Komission päätös,
tehty 29 päivänä syyskuuta 1999,
yrityskeskittymän julistamisesta yhteismarkkinoille ja ETA-sopimuksen toimintaan soveltuvaksi
(Asia IV/M.1532 - BP Amoco/Arco)
(Tiedoksiannettu numerolla K(1999) 3059)
(Ainoastaan englanninkielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2001/45/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen,
ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 57 artiklan 2 kohdan a alakohdan,
ottaa huomioon yrityskeskittymien valvonnasta 21 päivänä joulukuuta 1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4064/89(1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1310/97(2), ja erityisesti sen 8 artiklan 2 kohdan ja 10 artiklan 2 kohdan,
ottaa huomioon 10 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyn komission päätöksen aloittaa menettely tässä asiassa,
ottaa huomioon yrityskeskittymiä käsittelevän neuvoa-antavan komitean lausunnon(3),
sekä katsoo seuraavaa:
(1) Komissio vastaanotti 4 päivänä toukokuuta 1999 asetuksen (ETY) N:o 4064/89, jäljempänä "sulautuma-asetus", 4 artiklan mukaisen ilmoituksen ehdotetusta keskittymästä, jolla BP Amoco plc, jäljempänä "BPA", hankkii sulautuma-asetuksen 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla Atlantic Richfield Companyn, jäljempänä "Arco", määräysvaltaansa.
(2) Komissio katsoi 10 päivänä kesäkuuta 1999 tehdyssä päätöksessä, että on vakavia syitä epäillä ilmoitetun toimenpiteen soveltuvuutta yhteismarkkinoille ja aloitti sulautuma-asetuksen 6 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisen menettelyn.
I OSAPUOLET JA TOIMENPIDE
(3) BPA on monikansallisen öljynetsintä-, raakaöljy- ja petrokemian alan konserni, johon kuuluu kolme ydinliiketoiminta-alaa: BP Amoco Exploration (öljyn- ja kaasunetsintä ja -tuotanto), BP Amoco Oil (jalostus, markkinointi, jakelu ja kuljetus) ja BP Amoco Chemicals (petrokemikaalien ja niihin liittyvien tuotteiden valmistus ja markkinointi). BP Amoco -konserni syntyi British Petroleum Company plc:n ja Amoco Corporationin sulautumana(4). Sillä on vakiintunutta toimintaa Euroopassa, Yhdysvalloissa, Australaasiassa ja osissa Afrikkaa, ja se on laajentamassa toimintaansa Aasiassa ja Etelä-Amerikassa.
(4) Arco toimii raakaöljyn ja maakaasun etsinnän, tuotannon, kuljetuksen ja myynnin sekä raakaöljyn jalostuksen ja raakaöljytuotteiden kuljetuksen ja markkinoinnin alalla. Sillä on toimintaa esimerkiksi Venezuelassa, Algeriassa, Tunisiassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Indonesiassa, mutta suurin osa sen toiminnasta keskittyy Yhdysvaltoihin (noin 86 prosenttia sen kokonaisliikevaihdosta vuonna 1998).
II KESKITTYMÄ
(5) Ilmoitetussa keskittymässä on kyse yksinomaisen määräysvallan hankkimisesta sulautuma-asetuksen 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla. Keskittymän tuloksena BPA hankkii Arcon yksinomaiseen määräysvaltaansa. Keskittymä toteutetaan myymällä osakkeita, siten että Arco sulautetaan uuteen, Yhdysvaltojen Delawaren osavaltion lainsäädännön mukaisesti perustettuun yhtiöön, jäljempänä "Newco", jonka BPA omistaa kokonaan. Arcon ja Newcon sulautuessa vain Arco säilyy oikeushenkilönä ja siitä tulee tuolloin BPA:n kokonaan omistama tytäryhtiö. Näin näiden toimenpiteiden jälkeen BPA on hankkinut Arcon liikkeellelasketun osakepääoman kokonaan omistukseensa.
III YHTEISÖNLAAJUINEN ULOTTUVUUS
(6) Koska osapuolten yhteenlaskettu maailmanlaajuinen kokonaisliikevaihto(5) on yli 5 miljardia euroa, niiden kummankin yhteisön alueelta kertynyt kokonaisliikevaihto on yli 250 miljoonaa euroa eikä niiden kummankaan yhteisön alueen kokonaisliikevaihdosta kerry yli kahta kolmasosaa yhdestä ja samasta jäsenvaltiosta, keskittymällä on yhteisöulottuvuus sulautuma-asetuksen 1 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
IV SULAUTUMA-ASETUKSEN 2 ARTIKLAN MUKAINEN ARVIOINTI
A RAAKAÖLJYN JA MAAKAASUN ETSINTÄ, KENTTIEN KEHITTÄMINEN, TUOTANTO JA MYYNTI
(7) Molemmat osapuolet toimivat raakaöljyn ja maakaasun etsinnän, kenttien kehittämisen ja tuotannon alalla ja komissio esittikin näiden markkinoiden suhteen vakavia epäilyjä menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään. Jäljempänä esitetyistä syistä näillä markkinoilla ei kuitenkaan ole kilpailullisia ongelmia.
Etsintä-, kehittämis- ja tuotantoprosessi
(8) Tuotantoketjun alkupään toimintaan kuuluu kolmentyyppistä kaupallista toimintaa: uusien öljy- ja kaasuvarojen etsintä, niiden kehittäminen ja kaupallinen hyödyntäminen. Uusien varojen etsintää kutsutaan yleensä öljyn- tai kaasunetsinnäksi. Kenttien kehittäminen koskee tulevaan tuotantoon tarvittavan infrastruktuurin rakentamista (öljyntuotantolautat, putkilinjat, terminaalit jne.). Öljy- ja kaasuvarojen hyödyntämiseen viitataan käsiteparilla tuotanto ja myynti. Aikaisemmissa komission päätöksissä(6) on keskitytty ennen kaikkea tarkastelemaan tuolloin ilmoitettujen toimenpiteiden vaikutusta tuotannon ja myynnin toiminta-alueeseen.
(9) Öljyn ja kaasun etsintä ja kehittäminen on aikaa vievää ja pääomavaltaista toimintaa, jossa on edettävä vaihe vaiheelta. Aluksi maat, jotka uskovat alueeltaan olevan löydettävissä hiilivetyvaroja (tällaista maata kutsutaan isäntämaaksi), ottavat vastaan tarjouksia etsintälupien myöntämiseksi. Tarjousmenettelyt vaihtelevat Yhdysvalloissa järjestetyistä julkisista huutokaupoista isäntämaan suorittamaan tarjoajien esivalintaan. Esivalinta saattaa vaihtelevassa määrin perustua teknisiin tai rahoitusvalmiuksiin tai muihin näkökohtiin (kuten lobbaus tai kulttuurin samankaltaisuus).
(10) Yhtiöt tekevät usein yhteisiä tarjouksia riskien jakamiseksi tai täydentävien taitojen saamiseksi mukaan. Joissakin tapauksissa isäntämaat puolestaan saattavat vaatia joidenkin tarjoajien liittymistä yhteen, jotta niille myönnettäisiin etsintälupa. Isäntämaat saattavat myös vaatia osuuden takaamista kansalliselle öljy-yhtiölleen kaikista luvan kattamalla alueella tehdyistä löydöistä. Aina kun lupa myönnetään usealle yhtiölle yhdessä, nimetään alueella operatiivisessa vastuussa oleva yhtiö. Sen tehtävänä on vastata etsinnän teknisestä ja rahoituksellisesta johtamisesta ja mahdollisesti hankkeen kehittämis- ja tuotantovaiheista. Useimmissa tärkeimmissä päätöksissä vaaditaan kaikkien hankekumppanien yksimielisyys.
(11) Yleensä luvan myöntämisen ja varsinaisen tuotannon aloittamisen välillä kuluu 5-15 vuotta. Etsintä- ja kehityshankkeiden kustannukset saattavat nousta noin 7 miljardiin euroon niin kutsutuilla raja-alueilla toteutettavissa hankkeissa. Useimmiten etsintävaiheen osuus kustannuksista on noin 15 prosenttia ja kehittämisvaiheen osuus noin 85 prosenttia.
(12) Uudella alueella tuotantoa aloitettaessa on myös rakennettava tarvittava infrastruktuuri. Siihen kuuluvat ennen kaikkea öljyntuotantolautat, putkilinjat ja terminaalit. Pienempiä kenttiä, joiden kehittäminen itsenäisinä yksikköinä ei olisi kannattavaa, voidaan hyödyntää käyttämällä suuremmalle kentälle jo rakennettua infrastruktuuria. Tällaisia pienempiä kentiä kutsutaan toisinaan satelliittikentiksi. Tällainen toimintatapa on ollut tyypillistä Pohjanmerellä tapahtuvalle etsintätoiminnalle.
Merkitykselliset tuotemarkkinat
(13) Usein väitetään, että öljyn ja kaasun etsintä, kenttien kehittäminen sekä tuotanto ja myynti ovat liiaksi kytköksissä toisiinsa, jotta voitaisiin määritellä useammat kuin yhdet eri tuotemarkkinat. On kuitenkin perusteltua esittää, että etsintätoiminta muodostaa erilliset tuotemarkkinat. Itse asiassa voitaisiin väittää etsintätoimintaa harjoittavan yhtiön asiakkaiden jakautuvan kahteen luokkaan: isäntämaa, jolle yhtiö on yleensä sitoutunut tarjoamaan jatkuvia tuloja tulevaisuudessa, jos alueelta löytyy öljyä tai kaasua, ja sen jälkeen seuraavat öljyn ja kaasun tuottajat ja myyjät, jotka voivat lunastaa etsijöiden osuuden tai osallistua kehitys- ja tuotantotoimintaan. Oikeuksien siirtäminen alueiden välillä on teollisuudenalalla tavallinen käytäntö.
(14) Koska maaperän mahdollisesti sisältämien hiilivetyjen laji ei ole etsintähetkellä tiedossa, komissio katsoo, ettei ole oikeutettua erottaa toisistaan öljynetsintää ja maakaasun etsintää. Komissio katsoi menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä asianmukaiseksi määrittää erikseen raakaöljyn kehittämisen, tuotannon ja myynnin tuotemarkkinat ja maakaasun kehittämisen, tuotannon ja myynnin tuotemarkkinat, koska kaasun ja raakaöljyn käyttötarkoitukset ja niiden hinnoittelukäytäntö sekä kustannusrajoitteet poikkeavat toisistaan.
(15) Osapuolet ovat kiistäneet etsintämarkkinoiden olemassaolon sillä perusteella, että etsintä on liian läheisesti kytköksissä tuotantoprosessin seuraaviin vaiheisiin muodostaakseen mahdolliset tuotemarkkinat. Kuten jäljempänä sulautuman kilpailuvaikutuksia koskevassa osuudessa selvitetään, ilmoitetun toimenpiteen kilpailuvaikutusten arvioimiseksi ei ole välttämätöntä määritellä merkityksellisiä tuotemarkkinoita tarkasti raakaöljyn ja maakaasun etsintä-, kehittämis-, tuotanto- ja myyntitoiminnan muodostamien eri vaiheiden mukaisesti.
Merkitykselliset maantieteelliset markkinat
(16) Komissio katsoo, että etsintämarkkinat ovat maailmanlaajuiset ja on osapuolten kanssa samaa mieltä siitä, että Euroopan-kysynnän näkökulmasta merkitykselliset maantieteelliset markkinat ovat raakaöljyn kehittämisen, tuotannon ja myynnin osalta maailmanlaajuiset ja kaasun osalta niihin todennäköisesti kuuluvat ETA, Algeria ja Venäjä.
(17) Komissio tutki, voisivatko pienemmät maantieteelliset alueet muodostaa merkityksellisiä markkinoita. Jotkin kaasunostajat eriyttävät hankintapolitiikkansa kaasun alkuperämaan mukaan toimitusvarmuuteen liittyvistä syistä, sillä Venäjän ja Algerian kaasuntuotantoon liittyy merkittäviä poliittisia riskejä, joilla on vaikutusta toimitusvarmuuteen (Venäjän osuus Länsi-Euroopan kokonaistoimituksista oli noin 17 prosenttia ja Algerian 12 prosenttia). Selkein esimerkki asiasta on Espanjan lainsäädäntö, jonka mukaan maan maakaasun kysynnästä enintään 60 prosenttia voidaan hankkia samasta maasta. On kuitenkin todennäköistä, että ETA:n alueella tuotetun kaasun hinnankorotus tehtäisiin tyhjäksi kasvattamalla hieman Venäjältä ja Algeriasta ostettavan kaasun osuutta. Merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden täsmällinen määritelmä voidaan kuitenkin jättää avoimeksi, sillä se ei vaikuta kilpailullisen arvioinnin lopputulokseen.
Markkinoilla toimijat
(18) Öljyn ja kaasun etsintä-, kehittämis- sekä tuotanto- ja myyntitoiminnassa mukana olevat yhtiöt on perinteisesti ollut tapana ryhmitellä kolmeen luokkaan, joissa toimintapolitiikka, strategiset tavoitteet ja tulevaisuuden etsintä- ja kehittämisvalmiudet poikkeavat toisistaan. Luokat ovat i) valtion omistuksessa olevat tuottajat (pääasiassa OPECiin kuuluvia ja joitakin OECD:hen kuuluvia yhtiöitä kuten Statoil), ii) suuryhtiöt, toisin sanoen vertikaalisesti integroituneet öljy-yhtiöt, joilla on kansainvälistä toimintaa, ja iii) joukko huomattavasti pienempiä, useimmiten integroitumattomia tuotantoketjun alkupään öljyn- tai kaasunetsintää ja/tai -tuotantoa harjoittavia öljy-yhtiöitä.
(19) Kilpailuun liittyviä epäilyksenaiheita komissiossa herätti lähinnä se, että ilmoitetun toimenpiteen sekä Exxonin ja Mobilin ilmoittaman toimenpiteen tuloksena saattaisi syntyä erillinen, etsintä- ja kehittämistoiminnassa vallitsevassa asemassa olevien toimijoiden (neljäs) taso. Tämän "supersuurten" yhtiöiden ryhmän muodostaisivat Exxon-Mobil, BP Amoco-Arco ja Shell.
Osapuolten asema markkinoilla
Öljyn ja kaasun etsintä
(20) Öljyn- ja kaasunetsinnän markkinoilla ei ole laajasti käytettävissä olevaa tai yleisesti hyväksyttyä osoitinta, jonka perusteella voidaan markkinavoiman arvioimiseksi laskea markkinaosuudet. Markkinaosuudet voitaisiin mitata usealla tavalla: niiden alueiden lukumäärä, joille on myönnetty lupia; niiden alueiden lukumäärä, joilla tietty yhtiö on operatiivisessa vastuussa; nettopinta-ala; kokonaispinta-ala, josta yhtiö on operatiivisessa vastuussa; etsintään käytetyt käyttöomaisuusinvestoinnit ja niin edelleen. Laaja yksimielisyys vallitsee siitä, että alueiden lukumäärä tai pinta-ala eivät ole luotettavia mittareita, sillä ne kattavat varsin monenlaisia tilanteita.
(21) Käyttöomaisuusinvestointien perusteella tarkasteltuna Exxon-Mobilin, BP Amoco-Arcon ja Shellin osuus kaikista vuodelle 1999 suunniteltuun etsintään, kenttien kehittämiseen ja tuotantoon tehdyistä käyttöomaisuusinvestoinneista olisi noin 30-40 prosenttia kunkin yhtiön osuuden ollessa suunnilleen yhtä suuri. Seuraavaksi suurimman toimijan osuus olisi kolmannes kolmen tärkeimmän toimijan keskimääräisestä koosta.
(22) Osapuolet ovat kiistäneet tämän markkinavoiman mittaustavan sopivuuden seuraavista syistä. Käyttöomaisuusinvestointien määrä vaihtelee tutkittavan alueen mukaan. Tämä vaikuttaa matalakustannuksisten OPEC-alueiden kansallisten öljy-yhtiöiden markkinaosuutta alentavasti. Toiseksi käyttöomaisuusinvestoinnit eivät useinkaan vastaa luvan tai tuotannon omistussuhteiden oikeaa jakautumaa. Tämä johtuu siitä, että valtion omistamat yhtiöt maksavat usein osuuden, joka on suhteettoman alhainen verrattuna niiden osuuteen luvasta tai raakaöljyn tuotannosta saamaan tuottoon. Kolmanneksi käyttöomaisuusinvestointeihin lasketaan usein mukaan muitakin kuin puhtaasti etsintään liittyviä menoja; tällaisia ovat esimerkiksi kaasun nesteyttämiseen tai infrastruktuuriin tehdyt investoinnit.
(23) Markkinavoimaa olisi mahdollista mitata myös laskemalla kyseessä olevien yhtiöiden osuus odotetusta tuotannosta (tämänhetkinen etsintä ja oikeuksien hankkiminen kolmansilta osapuolilta johtavat tulevaisuudessa tuotantoon). Markkinatutkimuksen perusteella kolmen supersuuren yhtiön yhteenlaskettu markkinaosuus OPECin ulkopuolisesta tuotannosta olisi noin kymmenen vuoden kuluttua samaa 30-40 prosentin luokkaa kuin edellä.
Tuotanto ja myynti
(24) Vuonna 1998 BPA:n ja Arcon yhteenlaskettu osuus sekä maailman raakaöljyn tuotannosta että maakaasun Euroopan tuotannosta olisi ollut [alle 15 prosenttia](7). Yhdistyneen Exxon-Mobilin osalta vastaavat osuudet olisivat [alle 25 prosenttia] ja Shellin osalta alle 20 prosenttia. Osuudet eivät ole viime vuosina olennaisesti muuttuneet. Kolme supersuurta yhtiötä vastaa lähes 40 prosentista maakaasun kokonaistuotannosta ETA-alueella. ETA-alueella kulutetusta maakaasusta niiden osuus on kuitenkin alle 30 prosenttia.
(25) Alan teollisuus viittaa usein todettuihin öljy- ja kaasuvaroihin markkinavoimaa kuvaavana mittarina. Tällä perusteella tarkasteltuna osapuolten osuus maailman todetuista raakaöljyvaroista olisi [alle 3 prosenttia] ja Euroopan todetuista maakaasuvaroista [alle 5 prosenttia]. Osapuolet väittävät kuitenkin, että todetut öljy- tai kaasuvarat eivät ole merkityksellinen tulevaisuuden tuotannon osoitin. Öljy-yhtiöiden ilmoittamilla todetuilla öljy- tai kaasuvaroilla on ainoastaan raaka-ainevaraston tehtävä, ja muiden yksityisten yhtiöiden tavoin myös yksityisten öljy-yhtiöiden on pidettävä varastonsa mahdollisimman pieninä. Todettujen öljy- tai kaasuvarojen avulla yhtiö ilmoittaa, pystyykö se korvaamaan olemassa olevien öljykenttien ennustetun loppuun kulumisen ja pysymään siten elinkelpoisena toimijana markkinoilla. Kansallisten öljy-yhtiöiden ei kuitenkaan tarvitse perustella etsintään ja kehittämiseen liittyviä uusia investointeja osakkeenomistajilleen, sillä ne voivat käyttää kansallisia varantoja, jotka yleensä selvästi ylittävät niiden tarpeen. Tällaiseen osoittimeen liittyy tämän vuoksi vinouma ylöspäin kansallisten öljy-yhtiöiden hyväksi.
(26) Tällä hetkellä ja lähitulevaisuudessa OPEC-maiden tuottajilla yhteensä on huomattava markkinavoima raakaöljytuotannon alalla. Niiden määräysvallassa on merkittävä osuus tuotannosta (noin 40 prosenttia) ja todetuista öljyvaroista (noin 75 prosenttia, ja Saudi-Arabian öljyvarat muodostavat yli kolmanneksen koko OPECin varoista). Useissa tapauksissa OPEC on pystynyt vaikuttamaan(8) jonkin verran raakaöljyn hintoihin.
(27) ETA-alueella myytävästä maakaasusta yhteensä noin 30 prosentin osuus on Venäjän kansallisella tuottajalla Gazpromilla (17 prosenttia) ja Algerian kansallisella tuottajalla Sonatrachilla (11 prosenttia). ETA-alueella myytävissä olevista todetuista maakaasuvaroista niiden osuus on yhteensä 88 prosenttia (Gazprom 81,5 prosenttia).
Sulautuman vaikutukset kilpailuun
(28) Komissio esitti seuraavia vakavia epäilyjä kilpailuun kohdistuvasta vaikutuksesta raakaöljyn ja maakaasun etsintä-, kehittämis-, tuotanto- ja myyntimarkkinoilla. Ilmoitettu toimenpide yhdessä Exxon-Mobil-sulautuman kanssa saattaisi johtaa neljännen kilpailijatason muodostumiseen alalle; tämä koostuisi BP Amoco-Arcosta, Exxon-Mobilista ja Shellistä. Mitä muuttujaa sitten käytetäänkin (markkina-arvo, öljyn ja kaasun tuotanto, todetut öljy- ja kaasuvarat jne.) näiden kolmen supersuuren yhtiön ja muiden suurten yhtiöiden välillä on merkittävä ero.
(29) Harkittavana oli kysymys siitä, olisiko mahdollista, että nämä kolme supersuurta toimijaa olisivat tulevaisuudessa etulyöntiasemassa uusien merkittävien öljy- tai kaasuvarojen löytämisen ja kehittämisen suhteen muihin markkinoilla toimijoihin verrattuna. Tämä voisi olla seurausta niiden entistä paremmasta rahoitusvalmiudesta, jonka avulla ne voisivat ottaa entistä enemmän riskejä. Kilpailijoiden taas olisi valittava tarkkaan alueet, joilla ne aikovat ryhtyä toimimaan. Pienemmät yhtiöt eivät saa pääomaa yhtä helposti ja niiden mahdollisuudet hajottaa riskejä ovat pienemmät, joten halutessaan jatkaa merkittävien kenttien kehittämistä niiden olisi ryhdyttävä supersuurten yhtiöiden pienemmiksi kumppaneiksi voidakseen hyötyä näiden voimavarojen yhteenliittymästä. Ainoa kilpailijoiden lisämahdollisuus olisi ryhtyä markkinarakoja hyödyntäviksi, öljyn- ja kaasunetsintään keskittyneiksi toimijoiksi. Tämä saattaisi johtaa siihen, että supersuuret yhtiöt valvoisivat muiden etsintätoiminnan harjoittajien pääsyä uusille raja-alueille; aluksi ensimmäisiä lupia myönnettäessä ja myöhemmin alueen ympärillä olevien muiden lohkojen osalta, sillä supersuuret toimijat olisivat todennäköisesti rakentaneet tarvittavan infrastruktuurin.
(30) Koska öljyn- ja kaasunetsinnän ensimmäisistä vaiheista kuluu yleensä 5-15 vuotta tuotannon aloittamiseen, tilanne saattaisi näiden olettamusten mukaan kymmenen vuoden kuluttua olla sellainen, että supersuurilla toimijoilla olisi huomattava vaikutus OPECin ulkopuolisiin uusiin öljy- ja kaasuvaroihin sekä tuotantoon.
(31) Tämä saattaisi vaikuttaa tuotanto- ja myyntimarkkinoihin seuraavalla tavalla: Kilpailulliset rajoitteet, jotka kaventavat OPECin mahdollisuuksia toimia kartellin tapaan, vähentyisivät. Näillä kolmella yhtiöllä olisi samanlaiset edut ajettavanaan kuin OPECilla ja ne todennäköisesti yhtyisivät OPECin päätöksiin rajoittamalla tuotantoa tiettyyn tasoon pelkäämättä, että muut käyttäisivät tilannetta hyödykseen. Tämä johtaisi OPECin määräävän aseman vahvistumiseen raakaöljymarkkinoilla sen ja kolmen supersuuren toimijan välillä syntyvän oligopolistisen rakenteen kautta, mikä kannustaisi seuraamaan OPECin noudattamia kaupallisia strategioita. OPEC voisi tällöin nostaa hintoja ja pitää ne korkeimmalla mahdollisella tasolla, joka ei vielä aiheuta uuden etsintätoiminnan käynnistymistä.
(32) Edellä esitetyn pohjalta komissio päätteli, että toimenpiteen soveltuvuus yhteismarkkinoille ja ETA-sopimuksen toimintaan herätti vakavia epäilyjä ja että sitä olisi tarkasteltava perusteellisemmassa tutkimuksessa.
(33) Osapuolet kiistivät komission vakavat epäilyt pääasiassa kahteen perusteeseen vedoten. Ensinnäkin supersuuret toimijat kohtaisivat edelleen pienempien öljy-yhtiöiden aiheuttamaa kilpailua. Toiseksi isäntämaat valvovat öljyn- ja kaasuntuotantoa eikä niillä missään tapauksessa olisi kannustimia sallia öljy-yhtiöiden rajoittaa tuotantoa.
(34) Markkinatutkimuksen myötä vahvistui, etteivät pienet etsintätoiminnan harjoittajat näyttäneet uskovan uuden supersuurten toimijoiden luokan syntymisen voivan uhata niiden asemaa. Kokoerojen vuoksi ne eivät kilpailisi samantyyppisistä etsintäoikeuksista eivätkä pienemmät toimijat olisi riippuvaisia suuremmista etsintätoiminnan harjoittajista öljynsä myynnissäkään. Lisäksi Chevronin, Texacon, Elfin tai Totalin tapaisilla suurilla toimijoilla näyttäisi olevan entisenlaiset valmiudet harjoittaa etsintää ja kehittää kenttiä missä päin maailmaa tahansa. Osapuolet ovat esittäneet useita esimerkkejä suurten toimijoiden osallistumisesta eri puolilla maailmaa käynnissä oleviin hankkeisiin.
(35) Lisäksi markkinatutkimus vahvisti, että valtioiden ja etsintä- ja tuotantotoiminnan harjoittajien välisissä toimilupasopimuksissa yleensä kielletään jälkimmäisiä rajoittamasta tuotantoaan (tällaisen päätösvallan valtio pidättää itsellään).
(36) Maakaasun osalta ei ole todennäköistä, että osapuolet yhdessä muiden supersuurten toimijoiden kanssa voisivat saada ETA-alueen tuotannon hallintaansa ja että asialla olisi kilpailullisia vaikutuksia. Vaikka tällaiset markkinat olisivatkin olemassa (ottaen huomioon Venäjän ja Algerian kaasuntuotantoon liittyvän havaittavan poliittisen riskin), ei ole perusteita väitteelle supersuurten toimijoiden yhteisestä määräävästä asemasta, kun otetaan huomioon kilpailijoiden toimittaman norjalaisen kaasun vahva asema. Lisäksi maakaasun tuottajilla on vastassaan hyvin keskittynyttä kysyntää Gaz de Francen tai Distrigazin tapaisten maakaasun kansallisten siirtoyritysten taholta.
(37) Sen vuoksi komissio päättelee, ettei keskittymä johda määräävän aseman syntymiseen tai vahvistumiseen raakaöljyn ja maakaasun etsinnän, kehittämisen, tuotannon tai myynnin markkinoilla.
B MAAKAASUN SIIRTO JA JALOSTUS
(38) Keskittymä herättää kilpailutilanteeseen liittyviä epäilyjä seuraavilla markkinoilla: i) maakaasun siirto putkilinjoja pitkin eteläisellä Pohjanmerellä (Southern North Sea, jäljempänä "SNS-alue"), ja ii) maakaasun käsittelypalvelut eteläisellä Pohjanmerellä. Jäljempänä käsitellään näitä markkinoita sekä maakaasun siirron markkinoita putkilinjoja pitkin pohjoisella Pohjanmerellä (Northern North Sea, jäljempänä "NNS-alue").
Merkitykselliset tuotemarkkinat
(39) Kun maakaasu poistuu tuotantolaitoksen porausreiästä, virta sisältää kaasumaisia hiilivetyjä ja nestemäisiä hiilivetyjä. Tämä käsittelemätön kaasu on usein siirrettävä putkistoa pitkin laitokseen, jossa sitä käsitellään erottamalla kaasumaiset ja nestemäiset ainesosat toisistaan. Tämän jälkeen kaasuvirtaa käsitellään ja/tai puhdistetaan edelleen, jotta saadaan sen siirtämiseen käytettävässä järjestelmässä kuljettamisen asettamia teknisiä vaatimuksia vastaavia kaasumaisia hiilivetyjä (maakaasu, jonka laatu vastaa putkistossa siirtämisen vaatimuksia). Maakaasun tuottajat käyttävät siirtoon ja käsittelyyn joko itse omistamiaan laitteita tai joissakin tapauksissa toisten yritysten omistamia siirtoputkistoja ja offshore- ja/tai onshore-käsittelylaitoksia.
(40) BPA:n mukaan kaasunsiirto ja kaasunkäsittely kuuluvat molemmat erillisiin tuotemarkkinoihin. Kaasunsiirron osalta merkitykselliset tuotemarkkinat olisivat maakaasun siirtomarkkinat vedenalaisia putkistoja pitkin(9). Kaasun käsittelyn osalta BPA pitää merkityksellisinä tuotemarkkinoina maakaasun käsittelyn tuotemarkkinoita.
(41) Vaikka kaasukentän omistajat tarvitsevat sekä siirto- että jalostuspalveluja voidakseen markkinoida kaasuaan ja hakevat halvinta mahdollista palveluyhdistelmää, komissio katsoo kuitenkin, että on paikallaan erottaa toisistaan siirto- ja käsittelymarkkinat, sillä näiden toimintojen kilpailuehdot poikkeavat toisistaan. Markkinatutkimuksesta käy ilmi esimerkiksi, että kaikki seuraavien vaihtoehtojen väliset yhdistelmät ovat mahdollisia: itse omistetut (uudet) putkistot ja/tai käsittelylaitokset ja olemassa olevien putkistojen ja/tai käsittelylaitosten käyttö kolmantena osapuolena (third party access, TPA).
Merkitykselliset maantieteelliset markkinat
(42) Arcon kiinnostus yhteisön alueen kaasunsiirto- ja kaasunkäsittelyinfrastruktuuriin liittyy vain yhdessä jäsenvaltiossa (Yhdistyneessä kuningaskunnassa) sijaitsevaan infrastruktuuriin. Nämä infrastruktuurirakenteet ovat kahdentyyppisiä: vedenalaisia maakaasuputkistoja ja osuus eräässä kaasunkäsittelylaitoksessa. Kaikki kyseessä oleva omaisuus sijaitsee Yhdistyneen kuningaskunnan pääsaaren itäpuolisella mannerjalustalla tai itse pääsaaren itäosassa.
(43) Kysynnän eli siirto- ja/tai käsittelypalveluja tarvitsevien kaasukenttien omistajien näkökulmasta merkitykselliset maantieteelliset markkinat koostuvat olemassa olevasta tai uudesta infrastruktuurista, joka tarjoaa taloudellisesti kannattavan vaihtoehdon. Tässä yhteydessä Yhdistyneen kuningaskunnan mannerjalusta voidaan jakaa kahteen alueeseen: pohjoiseen Pohjanmereen (NNS), jonka muodostaa alue 55. pohjoisen leveysasteen pohjoispuolella ja eteläiseen Pohjanmereen (SNS), jonka muodostaa alue 55. pohjoisen leveysasteen eteläpuolella.
(44) BPA:n mielestä NNS-alueella sijaitsevien kaasukenttien omistajat voisivat kyllä teoriassa hakea käsittelypalveluja SNS-alueelta, mutta useimmissa tapauksissa NNS-alueella sijaitseva kaasukenttä todennäköisemmin hakee tuotannolleen siirto- ja käsittelypalveluja saman merialueen käsittelylaitoksista. Itse asiassa vain yksi rakenteilla oleva putkisto yhdistää jonkin NNS-alueen kaasukentän SNS-alueella sijaitsevaan käsittelylaitokseen.
(45) SNS-alueella sijaitsevat kaasukentät ovat tähän saakka nojautuneet kyseisen merialueen rannikolla sijaitseviin terminaalialueisiin tuotantonsa käsittelemiseksi ja tekevät niin vastaisuudessakin (vaikkakin SNS-alueen kaasukentiltä on vähäisemmässä mittakaavassa pyydetty siirtotarjouksia myös Alankomaihin päättyvien putkistojen käytöstä). Markkinatutkimuksesta käy ilmi, että toisin kuin NNS-alueella, uuden infrastruktuurin rakentaminen ei SNS-alueella ole realistinen vaihtoehto olemassa olevien laitteistojen käytölle, sillä eteläinen merialue on kypsä kaasunporausalue, missä mahdollisesti vielä löydettävät uudet kentät ovat niin pieniä, ettei niille kannata rakentaa uutta infrastruktuuria.
(46) Näistä syistä BPA katsoo NNS- ja SNS-alueiden olevan erillisiä maantieteellisiä markkinoita maakaasun käsittelyn markkinoiden ja maakaasun vedenalaisen putkistosiirron markkinoiden osalta. Koska Arcolla ei ole pääomaosakkuuksia NNS-alueen kaasunkäsittelymarkkinoilla, näitä markkinoita ei tarkastella enempää.
(47) Maantieteelliset markkinat eivät kuitenkaan ole edellä määriteltyjä alueita pienemmät. Täysin riittäviä todisteita on saatu siitä, että uuden kentän vaihtoehdot eivät rajoitu yhdessä ainoassa kohteessa sijaitseviin erilaisiin laitteistoihin (esim. kolme kaasunkäsittelylaitosta Bactonissa) ja/tai yhteen ainoaan sijaintipaikkaan, johon johtaa useita putkistoja (esim. Amocon Bactonin käsittelylaitokseen johtavat kolme putkistoa).
(48) Edellä esitetyistä syistä komissio katsoo, että SNS- ja NNS-alue muodostavat erilliset maantieteelliset markkinat sekä maakaasun siirrron että käsittelyn osalta.
Osapuolten asema markkinoilla(10)
a) NNS-alueen putkilinjat
(49) Taulukossa 1 esitetään yhteenveto kahdeksasta putkilinjasta, jotka yhdistävät NNS-alueen maakaasukentät sen kaasunkäsittelylaitoksiin. Taulukossa esitetään kunkin osapuolen omistusosuudet ja operatiivisessa vastuussa olevan yhtiön nimi. Miller-putkilinja toimittaa nykyisin vain hyvin vähäisiä määriä maakaasua, ja sitä aiotaan laajentaa (ks. 59 kohta). Lisäksi parhaillaan rakennetaan putkistoa (SEAL), joka yhdistää NNS-alueen maakaasukentät SNS-alueen käsittelylaitokseen. Arco omistaa [...] prosentin osuuden tästä putkilinjasta. Yleisesti voidaan todeta, että BPA on omistajana kolmessa putkilinjassa ja Arco kahdessa. Osapuolten omistukset eivät ole päällekkäisiä ja neljässä putkilinjassa yhdeksästä osapuolet eivät ole omistajina.
Taulukko 1: NNS-alueen putkilinjat
TAULUKON PAIKKA
(50) Näiden omistusosuuksien perusteella osapuolilla on noin [15-25 prosentin] osuus kaasunsiirron yhteenlasketusta nimelliskapasiteetista edellä mainittujen yhdeksän kaasuputkilinjan osalta (kun oletetaan, että Miller-putkilinjan kapasiteettia laajennetaan). Ennakoitu kaasunsiirron kokonaismäärä vuodelle 1999 on 5058 milj. kuutiojalkaa päivässä(11). Tästä kokonaismäärästä osapuolten markkinaosuus on [10-20 prosenttia], joka saadaan kertomalla osapuolten omistusosuus kustakin putkilinjasta sen ennakoidulla siirtomäärällä.
b) SNS-alueen putkilinjat
(51) Taulukossa 2 esitetään yhteenveto putkilinjoista, jotka yhdistävät SNS-alueen maakaasukentät sen kaasunkäsittelylaitoksiin Dimlingtonissa, Easingtonissa, Theddlethorpessa ja Bactonissa. Siinä esitetään myös asianomaisten yritysten omistusosuudet ja operatiivisessa vastuussa olevan yhtiön nimi. Siitä käy ilmi, että BPA on omistajana kymmenessä putkilinjassa ja Arco seitsemässä. Neljässä putkilinjassa kumpikin osapuoli on omistajana. Neljässä putkilinjassa 17:stä osapuolet eivät ole omistajina.
Taulukko 2: SNS-alueen putkilinjat
TAULUKON PAIKKA
(52) Näiden omistusosuuksien perusteella osapuolilla on noin [30-50 prosentin] osuus kaasunsiirron yhteenlasketusta nimelliskapasiteetista toiminnassa olevien kaasuputkilinjojen osalta. Ennakoitu kaasunsiirron kokonaismäärä vuodelle 1999 on 4225 milj. kuutiojalkaa päivässä. Tästä kokonaismäärästä osapuolten markkinaosuus on [30-40 prosenttia], joka saadaan kertomalla osapuolten omistusosuus kustakin putkilinjasta sen ennakoidulla siirtomäärällä.
(53) British Gasin markkinaosuus on noin 15 prosenttia ja Conocon noin 10 prosenttia.
c) SNS-alueen kaasunkäsittely
(54) Taulukossa 3 luetellaan seitsemän SNS-alueen kaasunkäsittelylaitosta, osapuolten omistusosuudet niissä ja operatiivisessa vastuussa olevien yhtiöiden nimet. Siitä käy ilmi, että osapuolet ovat omistajina viidessä laitoksessa (BPA neljässä, Arco yhdessä). Omistukset eivät ole päällekkäisiä. Omistusosuuksien perusteella osapuolten osuus SNS-alueen maakaasun tuotannon yhteenlasketusta nimelliskapasiteetista on [40-50 prosenttia] (Arco alle [...] prosenttia). Osapuolten markkinaosuus ennakoidusta kaasuntuotannon kokonaismäärästä vuonna 1999 on [30-40] prosenttia, joka saadaan kertomalla osapuolten omistusosuus kustakin käsittelylaitoksesta sen ennakoidulla tuotantomäärällä.
Taulukko 3: SNS-alueen kaasunkäsittely
TAULUKON PAIKKA
(55) Conocon ja Exxon/Shellin markkinaosuudet ovat noin 15 prosenttia.
Kilpailullinen arviointi
(56) Avaintekijä Yhdistyneen kuningaskunnan putkilinjojen ja käsittelylaitosten toiminnassa on se, että infrastruktuurin omistajien on yksimielisesti hyväksyttävä merkittävimmät päätökset. Tämä koskee muun muassa niitä ehtoja, joita sovelletaan kolmansien osapuolten oikeuteen käyttää infrastruktuuria. Koska tällaiseen infrastruktuuriin osallistumiseen liittyvä pääasiallinen kilpailullinen ongelma koskee infrastruktuurin omistajien mahdollisuutta rajoittaa uusien, kilpailevien maakaasukenttien kehittämistä, yksittäisen yrityksen asema ei niinkään riipu sen kapasiteetin omistusosuudesta vaan kokonaiskapasiteetista ja erityisesti sen infrastruktuurin vapaasta kapasiteetista(12), jossa yritys on omistajana.
(57) Keskittymästä johtuva omistusosuuden kasvu tietyssä infrastruktuurissa ei tämän vuoksi lisää BPA:n vaikutusvaltaa kyseisen putkilinjan osalta ennen keskittymää vallitsevaan tilanteeseen verrattuna.
a) NNS-alueen putkilinjat
(58) BPA on omistajana kahdessa ja Arco yhdessä alueella nykyisin toimivista seitsemästä putkilinjasta (lukuun ottamatta Miller-putkilinjaa ja rakenteilla olevaa Seal-putkilinjaa). Näiden putkilinjojen osuus kokonaiskapasiteetista on ainoastaan puolet. Koska NNS-alueen putkilinjoissa ei ole nykyisin eikä tulevien 2-3 vuoden aikana vapaata kapasiteettia, uusien kaasukenttien omistajiin kohdistuvat kilpailupaineet eivät riipu NNS-alueen putkilinjojen omistajien omistusosuuksista eivätkä siten tähän menettelyyn liittyen BPA:n ja Arcon omistusosuuksista. Näillä markkinoilla ei ole siten määräävää markkinaasemaa.
(59) Nämä kilpailupaineet eivät muutu olennaisesti sen vuoksi, että ainakin kaksi muuta putkilinjaa otetaan käyttöön vuonna 2002. Nämä ovat SEAL-putkilinja, josta Arco omistaa [...] prosenttia, ja Miller-putkilinja, jonka osalta omistajat (BPA [...] prosenttia, Conoco [...] prosenttia ja Enterprise [...] prosenttia) aikovat saavuttaa 1200 milj. kuutiojalan kapasiteetin vuoteen 2002 mennessä, mikä merkitsee alle [10-25] prosentin osuutta kokonaiskapasiteetista. SEAL-putkilinja on tarkoitettu omista lähteistä saatavan maakaasun (äskettäin kehitetyt maakaasukentät) siirtoon, kun taas Miller-putkilinjan kapasiteetti on tarkoitettu kolmansien osapuolten kaasun siirtoon. Toimenpide ei näin ollen johda sulautumayrityksen markkinavoiman muuttumiseen uusien maakaasukenttien omistajiin nähden, koska SEAL-putkilinjaa, jossa Arco on omistajana, ei käytetä uusien maakaasukenttien omistajien maakaasun siirtoon. Ilmoitettu toimenpide ei siten johda määräävän aseman syntymiseen tai vahvistumiseen.
b) SNS-alueen putkilinjat
(60) Kaupan jälkeen BPA:lla on pääomaosakkuus 13:ssa 17:stä nykyisestä putkilinjasta. Osapuolten omistuksessa olevien putkistojen yhteenlaskettu kapasiteetti on [yli 60 prosenttia] kokonaiskapasiteetista. Markkinatutkimuksesta käy ilmi, että niissä neljässä putkilinjassa, joissa osapuolet eivät ole omistajina, on vain vähän vapaata kapasiteettia. BPA:n olisi tämän vuoksi mahdollista valvoa alueella olevien uusien kenttien pääsyä käyttämään putkilinjoissa tapahtuvaa siirtoa, koska ne putkistot, joissa on vapaata kapasiteettia, ovat sen määräysvallassa. Koska SNS on kypsä kaasualue, ei ole todennäköistä, että siltä enää löydettäisiin uusia suuria kenttiä. Tämän vuoksi on epätodennäköistä, että alueelle rakennettaisiin uutta infrastruktuuria.
(61) Komissio päättelee tämän vuoksi, että keskittymä johtaa määräävän markkina-aseman syntymiseen SNS-alueen putkilinjoissa tapahtuvan kaasunsiirron markkinoilla. BPA voi käyttää määräävää asemaansa uusien (pienten) maakaasukenttien omistajiin nähden soveltamalla korkeita siirtotariffeja tai tarjoamalla rajoitettuja siirtopalveluja.
(62) BPA väittää, ettei keskittymä luo sille markkinavoimaa SNS-alueen putkilinjamarkkinoilla. Perusteluna se on esittänyt seuraavaa: i) SNS on kypsä kaasualue, jonka nykyisissä putkistoissa on paljon vapaata kapasiteettia, ii) uutta infrastruktuuria voidaan rakentaa, ja iii) teollisuudenalalla vallitsee periaate, jonka mukaan BPA saa käyttää omistukseen liittyviä oikeuksiaan ainoastaan yhdessä keskenään kilpailevista putkistoinfrastruktuureista. Komissio ei hyväksy näitä perusteluja seuraavista syistä:
(63) Komissio myöntää, että SNS-alueen putkistojen kapasiteetti on yleisesti alikäytössä. Tämän vuoksi voidaan odottaa, että putkilinjojen välillä syntyy voimakasta kilpailua kaasunsiirrosta saatavien lisätulojen varmistamiseksi, jos jokin uusi kenttä (yleisesti huomattavasti pienempiä kuin alkuperäiset kentät) haluaa tehdä kolmannen osapuolen käyttöoikeutta koskevan sopimuksen. Markkinatutkimuksesta käy kuitenkin ilmi, että niissä putkistoissa, joissa osapuolet eivät ole omistajina, on vain vähän vapaata kapasiteettia.
(64) Toisaalta myös BPA myöntää, että SNS-alueelle ei ole rakennettu uusia merkittäviä kaasuputkilinjoja vuoden 1992 jälkeen. Tämä ei ole yllättävää, sillä tuoreimmat SNS-alueella kehitetyt maakaasukentät ovat aikaisemmin kehitettyjen laajempien kenttien ns. satelliittikenttiä. Ei ole myöskään odotettavissa, että alueelta löydettäisiin uusia laajoja kenttiä. Uusien putkistojen rakentaminen on siten epätodennäköistä, sillä satelliittikentistä saatavat tulot eivät riitä kattamaan uuden, tiettyyn kohteeseen tarkoitetun putkiston rakentamiskustannuksia. Käytännössä tällaisia kenttiä ei voidakaan kehittää ilman varmuutta siitä, että kolmannella osapuolella on käyttöoikeus olemassa oleviin putkilinjoihin ja käsittelylaitoksiin.
(65) Kolmanneksi osapuolet viittaavat Yhdistyneen kuningaskunnan öljyn- ja kaasunporausteollisuudessa käytäntönä olevaan "vetäytymis"-periaatteeseen ("step out"), jonka mukaan yritys käyttää äänioikeuttaan ainoastaan yhdessä putkilinjayritysten yhteenliittymässä, jos yksi tai useampi yrityksen omistukseen kuuluva putkilinjayritys kilpailee keskenään. BPA esittää, että se ei näin voi käyttää veto-oikeutta maakaasun toimitusten siirtämiseksi esimerkiksi Bacton-Amoco-putkistosta (josta sillä on [...] prosentin omistusosuus) Bacton-Leman-putkistoon (josta sen omistusosuus on [...] prosenttia). Step out -käytäntö perustuu siihen, että yrityksen edut voivat olla keskenään ristiriidassa, jos se on omistajana sellaisissa infrastruktuureissa, jotka kilpailevat keskenään siirto- ja/tai käsittelypalvelujen tarjoamisessa asiakkaille. Vaikka step out -velvoitteita ei sellaisenaan juurikaan kirjata eri infrastruktuurien omistusta koskeviin sopimusasiakirjoihin, periaatetta sovelletaan yleisesti Yhdistyneen kuningaskunnan öljyn- ja kaasunporausteollisuudessa. BPA katsoo, että step out -käytännön asianmukainen noudattaminen on olennainen osa syrjimättömyysperiaatteen noudattamista (sellaisena kuin se sisältyy öljyn- ja kaasunporausalan infrastruktuuria säätelevään Offshore Infrastructure Code of Practiceen), mikä on edellytys Yhdistyneen kuningaskunnan kansallisen lainsäädännön (öljylain (Petroleum Act, 1998) 17 §:n ja maakaasulain (Gas Act, 1995) 12 §:n) mukaisten pakotteiden välttämiseksi.
(66) Offshore Infrastructure Code of Practice (jonka Yhdistyneen kuningaskunnan kauppa- ja teollisuusministeriö on antanut) on säännöstö, jonka kaikki offshoreöljyn- ja kaasunsiirtoinfrastruktuurin omistajat ovat hyväksyneet ja jonka tarkoituksena on varmistaa niiden menettelyjen objektiivisuus ja avoimuus, jotka koskevat kolmansien osapuolten oikeutta käyttää infrastruktuuria. Vuoden 1998 öljylain 17 §:ään sisältyy oikeusperusta, jonka nojalla Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset voivat vaatia - infrastruktuurin omistajien alun perin tekemän kielteisen päätöksen jälkeen -, että kolmansille osapuolille myönnetään öljy- ja maakaasuputkilinjojen käyttöoikeus kohtuullisin ehdoin. Vuoden 1995 maakaasulain 12 §:ään sisältyy puolestaan oikeusperusta, jonka perusteella Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset voivat vaatia - sen jälkeen, kun infrastruktuurin omistajat ovat siitä alun perin kieltäytyneet -, että kolmansille osapuolille myönnetään kaasunkäsittelylaitosten käyttöoikeus kohtuullisin ehdoin.
(67) Markkinatutkimus on vahvistanut osapuolten kuvaileman step out -periaatteen olemassaolon. Step out -periaate ei sisälly kuitenkaan sellaisenaan alan vapaaehtoiseen menettelysäännöstöön. Periaatteen noudattaminen perustuu tämän vuoksi yksinomaan asianomaisten yritysten käyttäytymiseen. BPA:n tulevaa käyttäytymistä rajoittaisi siten vain sen vapaaehtoinen sitoutuminen käytäntöön, joka ei ole luonteeltaan velvoittava.
(68) Vaikka hyväksyttäisiinkin, että step out -käytäntö perustuu menettelysäännöstöön, jonka noudattamista Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset voisivat valvoa, tämä ei olisi riittävää. Arvioidessaan yrityskeskittymiä sulautuma-asetuksen 2 artiklan 3 kohdan tiukkojen vaatimusten perusteella komissio ei voi hyväksyä sitä, että asianomaisten yritysten käyttäytymistä valvovan ja sen perusteella asetettavista pakotteista päättävän sääntelyelimen olemassaolo oikeuttaisi päätelmän, jonka mukaan määräävää markkina-asemaa ei syntyisi.
(69) Komissio katsoo tämän vuoksi, että keskittymä synnyttäisi määräävän markkina-aseman SNS-alueen kaasuputkilinjojen markkinoilla.
c) SNS-alueen kaasunkäsittely
(70) Osapuolet ovat keskittymän seurauksena omistajina viidessä seitsemästä SNS-alueen kaasunkäsittelylaitoksesta. Niiden osuus olemassa olevasta kapasiteetista ja sen todellisesta käytöstä ylittää lisäksi 40 prosenttia. Tämän ohella niillä kahdella laitoksella, joissa osapuolet eivät ole omistajina, on vain vähän vapaata kapasiteettia tuotantohuippujen aikana. Osapuolten omistukseen kuuluvien laitosten vapaa kapasiteetti puolestaan ylittää 50 prosenttia myös silloin, kun tuotanto on korkeimmillaan. Koska sulautumayritys omistaa kokonaisuudessaan kaksi laitosta ja on osaomistajana kolmessa laitoksessa, joista kahdessa sen hallitseva asema perustuu yksimielisyysvaatimukseen, se voisi mahdollisesti valvoa uusien kenttien pääsyä käyttämään näitä laitoksia. Kolmannessa laitoksessa (Bacton - BPA), jossa kukin omistaja voi vapaasti tarjota vapaata kapasiteettiaan kolmansille osapuolille, tuotantohuippujen aikana käytettävissä olevan vapaan kapasiteetin osuus on alle [10-20] prosenttia kokonaiskapasiteetista. BPA omistaa kuitenkin [yli 25] prosenttia laitoksen koko kapasiteetista. Laitoksen muiden omistajien käytettävissä olevan vapaan kapasiteetin osuus on vain noin 5 prosenttia kokonaiskapasiteetista. Ei voida myöskään sulkea pois mahdollisuutta, että terminaalista operatiivisesti vastaava BPA voisi tulevaisuudessa edelleen vähentää vapaan kapasiteetin saatavuutta.
(71) BPA on esittänyt SNS-alueen kaasunkäsittelyn markkinoiden osalta vastaavansisältöiset väitteet kuin ne, jotka on esitelty edellä SNS-alueen putkilinjojen osalta. Myöskään niitä ei voida hyväksyä samoista, edellä esitetyistä syistä.
(72) Yrityskeskittymä synnyttää tämän vuoksi määräävän markkina-aseman myös SNS-alueen kaasunkäsittelyn markkinoilla.
V OSAPUOLTEN EHDOTTAMAT SITOUMUKSET
A SITOUMUKSET
(73) BPA on antanut komissiolle sitoumuksen siitä, että se myy pääomaosakkuudet, jotka Arcolla nykyisin on [eräissä osissa SNS-alueen kaasunsiirto- ja käsittelyinfrastruktuureja]. Nämä pääomaosakkuudet myydään yhdelle tai useammalle ostajalle, jotka komissio hyväksyy. BPA on antanut lisäksi sitoumuksen siitä, että se ei hanki näitä omistusosuuksia takaisin ilman komission ennalta myöntämää lupaa.
(74) Sitoumusten teksti on kokonaisuudessaan tämän päätöksen liitteessä.
B ARVIOINTI
(75) Se, että BPA myy Arcon omistukset niissä putkilinjoissa ja käsittelylaitoksissa, joissa BPA nykyisin ei ole omistajana, merkitsee, että BPA:n kilpailuasema säilyy samana keskittymän jälkeen. Kuten edellä on esitetty, tämä johtuu siitä, että kolmansien osapuolten käyttöoikeus SNS-alueen putkilinjoihin ja käsittelylaitoksiin myönnetään omistajien yksimielisyyteen perustuvan päätöksen perusteella. Kilpailuasema riippuu siten yrityksen omistamien putkilinjojen määrästä ja niiden yhteenlasketusta vapaasta kapasiteetista. Infrastruktuuriin liittyvän "ylimääräisen" omistuksen myyminen eliminoi siten sen, että BPA:n ja Arcon omistukset olisivat päällekkäisiä merkityksellisillä markkinoilla. Komissio päättelee tämän vuoksi, että annettujen sitoumusten johdosta asian kannalta merkityksellisillä markkinoilla ei synny määräävää markkina-asemaa.
VI PÄÄTELMÄ
(76) Ottaen huomioon sulautuma-asetuksen 10 artiklan 2 kohdan komissio tekee johtopäätöksen, että BPA on antanut riittävät sitoumukset, jotka poistavat menettelyn aloittamista koskevassa komission päätöksessä ja sitä seuranneessa toimenpidettä koskevassa tutkimuksessa esitetyt sulautuma-asetuksen 2 artiklan 2 kohtaan liittyvät vakavat epäilyt.
(77) Ilmoitettu toimenpide soveltuu sen vuoksi yhteismarkkinoille ja ETA-sopimuksen toimintaan edellyttäen, että liitteessä esitettyjä sitoumuksia noudatetaan täydellisesti,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Edellyttäen, että [eräiden SNS-alueen kaasunsiirto- ja kaasunkäsittelyinfrastruktuurien] omistusten myyntiä koskevia sitoumuksia, jotka esitetään liitteessä, noudatetaan täysin, BP Amoco plc:n 4 päivänä toukokuuta 1999 ilmoittama yrityskeskittymä, jolla BPA hankkii Atlantic Richfield Companyn määräysvaltaansa, julistetaan yhteismarkkinoille ja ETA-sopimuksen toimintaan soveltuvaksi.
2 artikla
Tämä päätös on osoitettu seuraavalle yritykselle:
BP Amoco p.l.c. Britannic House
1, Finsbury Circus
London EC2M 7BA Yhdistynyt kuningaskunta
Tehty Brysselissä 29 päivänä syyskuuta 1999.