се установи във всички държави-членки;
като има предвид, че с оглед да им се разреши да управляват самолет, регистриран в държава-членка, различна от тази, в която са получили лиценза, професионалните пилоти трябва да преминат допълнителни проверки, те трябва да получат възможност да преминат такива проверки във възможно най-кратък срок;
като има предвид, че съоръженията за обучение в държави-членки не винаги отговарят на търсенето, като има предвид, че съгласно член 7 от Договора, държавите-членки трябва да приемат граждани на други държави-членки в обществени и частни учреждения за обучение и да допускат до професионални изпити на недискриминационна основа;
като има предвид, че с оглед да се постигне пълно взаимно признаване на лицензите, Съветът ще приеме до 1 януари 1993 г., като отчита напредъка, постигнат в действията на международни организации, по предложение на Комисията, което следва да се внесе до 1 юли 1992 г., мерките за хармонизирани изисквания за лицензи и програмите за обучение; като има предвид, че всяка държава-членка ще признава всички лицензи, които отговарят на тези изисквания,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Настоящата директива се прилага за процедурите за взаимно приемане на лицензи, издадени от държави-членки на летателен персонал в гражданската авиация.
Член 2
По смисъла на настоящата директива:
а)
„лиценз“ означава всеки валиден документ, издаден от държава-членка, който разрешава на притежателя му да изпълнява функции като член на летателния персонал на борда на гражданско въздухоплавателно средство, регистрирано в държава-членка. Това определение също така включва квалификационните класове, които са свързани с документа;
б)
„квалификационен клас“ е право, вписано в лиценза или в отделен документ, което определя специални условия, привилегии или ограничения, отнасящи се за този лиценз;
в)
„приемане на лиценза“ означава всеки акт на държава-членка за признаване или валидиране на лиценз, издаден от друга държава-членка, заедно с привилегиите и удостоверенията, отнасящи се за този лиценз. Приемането, което може да се осъществи чрез издаване от държавата-членка на нейн собствен лиценз, не превишава срока на валидност на оригиналния лиценз;
г)
„признаване“ означава разрешение да се използва във въздухоплавателно средство, регистрирано в една държава-членка, лиценз издаден от друга държава-членка, в съответствие с привилегиите, отнасящи се до него;
д)
„валидиране“ означава изрична декларация от държава-членка, че лицензът, издаден от друга държава-членка, може да се използва като нейн собствен;
е)
„летателен състав“ означава персонал, притежаващ лиценз и натоварен със задължения, съществени за експлоатацията на въздухоплавателно средство през полетното време. Това определение се отнася до пилотите, бордни навигатори и бордни инженери.
Член 3
1. Държава-членка приема без неоправдано забавяне или допълнителни проверки, всеки лиценз, издаден от друга държава-членка, заедно със свързаните с него привилегии и удостоверения.
2. Всяко лице, притежаващо лиценз за любител пилот, издаден от дадена държава-членка, има право да управлява самолет, регистриран в друга държава-членка. Това признаване се ограничава до упражняване на привилегиите на притежателя на лиценз за любител пилот и на свързаните с лиценза квалификационни класове съгласно правилата за визуални полети (VFR) през деня, само във въздухоплавателни средства, сертифицирани за експлоатация от един пилот.
Член 4
1. Член 3, параграф 1 се прилага когато лицензът, издаден от дадена държава-членка и представен за приемане в друга държава-членка, се основава на изискванията, които са еквивалентни с тези на приемащата държава-членка. За да могат компетентните органи да оценят еквивалентността на лиценза, издаден от друга държава-членка, Комисията изработва и изпраща на всички държави-членки преди 1 януари 1992 г. сравнителна таблица с изискванията, прилагани във всяка държава-членка за издаване на лицензи за еднакви функции.
2.
а)
Всяка държава-членка може да поиска от Комисията становище относно еквивалентността на лиценза, предоставен ѝ за приемане, в срок от три седмици от получаването на искането.
б)
Комисията трябва да представи становището си в срок от два месеца. Въпросната държава-членка разполага след това с един месец да отговори на кандидата.
в)
Ако държава-членка не поиска от Комисията становище, тя е длъжна да даде отговор на кандидата в рамките на три месеца.
г)
Сроковете, посочени в букви а), б) и в) започват да текат, когато цялата необходима информация е налице.
3. Ако след разглеждане на лиценза от държавата-членка, на която е представен за приемане, остават основателни съмнения за еквивалентността на съответния лиценз, тази държава-членка може независимо от принципите, установени в член 3, параграф 1, да приеме, че за приемането на лиценза са необходими допълнителни изисквания и/или изпити. Притежателят на лиценза, държавата-членка, която го е издала, и Комисията трябва се информират за това писмено. На притежателя на лиценза трябва да се даде възможност да премине допълнителни изпити от приемащата държава-членка, на която лицензът е представен за одобрение, колкото е възможно по-скоро и във всеки случай без дискриминация на основа на националност.
4. Когато кандидатът е отговорил на допълнителни изисквания и/или е преминал изискваната проверка/и съгласно параграф 3, заинтересованата държава-членка незабавно ще приеме съответния лиценз.
5. Независимо от изложеното по-горе, по отношение на лицензи на пилоти и независимо от параграфи 1 до 4, държавата-членка приема всеки лиценз, издаден съгласно изискванията на приложение 1 към Чикагската конвенцията за международно гражданско въздухоплаване, ако притежателят на лиценза отговаря на специалните условия за валидиране, установени в приложението към настоящата директива.
Член 5
Държавите-членки гарантират, че граждани на други държави-членки се приемат в обществени и частни учреждения за обучение и се допускат до изпити за лицензи и процедури на същото основание, което се прилага към техните граждани.
Член 6
Когато държава-членка издава, от съображения за еквивалентност, лиценз на основата на лиценза, издаден от трета страна, заедно с привилегиите и свързаните с него удостоверения, това трябва да бъде вписано в лиценза. Други държави-членки не са задължени да приемат такъв лиценз.
Член 7
1. След консултации с Комисията държавите-членки въвеждат в сила необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива до 1 юни 1992 г. Те незабавно информират Комисията за това.
2. Когато държавите-членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Редът и условията на позоваване се определят от държавите-членки.
3. Държавите-членки съобщават на Комисията разпоредби от националното законодателство, които приемат в областта, регулирана от настоящата директива.
4. Държавите-членки се подпомагат една друга в прилагането на настоящата директива и, ако е необходимо, си обменят информация относно лицензите, които са приели на основание на еквивалентност.
5. Поверителната информация, получена съгласно настоящата директива, е предмет на професионална тайна.
Член 8
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 16 декември 1991 година.
NEUVOSTON DIREKTIIVI,
annettu 16 päivänä joulukuuta 1991,
siviili-ilmailun tehtävien suorittamiseksi annettujen henkilöstön lupakirjojen vastavuoroisesta hyväksymisestä (91/670/ETY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan talousyhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 84 artiklan 2 kohdan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen (1),
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (2),
ottaa huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (3),
sekä katsoo, että
lentoliikenteen sujuvuuden ja turvallisuuden varmistamiseksi on välttämätöntä, että käytettävissä on riittävästi ohjaamohenkilöstöä, jolla on tarvittava pätevyys ja tarvittavat lupakirjat,
sisämarkkinoiden toteuttaminen vuoden 1992 loppuun mennessä edellyttää myös tehokasta lentoliikennejärjestelmää ihmisten liikkumisen helpottamiseksi yhteisössä,
lentoliikenne on hyvin dynaaminen ja nopeasti kehittyvä sekä erityisen kansainvälinen ala; sen vuoksi henkilöstön tarjonnan ja kysynnän tasapaino voidaan ylläpitää tehokkaammin yhteisön tasolla kuin kansallisella tasolla,
sen vuoksi on välttämätöntä, että yhteinen liikennepolitiikka siviili-ilmailun alalla ulotetaan koskemaan ohjaamohenkilöstön liikkuvuuden helpottamista yhteisössä,
eri jäsenvaltioiden vaatimukset ohjaamohenkilöstön lupakirjan saamiseksi poikkeavat toisistaan,
yhteisön tasolla ei ole vielä vahvistettu lupakirjojen edellyttämiä kelpoisuusvaatimuksia; jäsenvaltioilla on siksi edelleen mahdollisuus vahvistaa näiden kelpoisuusvaatimusten taso varmistaakseen niiden alueella rekisteröidyillä ilma-aluksilla tarjottavien palvelujen turvallisuuden; rikkomatta niille perustamissopimuksen mukaan kuuluvia velvollisuuksia jäsenvaltiot eivät saa vaatia minkään jäsenvaltion kansalaista hankkimaan sellaista pätevyyttä, jonka ne määrittelevät ainoastaan viittaamalla omaan kansalliseen koulutusjärjestelmäänsä, jos kyseinen henkilö on jo hankkinut tuon pätevyyden toisessa jäsenvaltiossa,
perustamissopimuksesta johtuvien velvoitteiden noudattamisen helpottamiseksi ja ohjaamohenkilöstön liikkuvuuden varmistamiseksi olisi otettava käyttöön yhteisön menettely tällaisen henkilöstön lupakirjojen ja pätevyyden hyväksymiseksi,
yksityislentäjien lupakirjat voidaan jo tunnustaa kaikissa jäsenvaltioissa,
jos ammattilentäjien on suoritettava lisäkokeita saadakseen lentää rekisteröidyllä ilma-aluksella muussa kuin heidän lupakirjansa myöntäneessä jäsenvaltiossa, heille olisi tarjottava mahdollisuus osallistua näihin kokeisiin mahdollisimman pian,
jäsenvaltioiden tarjoamat koulutusmahdollisuudet eivät aina vastaa kysyntää ja perustamissopimuksen 7 artiklan mukaisesti jäsenvaltioiden on hyväksyttävä muiden jäsenvaltioiden kansalaisia julkisiin ja yksityisiin koulutuslaitoksiin ja ammattitutkintoihin syrjimättömyysperiaatteen mukaisesti, ja
lupakirjojen täydellisen vastavuoroisen tunnustamisen varmistamiseksi ja ottaen huomioon kansanvälisten järjestöjen toiminnassa tapahtuneen kehityksen neuvosto toteuttaa ennen 1 päivää tammikuuta 1993 komission ehdotuksesta, joka on annettava ennen 1 päivää heinäkuuta 1992, toimenpiteet lupakirjoja ja koulutusohjelmia koskevien yhdenmukaisten vaatimusten antamiseksi; jäsenvaltioiden on hyväksyttävä tällaisia vaatimuksia vastaavat lupakirjat,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
1 artikla
Tätä direktiiviä sovelletaan jäsenvaltioiden siviili-ilmailun ohjaamohenkilökunnalle antamien lupakirjojen vastavuoroista hyväksymistä koskeviin menettelyihin.
2 artikla
Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a) `lupakirjalla` voimassa olevaa jäsenvaltion antamaa asiakirjaa, joka oikeuttaa asiakirjan haltijan toimimaan jäsenvaltiossa rekisteröidyn siviili-ilma-aluksen ohjaamohenkilökunnan jäsenenä. Tätä määritelmää sovelletaan myös asiakirjaan liittyvään kelpoisuuteen;
b) `kelpoisuuden osoituksella` lupakirjassa tai erillisessä asiakirjassa olevaa mainintaa tällaiseen lupakirjaan liittyvistä erityisehdoista, erioikeuksista tai rajoituksista;
c) `lupakirjojen hyväksymisellä` jäsenvaltion suorittamaa toisen jäsenvaltion antaman lupakirjan ja siihen liittyvien oikeuksien ja todistusten tunnustamista tai vahvistamista. Hyväksyminen, joka voi tapahtua niin, että jäsenvaltio antaa oman lupakirjansa, voi olla voimassa enintään alkuperäisen lupakirjan voimassaoloajan loppuun;
d) `tunnustamisella` lupaa käyttää yhdessä jäsenvaltiossa rekisteröidyssä ilma-aluksessa toisen jäsenvaltion myöntämää lupakirjaa siihen liittyvien oikeuksien mukaisesti;
e) `vahvistamisella` jäsenvaltion nimenomaista ilmoitusta siitä, että toisen jäsenvaltion antamaa lupakirjaa voidaan käyttää kuten sen omaa lupakirjaa;
f) `ohjaamohenkilöstöllä` kaikkia henkilöstöön kuuluvia, joilla on lupakirja ja joiden tehtäviin kuuluu suorittaa olennaisia ilma-aluksen toimintoihin liittyviä tehtäviä lennon aikana. Tätä määritelmää sovelletaan lentäjiin, lentosuunnistajiin ja lentomekaanikkoihin.
3 artikla
1. Jäsenvaltion on ilman aiheetonta viivästystä tai täydentäviä kokeita hyväksyttävä toisen jäsenvaltion antama lupakirja siihen liittyvine oikeuksineen ja todistuksineen.
2. Henkilö, jolla on jäsenvaltion antama yksityislentäjän lupakirja, saa ohjata toisessa jäsenvaltiossa rekisteröityä ilma-alusta. Tämä tunnustaminen rajoittuu yksityislentäjän lupakirjassa ja siihen liittyvissä kelpoisuuden osoituksissa sen haltijalle myönnettyjen oikeuksien käyttöön lennoilla, jotka suoritetaan ainoastaan päivällä näkölentosääntöjen (VTR) mukaisesti yhden ohjaajan ohjattavaksi luokitellulla ilma-aluksella.
4 artikla
1. Mitä 3 artiklan 1 kohdassa säädetään, sovelletaan, jos yhden jäsenvaltion antama ja toisessa jäsenvaltiossa hyväksyttäväksi esitetty lupakirja perustuu hyväksymispyynnön vastaanottaneessa jäsenvaltiossa sovellettavia vaatimuksia vastaaviin vaatimuksiin. Jotta toimivaltaiset viranomaiset voisivat arvioida toisten jäsenvaltioiden antamien lupakirjojen vastaavuutta, komissio suorittaa kussakin jäsenvaltiossa samoihin tehtäviin oikeuttavien lupakirjojen saamiseen sovellettavien kelpoisuusvaatimusten vertailun ja toimittaa sen kaikille jäsenvaltioille 1 päivään tammikuuta 1992 mennessä.
2. a) Jäsenvaltio voi pyytää komissiolta lausuntoa jäsenvaltiolle hyväksyttäväksi esitetyn lupakirjan vastaavuudesta kolmen viikon kuluessa siitä, kun se on saanut pyynnön.
b) Komission on annettava lausunto kahden kuukauden kuluessa. Kyseisen jäsenvaltion on sen jälkeen vastattava hakijalle kuukauden kuluessa.
c) Jos jäsenvaltio ei pyydä komissiolta lausuntoa, sen on vastattava hakijalle kolmen kuukauden kuluessa.
d) Edellä a, b ja c kohdassa tarkoitettuja määräaikoja aletaan soveltaa siitä, kun kaikki tarpeelliset tiedot ovat käytettävissä.
3. Jos sen jälkeen, kun se jäsenvaltio, jolle lupakirja on esitetty hyväksyttäväksi, on sen tarkastanut, on aihetta epäillä kyseisen lupakirjan vastaavuutta, kyseinen jäsenvaltio voi 3 artiklan 1 kohdassa vahvistetuista periaatteista poiketen katsoa, että lisävaatimukset ja/tai täydentävät kokeet ovat tarpeen lupakirjan hyväksymiseksi. Lupakirjan haltijalle, lupakirjan myöntäneelle jäsenvaltiolle ja komissiolle on ilmoitettava tästä kirjallisesti. Jäsenvaltion, jolle lupakirja on esitetty hyväksyttäväksi, on järjestettävä lupakirjan haltijalle mahdollisimman pian mahdollisuus lisäkokeiden suorittamiseen ja tämän on tapahduttava kaikissa tapauksissa ilman kansallisuuteen perustuvaa syrjintää.
4. Kun hakija on täyttänyt 3 kohdassa tarkoitetut lisävaatimukset ja/tai läpäissyt kyseisessä kohdassa tarkoitetun kokeen tai kokeet, kyseisen jäsenvaltion on hyväksyttävä välittömästi lupakirja.
5. Kuitenkin sen estämättä, mitä 1-4 kohdassa säädetään, jäsenvaltion on hyväksyttävä kansainvälistä siviili-ilmailua koskevan Chicagon yleissopimuksen 1 liitteen määräysten mukaisesti annettu lentäjän lupakirja, jos sen haltija täyttää tämän direktiivin liitteessä määrätyt erityiset vahvistamista koskevat vaatimukset.
5 artikla
Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että muiden jäsenvaltioiden kansalaiset hyväksytään julkisiin ja yksityisiin koulutuslaitoksiin, kansallisiin lupakirjakokeisiin sekä lupakirjojen saamisen edellyttämiin menettelyihin samoin perustein kuin mitä sovelletaan niiden omiin kansalaisiin.
6 artikla
Kun jäsenvaltio antaa vastaavuuden perusteella lupakirjan yhteisöön kuulumattoman maan antaman lupakirjan tai muun lupakirjaa vastaavan asiakirjan perusteella, tästä on oltava maininta lupakirjassa. Muiden jäsenvaltioiden ei tarvitse hyväksyä tällaista lupakirjaa.
7 artikla
1. Jäsenvaltioiden on komissiota kuultuaan saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan 1 päivään kesäkuuta 1992 mennessä. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.
2. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niitä virallisesti julkaistaessa niihin on liitettävä viittaus tähän direktiiviin. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
3. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
4. Jäsenvaltioiden on avustettava toisiaan tämän direktiivin täytäntöönpanossa ja niiden on tarvittaessa vaihdettava tietoja vastaavuuden perusteella hyväksymistään lupakirjoista.
5. Tämän direktiivin mukaisesti saadut luottamukselliset tiedot kuuluvat salassapitovelvollisuuden piiriin.
8 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Brysselissä 16 päivänä joulukuuta 1991.