ДИРЕКТИВА 2008/118/ЕО НА СЪВЕТА
от 16 декември 2008 година
относно общия режим на облагане с акциз и за отмяна на Директива 92/12/ЕИО
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 93 от него,
като взе предвид предложението на Комисията,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
като има предвид, че:
(1)
Директива 92/12/ЕИО на Съвета от 25 февруари 1992 г. относно общия режим за продукти, подлежащи на облагане с акциз, и държането, движението и мониторинга на такива продукти (3) е била неколкократно и съществено изменяна. С оглед на новите изменения и от съображения за яснота посочената по-горе директива следва да бъде заменена.
(2)
За да се гарантира правилното функциониране на вътрешния пазар, условията за облагане с акциз от стоките, включени в обхвата на Директива 92/12/ЕИО, наричани по-долу „акцизни стоки“, трябва да останат хармонизирани.
(3)
Подходящо е да се определят акцизните стоки, за които се прилага настоящата директива, като за тази цел се включи позоваване на Директива 92/79/ЕИО на Съвета от 19 октомври 1992 г. за сближаване на данъците върху цигарите (4), Директива 92/80/ЕИО на Съвета от 19 октомври 1992 година за сближаване на данъците върху обработения тютюн, непредназначен за цигари (5), Директива 92/83/ЕИО на Съвета от 19 октомври 1992 г. за хармонизиране на структурата на акцизите върху алкохола и алкохолните напитки (6), Директива 92/84/ЕИО на Съвета от 19 октомври 1992 г. относно сближаването на акцизните ставки на алкохола и алкохолните напитки (7), Директива 95/59/ЕО на Съвета от 27 ноември 1995 г. относно данъците, различни от данъка върху оборота, които оказват влияние върху потреблението на тютюневи изделия (8), и Директива 2003/96/ЕО на Съвета от 27 октомври 2003 г. относно преструктурирането на правната рамката на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията (9).
(4)
Акцизните стоки могат да бъдат предмет на други косвени данъци за специфични цели. В тези случаи обаче, както и за да не се излага на риск полезният ефект на нормативната уредба на Общността, свързана с косвените данъци, държавите-членки следва да съблюдават някои съществени елементи от тези уредба.
(5)
С цел да се гарантира свободното движение, облагането на стоки, различни от акцизните стоки, не следва да води до формалности, свързани с преминаването на граници.
(6)
Необходимо е да се осигури прилагането на някои формалности, когато акцизните стоки се движат от територии, определени за част от митническата територия на Общността, но които са изключени от приложното поле на настоящата директива, към територии, които са определени по същия начин, но към които настоящата директива се прилага.
(7)
Тъй като режимите с отложено плащане в рамките на Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 г. относно създаване на Митнически кодекс на Общността (10) осигуряват подходящи мерки за контрол, доколкото акцизните стоки са обект на разпоредбите на този регламент, не е необходимо отделно прилагане на система за контрол на акцизите, за времето когато акцизните стоки са обект на митнически процедури с отложено плащане или на митнически режими с отложено плащане на Общността.
(8)
Тъй като за правилното функциониране на вътрешния пазар продължава да е нужно понятието и условията за облагане на акциза да са едни и същи във всички държави-членки, е необходимо да се изясни на общностно равнище кога акцизните стоки се освобождават за потребление и кои са данъчно задължените лица по отношение на акциза.
(9)
Тъй като акцизът е данък върху потреблението, не може да се събира акциз за акцизни стоки, които при определени обстоятелства са били унищожени или безвъзвратно загубени.
(10)
Тъй като разпоредбите за събиране и възстановяване на акцизите имат отражение върху правилното функциониране на вътрешния пазар, те следва да са подчинени на критерии за недискриминация.
(11)
При нередовност акцизът следва да е дължим в държавата-членка, на чиято територия е допусната нередовността, довела до освобождаването за потребление, а ако е невъзможно да се установи къде е допусната - в държавата-членка, в която е установена. Ако акцизните стоки не достигнат до мястото на получаването им без установяване на някаква нередовност, следва да се приеме, че нередовност е допусната в държавата-членка на изпращане на стоките.
(12)
Освен случаите на възстановяване, предвидени в настоящата директива, държавите-членки следва да имат възможност, когато целта на настоящата директива го позволява, да възстановяват акциза, платен за акцизни стоки, които са освободени за потребление.
(13)
Правилата и условията за доставки, освободени от плащане на акциз, следва да останат хармонизирани. За освободените доставки, предназначени за организации, разположени в други държави-членки, следва да се използва удостоверение за освобождаване.
(14)
С цел да се предотврати избягване на облагането и измами, положенията, при които са позволени безмитни продажби на пътници, които напускат територията на Общността, следва да бъдат ясно определени. Тъй като при пътувания по суша пътниците могат да се движат по-често и по-свободно в сравнение с пътниците, пътуващи с кораб или въздухоплавателно средство, рискът от неспазване на разрешеното количество за безмитен и освободен от данък внос от страна на пътниците и съответно тежестта за митническите органи, свързана с проверките, са значително по-високи при пътувания по суша. Следователно е целесъобразно да се предвидят разпоредби, забраняващи безмитните продажби и продажбите без акциз на сухопътните граници, като това правило вече се прилага в повечето от държавите-членки. Следва обаче да се предвиди преходен период, по време на който държавите-членки имат право да продължат да освобождават от акциз стоките, предлагани от съществуващите магазини за безмитна търговия, разположени на техните сухопътни граници с трета държава.
(15)
Предвид факта, че за да се осигури събирането на данъчните задължения трябва да се правят проверки на обекти за производство и съхранение, с цел улесняване на тези проверки е необходимо да се запази система на данъчни складове, които се лицензират от компетентните органи.
(16)
Необходимо е да се установят и изискванията, на които трябва да отговарят лицензираните складодържатели и търговците без статут на лицензиран склад.
(17)
Акцизните стоки следва да могат, преди освобождаването им за потребление, да се движат в рамките на Общността под режим отложено плащане на акциз. Такова движение следва да може да се осъществява от данъчен склад към различни местоназначения, по-специално към друг данъчен склад, но също и към места, които са еквивалентни за целите на настоящата директива.
(18)
Следва да се разреши също движението на акцизни стоки под режим отложено плащане от тяхното място на внасяне към тези местоназначения и съответно следва да се въведат разпоредби относно статута на лицето, което има право да изпраща, но не и да държи, стоките от това място на внасяне.
(19)
С цел да се гарантира плащането на акциз, в случай че движението на акцизните стоки не приключи с освобождаване, е необходимо държавите-членки да изискват обезпечение, което следва да се внесе от изпращащия лицензиран складодържател или регистрирания изпращач, или ако държавата-членка на изпращане разрешава - от друго лице, участващо в движението, при условия, определени от държавите-членки.
(20)
С цел да се осигури събирането на данъците по ставките, определени от държавите-членки, е необходимо компетентните органи да бъдат в състояние да проследяват движението на акцизните стоки и следователно е необходимо да се предвиди система за мониторинг на такива стоки.
(21)
За тази цел е подходящо да се използва компютърната система, създадена с Решение № 1152/2003/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 юни 2003 г. за компютризиране на движението и контрола върху акцизните стоки (11). Използването на тази система, за разлика от системата на хартиени носители, ускорява необходимите формалности и улеснява мониторинга на движението на акцизни стоки с отложено плащане на акциз.
(22)
Целесъобразно е да се установи процедурата, чрез която търговците информират данъчните органи на държавите-членки за изпратените или получените пратки с акцизни стоки. Следва надлежно да се отчита положението на някои получатели, които не са свързани с компютърната система, но могат да получават акцизни стоки, движещи се под режим отложено плащане на акциз.
(23)
С цел да се осигури правилното функциониране на правилата, свързани с движението под режим на отложено плащане на акциз, следва да се уточнят условията за започване на движението, както и тези за неговото приключване и освобождаването от отговорност.
(24)
Необходимо е да се определят процедурите, които следва да се използват, когато компютърната система не е достъпна.
(25)
На държавите-членки следва да се позволи да предвиждат специален режим за движение на акцизни стоки с отложено плащане на акциз, което се осъществява изцяло на тяхна територия, или да сключват двустранни споразумения с други държави-членки с цел опростяване.
(26)
Без да се изменя общата структура, следва да се изяснят правилата за облагането и процедурните правила, свързани с движението на стоки, за които вече е бил платен акциз в една от държавите-членки.
(27)
Когато акцизните стоки са придобити от частни лица за собствено ползване и транспортирани от тях в друга държава-членка, в съответствие с принципите на вътрешния пазар акцизът следва да бъде платен в държавата-членка, в която са придобити стоките.
(28)
В случаи, в които след освобождаване за потребление в една държава-членка акцизните стоки се държат за търговски цели в друга държава-членка, е необходимо да се уточни, че акцизът е дължим във втората държава-членка. За тази цел е необходимо по-специално да се дефинира понятието „търговски цели“.
(29)
Когато акцизните стоки са придобити от лица, които не са лицензирани складодържатели, нито регистрирани получатели, и които не осъществяват независима икономическа дейност, и са изпратени или транспортирани пряко или непряко от продавача или от негово име, акцизът следва да бъде платен в държавата-членка на получаване и следва да се предвиди процедурата, към която трябва да се придържа продавачът.
(30)
С цел да се избегнат конфликтите на интереси между държавите-членки и двойното данъчно облагане, в случаите, когато акцизни стоки, които вече са освободени за потребление в една държава-членка, се движат в рамките на Общността, следва да се отчитат ситуациите, при които са налице нередности по отношение на акцизните стоки след освобождаването им за потребление.
(31)
Държавите-членки следва да могат да предвиждат разпоредби за означаването на стоките, освободени за потребление, с данъчни или национални разпознавателни обозначения. Използването на тези обозначения не трябва да създава никакви пречки пред търговията в Общността.
Тъй като използването на тези обозначения не трябва да води до възникването на двойна данъчна тежест, следва да се уточни, че всяка сума за получаването на такива обозначения, която е платена или обезпечена, следва да бъде възстановена, опростена или освободена от държавата-членка, която е издала обозначенията, ако акцизът е станал дължим и е бил събран в друга държава-членка.
Въпреки това, за да се избегнат всякакви злоупотреби, държавите-членки, издали такива обозначения, следва да могат да изискат доказателство за тяхното премахване или тяхното унищожаване, като условие за възстановяването, опрощаването или освобождаването.
(32)
Прилагането на обичайните изисквания по отношение на движението и контрола на акцизните стоки може да доведе до несъразмерна административна тежест за малките винопроизводители. Поради тази причина държавите-членки следва да могат да освобождават тези производители от някои изисквания.
(33)
Следва да се отчита фактът, че по отношение на акцизните стоки, използвани за продоволствено снабдяване на кораби и самолети, все още не е намерен удовлетворителен общ подход.
(34)
По отношение на акцизните стоки, използвани за строителството и поддръжката на трансгранични мостове между държавите-членки, с цел да се намали административната тежест съответните държави-членки следва да имат право да приемат мерки чрез дерогация от обичайните правила и процедури, отнасящи се до движението на акцизни стоки от една държава-членка в друга.
(35)
Мерките за прилагане на настоящата директива следва да се приемат в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (12).
(36)
За да им се даде възможност да се приспособят към електронната система за контрол на движението на стоки под режим отложено плащане на акциз, на държавите-членки следва се предостави преходен период, през който това движение може да продължи да се осъществява при съблюдаване на формалностите, предвидени в Директива 92/12/ЕИО.
(37)
Тъй като целта на настоящата директива, а именно да се осигури общ режим по отношение на някои аспекти на акциза, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите-членки и следователно може, поради своя мащаб и ефект, да бъде постигната по-добре на общностно равнище, Общността може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, както е определен в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалност, както е изложен в същия член, настоящата директива не излиза извън необходимото за постигането на тази цел,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ГЛАВА I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
1. Настоящата директива определя общ режим по отношение на акциза, с който се облага пряко или косвено потреблението на следните стоки (наричани по-долу „акцизни стоки“):
а)
енергийни продукти и електрическата енергия, обхванати от Директива 2003/96/ЕО;
б)
алкохол и алкохолни напитки, обхванати от директиви 92/83/ЕИО и 92/84/ЕИО;
в)
тютюневи изделия, обхванати от директиви 95/59/ЕО, 92/79/ЕИО и 92/80/ЕИО.
2. Държавите-членки могат да налагат по отношение на акцизните стоки допълнителни косвени данъци със специално предназначение, при условие че тези данъци са в съответствие с данъчните правила на Общността, приложими по отношение на акцизите или данъка върху добавената стойност при определянето на данъчната основа, изчисляването на данъчното задължение, облагането и контрола на данъка, като тези правила не включват разпоредбите, свързани с освобождаването от данъци.
3. Държавите-членки могат да налагат данъци върху:
а)
продуктите, които не са акцизни стоки;
б)
предоставянето на услуги, включително на такива, свързани с акцизни стоки, които не могат да се определят като данъци върху оборота.
Налагането на такива данъци обаче не може да води до формалности при преминаването на граници, когато се осъществява търговия между държавите-членки.
Член 2
Акцизните стоки подлежат на облагане с акциз в момента на:
а)
тяхното производство, включително - когато е приложимо - техния добив, на територията на Общността;
б)
тяхното внасяне на територията на Общността.
Член 3
1. Формалностите, установени с митническите разпоредби на Общността относно въвеждането на стоки в митническата територия на Общността, се прилагат mutatis mutandis към въвеждането в Общността на акцизни стоки от територия, посочена в член 5, параграф 2.
2. Формалностите, установени с митническите разпоредби на Общността относно извеждането на стоки от митническата територия на Общността, се прилагат mutatis mutandis към извеждането от Общността на акцизни стоки за територия, посочена в член 5, параграф 2.
3. Чрез дерогация от параграфи 1 и 2, на Финландия се разрешава, по отношение на движенията на акцизни стоки между нейната територия, както е определена в член 4, параграф 2, и териториите, посочени в член 5, параграф 2, буква в), да прилага същите процедури, както тези, приложими за такива движеният в рамките на нейната територия, както е определена в член 4, параграф 2.
4. Глави III и IV не се прилагат по отношение на акцизни стоки, обхванати от митнически режим с отложено плащане или митническо направление.
Член 4
За целите на настоящата директива, както и на нейните разпоредби за прилагане, се прилагат следните определения:
1.
„лицензиран складодържател“ е физическо или юридическо лице, имащо разрешение от компетентните органи на държава-членка в хода на своята дейност да произвежда, преработва, държи, получава и изпраща акцизни стоки при условията на режим отложено плащане на акциз в данъчни складове;
2.
„държава-членка“ и „територия на държава-членка“ е територията на всяка държава-членка на Общността, към която се прилага Договорът в съответствие с член 299 от него, с изключение на третите територии;
3.
„Общност“ и „територия на Общността“ са териториите на държавите-членки, както са определени в точка 2;
4.
„трети територии“ са териториите, посочени в член 5, параграф 2 и 3;
5.
„трети страни“ е всяка държава или територия, за която Договорът не е приложим;
6.
„митнически режим с отложено плащане или митническо направление“ е всеки един от специалните режими, предвидени в Регламент (ЕИО) № 2913/92 относно митническия надзор, който се прилага към необщностните стоки при тяхното въвеждане на митническата територия на Общността, временното складиране, свободните зони или свободните складове, както и всеки от режимите по член 84, параграф 1, буква а) от посочения регламент;
7.
„режим отложено плащане на акциз“ е данъчен режим, прилаган по отношение на производството, преработката, държането и движението на акцизни стоки, които не са обхванати от митнически режим с отложено плащане или митническо направление, при който се отлага плащането на акциза;
8.
„внасяне на акцизни стоки“ е въвеждането на акцизни стоки на територията на Общността, освен ако при въвеждането им в Общността не са поставени под митнически режим с отложено плащане или митническо направление, а така също и тяхното освобождаване от този режим или направление;
9.
„регистриран получател“ е физическо или юридическо лице, което е получило разрешение от компетентните органи на държавата-членка на получаване, в хода на своята дейност и при условията, определени от тези органи, да получава акцизни стоки, движещи се под режим отложено плащане на акциз от друга държава-членка;
10.
„регистриран изпращач“ е физическо или юридическо лице, което е получило разрешение от компетентните органи на държавата-членка на внасяне, в хода на своята дейност и при условията, определени от тези органи, единствено да изпраща акцизни стоки под режим отложено плащане на акциз след допускането им за свободно обращение в съответствие с член 79 от Регламент (ЕИО) № 2913/92;
11.
„данъчен склад“ е място, където акцизни стоки се произвеждат, преработват, държат, получават или изпращат под режим отложено плащане на акциз от лицензиран складодържател в хода на неговата дейност, при спазване на определени условия, установени от компетентните органи на държавата-членка, в която се намира данъчният склад.
Член 5
1. Настоящата директива и директивите, посочени в член 1, се прилагат на територията на Общността.
2. Настоящата директива и директивите, посочени в член 1, не се прилагат на следните територии, представляващи част от митническата територия на Общността:
а)
Канарските острови;
б)
отвъдморските департаменти на Франция;
в)
Оландските острови;
г)
Англо-нормандските острови.
3. Настоящата директива и директивите, посочени в член 1, не се прилагат на териториите в обхвата на член 299, параграф 4 от Договора, нито на следните други територии, които не са част от митническата територия на Общността:
а)
остров Хелиголанд;
б)
територията на Бюсинген;
в)
Сеута;
г)
Мелила;
д)
Ливиньо;
е)
Кампионе д'Италия;
ж)
италианските води на езерото Лугано.
4. Испания може да нотифицира с декларация, че настоящата директива и директивите, посочени в член 1, се прилагат на Канарските острови, при условие че се въведат мерки за адаптиране поради тяхната изключителна отдалеченост, по отношение на всички или на някои от акцизните стоки, посочени в член 1, считано от първия ден на втория месец, следващ депозирането на такава декларация.
5. Франция може да нотифицира с декларация, че настоящата директива и директивите, посочени в член 1, се прилагат за отвъдморските департаменти на Франция, при условие че се въведат мерки за адаптиране поради тяхната изключителна отдалеченост, по отношение на всички или на някои от акцизните стоки, посочени в член 1, считано от първия ден на втория месец, следващ депозирането на такава декларация.
6. Разпоредбите на настоящата директива не са пречка за Гърция да поддържа специалния статус на планината Атон, така както е гарантиран от член 105 от гръцката конституция.
Член 6
1. Като се имат предвид конвенциите и споразуменията, сключени съответно с Франция, Италия, Кипър и Обединеното кралство, съответно, и Княжество Монако, Сан Марино, суверенните бази на Обединеното кралство Акротири и Декелия и остров Ман не се считат за целите настоящата директива за трети страни.
2. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че движенията на акцизни стоки с начало във или предназначени за:
а)
Княжество Монако се третират като движения с начало във или предназначени за Франция;
б)
Сан Марино се третират като движения с начало във или предназначени за Италия;
в)
суверенните бази на Обединеното кралство Акротири и Декелия се третират като движения с начало във или предназначени за Кипър;
г)
Остров Ман се третират като движения с начало във или предназначени за Обединеното кралство.
3. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че движенията на акцизни стоки с начало във или предназначени за Юнгхолц и Мителберг (Клайнес Валзертал) се третират като движения с начало във или предназначени за Германия.
ГЛАВА II
ВЪЗНИКВАНЕ НА ЗАДЪЛЖЕНИЕ, ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ И ОСВОБОЖДАВАНЕ ОТ АКЦИЗ
РАЗДЕЛ 1
Място и време на възникване на задължението
Член 7
1. Задължението за акциз възниква от момента на освобождаването за потребление в съответната държава-членка.
2. За целите на настоящата директива „освобождаване за потребление“ представлява всяко:
а)
извеждане на акцизни стоки, включително нередовно извеждане, от режим отложено плащане на акциз;
б)
държане на акцизни стоки извън режим отложено плащане на акциз, когато не е начислен акциз съгласно приложимите разпоредби на правото на Общността и националното законодателство;
в)
производство на акцизни стоки, включително нередовно производство, извън режим отложено плащане на акциз;
г)
внасяне на акцизни стоки, включително нередовно внасяне, освен ако веднага след внасянето акцизните стоки не са поставени под режим отложено плащане на акциз.
3. Моментът на освобождаване за потребление е:
а)
в случаите, посочени в член 17, параграф 1, буква а), подточка ii) - моментът на получаване на акцизните стоки от регистрирания получател;
б)
в случаите, посочени в член 17, параграф 1, буква а), подточка iv) - моментът на получаване на акцизните стоки от получателя;
в)
в случаите, посочени в член 17, параграф 2 - моментът на получаването на акцизните стоки на мястото на директната доставка.
4. Пълното унищожаване или безвъзвратна загуба на акцизни стоки под режим отложено плащане на акциз по причина, свързана с естеството на стоките, непредвидими обстоятелства, непреодолима сила или вследствие на разрешение на компетентните органи на държавата-членка, не се считат за освобождаване за потребление.
За целта на настоящата директива стоките се считат за напълно унищожени или безвъзвратно загубени, когато са неизползваеми като акцизни стоки.
Въпросното пълно унищожаване или безвъзвратна загуба на акцизни стоки се доказва по начин, удовлетворяващ компетентните органи на държавата-членка, където е настъпило пълно унищожаване или безвъзвратна загуба, а при невъзможност да се определи къде са настъпили - пред компетентните органи на държавата-членка, в която е направена констатацията.
5. Всяка държава-членка установява свои собствени правила и условия, при които се определят загубите, посочени в параграф 4.
Член 8
1. Лицето, отговорно за плащането на акциза, който е станал дължим, е:
а)
по отношение на извеждането на акцизни стоки от режим отложено плащане на акциз, както е посочено в член 7, параграф 2, буква а):
i)
лицензираният складодържател, регистрираният получател или всяко друго лице, което извежда или от чието име се извеждат акцизните стоки под режим отложено пращане на акциз или, в случай на нередовно извеждане от данъчния склад, всяко друго лице, което е участвало в това извеждане;
ii)
в случай на нередовност при движение на акцизни стоки под режим отложено плащане, както е определена в член 10, параграфи 1, 2 и 4: лицензираният складодържател, регистрираният изпращач или всяко друго лице, което е предоставило обезпечение за плащането на акциза съгласно член 18, параграфи 1 и 2, или всяко лице, което е участвало в нередовното извеждане и е знаело или логично е следвало да знае за нередовния характер на извеждането;
б)
по отношение на държането на акцизни стоки, посочено в член 7, параграф 2, буква б): лицето, държащо акцизните стоки, или всяко друго лице, участвало в тяхното държане;
в)
по отношение на производството на акцизни стоки, посочено в член 7, параграф 2, буква в): лицето, произвеждащо акцизните стоки, или, в случай на нередовно производство, всяко друго лице, участвало в тяхното производство;
г)
по отношение на внасянето на акцизни стоки, посочено в член 7, параграф 2, буква г): лицето, което декларира акцизните стоки или от чието име те са декларирани при внасяне или, в случай на нередовно внасяне, всяко друго лице, което е участвало във внасянето.
2. Когато за едно акцизно задължение имат няколко данъчно задължени лица, те са солидарно отговорни.
Член 9
Прилагат се условията за облагане и ставката на акциза, които са в сила на датата, на която акцизът става дължим в държавата-членка, в която се осъществява освобождаването за потребление.
Акцизът се начислява и събира и, при необходимост, възстановява или опрощава в съответствие с установените от всяка държава-членка процедури. Държавите-членки прилагат едни и същи процедури по отношение на стоките с произход от страната и тези от другите държави-членки.
Член 10
1. При допускане на нередовност по време на движение на акцизни стоки под режим отложено плащане на акциз, водеща до тяхното освобождаване за потребление съгласно член 7, параграф 2, буква а), освобождаването за потребление става в държавата-членка, в която е допусната нередовността.
2. При откриване на нередовност по време на движение на акцизни стоки под режим отложено плащане, водеща до тяхното освобождаване за потребление в съответствие с член 7, параграф 2, буква а), когато не е възможно да се определи къде е допусната нередовността, се приема, че тя е допусната в държавата-членка и в момента на установяването ѝ.
3. В ситуациите, посочени в параграфи 1 и 2, компетентните органи на държавата-членка, където стоките са освободени за потребление или където се счита, че са освободени за потребление, уведомяват компетентните органи на държавата-членка на изпращане.
4. Когато акцизни стоки, движещи се под режим отложено плащане, не пристигнат на мястото на получаване и по време на движението не е установена никаква нередовност, водеща до тяхното освобождаване за потребление съгласно член 7, параграф 2, буква а), се счита, че нередовността е била допусната в държавата-членка на изпращане в момента на започване на движението, освен ако в четиримесечен срок, считано от датата, на която е започнало движението съгласно член 20, параграф 1, се представи доказателство, удовлетворяващо компетентните органи на държавата-членка на изпращане за приключване на движението съгласно член 20, параграф 2, или за мястото, където е допусната нередовността.
В случай че лицето, предоставило обезпечението, посочено в член 18, не е научило или е могло да не научи, че стоките не са пристигнали на мястото на получаване им, то разполага с едномесечен срок, считано от получаването на тази информация от компетентните органи на държавата-членка на изпращане, за да му се даде възможност да представи доказателство или за приключването на движението съгласно член 20, параграф 2, или за мястото, където е допусната нередовността.
5. Въпреки това в случаите, посочени в параграфи 2 и 4, ако, преди изтичането на тригодишен период, считано от датата, на която е започнало движението съгласно член 20, параграф 1, се установи в коя държава-членка действително е била допусната нередовността, се прилагат разпоредбите на параграф 1.
В тези случаи компетентните органи на държавата-членка, в която е допусната нередовността, уведомяват компетентните органи на държавата-членка, в която е начислен акцизът, които го възстановяват или опрощават след представяне на доказателства за начисляването на акциза в другата държава-членка.
6. За целите на настоящия член „нередовност“ означава ситуация, която възниква по време на движение на акцизни стоки под режим отложено плащане, различна от посочената в член 7, параграф 4, в резултат на която дадено движение или част от движение на акцизна стока не е приключило в съответствие с член 20, параграф 2.
РАЗДЕЛ 2
Възстановяване и опрощаване
Член 11
Освен в случаите, посочени в член 33, параграф 6, член 36, параграф 5 и член 38, параграф 3, както и в случаите, предвидени в директивите, посочени в член 1, акцизът върху освободените за потребление акцизни стоки може, по искане на дадено заинтересовано лице, да бъде възстановен или опростен от компетентните органи на държавата-членка, в която тези стоки са били освободени за потребление, в определените от държавите-членки случаи и при условията, посочени от тях, с цел предотвратяване на всякакво възможно избягване на облагането или злоупотреби.
Това възстановяване или опрощаване не може да води до освобождавания, различни от предвидените в член 12 и в някоя от директивите, посочени в член 1.
РАЗДЕЛ 3
Освобождаване
Член 12
1. Акцизни стоки се освобождават от плащане на акциз, когато са предназначени за ползване:
а)
в рамките на дипломатически или консулски отношения;
б)
от международни организации, признати като такива от публичните власти на приемащата държава-членка и от членовете на такива организации, в рамките и при условията, установени с международните конвенции за учредяване на тези организации или със споразумения относно тяхното седалище;
в)
от въоръжените сили на всяка държава, която е страна по Северноатлантическия договор, различна от държавата-членка, в която се дължи акцизът, за ползване от тези въоръжени сили, за нуждите на цивилния персонал, който ги придружава, или за снабдяване на техните офицерски трапезарии или столови;
г)
от въоръжените сили на Обединеното кралство, разположени в Кипър по силата на Договора за създаване, отнасящ се за Република Кипър, с дата 16 август 1960 г., за ползване от тези въоръжени сили, за нуждите на цивилния персонал, който ги придружава, или за снабдяване на техните офицерски трапезарии или столови;
д)
за потребление по силата на споразумение, сключено с трети страни или международни организации, при условие че такова споразумение е било допуснато или разрешено по отношение на освобождаване от ДДС.
2. Посочените по-горе освобождавания се обвързват с условия и ограничения, определени от приемащата държава-членка. Държавите-членки могат да предоставят освобождаване посредством възстановяване на акциза.
Член 13
1. Без да се засягат разпоредбите на член 21, параграф 1, акцизните стоки, които се движат под режим отложено плащане на акциз към получател съгласно член 12, параграф 1, се придружават от удостоверение за освобождаване.
2. В съответствие с процедурата, посочена в член 43, параграф 2, Комисията определя формата и съдържанието на удостоверението за освобождаване.
3. Процедурите, предвидени в членове 21-27, не се прилагат за движенията на акцизни стоки под режим отложено плащане на акциз, предназначени за въоръжените сили, посочени в член 12, параграф 1, буква в), ако са обхванати от режим, пряко основан на Северноатлантическия договор.
Държавите-членки обаче могат да предвидят процедурата, установена в членове 21-27, да се прилага за такива движения, осъществявани изцяло на тяхна територия, или чрез споразумение със съответните държави-членки, между техните територии.
Член 14
1. Държавите-членки могат да освободят от плащане на акциз доставените от магазини за безмитна търговия акцизни стоки, които се пренасят в личния багаж на пътниците, вземащи полет или пътуващи по море към трета територия или към трета страна.
2. Стоките, доставени на борда на самолет или кораб по време на полет или пътуване по море към трета територия или трета страна, се третират по същия начин, както стоките, доставени от безмитни магазини.
3. Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че освобождаването, предвидено в параграфи 1 и 2, се прилага по такъв начин, че да се предотврати всяка възможна данъчна измама, укриване на данъци или злоупотреба.
4. Държавите-членки, които към 1 юли 2008 г. разполагат с безмитни магазини, намиращи се на места, различни от летища или морски пристанища, могат, до 1 януари 2017 г., да продължават да освобождават от плащане на акциз акцизните стоки, доставяни от тези магазини и пренасяни в личния багаж на пътници, пътуващи към трета територия или към трета страна.
5. За целите на настоящия член се прилагат следните определения:
а)
„безмитен магазин“ е всеки обект, разположен на летище или пристанище, който отговаря на условията, определени от компетентните органи на държавите-членки, в изпълнение, по-специално, на параграф 3;
б)
„пътник към трета територия или трета страна“ е всеки пътник, притежаващ документ за превоз при пътуване по въздух или по море, в който се посочва, че крайното място на получаване е летище или пристанище, разположено на трета територия или в трета страна.
ГЛАВА III
ПРОИЗВОДСТВО, ПРЕРАБОТКА И ДЪРЖАНЕ
Член 15
1. Всяка държава-членка определя своята нормативна уредба относно производството, преработката и държането на акцизни стоки, при спазване на разпоредбите на настоящата директива.
2. Производството, преработката и държането на акцизни стоки, за които не е платен акциз, се осъществяват в данъчен склад.
Член 16
1. Откриването и управлението на данъчен склад от лицензиран складодържател се извършват с разрешение от компетентните органи на държавата-членка, където се намира данъчният склад.
Разрешение се дава при условия, които органите имат право да определят с оглед предотвратяване на всякакво евентуално избягване на данък или злоупотреби.
2. Лицензираният складодържател е длъжен:
а)
при необходимост да предостави обезпечение, покриващо рисковете, свързани с производството, преработката и държането на акцизни стоки;
б)
да спазва изискванията, определени от държавата-членка, на чиято територия се намира данъчният склад;
в)
да води отделна отчетност за наличността и движението на акцизни стоки за всеки данъчен склад;
г)
да въвежда в данъчния си склад и да вписва в отчетността си, при приключване на движението, всички акцизни стоки, които се движат под режим отложено плащане на акциз, освен в случаите, когато се прилага член 17, параграф 2;
д)
да допуска всякакъв контрол и проверка на складовата наличност.
Условията за обезпечението по буква а) се определят от компетентните органи на държавата-членка, в която е лицензиран данъчният склад.
ГЛАВА IV
ДВИЖЕНИЕ НА АКЦИЗНИ СТОКИ ПОД РЕЖИМ ОТЛОЖЕНО ПЛАЩАНЕ НА АКЦИЗ
РАЗДЕЛ I
Общи разпоредби
Член 17
1. Акцизните стоки могат да се движат под режим отложено плащане на акциз на територията на Общността, включително когато преминават през трета страна или трета територия:
а)
от данъчен склад до:
i)
друг данъчен склад;
ii)
регистриран получател;
iii)
място, от което акцизните стоки напускат територията на Общността съгласно член 25, параграф 1;
iv)
получател в съответствие с член 12, параграф 1, когато стоките се изпращат от друга държава-членка;
б)
от мястото на внасяне до което и да е от местата за получаване, посочени в буква а), когато стоките са изпратени от регистриран изпращач.
За целите на настоящия член „място на внасяне“ е мястото, където се намират стоките, когато са допуснати за свободно обращение в съответствие с член 79 от Регламент (ЕИО) № 2913/92.
2. Чрез дерогация от параграф 1, буква а), подточки i) и ii) и буква б) от настоящия член и с изключение на случаите по член 19, параграф 3, държавата-членка на получаване може, при условия, определени от нея, да позволи движението на акцизни стоки под режим отложено плащане на акциз до място на директна доставка, разположено на нейна територия, когато това място е посочено от лицензирания складодържател в държавата-членка на получаване или от регистрирания получател.
Този лицензиран складодържател или този регистриран получател остава отговорен за подаването на съобщението за получаване, посочено в член 24, параграф 1.
3. Параграфи 1 и 2 се прилагат и за движение на акцизни стоки с нулева ставка, които не са освободени за потребление.
Член 18
1. Компетентните органи на държавата-членка на изпращане, при определени от тях условия, изискват рисковете, свързани с движението под режим отложено плащане на акциз, да бъдат покрити от обезпечение, което се предоставя от изпращащия лицензиран складодържател или регистрирания изпращач.
2. Чрез дерогация от параграф 1 компетентните органи на държавата-членка на изпращане, при условия, определени от тях, могат да позволят обезпечението по параграф 1 да се предостави от превозвача, собственика на акцизните стоки, получателя или съвместно от две или повече от тези лица или лицата, посочени в параграф 1.
3. Обезпечението е валидно в рамките на Общността. Подробните правила относно обезпечението се определят от държавите-членки.
4. Държавата-членка на изпращане може да отмени задължението за предоставяне на обезпечение по отношение на следните движения под режим отложено плащане на акциз:
а)
движения, които се осъществяват изцяло на нейна територия;
б)
движения на енергийни продукти в рамките на Общността по море или фиксирани тръбопроводи, когато другите заинтересовани държави-членки са съгласни с това.
Член 19
1. Регистрираният получател не може да държи или изпраща акцизни стоки под режим отложено плащане на акциз.
2. Регистрираният получател спазва следните изисквания:
а)
преди изпращане на акцизните стоки да дава обезпечение за плащането на акциза съгласно условията, определени от компетентните органи на държавата-членка на получаване;
б)
при приключване на движението да вписва в отчетността си акцизните стоки, получени под режим отложено плащане;
в)
да допуска всяка проверка, даваща възможност на компетентните органи на държавата-членка на получаване да се уверят, че стоките действително са получени.
3. За регистриран получател, който получава акцизни стоки само в редки случаи, разрешението, посочено в член 4, параграф 9, е ограничено до определено количество акцизни стоки, само един изпращач и определен период от време. Държавите-членки могат да ограничат разрешението до едно-единствено движение.
Член 20
1. Движението на акцизни стоки под режим отложено плащане на акциз започва, в случаите, посочени в член 17, параграф 1, буква а) от настоящата директива, когато акцизните стоки напуснат данъчния склад на изпращане, а в случаите, посочени в член 17, параграф 1, буква б), когато бъдат допуснати за свободно обращение в съответствие с член 79 от Регламент (ЕИО) № 2913/92.
2. Движението на акцизни стоки под режим отложено плащане на акциз приключва, в случаите, посочени в член 17, параграф 1, буква а), подточки i), ii) и iv) и в член 17, параграф 1, буква б), когато получателят получи доставката на акцизните стоки, а в случаите, посочени в член 17, параграф 1, буква а), подточка iii), когато акцизните стоки напуснат територията на Общността.
РАЗДЕЛ 2
Процедура за движението на акцизни стоки под режим отложено плащане на акциз
Член 21
1. Счита се, че движението на акцизни стоки се осъществява под режим отложено плащане на акциз само ако е придружено от електронен административен документ, обработен в съответствие с параграфи 2 и 3.
2. За целите на параграф 1 от настоящия член, изпращачът предоставя проект за електронен административен документ на компетентните органи на държавата-членка на изпращане чрез компютърната система, посочена в член 1 от Решение № 1152/2003/ЕО (наричана по-долу „компютърна система“).
3. Компетентните органи на държавата-членка на изпращане осъществяват електронна проверка на данните в проекта на електронния административен документ.
Когато тези данни не са валидни, изпращачът незабавно се уведомява за това.
Когато тези данни са валидни, компетентните органи на държавата-членка на изпращане определят на документа уникален административен референтен код и го съобщават на изпращача.
4. В случаите, посочени в член 17, параграф 1, буква а), подточки i), ii) и iv) и буква б), както и в член 17, параграф 2, компетентните органи на държавата-членка на изпращане изпращат незабавно електронния административен документ на компетентните органи на държавата-членка на получаване, които го препращат на получателя, когато получателят е лицензиран складодържател или регистриран получател.
Когато акцизните стоки са предназначени за лицензиран складодържател в държавата-членка на изпращане, компетентните органи на тази държава-членка изпращат електронния административен документ направо на него.
5. В случая по член 17, параграф 1, буква а), подточка iii) от настоящата директива компетентните органи на държавата-членка на изпращане изпращат електронния административен документ на компетентните органи на държавата-членка, в която е подадена декларацията за износ съгласно член 161, параграф 5 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 (наричана по-долу „държава-членка на износ“), ако тази държава-членка е различна от държавата-членка на изпращане.
6. Изпращачът предоставя на лицето, придружаващо акцизните стоки, печатен екземпляр от електронния административен документ или всеки друг търговски документ, в който ясно се посочва уникалният административен референтен код. Този документ трябва да бъде представян на компетентните органи при всяко поискване от тяхна страна по време на целия процес на движение под режим отложено плащане на акциз.
7. Изпращачът може да анулира електронния административен документ до започването на движението съгласно член 20, параграф 1.
8. По време на движението под режим отложено плащане на акциз изпращачът може, чрез компютърната система, да промени мястото на получаване и да посочи ново място на получаване, което трябва да е едно от местата на получаване по член 17, параграф 1, буква а), подточки i), ii) или iii), или, когато е приложимо, по член 17, параграф 2.
Член 22
1. При движения на енергийни продукти под режим отложено плащане на акциз по море или по вътрешни водни пътища към получател, който не е окончателно известен в момента, когато изпращачът представя проекта на посочения в член 21, параграф 2 електронен административен документ, компетентните органи на държавата-членка на изпращане могат да разрешат на изпращача да не отразява в този документ данните относно получателя.
2. Веднага след като данните относно получателя станат известни и най-късно при завършване на движението, изпращачът, чрез посочената в член 21, параграф 8 процедура, ги съобщава на компетентните органи на държавата-членка на изпращане.
Член 23
Компетентните органи на държавата-членка на изпращане могат да позволят на изпращача, при определените от нея условия, да раздели движението на енергийни продукти под режим отложено плащане на акциз на две или повече движения, при условие че:
1.
общото количество акцизни стоки не се променя, и
2.
разделянето се извършва на територията на държава-членка, която разрешава такава процедура;
3.
компетентните органи на тази държава-членка са уведомени за мястото, където се извършва разделянето.
Държавите-членки уведомяват Комисията дали разрешават разделяне на движения на тяхна територия и при какви условия. Комисията предава тази информация на другите държави-членки.
Член 24
1. При получаване на акцизни стоки на някое от местата на получаване, посочени в член 17, параграф 1, буква а), подточки i), ii) или iv) или в член 17, параграф 2, получателят представя на компетентните органи на държавата-членка на получаване, чрез компютърната система, своевременно и не по-късно от пет работни дни след завършване на движението, освен при надлежно оправдани пред компетентните органи случаи, съобщение за тяхното получаване (наричано по-долу „съобщение за получаване“).
2. Компетентните органи на държавата-членка на получаване определят условията за предоставяне на съобщението за получаване от получателите, посочени в член 12, параграф 1.
3. Компетентните органи на държавата-членка на получаване осъществяват електронна проверка на данните в съобщението за получаване.
Когато тези данни не са валидни, получателят незабавно се уведомява за това.
Когато тези данни са валидни, компетентните органи на държавата-членка на получаване потвърждават на получателя, че съобщението за получаване е регистрирано, и го изпращат на компетентните органи на държавата-членка на изпращане.
4. Компетентните органи на държавата-членка на изпращане изпращат съобщението за получаване на изпращача. Когато мястото на изпращане и мястото на получаване се намират в една и съща държава-членка, компетентните органи на тази държава-членка изпращат съобщението за получаване направо на изпращача.
Член 25
1. В случаите по член 17, параграф 1, буква а), подточка iii) и, където е приложимо, член 17, параграф 1, буква б) от настоящата директива, компетентните органи на държавата-членка на износ попълват съобщение за износ - въз основа на заверка от изходното митническо учреждение, посочена в член 793, параграф 2 от Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията от 2 юли 1993 година за определяне на разпоредби за прилагане на Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета за създаване на Митнически кодекс на Общността (13), или от учреждението, в което са извършени формалностите по член 3, параграф 2 от настоящата директива, удостоверяващо, че акцизните стоки са напуснали територията на Общността.
2. Компетентните органи на държавата-членка на износ осъществяват електронна проверка на данните, които се съдържат в заверката, посочена параграф 1. След като проверят тези данни, и когато държавата-членка на изпращане е различна от държавата-членка на износ, компетентните органи на държавата-членка на износ изпращат съобщението за износ на компетентните органи на държавата-членка на изпращане.
3. Компетентните органи на държавата-членка на изпращане изпращат съобщението за износ на изпращача.
Член 26
1. Чрез дерогация от член 21, параграф 1, когато в държавата-членка на изпращане компютърната система не работи, изпращачът може да започне движение на акцизни стоки под режим отложено плащане на акциз, при условие че:
а)
стоките са придружени от документ на хартиен носител, съдържащ същите данни като тези в проекта на електронния административен документ, посочен в член 21, параграф 2;
б)
информира компетентните органи на държавата-членка на изпращане преди началото на движението.
Държавата-членка на изпращане може да поиска също, преди началото на движението, копие от посочения в буква а) документ, проверка на съдържащите се в това копие данни, а ако липсата на достъп до компютърната система е по вина на изпращача, и съответната информация относно причините за липсата на достъп.
2. Когато бъде възстановена работата на компютърната система, изпращачът подава проекта на електронния административен документ съгласно член 21, параграф 2.
След валидиране на данните в електронния административен документ в съответствие с член 21, параграф 3, този документ заменя документа на хартиен носител, посочен в параграф 1, буква а) от настоящия член. Разпоредбите на член 21, параграфи 4 и 5 и на членове 24 и 25 се прилагат mutatis mutandis.
3. Докато данните от електронния административен документ не са валидирани, движението се счита за движение под режим отложено плащане на акциз, придружено от документа на хартиен носител, посочен в параграф 1, буква а).
4. Копие от документа на хартиен носител, посочен в параграф 1, буква а), се съхранява от изпращача за целите на собствената му счетоводна отчетност.
5. Когато компютърната система в държавата-членка на изпращане не работи, изпращачът може да предаде информацията, посочена в член 21, параграф 8 или в член 23, чрез алтернативни средства за комуникация. За тази цел той информира компетентните органи на държавата-членка на изпращане преди момента на промяната на мястото на получаване или на разделянето на движението. Параграфи 2-4 от настоящия член се прилагат mutatis mutandis.
Член 27
1. Когато в случаите, посочени в член 17, параграф 1, буква а), подточки i), ii) и iv), член 17, параграф 1, буква б) и член 17, параграф 2, предвиденото в член 24, параграф 1 съобщение за получаване не може да бъде подадено при завършване на движението на акцизните стоки в рамките на предвидения в този член срок, било поради нефункциониране на компютърната система в държавата-членка на получаване, или, в случаите, посочени в член 26, параграф 1, поради факта, че посочените в член 26, параграф 2 процедури все още не са приключили, получателят представя на компетентните органи на държавата-членка на получаване, освен в надлежно оправдани случаи, документ на хартиен носител, съдържащ същите данни като съобщението за получаване и удостоверяващ, че движението е завършено.
Освен когато предвиденото в член 24, параграф 1 съобщение за получаване може да им бъде своевременно представено от получателя чрез компютърната система, както и в надлежно оправдани случаи, компетентните органи на държавата-членка на получаване изпращат на компетентните органи на държавата-членка на изпращане копие на посочения в първа алинея документ на хартиен носител, а те от своя страна го препращат на изпращача или го съхраняват за него.
Когато работата на компютърната система бъде възстановена в държавата-членка на получаване или когато процедурите, посочени в член 26, параграф 2, приключат, получателят предоставя съобщение за получаване в съответствие с член 24, параграф 1. Член 24, параграфи 3 и 4 се прилагат mutatis mutandis.
2. Когато, в случаите, посочени в член 17, параграф 1, буква а), подточка iii), предвиденото в член 25, параграф 1 съобщение за износ не може да бъде съставено при завършване на движението на акцизните стоки било поради нефункциониране на компютърната система в държавата-членка на износ, или, в случаите, посочени в член 26, параграф 1, поради факта, че посочените в член 26, параграф 2 процедури все още не са приключили, компетентните органи на държавата-членка на износ изпращат на компетентните органи на държавата-членка на изпращане документ на хартиен носител, съдържащ същите данни като съобщението за износ и удостоверяващ, че движението е завършено, освен когато предвиденото в член 25, параграф 1 съобщение за износ може да бъде своевременно съставено чрез компютърната система, както и при наличие на надлежно оправдани случаи.
Компетентните органи на държавата-членка на изпращане изпращат на изпращача копие на документа на хартиен носител, посочен в първа алинея, или го съхраняват за справка.
Когато работата на компютърната система бъде възстановена в държавата-членка на износ или когато процедурите, посочени в член 26, параграф 2, приключат, компетентните органи на държавата-членка на износ изпращат съобщение за износ в съответствие с член 25, параграф 1. Член 25, параграфи 2 и 3 се прилагат mutatis mutandis.
Член 28
1. Независимо от разпоредбите на член 27, съобщението за получаване, предвидено в член 24, параграф 1, или съобщението за износ, предвидено в член 25, параграф 1, са доказателство, че движението на акцизните стоки е завършило съгласно член 20, параграф 2.
2. Чрез дерогация от параграф 1, когато поради причини, различни от посочените в член 27, липсва съобщение за получаване или съобщение за износ, доказателството, че движението на акцизните стоки под режим отложено плащане на акциз е завършено, в случаите, посочени в член 17, параграф 1, буква а), подточки i), ii) и iv), член 17, параграф 1, буква б) и член 17, параграф 2, може да бъде представено и под формата на заверка от компетентните органи на държавата-членка на получаване въз основа на подходящи доказателства, че изпратените акцизни стоки са пристигнали на заявеното място на получаване или в случая, посочен в член 17, параграф 1, буква а), подточка iii), под формата на заверка от компетентните органи на държавата-членка, в която се намира изходното митническо учреждение, удостоверяваща, че стоките са напуснали територията на Общността.
Предоставен от получателя документ, който съдържа същите данни, каквито съдържа и съобщението за получаване или съобщението за износ, представлява подходящо доказателство за целите на първа алинея.
Когато съответните доказателства са приети от компетентните органи на държавата-членка на изпращане, се приключва движението в компютърната система.
Член 29
1. Комисията приема, в съответствие с описаната в член 43, параграф 2 процедура, мерки за определянето на:
а)
структурата и съдържанието на съобщенията, които следва да се разменят за целите на членове 21-25 между съответните лица и компетентни органи във връзка с движението на акцизни стоки под режим отложено плащане на акциз;
б)
правилата и процедурите, свързани с размяната на съобщения, посочени в буква а);
в)
структурата на документите на хартиен носител, посочени в членове 26 и 27.
2. Всяка държава-членка определя случаите, при които може да се счита, че компютърната система не работи, както и правилата и процедурите, които да се следват в тези случаи, за целите на и в съответствие с членове 26 и 27.
РАЗДЕЛ 3
Опростени процедури
Член 30
Държавите-членки могат да установяват опростени процедури по отношение на движенията на акцизни стоки под режим отложено плащане на акциз, които се осъществяват изцяло на тяхна територия, включително възможността за премахване на изискването за електронен надзор на тези движения.
Член 31
При споразумение и при условията, определени от всички заинтересовани държави-членки, могат да бъдат установени опростени процедури за целите на чести и редовни движения на акцизни стоки под режим отложено плащане на акциз между териториите на две или повече държави-членки.
Настоящата разпоредба включва движенията по фиксиран тръбопровод.
ГЛАВА V
ДВИЖЕНИЕ И ОБЛАГАНЕ НА АКЦИЗНИ СТОКИ СЛЕД ОСВОБОЖДАВАНЕ ЗА ПОТРЕБЛЕНИЕ
РАЗДЕЛ 1
Придобиване от частни лица
Член 32
1. Акцизни стоки, придобити от частно лице за собствено ползване и транспортирани от него от една държава-членка до друга, се облагат с акциз само в държавата-членка, в която са придобити.
2. За да определят дали акцизните стоки по параграф 1 са предназначени за собствено ползване от частно лице, държавите-членки вземат предвид следното:
а)
търговския статус на държателя на акцизните стоки и неговите основания за държането им;
б)
мястото, където се намират акцизните стоки или вида на използвания превоз;
в)
всеки документ, свързан с акцизните стоки;
г)
естеството на акцизните стоки;
д)
количеството на акцизните стоки.
3. За целите на прилагане на параграф 2, буква д) държавите-членки могат да определят примерни равнища, но само за целите на доказаването. Тези примерни равнища не могат да бъдат по-ниски от:
а)
за тютюневи изделия:
-
цигари: 800 броя,
-
пурети (пури с тегло не повече от 3 g всяка): 400 броя,
-
пури: 200 броя,
-
тютюн за пушене: 1,0 kg;
б)
за алкохолни напитки:
-
спиртни напитки: 10 l,
-
междинни продукти: 20 l,
-
вина: 90 l (включително не повече от 60 l пенливи вина),
-
пиво: 110 l.
4. Държавите-членки могат също така да предвидят, че акцизът се дължи в държавата-членка на потребление при придобиване на минерални масла, които вече са били освободени за потребление в друга държава-членка, ако такива стоки се превозват от частно лице или за негова сметка, като се използва необичаен транспорт.
За целите на настоящия параграф „необичаен транспорт“ означава превоз на горива, с изключение на тези в резервоари на превозни средства или в подходящи съдове за резервно гориво, както и превоз на течни продукти за отопление, с изключение на превоза посредством цистерни, използвани за сметка на търговци по занятие.
РАЗДЕЛ 2
Държане в друга държава-членка
Член 33
1. Без да се засягат разпоредбите на член 36, параграф 1, когато акцизни стоки, които вече са били освободени за потребление в една държава-членка, се държат за търговски цели в друга държава-членка, за да бъдат доставени или използвани в нея, те се облагат с акциз, който става дължим в тази друга държава-членка.
За целите на настоящия член „държане за търговски цели“ означава държане на акцизна стока от лице, различно от частно лице, или от частно лице за цели, различни от собственото ползване, и транспортирани от него в съответствие с член 32.
2. Прилагат се условията за облагане и ставката на акциза, които са в сила на датата, на която акцизът става дължим в тази друга държава-членка.
3. Лицето, отговорно за плащане на дължимия акциз, е, според посочените в параграф 1 случаи, лицето, извършващо доставката или лицето, което държи стоките, предназначени за доставка, или лицето, на което се доставят стоките в другата държава-членка.
4. Без да се засягат разпоредбите на член 38, когато акцизни стоки, които вече са били освободени за потребление в една държава-членка, се движат в рамките на Общността за търговски цели, се счита, че тези стоки не се държат за тези цели, докато те не достигнат държавата-членка на получаване, при условие че се движат при спазване на формалностите по член 34.
5. Счита се, че акцизни стоки, държани на борда на кораб или въздухоплавателно средство, осъществяващ прекосяване по море или полет между две държави-членки, но които не са на разположение за продажба, когато корабът или въздухоплавателното средство е на територията на една от държавите-членки, не се държат с търговска цел в тази държава-членка.
6. При поискване акцизът се възстановява или опрощава в държавата-членка, където се е осъществило освобождаването за потребление, когато компетентните органи на другата държава-членка установят, че той е станал дължим и е бил събран в тази държава-членка.
Член 34
1. В случаите, посочени в член 33, параграф 1, акцизните стоки се движат през териториите на различни държави-членки, съпровождани от придружителен документ, който съдържа основните елементи на документа, посочен в член 21, параграф 1.
Комисията приема, в съответствие с описаната в член 43, параграф 2 процедура, мерки, установяващи формата и съдържанието на придружителния документ.
2. Лицата, посочени в член 33, параграф 3, спазват следните изисквания:
а)
преди изпращане на стоките да подадат декларация пред компетентните органи на държавата-членка на получаване и да предоставят обезпечение за плащането на акциза;
б)
да платят акциза в държавата-членка на получаване в съответствие с процедурата, определена от тази държава-членка;
в)
да допускат всяка проверка, даваща възможност на компетентните органи на държавата-членка на получаване да се уверят, че акцизните стоки действително са получени и дължимият акциз е платен.
Държавата-членка на получаване може, в случаи и при условия, определени от нея, да опрости или да предостави дерогация за изискванията, посочени в буква а). В такъв случай тя уведомява Комисията за това, която от своя страна уведомява останалите държави-членки.
Член 35
1. Когато вече освободени за потребление в дадена държава-членка акцизни стоки се придвижват до място на получаване в същата държава-членка през територията на друга държава-членка, се прилагат следните изисквания:
а)
това движение се съпровожда от придружителния документ, посочен в член 34, параграф 1, и следва подходящ маршрут;
б)
преди изпращане на стоките изпращачът подава декларация пред компетентните органи на мястото на отпътуване;
в)
получателят удостоверява, че е получил стоките в съответствие с изискванията, определени от компетентните органи в мястото на получаване;
г)
изпращачът и получателят допускат всяка проверка, даваща възможност на съответните им компетентни органи да се уверят, че стоките действително са получени.
2. Когато акцизните стоки се движат често и редовно при условията, посочени в параграф 1, съответните държави-членки могат, по общо съгласие и условия, определени от тях, да опростят изискванията, посочени в параграф 1.
РАЗДЕЛ 3
Дистанционни продажби
Член 36
1. Вече освободените за потребление в една от държавите-членки акцизни стоки - които се купуват от лице, различно от установен в друга държава-членка лицензиран складодържател или регистриран получател, което не извършва независима икономическа дейност - и които се изпращат или превозват до друга държава-членка, пряко или непряко, от продавача или за негова сметка, подлежат на облагане с акциз в държавата-членка на получаване.
За целите на настоящия член „държава-членка на получаване“ означава държавата-членка, където пристига пратката или завършва превоза.
2. В случая по параграф 1 акцизът става дължим в държавата-членка на получаване в момента на доставката на акцизните стоки. Прилагат се условията за облагане и ставката на акциза, които са в сила на датата, на която акцизът става дължим.
Акцизът се плаща в съответствие с процедурата, определена от държавата-членка на получаване.
3. Лицето, отговорно за плащането на акциза в държавата-членка на получаване, е продавачът.
Държавата-членка на получаване обаче може да предвиди лицето, отговорно за плащането на акциза, да бъде данъчен представител, установен в държавата-членка на получаване и одобрен от компетентните органи на тази държава-членка, или в случаите, когато продавачът не е спазил разпоредбите на параграф 4, буква а) - получателят на акцизните стоките.
4. Продавачът или данъчният представител спазва следните изисквания:
а)
преди изпращане на акцизните стоки се регистрира и предоставя обезпечение за плащането на акциза в компетентната служба, специално определена за целта, и при условията, установени от държавата-членка на получаване;
б)
плаща акциза в службата, посочена в буква а), след пристигането на акцизните стоки;
в)
води отчетност за доставките на акцизните стоки.
Съответните държави-членки могат при условия, определени от тях, да опростят тези изисквания въз основа на двустранни споразумения.
5. В случая по параграф 1 акцизът, начислен в първата държава-членка, се възстановява или опрощава по искане на продавача, когато последният или неговият данъчен представител е спазил процедурите, посочени в параграф 4.
6. Държавите-членки могат да предвидят специфични условия за прилагане на параграфи 1-5 по отношение на акцизните стоки, обхванати от специални национални правила за дистрибуция.
РАЗДЕЛ 4
Унищожаване и загуби
Член 37
1. В ситуациите, посочени в член 33, параграф 1 и член 36, параграф 1, в случай на пълно унищожаване или безвъзвратна загуба на акцизните стоки по време на транспортирането им в държава-членка, различна от държавата-членка, в която са освободени за потребление, по причина, свързана с естеството на стоките, поради непредвидими обстоятелства, непреодолима сила или вследствие на разрешение на компетентните органи на тази държава-членка, акцизите не са дължими в тази държава-членка.
Въпросното пълно унищожаване или безвъзвратна загуба на акцизни стоки се доказва по начин, удовлетворяващ компетентните органи на държавата-членка, където е настъпило пълното унищожаване или безвъзвратната загуба или, при невъзможност да се определи къде е настъпила загубата - пред компетентните органи на държавата-членка, където е направена констатацията.
Внесеното обезпечение съгласно член 34, параграф 2, буква а) или член 36, параграф 4, буква а) се освобождава.
2 Всяка държава-членка установява свои собствени правила и условия, при които се определят загубите, посочени в параграф 1.
РАЗДЕЛ 5
Нередовности по време на движението на акцизни стоки
Член 38
1. Когато е допусната нередовност при движение на акцизни стоки в съответствие с член 33, параграф 1 или с член 36, параграф 1 в държава-членка, различна от държавата-членка, в която акцизните стоки са освободени за потребление, те подлежат на облагане с акциз и акцизът е дължим в държавата-членка, в която е допусната нередовността.
2. При установяване на нередовност по време на движение на акцизни стоки в съответствие с член 33, параграф 1 или с член 36, параграф 1 в държава-членка, различна от държавата-членка, в която акцизните стоки са освободени за потребление, и когато не е възможно да се определи мястото, където е допусната нередовността, се счита че тя е била допусната и акцизът е дължим в държавата-членка, в която е била установена.
Ако обаче преди изтичането на тригодишен период, считано от датата на придобиване на акцизните стоки, се установи в коя държава-членка действително е била допусната нередовността, се прилагат разпоредбите на параграф 1.
3. Акцизът се дължи от лицето, което е дало обезпечение за плащането му в съответствие с член 34, параграф 2, буква а) или член 36, параграф 4, буква а) и от всяко лице, взело участие в нередовността.
При поискване компетентните органи на държавата-членка, в която акцизните стоки са освободени за потребление, възстановяват или опрощават акциза, когато е бил начислен в държавата-членка, където е допусната или установена нередовността. Компетентните органи на държавата-членка на получаване освобождават обезпечението, внесено съгласно член 34, параграф 2, буква а) или член 36, параграф 4, буква а).
4. За целите на настоящия член „нередовност“ означава ситуация, която възниква по време на движение на акцизни стоки по смисъла на член 33, параграф 1 или член 36, параграф 1, и различна от посочената в член 37, в резултат на която дадено движение или част от движение на акцизна стока не е надлежно приключило.
ГЛАВА VI
ДРУГИ РАЗПОРЕДБИ
РАЗДЕЛ 1
Обозначения
Член 39
1. Без да се засягат разпоредбите на член 7, параграф 1, държавите-членки могат да изискват акцизните стоки да носят данъчни обозначения или национални разпознавателни обозначения, използвани за данъчни цели, в момента, в който те се освобождават за потребление на тяхна територия или, в случаите, предвидени по член 33, параграф 1, първа алинея и член 36, параграф 1 - когато те влизат на тяхна територия.
2. Всяка държава-членка, която изисква наличието на данъчни обозначения или на национални разпознавателни обозначения, посочени в параграф 1, се задължава да ги предоставя на лицензираните складодържатели от другите държави-членки. Всяка от държавите-членки може, обаче, да предвиди тези обозначения да бъдат предоставяни на данъчен представител, одобрен от данъчните органи на тази държава-членка.
3. Без да се засягат разпоредбите, които държавите-членки могат да приемат с оглед правилното прилагане на настоящия член и предотвратяването на избягване, заобикаляне или злоупотреби по отношение на плащането на данъци, държавите-членки следят данъчните обозначения или националните разпознавателни обозначения, посочени в параграф 1, да не препятстват свободното движение на акцизни стоки.
Когато тези данъчни или разпознавателни обозначения са поставени върху акцизни стоки, всяка платена или обезпечена сума за получаването на тези обозначения, с изключение на разходите за издаването им, се възстановява, опрощава или освобождава от държавата-членка, която ги е издала, ако акцизът е станал дължим и е бил събран в друга държава-членка.
Държавата-членка, издала тези обозначения, може въпреки това да изиска удовлетворяващо компетентните органи доказателство за тяхното премахване или тяхното унищожаване като условие за възстановяването, опрощаването или освобождаването на платената сума или сумата за обезпечение.
4. Данъчните обозначения или националните разпознавателни обозначения по параграф 1 са валидни само в държавата-членка, която ги е издала. Възможно е обаче и взаимно признаване на тези обозначения между държавите-членки.
РАЗДЕЛ 2
Малки винопроизводители
Член 40
1. Държавите-членки могат да освободят малките винопроизводители от изискванията по глави III и IV, както и от други изисквания, свързани с движението и контрола. Когато самите малки винопроизводители извършват вътреобщностни сделки, те уведомяват компетентните си органи и спазват изискванията, определени в Регламент (ЕО) № 884/2001 на Комисията от 24 април 2001 година относно определяне на подробни правила за придружителните документи при превоза на лозаро-винарски продукти и за регистрите, които е необходимо да се водят в лозаро-винарския сектор (14).
2. Когато малките винопроизводители са освободени от изискванията по смисъла на параграф 1, получателят уведомява - чрез документа, изискван съгласно Регламент (ЕО) № 884/2001 или чрез позоваване на него - компетентните органи на държавата-членка на получаване за получените доставки на вино.
3. За целите на настоящия член „малки винопроизводители“ означава лица, произвеждащи средно под 1 000 hl вино годишно.
РАЗДЕЛ 3
Снабдяване на кораби и въздухоплавателни средства
Член 41
До приемането от Съвета на разпоредби на Общността относно снабдяването на кораби и въздухоплавателни съдове, държавите-членки могат да запазят националните си разпоредби относно освобождаването на такова снабдяване.
РАЗДЕЛ 4
Специални разпоредби
Член 42
Държавите-членки, които са сключили споразумение, свързано с отговорност за построяването или поддръжката на трансграничен мост, могат да приемат мерки чрез дерогация от разпоредбите на настоящата директива с цел опростяване на процедурата за събиране на акциз за акцизни стоки, използвани за строителството и поддръжката на съответния мост.
За целите на тези мерки мостът и строителните обекти, посочени в споразумението, се считат за част от територията на държавата-членка, която отговаря за строителството или поддръжката на моста по силата на споразумението.
Съответните държави-членки нотифицират Комисията относно тези мерки, а тя информира другите държави-членки.
ГЛАВА VII
КОМИТЕТ ПО АКЦИЗИТЕ
Член 43
1. Комисията се подпомага от комитет, наричан „Комитет по акцизите“.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилагат членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО.
Срокът, посочен в член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на три месеца.
Член 44
Освен че изпълнява задачите по член 43, Комитетът по акцизите разглежда въпроси, поставени от неговия председател по инициатива на последния или по искане на представител на дадена държава-членка, и свързани с прилагането на разпоредбите на Общността в областта на акцизите.
ГЛАВА VIII
ПРЕХОДНИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 45
1. До 1 април 2013 година Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно въвеждането на компютърната система и, по-специално, относно посочените в член 21, параграф 6 задължения, както и относно приложимите процедури при липса на достъп до системата.
2. До 1 април 2015 година Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета и доклад относно изпълнението на настоящата директива.
3. Докладът по параграфи 1 и 2 се основава главно на предоставената от държавите-членки информация.
Член 46
1. До 31 декември 2010 г. държавата-членка на изпращане може да продължи да разрешава започване на движения на акцизни стоки под режим отложено плащане при спазване на формалностите, изложени в член 15, параграф 6 и в член 18 от Директива 92/12/ЕИО.
Тези движения, както и освобождаването от отговорност във връзка с тях, се подчиняват на разпоредбите, посочени в първа алинея, както и на член 15, параграфи 4 и 5, и на член 19 от Директива 92/12/ЕИО. Член 15, параграф 4 от същата директива се прилага по отношение на всички лица, предоставящи обезпечения, определени в съответствие с член 18, параграфи 1 и 2 от настоящата директива.
Членове 21-27 от настоящата директива не се прилагат за тези движения.
2. Движенията на акцизни стоки, започнали преди 1 април 2010 г., както и освобождаването от отговорност във връзка с тях се извършват в съответствие с разпоредбите на Директива 92/12/ЕИО.
Настоящата директива не се прилага за тези движения.
Член 47
1. Директива 92/12/ЕИО се отменя, считано от 1 април 2010 г.
Тя обаче продължава да се прилага в сроковете и за целите, определени в член 46.
2. Позоваванията на отменената директива се тълкуват като позовавания на настоящата директива.
Член 48
1. Държавите-членки приемат и публикуват, най-късно до 1 януари 2010 г., законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, с действие от 1 април 2010 г. Те незабавно уведомяват Комисията за текста на тези законови, подзаконови и административни разпоредби и прилагат таблица на съответствието между тези разпоредби и настоящата директива.
Когато държавите-членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текстовете на основните разпоредби от националното законодателство, които приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 49
Настоящата директива влиза в сила в деня след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 50
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 16 декември 2008 година.
NEUVOSTON DIREKTIIVI 2008/118/EY,
annettu 16 päivänä joulukuuta 2008,
valmisteveroja koskevasta yleisestä järjestelmästä ja direktiivin 92/12/ETY kumoamisesta
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 93 artiklan,
ottaa huomioon komission ehdotuksen,
ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon (1),
ottaa huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (2),
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Valmisteveron alaisia tuotteita koskevasta yleisestä järjestelmästä sekä näiden tuotteiden hallussapidosta, liikkumisesta ja valvonnasta 25 päivänä helmikuuta 1992 annettua neuvoston direktiiviä 92/12/ETY (3) on muutettu useita kertoja huomattavasti. Koska mainittuun direktiiviin on tehtävä uusia muutoksia, se olisi selkeyden vuoksi korvattava uudella.
(2)
Valmisteveron kantamista direktiivin 92/12/ETY soveltamisalaan kuuluvista tavaroista, jäljempänä ’valmisteveron alaiset tavarat’, koskevien edellytysten on säilyttävä yhdenmukaisina sisämarkkinoiden toimivuuden varmistamiseksi.
(3)
On aiheellista määritellä ne valmisteveron alaiset tavarat, joihin tätä direktiiviä sovelletaan, ja siinä yhteydessä viitata savukkeiden verojen lähentämisestä 19 päivänä lokakuuta 1992 annettuun neuvoston direktiiviin 92/79/ETY (4), muun valmistetun tupakan kuin savukkeiden verojen lähentämisestä 19 päivänä lokakuuta 1992 annettuun neuvoston direktiiviin 92/80/ETY (5), alkoholin ja alkoholijuomien valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisesta 19 päivänä lokakuuta 1992 annettuun neuvoston direktiiviin 92/83/ETY (6), alkoholin ja alkoholijuomien valmisteverojen määrien lähentämisestä 19 päivänä lokakuuta 1992 annettuun neuvoston direktiiviin 92/84/ETY (7), muista valmistetun tupakan kulutukseen kohdistuvista veroista kuin liikevaihtoveroista 27 päivänä marraskuuta 1995 annettuun neuvoston direktiiviin 95/59/EY (8) sekä energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta 27 päivänä lokakuuta 2003 annettuun neuvoston direktiiviin 2003/96/EY (9).
(4)
Valmisteveron alaisista tavaroista voidaan erityistarkoituksissa kantaa myös muita välillisiä veroja. Tällaisissa tapauksissa ja jottei vaaranneta välillisiä veroja koskevien yhteisön sääntöjen tehokasta vaikutusta, jäsenvaltioiden olisi kuitenkin noudatettava kyseisten sääntöjen tiettyjä keskeisiä vaatimuksia.
(5)
Vapaan liikkuvuuden takaamiseksi muiden tavaroiden kuin valmisteveron alaisten tavaroiden verottaminen ei saisi johtaa rajamuodollisuuksien käyttöönottoon.
(6)
On tarpeen varmistaa tiettyjen muodollisuuksien soveltaminen silloin, kun valmisteveron alaisia tavaroita siirretään sellaisilta yhteisön tullialueeseen kuuluviksi määritellyiltä alueilta, jotka eivät kuulu tämän direktiivin soveltamisalaan, sellaisille yhteisön tullialueeseen kuuluviksi määritellyille alueille, joihin tätä direktiiviä puolestaan sovelletaan.
(7)
Koska yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (10) mukaisissa suspensiomenettelyissä säädetään asianmukaisesta valvonnasta ja koska valmisteveron alaisiin tavaroihin sovelletaan mainitun asetuksen säännöksiä, ei ole tarpeen soveltaa erikseen valmisteveron valvontajärjestelmää silloin, kun valmisteveron alaisiin tavaroihin sovelletaan yhteisön tullisuspensiomenettelyä tai -järjestelmää.
(8)
Koska sisämarkkinoiden toimivuuden kannalta on tarpeen, että valmisteveron käsite ja valmisteverosaatavan syntymistä koskevat edellytykset ovat samat kaikissa jäsenvaltioissa, on tarpeen selventää yhteisön tasolla, milloin valmisteveron alaiset tavarat luovutetaan kulutukseen ja kuka on velvollinen maksamaan valmisteveron.
(9)
Koska valmistevero on tiettyjen tavaroiden kulutuksesta kannettava vero, sitä ei saisi kantaa sellaisista valmisteveron alaisista tavaroista, jotka ovat tietyissä olosuhteissa tuhoutuneet tai jotka on lopullisesti menetetty.
(10)
Koska veron kantamis- ja palauttamisjärjestelmät vaikuttavat sisämarkkinoiden toimivuuteen, niissä olisi noudatettava syrjimättömiä perusteita.
(11)
Sääntöjenvastaisuuden tapahtuessa valmistevero olisi kannettava siinä jäsenvaltiossa, jonka alueella kulutukseen luovuttamiseen johtanut sääntöjenvastaisuus on tapahtunut tai, jos ei ole mahdollista määrittää, missä sääntöjenvastaisuus on tapahtunut, siinä jäsenvaltiossa, jossa sääntöjenvastaisuus havaittiin. Jos valmisteveron alaiset tavarat eivät saavu määränpäähänsä mutta minkäänlaista sääntöjenvastaisuutta ei ole havaittu, on aiheellista katsoa sääntöjenvastaisuuden tapahtuneen lähtöjäsenvaltiossa.
(12)
Tässä direktiivissä säädettyjen veron palauttamistapausten lisäksi jäsenvaltioiden olisi voitava palauttaa kulutukseen luovutetuista valmisteveron alaisista tavaroista maksettu valmistevero aina silloin, kun se on tämän direktiivin tarkoituksen mukaista.
(13)
Valmisteverosta vapautettuihin luovutuksiin sovellettavat säännöt ja edellytykset olisi säilytettävä yhdenmukaisina. Toisissa jäsenvaltioissa sijaitseville järjestöille tapahtuvissa verosta vapautetuissa luovutuksissa olisi käytettävä vapautustodistusta.
(14)
Veron kiertämisen ja väärinkäytösten estämiseksi olisi määritettävä selkeästi tilanteet, joissa sallitaan veroton myynti yhteisön alueelta poistuville matkustajille. Koska maitse matkustavat henkilöt voivat liikkua useammin ja vapaammin kuin vesi- tai ilma-aluksella matkustavat, riski siitä, että matkustaja jättää noudattamatta verotonta tuontia koskevia määräyksiä, ja siten myös tulliviranomaisille aiheutuva tarkastustaakka on huomattavasti suurempi maitse tapahtuvien matkojen kohdalla. Siitä syystä on aiheellista säätää, että valmisteverotonta myyntiä maarajoilla ei sallita, kuten asia on jo useimmissa jäsenvaltioissa. Olisi kuitenkin säädettävä siirtymäkaudesta, jonka aikana jäsenvaltiot voivat edelleen vapauttaa valmisteverosta sellaisten olemassa olevien verovapaiden myymälöiden tarjoamat tavarat, jotka sijaitsevat niiden ja kolmannen maan välisellä maarajalla.
(15)
Koska tarkastuksia on toteutettava tuotanto- ja varastointitiloissa sen varmistamiseksi, että verovelka kannetaan, tällaisten tarkastusten helpottamiseksi on tarpeen säilyttää voimassa toimivaltaisten viranomaisten lupaa edellyttävä varastointijärjestelmä.
(16)
On myös tarpeen vahvistaa vaatimukset, joita valtuutettujen varastonpitäjien ja ilman valtuutetun varastonpitäjän asemaa toimivien kaupan alan toimijoiden on noudatettava.
(17)
Valmisteveron alaisia tavaroita pitäisi voida siirtää yhteisössä väliaikaisesti valmisteverottomina ennen niiden kulutukseen luovutusta. Tällainen siirto olisi sallittava verottomasta varastosta eri määräpaikkoihin, erityisesti toiseen verottomaan varastoon mutta myös tässä direktiivissä tarkoitettuihin vastaaviin paikkoihin.
(18)
Valmisteveron alaisten tavaroiden siirron pitäisi olla mahdollista väliaikaisesti verottomana myös niiden tuontipaikasta kyseisiin määräpaikkoihin, ja samalla olisi säädettävä sen henkilön asemasta, jolla on lupa lähettää tavarat kyseisestä tuontipaikasta mutta ei lupaa pitää niitä hallussaan.
(19)
Jotta voitaisiin varmistaa valmisteveron maksaminen tapauksessa, jossa valmisteveron alaista siirtoa ei päätetä, jäsenvaltioiden olisi vaadittava vakuus, jonka voisi antaa lähettävä valtuutettu varastonpitäjä tai rekisteröity lähettäjä tai, jos lähtöjäsenvaltio sen sallii, jokin toinen siirrossa osallisena oleva jäsenvaltioiden määrittämin edellytyksin.
(20)
Jotta verot voidaan kantaa jäsenvaltioiden vahvistamien verokantojen suuruisina, on tarpeen, että toimivaltaiset viranomaiset kykenevät valvomaan valmisteveron alaisten tavaroiden siirtoja, minkä vuoksi olisi säädettävä tällaisten tavaroiden valvontajärjestelmästä.
(21)
Tätä varten on aiheellista käyttää valmisteveron alaisten tuotteiden liikkumisen ja valvonnan tietokoneistamisesta 16 päivänä kesäkuuta 2003 tehdyllä Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksellä N:o 1152/2003/EY (11) käyttöön otettua tietokoneistettua järjestelmää. Kyseisellä järjestelmällä nopeutetaan tarvittavia muodollisuuksia ja helpotetaan valmisteveron alaisten tavaroiden väliaikaisesti valmisteverottomien siirtojen valvontaa paperiasiakirjoihin perustuvaan järjestelmään verrattuna.
(22)
On aiheellista vahvistaa menettely, jota käyttäen toimijat ilmoittavat lähetetyistä tai vastaanotetuista valmisteveron alaisten tavaroiden lähetyksistä jäsenvaltioiden veroviranomaisille. Tiettyjen tietokoneistetun järjestelmän ulkopuolella olevien vastaanottajien tilanne olisi huomioitava asianmukaisesti, sillä nämä saattavat vastaanottaa väliaikaisesti verottomina siirrettäviä valmisteveron alaisia tavaroita.
(23)
Jotta voitaisiin varmistaa väliaikaisesti valmisteverottomaan siirtoon liittyvien sääntöjen asianmukainen toiminta, olisi selvennettävä siirron alkamista ja päättymistä sekä velvollisuuksien täyttämistä koskevat edellytykset.
(24)
On tarpeen määritellä menettelyt, joita noudatetaan tilanteissa, joissa tietokoneistettu järjestelmä ei ole käytettävissä.
(25)
Jäsenvaltioille pitäisi antaa lupa käyttää erityistä järjestelmää, kun valmisteveron alaisten tavaroiden väliaikaisesti veroton siirto tapahtuu kokonaisuudessaan niiden alueella, tai ottaa käyttöön kahdenvälisiä sopimuksia toisten jäsenvaltioiden kanssa menettelyjen yksinkertaistamiseksi.
(26)
On aiheellista selventää sellaisiin tavaroihin sovellettavia vero- ja menettelysääntöjä, joista valmistevero on jo maksettu jossain jäsenvaltiossa, niiden yleistä rakennetta muuttamatta.
(27)
Sisämarkkinoilla noudatettavan periaatteen mukaisesti valmistevero olisi maksettava siinä jäsenvaltiossa, jossa valmisteveron alaiset tavarat on hankittu, kun yksityishenkilöt ovat hankkineet ne omaan käyttöönsä ja kuljettaneet ne itse toiseen jäsenvaltioon.
(28)
Sellaisten tapausten osalta, joissa sen jälkeen, kun valmisteveron alaiset tavarat on luovutettu kulutukseen yhdessä jäsenvaltiossa, niitä pidetään hallussa kaupallisessa tarkoituksessa toisessa jäsenvaltiossa, on määrättävä, että valmistevero on kannettava tässä toisessa jäsenvaltiossa. Tätä varten on erityisesti tarpeen määritellä käsite ”kaupallinen tarkoitus”.
(29)
Jos valmisteveron alaiset tavarat hankkii muu kuin valtuutettu varastonpitäjä tai rekisteröity vastaanottaja, joka ei harjoita itsenäistä taloudellista toimintaa, ja myyjä tai joku tämän puolesta suoraan tai välillisesti lähettää tai kuljettaa ne, valmistevero olisi maksettava määräjäsenvaltiossa, mistä syystä olisi säädettävä menettelystä, jota myyjän on noudatettava.
(30)
Jotta voitaisiin välttää eturistiriidat jäsenvaltioiden välillä sekä kaksinkertainen verotus tapauksissa, joissa yhdessä jäsenvaltiossa kulutukseen jo luovutettuja valmisteveron alaisia tavaroita siirretään yhteisössä, olisi säädettävä tilanteista, joissa valmisteveron alaisiin tavaroihin liittyy sääntöjenvastaisuuksia niiden kulutukseen luovutuksen tapahduttua.
(31)
Jäsenvaltioiden pitäisi voida edellyttää, että kulutukseen luovutetuissa tavaroissa on veromerkki tai kansallinen tunnistemerkki. Näiden merkkien käyttö ei kuitenkaan saisi haitata millään tavoin yhteisön sisäistä kauppaa.
Koska tällaisten merkkien käytön ei pitäisi aiheuttaa kaksinkertaista verotusta, olisi selvennettävä, että merkit antaneen jäsenvaltion on palautettava, peruttava tai vapautettava merkkien hankkimiseksi maksetut määrät tai annetut vakuudet, jos valmisteverosaatava on syntynyt ja kannettu toisessa jäsenvaltiossa.
Tällaisen merkin myöntäneen jäsenvaltion on väärinkäytösten estämiseksi voitava kuitenkin edellyttää, että maksettujen määrien tai annettujen vakuuksien palauttamiseksi, perumiseksi tai vapauttamiseksi on esitettävä todisteet siitä, että merkit on poistettu tai tuhottu.
(32)
Valmisteveron alaisten tavaroiden siirtoa ja valvontaa koskevien tavanomaisten vaatimusten soveltamisesta saattaisi aiheutua kohtuuton hallinnollinen rasite pienille viinintuottajille. Siksi jäsenvaltioiden olisi voitava myöntää kyseisille tuottajille vapautus tiettyjen vaatimusten noudattamisesta.
(33)
Olisi otettava huomioon, että yhteistä lähestymistapaa ei ole vielä löydetty, kun kyse on vesi- ja ilma-alusten varastoina käytettävistä valmisteveron alaisista tavaroista.
(34)
Sellaisten valmisteveron alaisten tavaroiden osalta, joita käytetään jäsenvaltioiden väliset rajat ylittävien siltojen rakentamiseen ja kunnossapitoon, näiden jäsenvaltioiden olisi kohtuuttoman hallinnollisen rasitteen vähentämiseksi voitava päättää toimenpiteistä, jotka poikkeavat niistä tavanomaisista säännöistä ja menettelyistä, joita sovelletaan yhdestä jäsenvaltiosta toiseen siirrettäviin valmisteveron alaisiin tavaroihin.
(35)
Tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi tarvittavista toimenpiteistä olisi päätettävä menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa käytettäessä 28 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY (12) mukaisesti.
(36)
Jotta jäsenvaltioilla olisi aikaa mukautua tavaroiden väliaikaisesti valmisteverottomien siirtojen sähköisen valvontajärjestelmän käyttöönottoon, niillä pitäisi olla mahdollisuus hyödyntää siirtymäkautta, jonka aikana tällaiset siirrot voivat jatkua direktiivissä 92/12/ETY säädettyjä muodollisuuksia noudattaen.
(37)
Koska jäsenvaltiot eivät voi saavuttaa riittävällä tavalla tämän direktiivin tavoitetta eli huolehtia valmisteveron tiettyihin tekijöihin liittyvästä yhteisestä järjestelmästä, se voidaan sen laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin yhteisön tasolla, ja yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa määrätyn toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa määrätyn suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi,
ON ANTANUT TÄMÄN DIREKTIIVIN:
I LUKU
YLEISET SÄÄNNÖKSET
1 artikla
1. Tässä direktiivissä vahvistetaan yleinen järjestelmä, joka koskee seuraavien tavaroiden (jäljempänä ’valmisteveron alaiset tavarat’) kulutuksesta välittömästi tai välillisesti kannettavaa valmisteveroa:
a)
direktiivin 2003/96/EY soveltamisalaan kuuluvat energiatuotteet ja sähkö;
b)
direktiivien 92/83/ETY ja 92/84/ETY soveltamisalaan kuuluvat alkoholi ja alkoholijuomat;
c)
direktiivien 95/59/EY, 92/79/ETY ja 92/80/ETY soveltamisalaan kuuluva valmistettu tupakka.
2. Jäsenvaltiot voivat erityistarkoituksissa kantaa myös muita välillisiä veroja valmisteveron alaisista tavaroista, jos nämä verot ovat valmisteveron tai arvonlisäveron perusteen määrittämistä, veron määrän laskentaa sekä verosaatavan syntymistä ja valvontaa koskevien yhteisön verosääntöjen mukaisia, verovapautuksia koskevat säännökset pois lukien.
3. Jäsenvaltiot voivat kantaa veroja:
a)
muista tuotteista kuin valmisteveron alaisista tavaroista;
b)
palvelujen suorituksista, mukaan lukien valmisteveron alaisiin tavaroihin liittyvät palvelujen suoritukset, edellyttäen että näitä veroja ei voida pitää liikevaihtoveron luonteisina veroina.
Tällaisten verojen kantaminen ei kuitenkaan saa johtaa rajamuodollisuuksien käyttöönottoon jäsenvaltioiden välisessä kaupassa.
2 artikla
Valmisteveron alaisista tavaroista kannetaan valmistevero silloin kun:
a)
ne tuotetaan yhteisön alueella, mihin tarvittaessa luetaan mukaan niiden erottaminen;
b)
ne tuodaan yhteisön alueelle.
3 artikla
1. Tavaroiden saapumista yhteisön tullialueelle koskevissa yhteisön tullisäännöksissä säädettyjä muodollisuuksia sovelletaan soveltuvin osin valmisteveron alaisten tavaroiden saapumiseen yhteisöön 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulta alueelta.
2. Tavaroiden poistumista yhteisön tullialueelta koskevissa yhteisön tullisäännöksissä säädettyjä muodollisuuksia sovelletaan soveltuvin osin valmisteveron alaisten tavaroiden poistumiseen yhteisöstä 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulle alueelle.
3. Suomi saa 1 ja 2 kohdasta poiketen soveltaa 4 artiklan 2 kohdassa määritellyn alueensa ja 5 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitettujen alueiden välillä tapahtuviin valmisteveron alaisten tavaroiden siirtoihin samoja menettelyjä kuin sen 4 artiklan 2 kohdassa määritellyllä alueella tapahtuviin tällaisiin siirtoihin.
4. Tämän direktiivin III ja IV lukua ei sovelleta tullisuspensiomenettelyssä tai -järjestelmässä oleviin valmisteveron alaisiin tavaroihin.
4 artikla
Tässä direktiivissä ja sen täytäntöönpanosäännöksissä tarkoitetaan:
1)
’valtuutetulla varastonpitäjällä’ luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, jonka jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat valtuuttaneet ansiotoiminnassaan verottomassa varastossa tuottamaan, jalostamaan, pitämään hallussaan, vastaanottamaan tai sieltä lähettämään valmisteveron alaisia tavaroita väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä;
2)
’jäsenvaltiolla’ ja ’jäsenvaltion alueella’ yhteisön kunkin jäsenvaltion aluetta, johon sovelletaan perustamissopimusta sen 299 artiklan mukaisesti, lukuun ottamatta kolmansia alueita;
3)
’yhteisöllä’ ja ’yhteisön alueella’ jäsenvaltioiden alueita, sellaisina kuin ne on määritelty 2 kohdassa;
4)
’kolmannella alueella’ 5 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitettuja alueita;
5)
’kolmannella maalla’ jokaista valtiota tai aluetta, johon ei sovelleta perustamissopimusta;
6)
’tullisuspensiomenettelyllä tai -järjestelmällä’ jotakin asetuksessa (ETY) N:o 2913/92 säädettyä yhteisön tullialueelle tuotavia muita kuin yhteisötavaroita koskevaa tullivalvontaa, väliaikaista varastointia, vapaa-alueita tai vapaavarastoja koskevaa erityismenettelyä tai jotakin kyseisen asetuksen 84 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettua menettelyä;
7)
’väliaikaisen verottomuuden järjestelmällä’ verojärjestelmää, jota sovelletaan tullisuspensiomenettelyyn tai -järjestelmään kuulumattomien valmisteveron alaisten tavaroiden tuotantoon, jalostukseen, hallussapitoon tai siirtoon väliaikaisesti valmisteverottomina;
8)
’valmisteveron alaisten tavaroiden tuonnilla’ valmisteveron alaisten tuotteiden saapumista yhteisön alueelle, paitsi jos tavarat on asetettu niiden yhteisön alueelle saapumisen yhteydessä tullisuspensiomenettelyyn tai -järjestelmään, sekä niiden poistumista tullisuspensiomenettelystä tai -järjestelmästä;
9)
’rekisteröidyllä vastaanottajalla’ sellaista luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, jolle määräjäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat vahvistamiensa edellytysten mukaisesti myöntäneet luvan ansiotoiminnassaan vastaanottaa toisesta jäsenvaltiosta väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä siirtyviä valmisteveron alaisia tavaroita;
10)
’rekisteröidyllä lähettäjällä’ sellaista luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, jolle tuontijäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat vahvistamiensa edellytysten mukaisesti myöntäneet luvan ansiotoiminnassaan ainoastaan lähettää valmisteveron alaisia tavaroita väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä asetuksen (ETY) N:o 2913/92 79 artiklan mukaisen vapaaseen liikkeeseen luovutuksen jälkeen;
11)
’verottomalla varastolla’ paikkaa, jossa valtuutettu varastonpitäjä ansiotoiminnassaan tuottaa, jalostaa, pitää hallussaan taikka vastaanottaa tai josta tämä lähettää valmisteveron alaisia tavaroita väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä sen jäsenvaltion, jossa veroton varasto sijaitsee, toimivaltaisten viranomaisten vahvistamin edellytyksin.
5 artikla
1. Tätä direktiiviä ja 1 artiklassa tarkoitettuja direktiivejä sovelletaan yhteisön alueeseen.
2. Tätä direktiiviä ja 1 artiklassa tarkoitettuja direktiivejä ei sovelleta seuraaviin yhteisön tullialueeseen kuuluviin alueisiin:
a)
Kanariansaaret;
b)
Ranskan merentakaiset departementit;
c)
Ahvenanmaa;
d)
Kanaalisaaret.
3. Tätä direktiiviä ja 1 artiklassa tarkoitettuja direktiivejä ei sovelleta perustamissopimuksen 299 artiklan 4 kohdan soveltamisalaan kuuluviin alueisiin eikä seuraaviin muihin yhteisön tullialueen ulkopuolisiin alueisiin:
a)
Helgolandin saari;
b)
Büsingenin alue;
c)
Ceuta;
d)
Melilla;
e)
Livigno;
f)
Campione d'Italia;
g)
Luganonjärven Italialle kuuluvat vesialueet.
4. Espanja voi ilmoittaa julistuksella, että tätä direktiiviä ja 1 artiklassa tarkoitettuja direktiivejä sovelletaan kaikkien tai tiettyjen 1 artiklassa tarkoitettujen valmisteveron alaisten tavaroiden osalta Kanariansaariin ensimmäisestä päivästä toista tällaisen julistuksen tallettamista seuraavaa kuukautta, jollei niiden äärimmäisen reuna-alueen aseman edellyttämistä mukauttamistoimenpiteistä muuta johdu.
5. Ranska voi ilmoittaa julistuksella, että tätä direktiiviä ja 1 artiklassa tarkoitettuja direktiivejä sovelletaan kaikkien tai tiettyjen 1 artiklassa tarkoitettujen valmisteveron alaisten tavaroiden osalta Ranskan merentakaisiin departementteihin ensimmäisestä päivästä toista tällaisen julistuksen tallettamista seuraavaa kuukautta, jollei niiden äärimmäisen reuna-alueen aseman edellyttämistä mukauttamistoimenpiteistä muuta johdu.
6. Tämän direktiivin säännökset eivät estä Kreikkaa pitämästä voimassa Kreikan perustuslain 105 pykälässä Athos-vuorelle myönnettyä erityisasemaa.
6 artikla
1. Ottaen huomioon Ranskan, Italian, Kyproksen ja Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa tehdyt yleissopimukset ja muut sopimukset Monacon ruhtinaskuntaa, San Marinoa, Yhdistyneen kuningaskunnan suvereniteettiin kuuluvia Akrotirin ja Dhekelian tukikohta-alueita sekä Mansaarta ei pidetä tätä direktiiviä sovellettaessa kolmansina maina.
2. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että sellaisten valmisteveron alaisten tavaroiden siirtoja, joiden lähtö- tai määräpaikka on
a)
Monacon ruhtinaskunta, kohdellaan siirtoina, joiden lähtö- tai määräpaikka on Ranska;
b)
San Marino, kohdellaan siirtoina, joiden lähtö- tai määräpaikka on Italia;
c)
Yhdistyneen kuningaskunnan suvereniteettiin kuuluvat Akrotirin ja Dhekelian tukikohta-alueet, kohdellaan siirtoina, joiden lähtö- tai määräpaikka on Kypros;
d)
Mansaari, kohdellaan siirtoina, joiden lähtö- tai määräpaikka on Yhdistynyt kuningaskunta.
3. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että sellaisten valmisteveron alaisten tavaroiden siirrot, joiden lähtö- tai määräpaikka on Jungholz ja Mittelberg (Kleines Walsertal), kohdellaan siirtoina, joiden lähtö- tai määräpaikka on Saksa.
II LUKU
VEROSAATAVAN SYNTYMINEN, VALMISTEVERON PALAUTUS JA VAPAUTUS VALMISTEVEROSTA
1 JAKSO
Verosaatavan syntymisen aika ja paikka
7 artikla
1. Valmisteverosaatava syntyy siinä jäsenvaltiossa ja sinä ajankohtana, jossa ja jolloin tavarat luovutetaan kulutukseen.
2. Tätä direktiiviä sovellettaessa kulutukseen luovutuksena pidetään:
a)
valmisteveron alaisten tavaroiden poistumista, sääntöjenvastainen poistuminen mukaan lukien, väliaikaisen verottomuuden järjestelmästä;
b)
valmisteveron alaisten tavaroiden hallussapitoa väliaikaisen verottomuuden järjestelmän ulkopuolella, jos valmisteveroa ei ole kannettu yhteisön lainsäädännön ja kansallisen lainsäädännön asiaa koskevien säännösten nojalla;
c)
valmisteveron alaisten tavaroiden tuotantoa, sääntöjenvastainen tuotanto mukaan lukien, väliaikaisen verottomuuden järjestelmän ulkopuolella;
d)
valmisteveron alaisten tavaroiden tuontia, sääntöjenvastainen tuonti mukaan lukien, paitsi jos valmisteveron alaiset tavarat asetetaan välittömästi maahantuonnin tapahduttua väliaikaisen verottomuuden järjestelmään.
3. Kulutukseen luovutus tapahtuu:
a)
jäljempänä 17 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa tarkoitetuissa tilanteissa silloin, kun rekisteröity vastaanottaja vastaanottaa valmisteveron alaiset tavarat;
b)
jäljempänä 17 artiklan 1 kohdan a alakohdan iv alakohdassa tarkoitetuissa tilanteissa silloin, kun vastaanottaja vastaanottaa valmisteveron alaiset tavarat;
c)
jäljempänä 17 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuissa tilanteissa silloin, kun valmisteveron alaiset tavarat on vastaanotettu suoran luovutuksen paikassa.
4. Väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä olevien valmisteveron alaisten tavaroiden täydellisen tuhoutumisen tai lopullisen menettämisen, joka on tapahtunut tavaroiden luonteesta johtuvan syyn, ennalta-arvaamattoman tapahtuman tai ylivoimaisen esteen seurauksena taikka jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten luvan perusteella, ei katsota olevan kulutukseen luovuttamista.
Tätä direktiiviä sovellettaessa tavaroita pidetään täydellisesti tuhoutuneina tai lopullisesti menetettyinä, kun niitä ei ole enää mahdollista käyttää valmisteveron alaisina tavaroina.
Kyseisten valmisteveron alaisten tavaroiden täydellinen tuhoutuminen tai lopullinen menettäminen on näytettävä toteen sen jäsenvaltion toimivaltaisia viranomaisia tyydyttävällä tavalla, jossa tavarat tuhoutuivat täydellisesti tai ne menetettiin lopullisesti tai, jos ei ole mahdollista määrittää, missä menettäminen tapahtui, sen jäsenvaltion toimivaltaisia viranomaisia tyydyttävällä tavalla, jossa se havaittiin.
5. Kunkin jäsenvaltion on vahvistettava omat sääntönsä ja edellytyksensä, joiden mukaisesti 4 kohdassa tarkoitetut menetykset määritetään.
8 artikla
1. Valmisteverovelvollinen on
a)
silloin, kun valmisteveron alaiset tuotteet poistuvat 7 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetusta väliaikaisen verottomuuden järjestelmästä:
i)
valtuutettu varastonpitäjä, rekisteröity vastaanottaja tai muu henkilö, joka poistaa valmisteveron alaiset tavarat tai jonka puolesta ne poistetaan väliaikaisen verottomuuden järjestelmästä, tai jos on kyse sääntöjenvastaisesta poistamisesta verottomasta varastosta, muu henkilö, joka on osallistunut tällaiseen poistamiseen;
ii)
silloin, kun valmisteveron alaisten tavaroiden siirrossa väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä on tapahtunut 10 artiklan 1, 2 ja 4 kohdassa määritelty sääntöjenvastaisuus, valtuutettu varastonpitäjä, rekisteröity lähettäjä tai muu henkilö tai henkilöt, jotka antoivat 18 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisen vakuuden, tai muu henkilö, joka osallistui sääntöjenvastaiseen poistamiseen ja joka oli tietoinen tai jonka olisi kohtuudella pitänyt olla tietoinen poistamisen sääntöjenvastaisuudesta;
b)
edellä 7 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetun valmisteveron alaisten tavaroiden hallussapidon osalta valmisteveron alaisia tavaroita hallussa pitävä henkilö tai muut niiden hallussapitoon osallistuvat henkilöt;
c)
edellä 7 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitetun valmisteveron alaisten tavaroiden tuotannon osalta valmisteveron alaisia tavaroita tuottava henkilö tai sääntöjenvastaisen tuotannon osalta muut niiden tuotantoon osallistuvat henkilöt;
d)
edellä 7 artiklan 2 kohdan d alakohdassa tarkoitetun valmisteveron alaisten tavaroiden tuonnin osalta henkilö, joka antaa valmisteveron alaisista tavaroista ilmoituksen tai jonka puolesta tavaroista annetaan ilmoitus tuonnin yhteydessä, tai sääntöjenvastaisen tuonnin osalta muut tuontiin osallistuvat henkilöt.
2. Jos yhtä valmisteverovelkaa kohti on useita verovelvollisia, näiden on maksettava valmisteverovelka yhteisvastuullisesti.
9 artikla
Sovelletaan sellaisia verosaatavan syntymistä koskevia edellytyksiä ja verokantaa, jotka ovat voimassa verosaatavan syntymispäivänä siinä jäsenvaltiossa, jossa tavarat luovutetaan kulutukseen.
Valmistevero on kannettava ja perittävä sekä tapauksen mukaan palautettava tai peruutettava kunkin jäsenvaltion vahvistamaa menettelyä noudattaen. Jäsenvaltioiden on sovellettava samoja menettelyjä kotimaisiin tavaroihin ja muista jäsenvaltioista peräisin oleviin tavaroihin.
10 artikla
1. Jos valmisteveron alaisia tavaroita väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä siirrettäessä on tapahtunut sääntöjenvastaisuus, joka johtaa niiden kulutukseen luovuttamiseen 7 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti, kulutukseen luovuttaminen tapahtuu siinä jäsenvaltiossa, jossa sääntöjenvastaisuus tapahtui.
2. Jos valmisteveron alaisia tavaroita väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä siirrettäessä on havaittu sääntöjenvastaisuus, joka johtaa niiden kulutukseen luovuttamiseen 7 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti, ja jos ei ole mahdollista määrittää, missä sääntöjenvastaisuus tapahtui, sen katsotaan tapahtuneen siinä jäsenvaltiossa sinä ajankohtana, jona se havaittiin.
3. Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa sen jäsenvaltion, jossa tavarat on luovutettu kulutukseen tai niiden katsotaan tulleen luovutetuiksi kulutukseen, toimivaltaiset viranomaiset ilmoittavat asiasta lähtöjäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille.
4. Jos valmisteveron alaiset tavarat, jotka liikkuvat väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä, eivät ole saapuneet määräpaikkaansa eikä siirron aikana ole havaittu sääntöjenvastaisuutta, joka johtaa niiden kulutukseen luovuttamiseen 7 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti, sääntöjenvastaisuuden katsotaan tapahtuneen lähtöjäsenvaltiossa siirron alkaessa, ellei neljän kuukauden kuluessa 20 artiklan 1 kohdan mukaisesta siirron alkamisesta osoiteta lähtöjäsenvaltion toimivaltaisia viranomaisia tyydyttävällä tavalla, että siirto on päättynyt 20 artiklan 2 kohdan mukaisesti, tai osoiteta paikkaa, jossa sääntöjenvastaisuus on tapahtunut.
Jos 18 artiklassa säädetyn vakuuden antanut henkilö ei ole tiennyt tai ei ole voinut tietää, että tavarat eivät ole saapuneet määränpäähän, hänellä on siitä lukien, kun lähtöjäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset toimittivat tämän tiedon, yksi kuukausi aikaa osoittaa siirron päättyneen 20 artiklan 2 kohdan mukaisesti tai osoittaa paikka, jossa sääntöjenvastaisuus on tapahtunut.
5. Jos kuitenkin 2 ja 4 kohdassa tarkoitetuissa tilanteissa kolmen vuoden kuluessa 20 artiklan 1 kohdan mukaisesta siirron alkamispäivästä saadaan selville, missä jäsenvaltiossa sääntöjenvastaisuus todella tapahtui, sovelletaan 1 kohdan säännöksiä.
Tällöin sen jäsenvaltion, jossa sääntöjenvastaisuus tapahtui, toimivaltaisten viranomaisten on ilmoitettava asiasta sen jäsenvaltion, jossa valmisteverosaatava on kannettu, toimivaltaisille viranomaisille, ja nämä palauttavat tai peruuttavat veron heti, kun on saatu todiste valmisteveron kantamisesta toisessa jäsenvaltiossa.
6. Tässä artiklassa ’sääntöjenvastaisuudella’ tarkoitetaan sellaista muuta kuin 7 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua tilannetta, joka syntyy väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä olevien valmisteveron alaisten tavaroiden siirron aikana ja jonka johdosta kyseisten tavaroiden siirto tai sen osa ei ole päättynyt 20 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
2 JAKSO
Palautus ja peruutus
11 artikla
Sen jäsenvaltion, jossa tavarat luovutettiin kulutukseen, toimivaltaiset viranomaiset voivat 33 artiklan 6 kohdassa, 36 artiklan 5 kohdassa ja 38 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen tapausten sekä 1 artiklassa tarkoitetuissa direktiiveissä säädettyjen tapausten lisäksi asianomaisen henkilön pyynnöstä palauttaa tai peruuttaa kulutukseen luovutettujen valmisteveron alaisten tavaroiden valmisteveron tietyissä jäsenvaltioiden määräämissä tilanteissa ja niiden edellytysten mukaisesti, jotka jäsenvaltiot säätävät veron kiertämisen tai väärinkäytösten estämiseksi.
Palautus tai peruutus ei saa johtaa muihin kuin 12 artiklassa tai 1 artiklassa mainituissa direktiiveissä säädettyihin vapautuksiin.
3 JAKSO
Vapautukset
12 artikla
1. Valmisteveron alaiset tavarat on vapautettava valmisteverosta, jos ne on tarkoitettu:
a)
käytettäviksi diplomaatti- tai konsulisuhteiden perusteella;
b)
kansainvälisten järjestöjen, jotka isäntäjäsenvaltion viranomaiset ovat sellaisiksi tunnustaneet, sekä näiden järjestöjen jäsenten käyttöön, näiden järjestöjen kansainvälisissä perustamissopimuksissa tai niiden toiminnan kotipaikkaa koskevissa sopimuksissa määrätyin rajoituksin ja edellytyksin;
c)
Pohjois-Atlantin sopimuksen sopimusvaltion, joka ei ole se jäsenvaltio, jossa valmisteverosaatava on syntynyt, asevoimien käyttöön tai niihin liittyvän siviilihenkilöstön käyttöön taikka niiden messien tai kanttiinien tarpeisiin;
d)
16 päivänä elokuuta 1960 allekirjoitetun Kyproksen tasavallan perustamissopimuksen nojalla Kyprokseen sijoitettujen Yhdistyneen kuningaskunnan asevoimien tai niihin liittyvän siviilihenkilöstön käyttöön taikka niiden messien tai kanttiinien tarpeisiin;
e)
kolmansien maiden tai kansainvälisten järjestöjen kanssa tehtyyn sopimukseen perustuvaan kulutukseen, jos tällainen sopimus on hyväksyttävä tai sallittu arvonlisäverosta vapauttamisen kannalta.
2. Vapautuksiin on sovellettava isäntäjäsenvaltion vahvistamia edellytyksiä ja rajoituksia. Jäsenvaltiot voivat myöntää vapautuksen valmisteveron palautuksena.
13 artikla
1. Edellä 12 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulle vastaanottajalle luovutettaviksi tarkoitettujen väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä liikkuvien valmisteveron alaisten tavaroiden mukana on seurattava verovapautustodistus, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 21 artiklan 1 kohdan soveltamista.
2. Komissio vahvistaa 43 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen verovapautustodistuksen muodon ja sisällön.
3. Jäljempänä 21-27 artiklassa säädettyjä menettelyjä ei sovelleta väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä olevien valmisteveron alaisten tavaroiden siirtoihin 12 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetuille asevoimille, jos niihin sovelletaan suoraan Pohjois-Atlantin sopimukseen perustuvaa menettelyä.
Jäsenvaltiot voivat kuitenkin säätää, että 21-27 artiklassa tarkoitettua menettelyä sovelletaan kyseisiin siirtoihin silloin, kun ne tapahtuvat kokonaisuudessaan niiden alueella tai, asianomaisten jäsenvaltioiden niin sopiessa, niiden alueiden välillä.
14 artikla
1. Jäsenvaltiot voivat vapauttaa valmisteverosta sellaiset verovapaiden myymälöiden luovuttamat valmisteveron alaiset tavarat, jotka lentäen tai meritse kolmannelle alueelle tai kolmanteen maahan matkustava matkustaja kuljettaa henkilökohtaisissa matkatavaroissaan.
2. Ilma-aluksessa lennon aikana tai vesialuksella merimatkan aikana kolmannelle alueelle tai kolmanteen maahan matkustettaessa luovutettuja tavaroita on kohdeltava samalla tavoin kuin verovapaiden myymälöiden luovuttamia tavaroita.
3. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, jotta 1 ja 2 kohdassa säädettyjä verovapautuksia sovelletaan siten, että veron kiertäminen, veron välttäminen ja muut väärinkäytökset estetään.
4. Jäsenvaltiot, joilla on 1 päivänä heinäkuuta 2008 verovapaita myymälöitä muualla kuin lentoasemilla tai satamissa, voivat 1 päivään tammikuuta 2017 saakka vapauttaa valmisteverosta sellaiset kyseisten myymälöiden luovuttamat valmisteveron alaiset tavarat, jotka kolmannelle alueelle tai kolmanteen maahan matkustava matkustaja kuljettaa henkilökohtaisissa matkatavaroissaan.
5. Tässä artiklassa tarkoitetaan:
a)
’verovapaalla myymälällä’ lentoasemalla tai satamassa sijaitsevaa liikettä, joka täyttää jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten erityisesti 3 kohdan mukaisesti vahvistamat edellytykset;
b)
’kolmannelle alueelle tai kolmanteen maahan matkustavalla matkustajalla’ matkustajaa, jolla on hallussaan ilma- tai merikuljetusasiakirja, jossa mainitaan lopullisena määräpaikkana kolmannella alueella tai kolmannessa maassa sijaitseva lentoasema tai satama.
III LUKU
TUOTANTO, JALOSTUS JA HALLUSSAPITO
15 artikla
1. Kunkin jäsenvaltion on määrättävä valmisteveron alaisten tavaroiden tuotantoa, jalostusta ja hallussapitoa koskevat sääntönsä tämän direktiivin mukaisesti.
2. Valmisteveron alaisten tavaroiden, joista valmisteveroa ei ole maksettu, tuotannon, jalostuksen ja hallussapidon on tapahduttava verottomassa varastossa.
16 artikla
1. Valtuutetun varastonpitäjän on saatava verottoman varaston perustamiseen ja pitämiseen lupa sen jäsenvaltion, jossa veroton varasto sijaitsee, toimivaltaisilta viranomaisilta.
Luvan edellytyksenä on, että ne ehdot, joita viranomaisilla on oikeus säätää veron kiertämisen tai väärinkäytösten estämiseksi, täyttyvät.
2. Valtuutettu varastonpitäjä on velvollinen:
a)
antamaan tarvittaessa vakuuden valmisteveron alaisten tavaroiden tuotantoon, jalostukseen ja hallussapitoon liittyvien riskien kattamiseksi;
b)
noudattamaan sen jäsenvaltion, jonka alueella veroton varasto sijaitsee, määräämiä velvoitteita;
c)
pitämään kunkin verottoman varaston osalta kirjaa valmisteveron alaisten tavaroiden varastoista ja siirroista;
d)
sijoittamaan kaikki väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä siirrettävät valmisteveron alaiset tavarat verottomaan varastoonsa ja merkitsemään ne kirjanpitoonsa siirron päätyttyä, paitsi jos sovelletaan 17 artiklan 2 kohtaa;
e)
suostumaan valvontaan ja varastojen tarkastuksiin.
Verottomalle varastolle luvan myöntäneen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on vahvistettava a alakohdassa tarkoitettua vakuutta koskevat ehdot.
IV LUKU
VALMISTEVERON ALAISTEN TAVAROIDEN VÄLIAIKAISESTI VEROTTOMAT SIIRROT
1 JAKSO
Yleiset säännökset
17 artikla
1. Valmisteveron alaisia tavaroita voidaan siirtää väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä yhteisön alueella, myös silloin, kun tavarat siirretään kolmannen maan tai kolmannen alueen kautta:
a)
verottomasta varastosta:
i)
toiseen verottomaan varastoon;
ii)
rekisteröidylle vastaanottajalle;
iii)
25 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun paikkaan, jossa valmisteveron alaiset tavarat poistuvat yhteisön alueelta;
iv)
12 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulle vastaanottajalle, jos tavarat lähetetään toisesta jäsenvaltiosta;
b)
tuontipaikasta johonkin a alakohdassa tarkoitettuun määräpaikkaan, jos kyseiset tavarat lähettää rekisteröity lähettäjä.
Tässä artiklassa ’tuontipaikalla’ tarkoitetaan paikkaa, jossa tavarat ovat silloin, kun ne luovutetaan vapaaseen liikkeeseen asetuksen (ETY) N:o 2913/92 79 artiklan mukaisesti.
2. Poiketen siitä, mitä tämän artiklan 1 kohdan a alakohdan i ja ii alakohdassa ja 1 kohdan b alakohdassa säädetään, ja muulloin kuin 19 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuissa tilanteissa määräjäsenvaltio voi vahvistamiensa edellytysten mukaisesti sallia valmisteveron alaisten tavaroiden siirron väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä alueellaan sijaitsevaan suoran luovutuksen paikkaan, jonka määräjäsenvaltion valtuutettu varastonpitäjä tai rekisteröity vastaanottaja on nimennyt.
Edellä mainitulla valtuutetulla varastonpitäjällä tai rekisteröidyllä vastaanottajalla on velvollisuus antaa 24 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu vastaanottoraportti.
3. Edellä olevia 1 ja 2 kohtaa sovelletaan myös siirtoihin, jotka koskevat sellaisia valmisteveron alaisia tavaroita, joilla on nollaverokanta ja joita ei ole luovutettu kulutukseen.
18 artikla
1. Lähtöjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on vahvistamiensa edellytysten mukaisesti vaadittava, että väliaikaisesti valmisteverottomaan siirtoon liittyvät riskit on katettava vakuudella, jonka antaa lähettävä valtuutettu varastonpitäjä tai rekisteröity lähettäjä.
2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, lähtöjäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat vahvistamiensa edellytysten mukaisesti sallia, että 1 kohdassa tarkoitetun vakuuden antaa kuljettaja tai liikenteenharjoittaja, valmisteveron alaisten tavaroiden omistaja, vastaanottaja tai kaksi tai useampi näistä henkilöistä ja 1 kohdassa mainituista henkilöistä yhdessä.
3. Vakuuden on oltava voimassa kaikkialla yhteisössä. Jäsenvaltioiden on vahvistettava vakuutta koskevat yksityiskohtaiset säännöt.
4. Lähtöjäsenvaltio voi vapauttaa velvollisuudesta antaa vakuus seuraavista valmisteveron alaisten tavaroiden siirroista väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä:
a)
kokonaan kyseisen jäsenvaltion alueella tapahtuvat siirrot;
b)
energiatuotteiden siirrot yhteisössä meritse tai kiinteän putken kautta, edellyttäen että muut asianomaiset jäsenvaltiot suostuvat tähän vapautukseen.
19 artikla
1. Rekisteröity vastaanottaja ei saa pitää hallussaan eikä lähettää väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä valmisteveron alaisia tavaroita.
2. Rekisteröidyn vastaanottajan on täytettävä seuraavat vaatimukset:
a)
ennen valmisteveron alaisten tavaroiden lähettämistä sen on annettava vakuus valmisteveron maksamisesta määräjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten vahvistamia ehtoja noudattaen;
b)
sen on merkittävä väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä vastaanotetut valmisteveron alaiset tavarat kirjanpitoonsa siirron päätyttyä;
c)
sen on suostuttava tarkastuksiin, jotta määräjäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat varmistaa, että tavarat on tosiasiallisesti vastaanotettu.
3. Jos rekisteröity vastaanottaja vastaanottaa valmisteveron alaisia tavaroita vain satunnaisesti, 4 artiklan 9 kohdassa tarkoitettu lupa on rajattava koskemaan valmisteveron alaisten tavaroiden tiettyä määrää, yhtä lähettäjää ja tiettyä ajanjaksoa. Jäsenvaltiot voivat rajata luvan koskemaan yhtä siirtoa.
20 artikla
1. Valmisteveron alaisten tuotteiden siirto väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä alkaa tämän direktiivin 17 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa silloin, kun valmisteveron alaiset tavarat poistuvat lähettävästä verottomasta varastosta, ja sen 17 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa silloin, kun ne luovutetaan vapaaseen liikkeeseen asetuksen (ETY) N:o 2913/92 79 artiklan mukaisesti.
2. Valmisteveron alaisten tavaroiden siirto väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä päättyy 17 artiklan 1 kohdan a alakohdan i, ii ja iv alakohdassa ja 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa silloin, kun vastaanottaja on vastaanottanut valmisteveron alaiset tavarat, ja 17 artiklan 1 kohdan a kohdan iii alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa silloin, kun tavarat ovat poistuneet yhteisön alueelta.
2 JAKSO
Valmisteveron alaisten tavaroiden väliaikaisesti verottomissa siirroissa noudatettava menettely
21 artikla
1. Valmisteveron alaisten tavaroiden siirron katsotaan tapahtuvan väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä vain, jos se tapahtuu 2 ja 3 kohdan mukaisesti laadittua sähköistä hallinnollista asiakirjaa käyttäen.
2. Tämän artiklan 1 kohtaa sovellettaessa lähettäjän on toimitettava sähköisen hallinnollisen asiakirjan luonnos lähtöjäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille käyttäen päätöksen N:o 1152/2003/EY 1 artiklassa tarkoitettua tietokoneistettua järjestelmää, jäljempänä ’tietokoneistettu järjestelmä’.
3. Lähtöjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on tehtävä sähköinen tarkastus sähköisen hallinnollisen asiakirjan luonnoksessa oleville tiedoille.
Jos tiedot eivät ole oikein, lähettäjälle on ilmoitettava asiasta viipymättä.
Jos tiedot ovat oikein, lähtöjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on annettava asiakirjalle yksilöivä hallinnollinen viitekoodi ja ilmoitettava se lähettäjälle.
4. Lähtöjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on 17 artiklan 1 kohdan a alakohdan i, ii ja iv alakohdassa, 1 kohdan b alakohdassa sekä 2 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa toimitettava sähköinen hallinnollinen asiakirja viipymättä määräjäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, joiden on toimitettava se edelleen vastaanottajalle, jos tämä on valtuutettu varastonpitäjä tai rekisteröity vastaanottaja.
Jos valmisteveron alaiset tavarat on tarkoitettu lähtöjäsenvaltioon sijoittautuneelle valtuutetulle varastonpitäjälle, kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on toimitettava sähköinen hallinnollinen asiakirja suoraan kyseiselle varastonpitäjälle.
5. Lähtöjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on tämän direktiivin 17 artiklan 1 kohdan a alakohdan iii alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa toimitettava sähköinen hallinnollinen asiakirja toimivaltaisille viranomaisille siinä jäsenvaltiossa, jossa vienti-ilmoitus annetaan asetuksen (ETY) N:o 2913/92 161 artiklan 5 kohdan mukaisesti ( jäljempänä ’vientijäsenvaltio’), jos kyseinen jäsenvaltio on eri kuin lähtöjäsenvaltio.
6. Lähettäjän on toimitettava valmisteveron alaisten tavaroiden mukana seuraavalle henkilölle paperituloste sähköisestä hallinnollisesta asiakirjasta tai muu kaupallinen asiakirja, jossa mainitaan selkeästi havaittavalla tavalla yksilöivä hallinnollinen viitekoodi. Tämä asiakirja on voitava pyydettäessä esittää toimivaltaisille viranomaisille koko väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä tapahtuvan siirron ajan.
7. Lähettäjä voi peruuttaa sähköisen hallinnollisen asiakirjan niin kauan kuin siirto ei ole alkanut 20 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
8. Lähettäjä voi muuttaa määräpaikkaa väliaikaisen valmisteverottomuuden järjestelmässä tapahtuvan siirron aikana käyttämällä tietokoneistettua järjestelmää sekä esittää uuden määräpaikan, jonka on oltava jokin 17 artiklan 1 kohdan a alakohdan i, ii tai iii alakohdassa tai soveltuvissa tilanteissa 17 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuista määräpaikoista.
22 artikla
1. Kun on kyse väliaikaisen valmisteverottomuuden järjestelmässä tapahtuvista energiatuotteiden siirroista meritse tai sisävesitse sellaiselle vastaanottajalle, joka ei ole tarkasti tiedossa silloin, kun lähettäjä antaa 21 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun sähköisen hallinnollisen asiakirjan luonnoksen, lähtöjäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat antaa lähettäjälle luvan jättää vastaanottajaa koskevat tiedot pois asiakirjasta.
2. Lähettäjän on toimitettava lähtöjäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille 21 artiklan 8 kohdassa mainittua menettelyä noudattaen vastaanottajaa koskevat tiedot heti kun ne ovat tiedossa ja viimeistään siirron päätyttyä.
23 artikla
Lähtöjäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat sallia kyseisen jäsenvaltion vahvistamin edellytyksin, että lähettäjä jakaa energiatuotteiden väliaikaisesti valmisteverottoman siirron kahdeksi tai useammaksi siirroksi, kunhan:
1)
valmisteveron alaisten tavaroiden kokonaismäärä ei muutu;
2)
jakaminen suoritetaan tällaisen menettelyn sallivan jäsenvaltion alueella;
3)
kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille ilmoitetaan paikka, jossa jakaminen suoritetaan.
Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle, sallivatko ne siirtojen jakamisen niiden alueella ja millä edellytyksin. Komissio toimittaa nämä tiedot muille jäsenvaltioille.
24 artikla
1. Vastaanotettuaan valmisteveron alaiset tavarat jossakin 17 artiklan 1 kohdan a alakohdan i, ii tai iv alakohdassa tai 17 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa määräpaikassa vastaanottajan on viipymättä ja viimeistään viiden työpäivän kuluttua siirron päättymisestä, lukuun ottamatta toimivaltaisten viranomaisten hyväksymiä asianmukaisesti perusteltuja tapauksia, annettava tietokoneistettua järjestelmää käyttäen raportti tavaroiden vastaanottamisesta (jäljempänä ’vastaanottoraportti’).
2. Määräjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on määrättävä menettelyt, joita noudattaen 12 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut vastaanottajat esittävät tavaroiden vastaanottoraportin.
3. Määräjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on tarkastettava vastaanottoraportissa olevat tiedot sähköisesti.
Jos tiedot eivät ole oikein, vastaanottajalle on ilmoitettava asiasta viipymättä.
Mikäli nämä tiedot ovat oikein, määräjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on vahvistettava vastaanottajalle vastaanottoraportin rekisteröinti ja lähetettävä raportti lähtöjäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille.
4. Lähtöjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on toimitettava vastaanottoraportti lähettäjälle. Jos lähetys- ja määräpaikka sijaitsevat samassa jäsenvaltiossa, kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on toimitettava vastaanottoraportti suoraan lähettäjälle.
25 artikla
1. Tämän direktiivin 17 artiklan 1 kohdan a alakohdan iii alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa ja tarvittaessa kyseisen artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa vientijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on laadittava vientiraportti tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2 päivänä heinäkuuta 1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 (13) 793 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun poistumistullitoimipaikan tai sen toimipaikan, jossa tämän direktiivin 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut muodollisuudet on suoritettu, antaman vahvistuksen perusteella, jossa todistetaan, että valmisteveron alaiset tavarat ovat poistuneet yhteisön alueelta.
2. Vientijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on tarkastettava 1 kohdassa mainitussa vahvistuksessa olevat tiedot sähköisesti. Kun tiedot on tarkastettu ja mikäli lähtöjäsenvaltio on eri kuin vientijäsenvaltio, vientijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on lähetettävä vientiraportti lähtöjäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille.
3. Lähtöjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on toimitettava vientiraportti lähettäjälle.
26 artikla
1. Poiketen siitä, mitä 21 artiklan 1 kohdassa säädetään, jos tietokoneistettu järjestelmä ei ole käytettävissä lähtöjäsenvaltiossa, lähettäjä voi aloittaa valmisteveron alaisten tavaroiden siirron väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä sillä edellytyksellä, että
a)
tavaroiden mukana seuraa paperille laadittu asiakirja, jossa on samat tiedot kuin 21 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa sähköisen hallinnollisen asiakirjan luonnoksessa;
b)
hän ilmoittaa asiasta lähtöjäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille ennen siirron alkamista.
Lähtöjäsenvaltio voi myös vaatia ennen siirron alkamista jäljennöstä a alakohdassa mainitusta asiakirjasta, tuohon jäljennökseen sisältyvien tietojen tarkastamista ja asianmukaista selvitystä syystä, jonka vuoksi tietokoneistettu järjestelmä ei ole käytössä, jos se johtuu lähettäjästä.
2. Lähettäjän on annettava sähköisen hallinnollisen asiakirjan luonnos 21 artiklan 2 kohdan mukaisesti, kun tietokoneistettu järjestelmä tulee uudelleen käyttöön.
Heti kun sähköisessä hallinnollisessa asiakirjassa olevat tiedot on hyväksytty 21 artiklan 3 kohdan mukaisesti, kyseinen asiakirja korvaa tämän artiklan 1 kohdan a alakohdassa mainitun paperille laaditun asiakirjan. Tällöin sovelletaan 21 artiklan 4 ja 5 kohtaa sekä 24 ja 25 artiklaa soveltuvin osin.
3. Niin kauan kuin sähköisessä hallinnollisessa asiakirjassa olevia tietoja ei ole hyväksytty, siirron katsotaan tapahtuvan väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä 1 kohdan a alakohdassa mainitun paperille laaditun asiakirjan mukaisena.
4. Lähettäjän on säilytettävä 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun paperille laaditun asiakirjan jäljennös kirjanpidossaan.
5. Jos tietokoneistettu järjestelmä ei ole käytettävissä lähtöjäsenvaltiossa, lähettäjä toimittaa 21 artiklan 8 kohdassa tai 23 artiklassa tarkoitetut tiedot muita viestintäkeinoja käyttäen. Lähettäjän on tässä tarkoituksessa ilmoitettava asiasta lähtöjäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille ennen kuin määräpaikka muuttuu tai siirto jaetaan. Tämän artiklan 2-4 kohtaa sovelletaan soveltuvin osin.
27 artikla
1. Jos 17 artiklan 1 kohdan a alakohdan i, ii ja iv alakohdassa, 1 kohdan b alakohdassa ja 2 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa 24 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua vastaanottoraporttia ei voida antaa kyseisessä artiklassa säädetyssä määräajassa valmisteveron alaisten tavaroiden siirron päätyttyä joko siksi, että määräjäsenvaltiossa ei ole käytettävissä tietokoneistettua järjestelmää, tai siksi, että 26 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa 26 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja menettelyjä ei vielä ole saatettu päätökseen, vastaanottajan on asianmukaisesti perusteltuja tapauksia lukuun ottamatta annettava määräjäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille paperille laadittu asiakirja, jossa on samat tiedot kuin vastaanottoraportissa ja jossa todistetaan, että siirto on päättynyt.
Määräjäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset lähettävät ensimmäisessä alakohdassa mainitun paperille laaditun asiakirjan jäljennöksen lähtöjäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, jotka toimittavat sen lähettäjälle tai säilyttävät sen hänen saatavillaan, paitsi jos vastaanottaja pystyy antamaan 24 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun vastaanottoraportin tietokoneistetun järjestelmän kautta pikaisesti tai jos on kyse asianmukaisesti perustellusta tapauksesta.
Heti kun tietokoneistettu järjestelmä on jälleen käytettävissä määräjäsenvaltiossa tai kun 26 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut menettelyt on saatettu päätökseen, vastaanottaja antaa 24 artiklan 1 kohdan mukaisesti vastaanottoraportin. Tällöin sovelletaan 24 artiklan 3 ja 4 kohtaa soveltuvin osin.
2. Jos 17 artiklan 1 kohdan a alakohdan iii alakohdassa tarkoitetussa tapauksessa 25 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua vientiraporttia ei voida esittää valmisteveron alaisten tavaroiden siirron päätyttyä joko siksi, että vientijäsenvaltiossa ei ole käytettävissä tietokoneistettua järjestelmää, tai siksi, että 26 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa tilanteessa 26 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja menettelyjä ei vielä ole saatettu päätökseen, vientijäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset lähettävät lähtöjäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille paperille laaditun asiakirjan, jossa on samat tiedot kuin vientiraportissa ja jossa todistetaan, että siirto on päättynyt, paitsi jos 25 artiklan 1 kohdan mukainen vientiraportti voidaan toimittaa tietokoneistetun järjestelmän kautta pikaisesti tai jos on kyse asianmukaisesti perustellusta tapauksesta.
Lähtöjäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset toimittavat lähettäjälle jäljennöksen ensimmäisessä alakohdassa mainitusta paperille laaditusta asiakirjasta tai säilyttävät sen hänen saatavillaan.
Heti kun tietokoneistettu järjestelmä tulee jälleen käyttöön vientijäsenvaltiossa tai kun 26 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut menettelyt on saatettu päätökseen, vientijäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset lähettävät 25 artiklan 1 kohdan mukaisen vientiraportin. Tällöin sovelletaan 25 artiklan 2 ja 3 kohtaa soveltuvin osin.
28 artikla
1. Sen estämättä, mitä 27 artiklassa säädetään, 24 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu vastaanottoraportti tai 25 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu vientiraportti ovat todiste siitä, että valmisteveron alaisten tavaroiden siirto on päättynyt 20 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, jos vastaanotto- tai vientiraporttia ei ole muista kuin 27 artiklassa mainituista syistä, vaihtoehtoisena näyttönä valmisteveron alaisten tavaroiden väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä tapahtuneen siirron päättymisestä voidaan 17 artiklan 1 kohdan a alakohdan i, ii ja iv alakohdassa, 1 kohdan b alakohdassa ja 2 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa esittää asianmukaisiin todisteisiin perustuva määräjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten antama vahvistus, jonka mukaan lähetetyt valmisteveron alaiset tavarat ovat saapuneet niille ilmoitettuun määräpaikkaan, tai, kun kyse on 17 artiklan 1 kohdan a alakohdan iii alakohdassa tarkoitetusta tapauksesta, voidaan esittää sen jäsenvaltion, jossa poistumistullitoimipaikka sijaitsee, toimivaltaisten viranomaisten antama vahvistus, jonka mukaan valmisteveron alaiset tavarat ovat poistuneet yhteisön alueelta.
Vastaanottajan antama asiakirja, jossa on samat tiedot kuin vastaanottoraportissa tai vientiraportissa, on ensimmäisen alakohdan mukainen asianmukainen todiste.
Kun lähtöjäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat hyväksyneet asianmukaiset todisteet, he päättävät siirron tietokoneistetussa järjestelmässä.
29 artikla
1. Komissio toteuttaa 43 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti toimenpiteitä määrittääkseen:
a)
rakenteen ja sisällön niille viesteille, joita valmisteveron alaisten tavaroiden väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä tapahtuvassa siirrossa osallisina olevien henkilöiden ja toimivaltaisten viranomaisten on 21-25 artiklaa sovellettaessa vaihdettava keskenään;
b)
edellä a alakohdassa tarkoitettujen viestien vaihtoa koskevat säännöt ja menettelyt;
c)
26 ja 27 artiklassa tarkoitettujen paperille laadittujen asiakirjojen rakenteen.
2. Kunkin jäsenvaltion on määritettävä tilanteet, joissa tietokoneistetun järjestelmän voidaan katsoa olevan poissa käytöstä, ja näissä tilanteissa noudatettavat säännöt ja menettelyt 26 ja 27 artiklan mukaisesti ja niitä sovellettaessa.
3 JAKSO
Yksinkertaistetut menettelyt
30 artikla
Jäsenvaltiot voivat vahvistaa yksinkertaistettuja menettelyjä, jotka koskevat niitä valmisteveron alaisten tavaroiden väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä tapahtuvia siirtoja, jotka tapahtuvat kokonaisuudessaan niiden alueella, mukaan lukien mahdollisuus olla säätämättä tällaisten siirtojen sähköistä valvontaa pakolliseksi.
31 artikla
Asianomaiset jäsenvaltiot voivat vahvistaa keskinäisellä sopimuksella ja niiden kaikkien hyväksymin edellytyksin yksinkertaistettuja menettelyjä, joita sovelletaan kahden tai useamman jäsenvaltion alueiden välillä usein ja säännöllisesti tapahtuviin valmisteveron alaisten tavaroiden siirtoihin väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä.
Tämä säännös käsittää myös kiinteitä putkijohtoja pitkin tapahtuvat siirrot.
V LUKU
KULUTUKSEEN LUOVUTETTUJEN VALMISTEVERON ALAISTEN TAVAROIDEN SIIRTO JA VEROTUS
1 JAKSO
Yksityishenkilöiden hankinnat
32 artikla
1. Yksityishenkilön omaan käyttöönsä hankkimien ja yhdestä jäsenvaltiosta toiseen itse kuljettamien valmisteveron alaisten tavaroiden valmistevero kannetaan ainoastaan jäsenvaltiossa, josta valmisteveron alaiset tavarat hankitaan.
2. Sen määrittämiseksi, onko 1 kohdassa tarkoitetut valmisteveron alaiset tavarat tarkoitettu yksityishenkilön omaan käyttöön, jäsenvaltioiden on otettava huomioon erityisesti seuraavat seikat:
a)
valmisteveron alaisten tavaroiden haltijan kaupallinen asema ja hallussapidon syyt;
b)
valmisteveron alaisten tavaroiden sijaintipaikka tai tarvittaessa käytetty kuljetusmuoto;
c)
valmisteveron alaisia tavaroita koskevat asiakirjat;
d)
valmisteveron alaisten tavaroiden luonne;
e)
valmisteveron alaisten tavaroiden määrä.
3. Jäsenvaltiot voivat 2 artiklan e alakohdan soveltamiseksi vahvistaa yksinomaan näyttöä varten ohjetasot. Näiden ohjetasojen on oltava vähintään seuraavat:
a)
valmistettu tupakka:
-
savukkeet: 800 kappaletta
-
pikkusikarit (sikarit, joiden enimmäispaino on 3 grammaa kappaleelta): 400 kappaletta
-
sikarit: 200 kappaletta
-
piippu- ja savuketupakka: 1,0 kilogrammaa;
b)
alkoholijuomat:
-
alkoholipitoiset juomat: 10 litraa
-
välituotteet: 20 litraa
-
viinit: 90 litraa (joista enintään 60 litraa kuohuviinejä)
-
oluet: 110 litraa.
4. Jäsenvaltiot voivat myös säätää, että hankittaessa kivennäisöljyjä, jotka on jo luovutettu kulutukseen toisessa jäsenvaltiossa, valmisteverosaatava syntyy jäsenvaltiossa, jossa kulutus tapahtuu, jos yksityishenkilöt tai muut heidän puolestaan kuljettavat nämä tuotteet poikkeuksellisilla kuljetustavoilla.
Tätä kohtaa sovellettaessa ”poikkeuksellisena kuljetustapana” on pidettävä moottoripolttoaineiden kuljetusta muutoin kuin ajoneuvojen polttoainesäiliöissä tai asianmukaisissa varapolttoainesäiliöissä sekä nestemäisten lämmityspolttoaineiden kuljetusta muutoin kuin ammattimaisten elinkeinonharjoittajien puolesta käytettävissä säiliöautoissa.
2 JAKSO
Hallussapito toisessa jäsenvaltiossa
33 artikla
1. Jos yhdessä jäsenvaltiossa kulutukseen jo luovutettuja valmisteveron alaisia tavaroita pidetään hallussa kaupallisessa tarkoituksessa toisessa jäsenvaltiossa niiden siellä tapahtuvaa luovuttamista tai käyttöä varten, niistä on kannettava valmisteveroa, ja valmisteverosaatava syntyy kyseisessä toisessa jäsenvaltiossa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 36 artiklan 1 kohdan soveltamista.
Tätä artiklaa sovellettaessa ’hallussapidolla kaupallisessa tarkoituksessa’ tarkoitetaan sitä, että henkilö, joka on muu kuin yksityishenkilö, pitää hallussaan valmisteveron alaisia tavaroita, tai sitä, että yksityishenkilö pitää kyseisiä tavaroita hallussaan ja kuljettaa niitä muuta kuin omaa käyttöään varten 32 artiklan mukaisesti.
2. Niitä valmisteverosaatavan syntymistä koskevia edellytyksiä ja sitä valmisteverokantaa sovelletaan, jotka ovat voimassa verosaatavan syntymispäivänä kyseisessä toisessa jäsenvaltiossa.
3. Syntyneen valmisteverosaatavan on velvollinen maksamaan 1 kohdassa mainituista tapauksista riippuen henkilö, joka luovuttaa tavarat tai pitää hallussaan luovutukseen tarkoitettuja tavaroita tai jolle tavarat luovutetaan toisessa jäsenvaltiossa.
4. Jos yhdessä jäsenvaltiossa kulutukseen jo luovutettuja valmisteveron alaisia tavaroita siirretään yhteisössä kaupallisissa tarkoituksissa, kyseisiä tavaroita ei katsota pidettävän hallussa näissä tarkoituksissa ennen kuin ne saapuvat määräjäsenvaltioon, edellyttäen että niiden siirtoon sovelletaan 34 artiklan muodollisuuksia, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 38 artiklan soveltamista.
5. Sellaisessa vesi- tai ilma-aluksessa, joka tekee meri- tai lentomatkoja kahden jäsenvaltion välillä, olevia valmisteveron alaisia tavaroita, jotka eivät ole myytävinä, kun vesi- tai ilma-alus on jommankumman jäsenvaltion alueella, ei katsota pidettävän hallussa kaupallisissa tarkoituksissa kyseisessä jäsenvaltiossa.
6. Valmistevero on pyynnöstä palautettava tai peruutettava siinä jäsenvaltiossa, jossa kulutukseen luovuttaminen tapahtui, kun toisen jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset toteavat, että valmisteverosaatava on syntynyt ja kannettu tässä jäsenvaltiossa.
34 artikla
1. Valmisteveron alaisia tavaroita siirretään 33 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa eri jäsenvaltioiden alueiden välillä käyttäen saateasiakirjaa, joka sisältää 21 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun asiakirjan keskeiset tiedot.
Komissio hyväksyy 43 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua menettelyä noudattaen toimenpiteet saateasiakirjan muodon ja sisällön vahvistamiseksi.
2. Edellä 33 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen henkilöiden on noudatettava seuraavia vaatimuksia:
a)
toimitettava ennen tavaroiden lähetystä ilmoitus määräjäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille ja annettava vakuus valmisteveron maksamisesta;
b)
maksettava määräjäsenvaltion valmistevero kyseisen jäsenvaltion määräämien menettelyjen mukaisesti;
c)
suostuttava tarkastuksiin, joilla määräjäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset voivat varmistua siitä, että valmisteveron alaiset tavarat on tosiasiallisesti vastaanotettu ja niistä kannettava valmistevero on maksettu.
Määräjäsenvaltio voi määrittämissään tilanteissa ja määrittämillään edellytyksillä yksinkertaistaa a alakohdassa mainittuja vaatimuksia tai myöntää niistä poikkeuksia. Tällöin sen on ilmoitettava asiasta komissiolle, joka ilmoittaa asiasta muille jäsenvaltioille.
35 artikla
1. Jos jäsenvaltiossa kulutukseen jo luovutettuja valmisteveron alaisia tavaroita siirretään samassa jäsenvaltiossa sijaitsevaan määräpaikkaan toisen jäsenvaltion alueen kautta, sovelletaan seuraavia vaatimuksia:
a)
siirron on tapahduttava 34 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla saateasiakirjalla ja siinä on käytettävä asianmukaista reittiä;
b)
lähettäjän on ennen valmisteveron alaisten tavaroiden lähettämistä annettava ilmoitus lähtöpaikan toimivaltaisille viranomaisille;
c)
vastaanottajan on todistettava, että tämä on vastaanottanut tavarat määräpaikan toimivaltaisten viranomaisten vahvistamien sääntöjen mukaisesti;
d)
lähettäjän ja vastaanottajan on suostuttava tarkastuksiin, jotta niiden omat toimivaltaiset viranomaiset voivat varmistua siitä, että tavarat on tosiasiallisesti vastaanotettu.
2. Jos valmisteveron alaisia tavaroita siirretään usein ja säännöllisesti 1 kohdassa tarkoitettuja edellytyksiä noudattaen, kyseiset jäsenvaltiot voivat yhteisellä sopimuksella ja määrittämillään edellytyksillä yksinkertaistaa 1 kohdassa mainittuja vaatimuksia.
3 JAKSO
Etämyynti
36 artikla
1. Valmistevero kannetaan määräjäsenvaltiossa sellaisista yhdessä jäsenvaltiossa kulutukseen jo luovutetuista valmisteveron alaisista tavaroista, jotka toiseen jäsenvaltioon sijoittautunut muu kuin valtuutettu varastonpitäjä tai rekisteröity vastaanottaja, joka ei harjoita itsenäistä taloudellista toimintaa, on ostanut ja jotka myyjä tai joku tämän puolesta on suoraan tai välillisesti lähettänyt tai kuljettanut toiseen jäsenvaltioon.
Tässä artiklassa ’määräjäsenvaltiolla’ tarkoitetaan jäsenvaltiota, jonne lähetys tai kuljetus saapuu.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa valmisteverosaatava syntyy määräjäsenvaltiossa, kun valmisteveron alaiset tavarat luovutetaan. Tällöin sovelletaan niitä valmisteverosaatavan syntymistä koskevia edellytyksiä ja sitä valmisteverokantaa, jotka ovat voimassa verosaatavan syntymispäivänä.
Valmistevero on maksettava määräjäsenvaltion vahvistamaa menettelyä noudattaen.
3. Myyjä on velvollinen maksamaan valmisteveron määräjäsenvaltiossa.
Määräjäsenvaltio voi kuitenkin määrätä, että verovelvollinen on määräjäsenvaltioon sijoittautunut veroedustaja, jonka tuon jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat hyväksyneet, tai, jos myyjä ei ole noudattanut 4 kohdan a alakohdan säännöstä, valmisteveron alaisten tavaroiden vastaanottaja.
4. Myyjän tai veroedustajan on täytettävä seuraavat vaatimukset:
a)
rekisteröidyttävä ennen valmisteveron alaisten tavaroiden lähettämistä ja annettava vakuus siitä, että valmistevero maksetaan erityisesti nimetyssä toimivaltaisessa toimistossa ja määräjäsenvaltion vahvistamin edellytyksin;
b)
maksettava valmistevero a alakohdassa tarkoitetussa toimistossa valmisteveron alaisten tavaroiden saavuttua;
c)
pidettävä kirjaa valmisteveron alaisten tavaroiden luovutuksista.
Asianomaiset jäsenvaltiot voivat määrittämillään edellytyksillä yksinkertaistaa näitä vaatimuksia kahdenvälisten sopimusten mukaisesti.
5. Edellä 1 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa ensimmäisessä jäsenvaltiossa kannettu valmistevero on myyjän pyynnöstä palautettava tai peruutettava, jos myyjä tai hänen veroedustajansa on noudattanut 4 kohdassa vahvistettuja menettelyjä.
6. Jäsenvaltiot voivat vahvistaa erityissääntöjä 1-5 kohdan soveltamiseksi sellaisiin valmisteveron alaisiin tavaroihin, joita koskevat erityiset kansalliset jakelujärjestelmät.
4 JAKSO
Tuhoutuminen ja menettäminen
37 artikla
1. Edellä 33 artiklan 1 kohdassa ja 36 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa, jos valmisteveron alaiset tavarat ovat tuhoutuneet täysin tai ne on menetetty lopullisesti niiden kuljetuksen aikana muussa jäsenvaltiossa kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa ne on luovutettu kulutukseen, kun tuhoutuminen tai menettäminen on tapahtunut tavaroiden luonteesta johtuvan syyn, ennalta arvaamattoman tapahtuman tai ylivoimaisen esteen seurauksena taikka kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisten tulliviranomaisten luvan perusteella, valmisteverosaatavaa ei synny kyseisessä jäsenvaltiossa.
Kyseisten valmisteveron alaisten tavaroiden täydellinen tuhoutuminen tai lopullinen menettäminen on näytettävä toteen sen jäsenvaltion toimivaltaisia viranomaisia tyydyttävällä tavalla, jossa tavarat tuhoutuivat täydellisesti tai ne menetettiin lopullisesti tai, jos ei ole mahdollista määrittää, missä menettäminen tapahtui, sen jäsenvaltion toimivaltaisia viranomaisia tyydyttävällä tavalla, jossa se havaittiin.
Vakuus, joka on annettu 34 artiklan 2 kohdan a alakohdan tai 36 artiklan 4 kohdan a alakohdan nojalla, on vapautettava.
2. Kunkin jäsenvaltion on vahvistettava omat sääntönsä ja edellytyksensä, joiden mukaisesti 1 kohdassa tarkoitetut menetykset määritetään.
5 JAKSO
Valmisteveron alaisten tavaroiden siirron aikana tapahtuneet sääntöjenvastaisuudet
38 artikla
1. Jos sääntöjenvastaisuus tapahtuu 33 artiklan 1 kohdan tai 36 artiklan 1 kohdan mukaisesti valmisteveron alaisten tavaroiden siirron aikana muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa ne on luovutettu kulutukseen, niistä on kannettava valmisteveroa, ja valmisteverosaatava syntyy siinä jäsenvaltiossa, jossa sääntöjenvastaisuus tapahtui.
2. Jos sääntöjenvastaisuus todetaan 33 artiklan 1 kohdan tai 36 artiklan 1 kohdan mukaisesti valmisteveron alaisten tavaroiden siirron aikana muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa ne on luovutettu kulutukseen, eikä ole mahdollista määrittää paikkaa, jossa sääntöjenvastaisuus tapahtui, sen katsotaan tapahtuneen ja valmisteverosaatava syntyy siinä jäsenvaltiossa, jossa sääntöjenvastaisuus havaittiin.
Jos kuitenkin kolmen vuoden kuluessa valmisteveron alaisten tavaroiden hankintapäivästä saadaan selville, missä jäsenvaltiossa sääntöjenvastaisuus todella tapahtui, sovelletaan 1 kohdan säännöksiä.
3. Valmistevero kannetaan henkilöltä, joka antoi vakuuden veron maksamisesta 34 artiklan 2 kohdan a alakohdan tai 36 artiklan 4 kohdan a alakohdan mukaisesti, ja henkilöltä, joka osallistui sääntöjenvastaisuuteen.
Sen jäsenvaltion, jossa valmisteveron alaiset tavarat on luovutettu kulutukseen, toimivaltaisten viranomaisten on pyynnöstä palautettava tai peruutettava valmistevero, kun se on kannettu siinä jäsenvaltiossa, jossa sääntöjenvastaisuus tapahtui tai havaittiin. Määräjäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on vapautettava 34 artiklan 2 kohdan a alakohdan tai 36 artiklan 4 kohdan a alakohdan nojalla annettu vakuus.
4. Tässä artiklassa ’sääntöjenvastaisuudella’ tarkoitetaan tilannetta, joka syntyy 33 artiklan 1 kohdassa tai 36 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen valmisteveron alaisten tavaroiden, joihin ei sovelleta 37 artiklaa, siirron aikana ja jonka johdosta kyseisten tavaroiden siirto tai sen osa ei ole päättynyt säännönmukaisesti.
VI LUKU
MUUT SÄÄNNÖKSET
1 JAKSO
Merkit
39 artikla
1. Jäsenvaltiot voivat vaatia, että valmisteveron alaisiin tavaroihin on kiinnitetty veromerkki tai verotustarkoituksessa käytettävä kansallinen tunnistemerkki, kun tavarat luovutetaan kulutukseen niiden alueella, tai 33 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa ja 36 artiklan 1 kohdassa säädetyissä tapauksissa, kun tavarat saapuvat niiden alueelle, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 7 artiklan 1 kohdan soveltamista.
2. Jäsenvaltion, joka vaatii, että 1 kohdassa tarkoitettuja veromerkkejä tai kansallisia tunnistemerkkejä on käytettävä, on saatettava ne muiden jäsenvaltioiden valtuutettujen varastonpitäjien saataville. Kukin jäsenvaltio voi kuitenkin säätää, että nämä merkit on saatettava tämän jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten valtuuttaman veroedustajan saataville.
3. Rajoittamatta sellaisten säännösten soveltamista, jotka jäsenvaltiot voivat antaa tämän artiklan asianmukaisen täytäntöönpanon varmistamiseksi ja veron kiertämisen, veron välttämisen ja muiden väärinkäytösten estämiseksi, jäsenvaltioiden on varmistettava, että 1 kohdassa tarkoitetut veromerkit tai kansalliset tunnistemerkit eivät haittaa valmisteveron alaisten tavaroiden vapaata liikkuvuutta.
Kun tällaiset merkit kiinnitetään valmisteveron alaisiin tavaroihin, merkit myöntäneen jäsenvaltion on palautettava, peruutettava tai vapautettava niiden hankkimiseksi maksetut määrät tai annetut vakuudet niiden julkaisemiskustannuksia lukuun ottamatta, jos valmisteverosaatava on syntynyt ja kannettu toisessa jäsenvaltiossa.
Merkit myöntänyt jäsenvaltio voi kuitenkin edellyttää, että maksettujen määrien tai annettujen vakuuksien palauttamiseksi, peruuttamiseksi tai vapauttamiseksi on esitettävä sen toimivaltaisia viranomaisia tyydyttävät todisteet siitä, että merkit on poistettu tai tuhottu.
4. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut veromerkit tai kansalliset tunnistemerkit ovat voimassa siinä jäsenvaltiossa, jossa ne on annettu. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin vastavuoroisesti tunnustaa kyseiset merkit.
2 JAKSO
Pienet viinintuottajat
40 artikla
1. Jäsenvaltiot voivat vapauttaa pienet viinintuottajat III ja IV luvussa asetetuista vaatimuksista sekä muista siirtoon ja valvontaan liittyvistä vaatimuksista. Kun nämä pienet tuottajat itse toteuttavat yhteisön sisäisiä liiketoimia, niiden on ilmoitettava asiasta jäsenvaltioidensa toimivaltaisille viranomaisille ja noudatettava viinialan tuotteiden kuljetusten mukana seuraavien asiakirjojen ja viinialalla pidettävien rekisterien soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 24 päivänä huhtikuuta 2001 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 884/2001 (14) säädettyjä vaatimuksia.
2. Kun pienet viinintuottajat on vapautettu vaatimuksista 1 kohdan mukaisesti, vastaanottajan on ilmoitettava vastaanottamistaan viinitoimituksista määräjäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille asetuksessa (EY) N:o 884/2001 edellytetyllä asiakirjalla tai viittaamalla kyseiseen asiakirjaan.
3. Tässä artiklassa ’pienillä viinintuottajilla’ tarkoitetaan tuottajia, jotka tuottavat keskimäärin alle 1 000 hehtolitraa viiniä vuodessa.
3 JAKSO
Vesi- ja ilma-alusten varastot
41 artikla
Jäsenvaltiot voivat pitää voimassa kansalliset säännöksensä vesi- ja ilma-alusten varastoja koskevista vapautuksista, kunnes neuvosto on antanut näitä varastoja koskevat yhteisön säännökset.
4 JAKSO
Erityiset järjestelmät
42 artikla
Jäsenvaltiot, jotka ovat tehneet valtionrajansa ylittävän sillan rakentamis- tai kunnossapitovastuuta koskevan sopimuksen, voivat toteuttaa toimenpiteitä, jotka poikkeavat tämän direktiivin säännöksistä, kyseisen sillan rakentamiseen ja kunnossapitoon käytettyjä valmisteveron alaisia tavaroita koskevan valmisteveron kantamismenettelyn yksinkertaistamiseksi.
Näitä toimenpiteitä sovellettaessa kyseisessä sopimuksessa tarkoitetun sillan ja siihen liittyvien työmaiden on katsottava kuuluvan sen jäsenvaltion alueeseen, joka on sopimuksen mukaisesti vastuussa sillan rakentamisesta tai kunnossapidosta.
Asianomaisten jäsenvaltioiden on ilmoitettava nämä toimenpiteet komissiolle, joka ilmoittaa niistä muille jäsenvaltioille.
VII LUKU
VALMISTEVEROKOMITEA
43 artikla
1. Komissiota avustaa valmisteverokomitea.
2. Jos tähän kohtaan viitataan, sovelletaan päätöksen 1999/468/EY 5 ja 7 artiklaa.
Päätöksen 1999/468/EY 5 artiklan 6 kohdassa tarkoitetuksi määräajaksi vahvistetaan kolme kuukautta.
44 artikla
Valmisteverokomitea käsittelee 43 artiklan mukaisten tehtäviensä lisäksi yhteisön valmisteverosäännösten soveltamiseen liittyviä asioita, jotka puheenjohtaja saattaa sen käsiteltäväksi omasta aloitteestaan tai jäsenvaltion edustajan pyynnöstä.
VIII LUKU
SIIRTYMÄ- JA LOPPUSÄÄNNÖKSET
45 artikla
1. Komissio esittää viimeistään 1 päivänä huhtikuuta 2013 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen tietokoneistetun järjestelmän täytäntöönpanosta ja erityisesti 21 artiklan 6 kohdassa mainituista velvoitteista sekä niistä menettelyistä, joita on sovellettava, jos järjestelmä ei ole käytettävissä.
2. Komissio esittää viimeistään 1 päivänä huhtikuuta 2015 Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen tämän direktiivin täytäntöönpanosta.
3. Edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitetut kertomukset perustuvat erityisesti jäsenvaltioiden toimittamiin tietoihin.
46 artikla
1. Lähtöjäsenvaltiot voivat 31 päivään joulukuuta 2010 saakka sallia väliaikaisen verottomuuden järjestelmässä sellaiset valmisteveron alaisten tavaroiden siirrot, jotka aloitetaan direktiivin 92/12/ETY 15 artiklan 6 kohdassa ja 18 artiklassa säädettyjä muodollisuuksia noudattaen.
Kyseisiin siirtoihin ja niiden päättämiseen sovelletaan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuja säännöksiä sekä direktiivin 92/12/ETY 15 artiklan 4 ja 5 kohtaa ja 19 artiklaa. Mainitun direktiivin 15 artiklan 4 kohtaa sovelletaan kaikkiin tämän direktiivin 18 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti nimettyihin vakuuden antajiin.
Tämän direktiivin 21-27 artiklaa ei sovelleta kyseisiin siirtoihin.
2. Ennen 1 päivää huhtikuuta 2010 aloitetut valmisteveron alaisten tavaroiden siirrot suoritetaan ja päätetään direktiivin 92/12/ETY säännösten mukaisesti.
Tätä direktiiviä ei sovelleta kyseisiin siirtoihin.
47 artikla
1. Kumotaan direktiivi 92/12/ETY 1 päivästä huhtikuuta 2010.
Sitä sovelletaan kuitenkin edelleen 46 artiklassa määritetyin rajoituksin ja siinä määritettyjä tarkoituksia varten.
2. Viittauksia kumottuun direktiiviin pidetään viittauksina tähän direktiiviin.
48 artikla
1. Jäsenvaltioiden on hyväksyttävä ja julkaistava tämän direktiivin noudattamiseksi 1 päivästä huhtikuuta 2010 tarvittavat lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2010. Niiden on viipymättä toimitettava komissiolle kirjallisina nämä lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset sekä niiden ja tämän direktiivin välinen vastaavuustaulukko.
Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle.
49 artikla
Tämä direktiivi tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
50 artikla
Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.
Tehty Brysselissä 16 päivänä joulukuuta 2008.