РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 20 май 2008 година
относно държавна помощ, приведена в действие от Франция за построяването на туристически кораб „Le Levant” (C 74/99 (ex NN 65/99)
(нотифицирано под номер C(2007) 5419)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2008/746/ЕО)
КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 88, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като взе предвид Директива 90/684/ЕИО на Съвета от 21 декември 1990 г. относно помощите за корабостроенето (1), и по-специално член 4, параграф 7 от нея,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените разпоредби (2) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
След като се запозна с помощта, предмет на настоящото решение, на първо време, Комисията поиска информация от френските органи с писма от 2 декември 1998 г. и 4 юни 1999 г. Френските органи представиха мненията си в писма от 12 май 1999 г. (A/33645) и 19 август 1999 г. (A/36449).
(2)
По отношение на тази информация с решение от 2 декември 1999 г. (3) Комисията откри официална процедура по разследване, предвидена в член 88, параграф 2 от Договора относно някои помощи, предоставяни за построяването на туристическия кораб „Le Levant”.
(3)
Вследствие на това решение френските органи представиха мненията си в писма от 12 януари 2000 г. (A/30357), 14 юни 2000 г. (A/34964), 30 април 2001 г. (A/33440) и 11 юни 2001 г. (A/34609). Комисията получи и мнения от една заинтересована страна - „Compagnie des Iles du Levant” (наричана по-долу „CIL”), изпратени до френските органи, на които те са отговорили.
(4)
Решение 2001/882/ЕО на Комисията от 25 юли 2001 г. относно държавната помощ, приведена в действие от Франция под формата на помощ за развитие за пътническия кораб „Le Levant”, строен от „Alstom Leroux Naval” и предназначен за експлоатация в Сен Пиер и Микелон (4), закри процедурата по разследване, като заключи, че държавната помощ е несъвместима с общия пазар, и разпореди Франция „да вземе всички необходими мерки по прекратяването на изплащането и възстановяването [на помощта] от инвеститорите, които са преки получатели на помощта и настоящи собственици на кораба”.
(5)
Решение 2001/882/ЕО бе отменено с решение на Първоинстанционния съд на Европейските общности от 22 февруари 2006 г. (5). По-специално, Съдът счете, че решението на Комисията съдържа пропуски в мотивите, които не позволяват да се провери наличието на съвкупността от съставните елементи на държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора.
(6)
Вследствие на решението на Съда предприетата с решението от 2 декември 1999 г. процедура за разследване остава открита.
(7)
Предвид мотивите в решението на Съда и предоставените му нови сведения Комисията реши, че е уместно да прикани отново френските органи и заинтересованите страни да изложат мненията си въз основа на член 88, параграф 2 от Договора. По този начин решението за откриване на официалната процедура по разследване от 2 декември 1999 г. беше допълнено с решение от 6 декември 2006 г. (6).
(8)
Вследствие на това решение френските органи, които първо поискаха и получиха удължаване на срока за отговор, представиха своите мнения в писма от 16 март 2007 г. (A/32335) и 12 декември 2007 г. (A/40301). Мнения бяха представени и от заинтересовани страни, и по-специално от „CIL” - в писмо, регистрирано на 21 март 2007 г. (A/32446), и от инвеститорите - бивши съдружници в дружествата акционери, подкрепени от Банката (7), с писма от 1 март 2007 г. (A/31951) и 7 март 2007 г. (A/32026).
II. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
1. „Законът Pons”
(9)
Измененият закон от 11 юли 1986 г., представляващ закон за корекция на финансите за 1986 г., предвиждаше данъчни облекчения за някои инвестиции във френските отвъдморски департаменти и територии („Закон Pons”).
(10)
Франция уведоми Комисията за тези мерки с оглед на разглеждането на тяхната съвместимост с общностните разпоредби в областта на държавните помощи. С писмо от 27 януари 1993 г. Комисията информира Франция, че след разглеждане на мерките тя е решила да не повдига възражения по силата на членове 92 и 93 от Договора (настоящи членове 87 и 88). Въпреки това Комисията уточни, че прилагането на въпросните помощи остава подчинено на нормативните уредби и насоки на общностното право, отнасящи се до някои сектори.
(11)
В настоящото решение при позоваването на „Закона Pons” се имат предвид разпоредбите на член 238а HA I и IIIв от Общия кодекс за данъците (наричан по-долу „ОКД”), приложими към 23 ноември 1996 г., които могат да бъдат обобщени, както следва:
(12)
По силата на член 238а HA I от ОКД предприятията могат да приспадат от облагаемия си финансов резултат сума, равняваща се на сбора от производствените инвестиции, направени в някои френски отвъдморски департаменти и територии, сред които е и Сен Пиер и Микелон (8). Този член съдържа дерогация от общия режим на ОКД, който не допуска такова приспадане при определяне на облагаемия финансов резултат на предприятието.
(13)
Член 238а HA IIIб от ОКД уточнява, че инвестициите в някои отрасли като корабоплаване с туристическа цел дават право на приспадането, предвидено в параграф I от горепосочения член, само с предварително одобрение от министъра на финансите. Такова одобрение „може да бъде получено след становище на министъра на отвъдморските департаменти и територии дали инвестицията представлява икономически интерес за департамента, в който се прави, дали се вписва в политиката за териториално устройство и опазване на околната среда и дали гарантира защита на инвеститорите и на трети лица.”
(14)
ОКД предвижда плащане на данък върху дохода от физическите лица. С този данък се облага общият нетен доход на данъкоплатеца, съставен от неговите нетни доходи от определени категории. По правило нетният доход в различните категории е съставен от имущество, капитали, възнаграждения и други, получавани от данъкоплатците, както и печалби от извършвани стопански дейности, с приспадане на установената годишна загуба в дадена категория доходи.
(15)
При все това обаче, по отношение на категорията „промишлени и търговски печалби” член 156 1o а от ОКД предвижда да не се допуска приспадане на „загуби, произтичащи пряко или косвено от дейности, свързани с промишлени и търговски печалби, когато тези дейности не включват лично, продължително и пряко участие на един от членовете на семейството, подлежащо на облагане, в извършването на необходимите за осъществяване на дейността действия. По-специално това е така, когато управлението на дейността е поверено, фактически или юридически, на лице, което не е член на семейството, подлежащо на данъчно облагане, посредством пълномощно, трудов договор или друг вид споразумение.”
(16)
Чрез дерогация от този принцип член 238а HA III в от ОКД предвижда разпоредбите на член 156 1o а да не се прилагат за загуби, дължащи се на приспадане на инвестициите, посочени в параграф I от горепосочения член 238а HA, и тяхното използване, щом тези инвестиции са направени след датата 1 януари 1996 г. и са предварително одобрени от министъра на финансите според условията в член 238 а HA III б.
2. Операция за финансиране на „Le Levant”
(17)
През 1996 г. Банката и „Compagnie des Iles du Ponant” (наричана по-долу „CIP”) създадоха схема за финансиране на построяването и експлоатацията на луксозен туристически кораб с малък капацитет (около 95 пътници и 55-членен екипаж), наречен „Le Levant”. Това споразумение бе формализирано с протокол от 9 декември 1996 г. между Банката, CIP и CIL, филиал на CIP, учреден специално за нуждите на проекта (9).
(18)
Отделните елементи на схемата могат да бъдат обобщени по следния начин:
(19)
Банката и CIL образуваха съсобственост на кораба (по смисъла на изменения закон № 67-5 от 3 януари 1967 г. относно статута на корабите и други морски съоръжения), наречена „съсобственост на кораба Le Levant”, със седалище в Нант. Съгласно устава съсобствеността има за цел да „финансира, закупи, оборудва и експлоатира луксозен туристически кораб, наречен „Le Levant” ”. Съсобствеността е разделена на 740 части или „дялове”, от които CIL придоби два дяла, а Банката - останалите 738.
(20)
Беше предвидено съсобствениците да възложат поръчката на корабостроителницата „Leroux & Lotz Naval” във Франция на цена от 228 550 000 френски франка (FRF) (или около 35 милиона евро (10)). Корабът трябваше да бъде предаден през 1998 г.
(21)
CIL бе избрано за управител на съсобствеността и като такъв трябваше срещу заплащане да следи процеса на построяване и експлоатация на кораба след неговото предаване.
(22)
Банката продаде своите 738 дяла на инвеститори, подлежащи на облагане с данък върху дохода и желаещи да се възползват от данъчните облекчения, произтичащи от „Закона Pons”. За целите на трансакцията всеки от инвеститорите учреди еднолично дружество с предмет на дейност закупуване на дяловете и експлоатация на кораба, предмет на съсобственост („дружества акционери”). Тези дружества са със статут на еднолично дружество с ограничена отговорност (или ЕООД).
(23)
Уместно е да се уточни, че едно ЕООД с едноличен акционер физическо лице е прозрачно по отношение на данъците. Акционерът включва в своя данък върху дохода (в категорията „промишлени и търговски печалби”) и социалните ползи, предоставени от едноличното дружество с ограничена отговорност. При необходимост е възможно загубата на дружеството да се отнесе към другите му приходи, ако те са от същото естество. При все това обаче, по силата на разпоредбите на член 156 1o а от ОКД отнасянето на загуби, произтичащи от дейности, свързани с промишлени и търговски печалби, е възможно само ако тези дейности включват личното участие на един от членовете на семейството, подлежащо на облагане, в извършването на необходимите действия за осъществяване на дейността.
(24)
Всеки инвеститор е трябвало да закупи поне два дяла. Цената за пакет от два дяла е била 636 216 FRF (около 100 000 EUR). Дружествата акционери са заплатили за закупуването на дяловете (за два дяла), както следва:
-
Капиталова инжекция от 50 000 FRF на съдружник (около 7 700 EUR).
-
Кредит от Банката, договорен за срок от седем години считано от 31 декември 1996 г. при фиксирана лихва от 8 %. За пакет от два дяла сумата е възлизала на 554 683 FRF (около 85 300 EUR).
-
Частта от гаранционния депозит на CIL във всяко дружество акционер като гаранция за добро управление на съсобствеността. Тази гаранция е на обща стойност 40 000 000 FRF (около 6 150 000 EUR), или по 108 108 FRF (около 16 600 EUR) за пакет от два дяла, с годишна лихва от 8 %. Лихвата се капитализира на годишен принцип считано от 31 декември 1996 г. Гаранцията подлежи на възстановяване като главница и капитализирани лихви на 31 декември 2003 г.
(25)
След продажбата на всички дялове, собственост на Банката, съсобствеността на кораба е съставена от дружествата акционери и CIL (в качеството ѝ на притежател на два дяла).
(26)
Съгласно механизма на схемата „Le Levant” ще бъде експлоатиран като туристически кораб от датата на предаването му до края на 2003 г. Съгласно устава на съсобствеността акционерите ще поделят печалбите и загубите от експлоатацията пропорционално на капиталовложенията си в кораба. Въпреки това, трябва да се подчертае, че схемата се основава на прогноза за значителни загуби през първите пет години от експлоатацията на „Le Levant” (11).
(27)
Нуждата от финансиране на дружествата акционери е следствие от:
-
отрицателни резултати от експлоатацията на съсобствеността според прогнозите,
-
годишни вноски и разходи за погасяване на кредита, договорен с Банката за закупуването на дяловете, и
-
разходи за управление на дружествата.
(28)
Тези нужди от финансиране е трябвало да се покрият от инвеститорите, които са се ангажирали официално да реинвестират ежегодно съответните данъчни икономии от приспадане на загубите от експлоатацията на кораба, предмет на съсобственост, в увеличаване на капитала на съответните свои дружества акционери (с изключение на последната година от експлоатацията, през която данъчните икономии е трябвало да останат у инвеститорите). Тези реинвестиции на данъчните икономии са представлявали единственият източник за финансиране на дружествата акционери по време на експлоатационната фаза.
(29)
Чрез взаимни обещания дружествата акционери се ангажират да продадат на Банката (а Банката да закупи) своите дялове на обща цена от 124 861 905 FRF (или около 19 милиона EUR) в края на експлоатационната фаза на кораба. Тази цена, наречена „базова”, обаче може да варира според предварително определена формула в зависимост от действително прилаганите максимални ставки за облагане с данък върху дохода през периода 1997-2003 г. Базовата цена е извадена от пасива на дружествата акционери към датата на продажбата (съответстващ главно на гаранционния депозит, внесен от CIL заедно с капитализираните лихви). Нетната цена се изчислява на 56 494 213 FRF (около 8,7 милиона евро), или по 153 101 FRF (около 23 500 EUR) за пакет от два дяла. Крайната дата за продажба бе 29 февруари 2004 г.
(30)
От своя страна, Банката и CIL са се обвързали с взаимни обещания, според които CIL се ангажира да закупи всички дялове собственост на Банката на цена, съответстваща на платената от Банката цена. Тази трансакция, която би превърнала CIL в законен собственик на „Le Levant”, е трябвало да се състои най-късно на 29 февруари 2004 г.
3. Одобрение от френските органи
(31)
Банката и CIP са представили на френските органи механизма, обобщен в раздел 2, за получаване на одобрението, необходимо за ползване на данъчните облекчения, предвидени в „Закона Pons”.
(32)
С одобрение от 26 ноември 1996 г., издадено съгласно член 238 а HA III б и в от ОКД, министърът на финансите определи, че:
-
дружествата акционери имат право да приспаднат от облагаемите си резултати, реализирани през финансовата година, през която са закупили своите дялове, сумата на своите инвестиции (базата за общо приспадане бе определена на 228,5 милиона FRF, плюс евентуални разходи за пренос), и
-
разпоредбите на член 156 1o а от ОКД да не се прилагат за загуби, дължащи се на закупуването на кораба и неговата експлоатация (което позволява на съдружниците от дружествата акционери да приспадат тези загуби от приходите си).
(33)
В текста на одобрението френските органи изрично посочват някои елементи на трансакцията, и по-специално че CIP и Банката „ще гарантират … на притежателите на акциите в учредените за закупуване на дяловете дружества изкупуване на техните дялове в края на петата година от експлоатацията на стойност 56,756 милиона френски франка”.
(34)
В одобрението беше включено и условието дружествата акционери да запазят своите дялове от съсобствеността в продължение на пет години считано от датата на предаване на кораба и този кораб да бъде с петгодишна експлоатация в отвъдморски територии, с отправна точка Сен Пиер и Микелон. През този период съдружниците се задължават да запазят дяловете си в дружествата акционери.
(35)
От друга страна, от заявлението за одобрение става ясно, че Банката и CIP са знаели, че желаното данъчно облекчение представлява държавна помощ по смисъла на член 87 от Договора (12). Въпреки това Банката и CIP са използвали този механизъм за финансиране, въпреки че в решението за одобрение никъде не се споменава за евентуално уведомяване на Комисията за тази помощ съгласно член 88 от Договора, нито за нейната съвместимост с общия пазар.
4. Актуално състояние
(36)
Според информацията, с която разполага Комисията, финансирането на „Le Levant” е извършвано съобразно представената накратко в раздел 2 схема.
(37)
Обещанията за продажба и покупка, обвързващи страните в схемата, са изпълнени според предвижданията, вследствие на което CIL става собственик на всички дялове от „Le Levant” през януари 2004 г. за цената от 17 825 989 EUR.
(38)
Комисията обръща внимание, че според френското законодателство съсредоточаването на всички дялове в кораба в ръцете на един собственик води до ликвидиране на съсобствеността. Дружествата акционери са ликвидирани и заличени от търговския регистър през май и юли 2004 г. (13)
III. ПРИЧИНИ, ДОВЕЛИ ДО ОТКРИВАНЕТО НА ПРОЦЕДУРАТА
(39)
В решенията си за откриване на процедурата от 2 декември 1999 г. и 6 декември 2006 г. Комисията реши, че прилагането на „Закона Pons” за схемата за финансиране на „Le Levant” дава предимство на съдружниците от дружествата акционери (наричани по-долу „инвеститори”) и на CIL, както и че това предимство, водещо до намаляване на данъчните приходи, е предоставено чрез държавни ресурси. По отношение на избирателността за ползването на това облекчение Комисията отбеляза, че полето на прилагане на „Закона Pons” е избирателно, тъй като неговите разпоредби са приложими само за инвестиции в някои френски отвъдморски административни единици. Накрая, Комисията реши, че помощта може да наруши конкуренцията на пазара на туристически кораби - пазар, който се характеризира с търговия между държавите-членки. В резултат на това Комисията установи, че въпросната мярка представлява държавна помощ.
(40)
По отношение на съвместимостта на тази помощ с общия пазар Комисията счете, че тя изглежда не отговаря на условията, приложими за помощите за развитие, посочени в член 4, параграф 7 от Директива 90/684/ЕИО. По-специално, Комисията изрази съмнения във връзка с условието, според което действителният собственик на кораба трябва да пребивава на територия, изпълняваща условията за предоставяне на помощ за развитие и за наличие на истински „компонент на развитие”.
(41)
Вследствие на това Комисията откри официална процедура по разследване.
IV. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(42)
Комисията получи мнения от CIL, а също и от представители на инвеститорите, подкрепени от Банката.
1. Мнения на CIL
(43)
Първо, CIL поставя под съмнение приложимостта на Директива 90/684/ЕИО. CIL смята, че Директива 90/684/ЕИО има за цел да установи рамки за помощите, от които пряко или косвено могат да се възползват корабостроителниците, установени в Общността. От това тя заключава, че посочената директива е приложима само за помощи, предоставяни на корабостроителници. И тъй като Комисията не е доказала такова получаване на помощ, тя не би могла да основе своя анализ на помощта върху Директива 90/684/ЕИО.
(44)
След това, CIL оспорва наличието на държавна помощ според критериите в член 87, параграф 1 от Договора. По отношение на предимството, което е получила CIL, изкупувайки дяловете на инвеститорите, CIL отбелязва, че е изкупила дяловете в кораба от дружествата акционери на цена от 17 825 989 EUR. Тази цена надвишава пазарната оценка на кораба от юни 2004 г. на стойност между 14,5 и 16,1 милиона евро, извършена от реномирания корабен посредник Barry Rogliano Salles. Тя е по-висока и от цената, на която CIL е препродала кораба през юни 2004 г. (15 322 581 EUR). Следователно твърдението на Комисията, че CIL е получила предимство, изкупувайки дяловете на инвеститорите на по-ниска цена, не отговаря на истината.
(45)
По отношение на предимството, което CIL е получила от експлоатацията на „Le Levant”, CIL представя три мнения. Първо, тя смята, че не е правилно да се счита, че е експлоатирала кораба, тъй като тя е действала единствено в качеството си на управител за сметка на съсобствеността, която е истинският ползвател на кораба. След това, CIL счита, че Комисията не е доказала, че помощта е позволила експлоатация на „Le Levant” при по-изгодни условия от достъпните за останалите оператори, като се има предвид, че Комисията не е направила оценка на въпросното предимство.
(46)
И накрая, по отношение на критерия за засягане на търговията между държавите-членки CIL отбелязва, че „Le Levant” е кораб с малък капацитет, който през първите пет години от експлоатацията никога не е бил използван във водите на Общността, че неговите пътници през този период са били главно от Северна Америка, т.е с произход извън Общността, и че в тази пазарна ниша той няма европейски конкуренти. CIL изразява съмнение във възможността експлоатацията на „Le Levant” да е засегнала търговията между държавите-членки.
(47)
От друга страна, CIL не е получила помощта в качеството си на акционер, като се има предвид, че като дружество, установено извън континенталната част, то не плаща данъци във Франция и следователно не може да ползва никакви данъчни облекчения.
2. Мнения на инвеститорите
(48)
Първо, инвеститорите смятат, че в процедурата, следвана от Комисията, има нередности. Така, решението на Съда от 22 февруари 2006 г. би обезсилило решението за откриване на процедурата от 2 декември 1999 г., което е неизменно свързано с отмененото окончателно решение, и Комисията не би могла основателно да го допълни с решението си от 6 декември 2006 г. За да спази процедурата, Комисията е трябвало да приеме ново решение за откриване на процедура, а допълнителното ѝ решение от 2 декември 2006 г. трябва да се разбира като откриване на процедурата ex novo.
(49)
След това, инвеститорите смятат, че допълнителното решение от 6 декември 2006 г. съдържа редица грешки и недостатъци, които съответстват на пропуските, отбелязани от Съда в неговото решение от 22 февруари 2006 г., и които се отнасят по-специално до характера на икономическите отношения между инвеститорите, Банката и CIL.
(50)
Инвеститорите подчертават, че по предложение на Банката те са подписали договор за включване, който има за цел да им позволи да се възползват от схема за данъчна оптимизация. От друга страна, те подчертават, че не притежават никаква квалификация за упражняването на дейност в сферата на круизните пътувания, тъй като повечето от тях са висши служители, лица, упражняващи свободни професии (лекари, фармацевти, адвокати, съдебни изпълнители, нотариуси) или пенсионери. И ако е формално вярно, че те са били съдружници в дружествата акционери, то тези дружества, чиито единствени активи са дяловете, никога не са били предприятия по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора. Тогава инвеститорите не биха били икономически оператори, поемащи рисковете, свързани с определена стопанска дейност, а обикновени участници във финансов продукт с гарантирана от създателите на схемата минимална възвръщаемост. От това следва, че нито инвеститорите, нито техните дружества акционери или свързващата ги съсобственост могат да бъдат получатели на държавни помощи, след като не упражняват стопанска дейност.
(51)
След това, инвеститорите смятат, че Комисията е допуснала грешка, прилагайки Директива 90/684/ЕИО за въпросната помощ. Всъщност, те смятат, че горепосочената директива се прилага само за помощи, чийто получател е строител на кораб (т. е. корабостроителница), което в дадения случай Комисията е изключила. В тази връзка инвеститорите считат от друга страна, че това заключение на Комисията произтича от повърхностен анализ и едно по-внимателно разглеждане на фактите би показало, че предоставената помощ е дала предимство на корабостроителницата. Така, подписването на договора е било истинска „глътка въздух” за корабостроителницата, изпаднала във финансови затруднения. И тъй като корабът е нямало да бъде построен без финансовия механизъм, разрешен от „Закона Pons”, въпросните данъчни облекчения са дали на корабостроителницата финансово предимство без компенсация.
V. МНЕНИЯ НА ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ
(52)
В своите мнения френските органи отбелязват първо, че реалната цел на „Закона Pons” е да подпомогне отвъдморските оператори в развиването на техните дейности, за да компенсира специфичните пречки, които срещат те. Следователно не може да се говори за помощ за корабостроенето, а освен това, за построяването не е предоставяна каквато и да било пряка помощ в рамките на проекта.
(53)
В този контекст френските органи отбелязват също, че ако финансирането на кораба посредством „Закона Pons” налага прибягването до схема на възлагане на външен изпълнител, чрез която се осигурява участие на инвеститори, обединени в съсобственост на кораб, които го предоставят на действителния ползвател, то намесата на тези инвеститори се свежда до участие в готов за ползване финансов продукт с данъчна рентабилност, прехвърлящ помощта до ползвателя. Ползвателят е действителният получател на помощта, тъй като схемата му позволява да придобие in fine кораба при преференциални условия. Вследствие на това те оспорват формално, че на инвеститорите може да се признае статут на получатели на държавна помощ.
(54)
По отношение на избирателността на помощта френските органи оспорват аргумента, който Комисията изтъква за пълнота за правомощията, дадени на органите за издаване на необходимите одобрения за получаване на данъчна преференция по „Закона Pons”. Френските органи заявяват първо, че този аспект е част от „Закона Pons” във вида, одобрен безрезервно от Комисията. След това, френските органи изразяват изненада, че критериите за даване на одобрение могат да бъдат окачествени като „неясни”, след като са уточнени от административна инструкция и са идентични с предвидените в законите, наречени „Paul” и „Girardin” - режими за държавни помощи, като и двата са одобрени безрезервно от Комисията по тази точка (14).
(55)
След това френските органи заявяват, че след като помощта не е получена за корабостроене (и по-точно не е получена от корабостроителницата, построила „Le Levant”), Директива 90/684/ЕИО не може да бъде приложена.
(56)
Дори и ако трябваше помощта да се анализира в светлината на Директива 90/684/ЕИО, френските органи смятат, че всички условия за съвместимост на въпросната помощ като помощ за развитие по смисъла на член 4, параграф 7 от посочената директива са изпълнени. В тази връзка френските органи изтъкват по-специално следните аргументи.
(57)
По отношение на условието, според което действителният собственик трябва да пребивава в страната получател на помощта, а предприятието получател не трябва да бъде нефункциониращ филиал на чуждестранно предприятие, френските органи отбелязват, че въз основа на анализа на Комисията по сходно досие „Renaissance” (15) CIL трябва да се счита за действителен собственик на кораба и реален получател на помощта. И тъй като CIL е създадена на Уолис и Футуна, територия, която отговаря на условията за предоставяне на помощ за развитие, условието за пребиваване е изпълнено. Освен това, тъй като CIL се грижи изцяло за експлоатацията на кораба, компанията не е нефункциониращ филиал.
(58)
Що се отнася до „компонента на развитие”, френските органи излагат следните мнения:
-
Първо, френските органи смятат, че помощта трябва да се анализира във връзка със специфичното положение на Сен Пиер и Микелон, и по-специално неговата отдалеченост, затруднената експлоатация, свързана с климатичните условия и географските ограничения, и в частност икономическото и социално положение на архипелага, свързано с кризата на рибарството като „монокултура”. В тази връзка френските органи подчертават колко е важно да се разнообрази туризмът, за да се даде нов тласък на местната икономика, и твърдят, че експлоатацията на „Le Levant” би била един от малкото мащабни проекти, които могат да допринесат за такъв нов тласък.
-
По отношение на последиците за заетостта френските органи посочват, че през първите пет години от експлоатацията на кораба „Le Levant” на борда му са били наети 16 души от Сен Пиер и Микелон. Общият размер на разходите на архипелага, свързани с експлоатацията на кораба за периода от 1999 г. до 2003 г., възлиза на 3 328 891 EUR. Според френските органи към тази сума трябва да се добавят и разходите, направени на други територии, изпълняващи условията за предоставяне на помощ за развитие, при акостирането на кораба „Le Levant” по време на круизните му пътувания.
(59)
И накрая, френските органи смятат, че пропорционалността на помощта трябва да се оценява не в абсолютна, а в относителна стойност. Въздействието на помощта следва да се оценява с оглед на мащабите на икономиката на архипелага и неговия икономически потенциал.
VI. ОТГОВОР НА ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ НА МНЕНИЯТА НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(60)
Френските органи получиха мненията на третите заинтересовани страни и не изразиха допълнителни мнения.
VII. ОЦЕНКА НА МЯРКАТА
1. Процедура
(61)
Уместно е първо да се отхвърлят обвиненията за процедурни нарушения, повдигнати от инвеститорите.
(62)
Комисията не споделя мнението, че анулирането на Решение 2001/882/ЕО от Съда води до отмяна на решението за откриване на процедурата от 2 декември 1999 г. Според установената съдебна практика анулирането на акт на институция на Общността не засяга задължително подготвителните актове, довели до неговото приемане (16).
(63)
Институцията, чийто акт е бил анулиран, трябва да вземе всички мерки, необходими според решението и мотивите за анулиране за отстраняване на недостатъците, довели до анулирането. В дадения случай Съдът отмени Решение 2001/882/ЕО с мотива, че Комисията е пренебрегнала правото на защита и не е изпълнила задължението си да аргументира заключенията си относно наличието на държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора.
(64)
Що се отнася до актовете, предхождащи окончателното решение по настоящия случай, решението на Съда налага Комисията да вземе необходимите мерки за разследване с оглед на пълното зачитане на правото на защита на държавата-членка и на заинтересованите страни. Това в никакъв случай не предполага отмяна на решението за откриване на процедурата от 2 декември 1999 г. и прекратяване на процедурата, както очевидно смятат инвеститорите. Достатъчно е това решение да бъде изменено и допълнено в частите, в които има пропуски, така че френските органи и заинтересованите страни да могат да представят мненията си, както предвижда член 88, параграф 2 от Договора (17). Този резултат е напълно постигнат с допълнителното решение от 6 декември 2006 г.
2. Наличие на държавна помощ
(65)
След официалната процедура по разследване и предвид аргументите, представени в този контекст от френските органи и заинтересованите страни, Комисията смята, че данъчните облекчения, предоставени във връзка с построяването и експлоатацията на кораба „Le Levant”, представляват държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора, според който „всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с общия пазар.”
(66)
Окачествяването на една национална мярка като държавна помощ предполага изпълнение на следните кумулативни условия: 1) въпросната мярка дава предимство посредством държавни ресурси, 2) това предимство е избирателно, т.е. поставя в по-благоприятно положение определени предприятия или производството на определени стоки, и 3) въпросната мярка нарушава или заплашва да наруши конкуренцията и може да засегне търговията между държавите-членки (18).
(67)
Тук е мястото да се изложат причините, навеждащи на мисълта, че данъчните мерки, взети във връзка с построяването на „Le Levant”, отговарят на тези условия.
2.1. По отношение на наличието на предимство, предоставено посредством държавни ресурси
(68)
Разпоредбите на „Закона Pons”, приложени за въпросната схема, представляват дерогация от общия данъчен закон и предоставят предимство на данъкоплатците, за които се прилагат, дотолкова доколкото дават възможност за ползване на по-големи данъчни облекчения от общото правило. С предоставянето на това предимство Франция се отказва от данъчни приходи, което води до намаляване на нейните ресурси. От това следва, че предимството е предоставено посредством държавни ресурси.
(69)
Актът, с който се предоставя това предимство, е решението за одобрение на министъра на финансите от 23 ноември 1996 г. Съгласно одобрението ползата по член 238 а HA III б и в от ОКД се предоставя на „съсобствеността на кораба „Le Levant.” ”
(70)
Въпреки това резултатите на съсобствеността се облагат на ниво съставящи я дружества акционери и това са същите дружества, имащи възможност за приспадане на сумата за закупуване на дяловете от данъчния си резултат (възможност, дадена въз основа на член 238 а HA I от ОКД).
(71)
От дерогацията от член 156 1o а от ОКД, предоставена въз основа на член 238 а HA III в от ОКД, се възползват инвеститорите, при които резултатите на дружествата акционери ще се облагат (с данък върху дохода) съгласно прозрачността по отношение на данъците на дружествата акционери. Следователно предимствата, предоставени чрез одобрението, имат непосредствено финансово въздействие върху инвеститорите под формата на данъчни икономии, реализирани чрез приспаданията, извършени благодарение на дерогационния режим на „Закона Pons”.
(72)
Въпреки това, трябва се отбележи, че тези данъчни икономии не са оставени на разположение на инвеститорите, а съгласно схемата, подкрепена от френските органи чрез решението за одобрение, те имат предварително определено предназначение. Всъщност, сключеното инвестиционно споразумение задължава инвеститорите да реинвестират почти изцяло данъчните икономии в съсобствеността под формата на увеличение на капитала на съответните свои дружества акционери с цел покриване на разходите за финансиране на закупуването на „Le Levant” и загубите от неговата експлоатация (вж. съображение 27).
(73)
Определянето на получателите на помощта изисква задълбочено проучване на отношенията, свързани със закупуването и експлоатацията на „Le Levant”.
(74)
Първо, трябва да се припомни, че целта на самата схема, както става ясно от заявлението за одобрение, внесено от CIP, е била „закупуване на пътнически кораб” (19).
(75)
Следователно компанията „CIP не разполага с необходимите финансови средства, за да закупи „Le Levant” чрез класическия начин на финансиране (ипотечен кредит)”. Така CIP си поставя за цел да плати своя кораб „в рамките на финансиране, ползващо фискално подпомагане за отвъдморска инвестиция”, което ще се основава на „схема на финансиране чрез учредяване на съсобственост на кораб”. За целта Банката „ще предложи на своите клиенти да закупят дялове от Съсобствеността” и „ще започне процедура по емитиране на публични облигации …” (20).
(76)
Следователно става ясно, че целта на схемата е да позволи на CIP да закупи кораб, чийто собственик ще бъде CIP, а участието на инвеститорите, подбрани сред клиентите на Банката, се е свеждало до финансирането на покупката.
(77)
Избраната за целта финансова схема е много често срещана при отвъдморските „необлагаеми” инвестиции (21), т. нар. „възложена” схема, при която дружеството, което желае да закупи дадено оборудване, но поради недостиг на средства не може да осъществи инвестицията със собствен капитал, се обръща към външни инвеститори, които купуват оборудването и го предоставят на оператора, който го ползва, и в края на наложения от закона срок на експлоатация той става негов собственик. При схеми от този вид данъчното облекчение се прехвърля частично на купувача, друга част се задържа от инвеститора, който по този начин си осигурява възвръщаемост на инвестицията. Прехвърлянето на облекчението на купувача обикновено става чрез намаляване на наема през периода на експлоатация („наемна” схема).
(78)
Комисията вече анализира аспектите на държавни помощи по подобни схеми за финансиране на туристически кораби благодарение на облекченията на „Закона Pons” при случаите „Club Med” (22) и „Renaissance” (23). Случаят „Renaissance” е особено подходящ заради сходството с операцията за финансиране на „Le Levant”. Всъщност и в двата случая стават въпрос за инвеститори, чието данъчно положение позволява освобождаване от данъци, обединени в съсобственост, закупуващи туристически кораби с определен срок на отвъдморска експлоатация от купувач (Renaissance или CIL), който поема ангажимент пред инвеститорите да откупи кораба в края на периода на експлоатация.
(79)
При случая „Renaissance” корабът е отдаден под наем на ползвателя и данъчното облекчение, което ползват инвеститорите по силата на „Закона Pons”, му е било прехвърлено чрез намаляване на наема по класическия модел на описаната в съображение 77 наемна схема. Френските органи отбелязаха, че тази схема позволява „ефективно преотстъпване на данъчното подпомагане за ползвателя”. Комисията (която в решението си за откриване на процедурата констатира, че инвеститорите са „непосредствените получатели” и „получателите на измеримата помощ” (24)) установи, че „RF [Renaissance] е реалният получател на помощта и като се има предвид, че RF има задължението да откупи корабите, то може да се счита за действителен собственик”. Следователно Комисията е направила разграничение между инвеститори, непосредствени получатели на помощта и „реален” получател на помощта (по смисъла на правилата за държавните помощи), на който са били прехвърлени частично данъчните облекчения чрез намаляване на наема спрямо пазарната стойност на кораба (25).
(80)
В случая с кораба „Le Levant” прехвърлянето на данъчните облекчения от инвеститорите (непосредствени получатели на помощта) на CIL е извършено по друг механизъм. Всъщност при случая „Renaissance” инвеститорите са отдали под наем корабите на ползвателя, докато в настоящия случай CIL разполага официално с кораба единствено в качеството си на управител на съсобствеността, която пък е официален ползвател на кораба. Следователно няма отношения, свързани с наем, които биха позволили прехвърлянето на облекчението чрез намаляване на наема.
(81)
Конкретно, прехвърлянето на облекчението към CIL се извършва по следния начин:
(82)
Разходите за закупуване на кораба и загубата от експлоатацията се изразяват в загуби на едноличните дружества с ограничена отговорност, които са акционери. Благодарение на данъчните облекчения, предоставени съгласно „Закона Pons”, инвеститорите могат да приспаднат тези загуби от своите приходи, облагаеми с данък върху дохода, реализирайки данъчна икономия, която е материалният израз на тяхното данъчно облекчение и която като такава е съставена от държавни ресурси по смисъла на законодателството на Общността. Но вместо да запазят тези данъчни икономии, инвеститорите са поели ангажимент да предоставят по-голямата част в рамките на покани за внасяне на средства за покриване на загубите на техните ЕООД.
(83)
Следвайки нормалната логика за възвръщаемост, един инвеститор ще се стреми към по-добра възвръщаемост на своята инвестиция (в случая на кораба), като си осигури възвръщаемост на инвестицията, която да покрие разходите му за покупка и да включва задоволителен марж на печалба. Така например в случая на наемната схема при „Club Med” и „Renaissance” този резултат е постигнат чрез плащането на наем от купувача (този наем обаче е изгоден за купувача, тъй като част от данъчното облекчение му се прехвърля под формата на наем, който е по-нисък от пазарния наем).
(84)
В нормалния случай тези разходи (като плащане на наема и поемане на пълния размер на загубите) биха били поети от CIL, а не от инвеститора. При въпросната схема обаче тези разходи са поети от ЕООД и чрез механизма на поканите за внасяне на средства те са покрити от данъчните икономии, които по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора представляват държавни ресурси. В еднаква степен CIL е освободена и от разходите, свързани с експлоатацията на кораба, които по правило би трябвало да поеме. Поради всички тези причини Комисията констатира, че е извършено прехвърляне на облекчението от инвеститорите на CIL. Въпреки това, трябва да се отбележи, че данъчното облекчение не е прехвърлено изцяло на CIL. Всъщност според схемата инвеститорите запазват за себе си данъчните икономии от 2003 г. - последната година на експлоатация.
(85)
Независимо от тази техническа разлика в схемата въздействието ѝ не се различава от това на схемата в случая „Renaissance”. Всъщност, както и при „Renaissance”, CIL получава ефективни права върху „Le Levant” от неговото доставяне, като по този начин изпреварва официалната собственост на кораба, която ще добие ефективност едва след изпълнението на схемата. Както и при случая „Renaissance”, корабът се предоставя за ползване на CIL, без компанията да плаща реалните му разходи, тъй като от нейна страна не се изисква никаква финансова компенсация. По този начин разходите за експлоатация на кораба, които по правило би трябвало да се поемат от CIL, са намалени, което представлява облекчение за CIL.
(86)
Ако инвеститорите могат да предоставят кораба за безвъзмездно ползване на CIL, то е благодарение на данъчните облекчения, които са получили съгласно „Закона Pons” и които им позволяват посредством техните ЕООД да приспаднат от облагаемите си приходи както разходите за закупуване на кораба, така и загубите на своите ЕООД, които включват годишните вноски за погасяване на главницата и лихвите по кредита, взет от Банката за закупуване на дяловете. Подлежащият на приспадане резултат на ЕООД включва и съответните им части от резултата от експлоатацията на „Le Levant” в гарантираните от CIL граници.
(87)
Тази схема и покриването от инвеститорите на разходите за финансиране и поне частично на разходите за експлоатация на кораба „Le Levant” посредством механизма на задължителните покани за внасяне на средства в печалбата на ЕООД цели да предостави на CIL възможност да ползва облекченията, предоставяни от „Закона Pons”. Този механизъм на прехвърляне на помощта е условие, предвидено в заявлението за одобрение, и така е получил подкрепата на френските органи. Това прехвърляне на ресурси от страна на инвеститорите в полза на съсобствеността позволява да се субсидира експлоатацията на „Le Levant” от CIL. Без този механизъм експлоатацията на кораба от CIL не би била икономически жизнеспособна.
(88)
За инвеститорите полезният ефект от схемата добива материално измерение в края на операцията за финансиране чрез откупуването на техните дялове и факта, че могат да запазят за себе си данъчните икономии за 2003 г. - последната от периода на експлоатация (която не е ипотекирана чрез задължителна покана за внасяне на средства).
(89)
Така държавните ресурси (състоящи се от данъчни икономии на инвеститорите) се разпределят между инвеститорите и CIL, на която помощта е преотстъпена почти изцяло. Преотстъпената на CIL част от облекчението е съставена от сумата от поканите за внасяне на средства, на които инвеститорите са отговорили в полза на едноличните дружества с ограничена отговорност.
(90)
Вследствие на това мненията на CIL, според които Комисията не е доказала, че помощта е позволила експлоатацията на „Le Levant” при по-благоприятни условия от условията, достъпни за останалите оператори, няма да бъдат приети.
(91)
Що се отнася до цената, за която „Le Levant” е продаден на CIL през януари 2004 г., според информацията, с която разполага Комисията, изглежда, че цената не съдържа елемент на безвъзмездна помощ в полза на CIL. Всъщност според CIL независим корабен посредник смята, че цената на препродажба надвишава пазарната стойност на кораба. Комисията не разполага с други елементи, които да оборят тази информация.
2.2. По отношение на окачествяването на получателите на държавни ресурси като „предприятия”
(92)
Допълнително условие за окачествяването на една помощ като държавна е тя да поставя в по-благоприятно положение определени предприятия (или производството на някои стоки). Понятието „предприятие” по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора обхваща всеки субект, упражняващ стопанска дейност, независимо от неговия юридически статут и начин на финансиране. Стопанска дейност е всяка дейност, състояща се в предлагането на стоки или услуги на даден пазар (26).
(93)
За сметка на това по дело Cassa di Risparmio, по което трябваше да се направи разграничение между „оператор в пряк контакт с пазара и косвен контакт [на] друг юридически субект, контролиращ този оператор в рамките на икономическото цяло, което те формират заедно”, Съдът на Европейските общности реши, че „притежаването на дялово участие, било то и на контролен пакет акции, само по себе си не е достатъчно, за да се охарактеризира една дейност на притежателя на тези акции като стопанска дейност, щом тя поражда единствено упражняването на права в качеството на акционер или съдружник, а когато е уместно, и получаването на дивиденти като обичайни приходи от собствеността” (27).
(94)
Отвъд юридическата форма съдебната практика сочи, че определението „предприятие” следва да се основава на анализ на икономическата действителност на конкретния случай. Окачествяването на CIL и на инвеститорите като предприятия трябва да се основава на анализ на икономическите отношения в схемата, за да се определи начинът, по който се извършва на практика стопанската дейност, състояща се в експлоатацията на „Le Levant” като туристически кораб.
(95)
Първо, трябва да се отбележи, че съгласно схемата инвеститорите са тези, които са представени като официални собственици и ползватели на кораба за своя собствена сметка посредством своите ЕООД, обединени в съсобственост, а ролята на CIL се ограничава до тази на управител на кораба „за сметка и на риск на съсобствеността” (28). Напълно възможно е един собственик и ползвател да повери ежедневното управление на стопанската си дейност на управител, без същевременно собственикът да губи характеристиките си на предприятие по смисъла на правилата за държавните помощи, при условие че отговаря на определящите критерии, разработени от съдебната практика, а именно да взема участие в дейността, състояща се в предлагането на стоки и услуги на даден пазар, както и да не се ограничава в притежаването на дяловото участие и получаването на дивиденти.
(96)
В конкретния случай Комисията отбелязва, че съгласно устава на съсобствеността всеки от инвеститорите упражнява права върху кораба посредством своите дялове, но тези права могат да се упражняват единствено колективно (всеки дял дава право и на пропорционална част от приходите от експлоатацията). Инвеститорите упражняват правата си в рамките на общото събрание на съсобствениците, където всеки акционер има право на глас пропорционално на своя дял от съсобствеността. От тази гледна точка положението на инвеститорите е съпоставимо с това на акционери или съдружници.
(97)
Освен това, инвеститорите не вземат активно участие в стопанската дейност на „Le Levant”, която е поверена изцяло на CIL. Всъщност от пълномощното за управление става ясно, че CIL е натоварена с всички аспекти от експлоатацията на кораба и разполага с всички необходими пълномощия по начин, който изключва каквото и да било вмешателство на инвеститорите в експлоатацията. Така:
-
CIL е натоварена с оборудването, поддръжката, експлоатацията, техническото и търговско управление на кораба.
-
CIL организира хотелиерското и ресторантьорско управление, междинните спирки и туристическите обиколки. CIL се ангажира с управлението на разходите за пристанищни такси, корабоводене и други. По-общо казано, тя осигурява експлоатацията на кораба в най-добрите икономически условия и „е упълномощена да сключва всички договори за наемане и по-общо казано, да води преговори за сключване на всички търговски актове” (член 3.1 от пълномощното за управление). Следователно съсобствеността е дала истински картбланш на CIL по отношение на същината на въпросната стопанска дейност, а именно предлагането на туристически пътувания на борда на „Le Levant”.
-
„Управителят се ползва с най-широки правомощия пред трети лица във връзка с управлението на имуществото и делата на съсобствеността и може да извършва всякакви административни дейности, включително и дейности по извеждане от експлоатация на кораба, но не и разпореждане с имуществото” (член 6 от пълномощното за управление). Следователно съсобствеността предоставя на CIL почти пълна независимост, като CIL може по собствена инициатива, без да се допитва до инвеститорите, да извърши извеждане от експлоатация на кораба, т.е. да прекрати неговата експлоатация.
-
Според член 6 от пълномощното за управление управителят „извършва или осигурява извършването на следните дейности за сметка на съсобствеността: - наемане и управление на персонала, организация на труда на борда […]. Така, на управителя се признават най-широки правомощия, за да може той да осигури възможно най-гъвкаво управление на съсобствеността”.
(98)
Оттеглянето на инвеститорите от експлоатацията не е въпрос на търговски избор, от който те биха могли свободно да се откажат, а се определя от самата структура на схемата. Всъщност според своите инвестиционни договори всяко дружество акционер се управлява от двама съуправители, които всъщност са служители на Банката. Всички практически аспекти на учредяването и функционирането на дружествата акционери са отговорност на тези управители или на представени от Банката лица и на общото събрание на съсобствеността (където теоретично инвеститорите биха могли да упражнят правата си върху кораба и неговата експлоатация), дружествата акционери са представени не от съдружниците, а от управителите. Впрочем, инвеститорът не може да назначава други управители или самият той да поема управлението на своето ЕООД, освен ако не се откаже от „обещанието за покупка” на дяловете от страна на Банката, което представлява гаранция за възвръщаемост на неговата инвестиция. Що се отнася до избора на управител на съсобствеността и съгласно неговото пълномощно, CIL е назначена в устава на съсобствеността (изготвен от Банката и CIP) и на практика може да бъде уволнена само поради груба грешка или измама. Така, Комисията установява, че в схемата не съществува никакъв механизъм, който да позволява ефективната намеса на съсобствеността в експлоатацията на „Le Levant” като туристически кораб, т. е. в самата стопанска дейност, осъществявана изключително от CIL. Накратко може да се заключи, че инвеститорите са подписали договор за включване, без да имат възможност да определят свободно неговите условия.
(99)
И накрая е важно да се спомене, че в отношенията между собственика ползвател и неговия управител икономическият риск, свързан с експлоатацията на имуществото, по правило се поема от собственика, а управителят получава възнаграждение за своите услуги и не се интересува от резултатите от експлоатацията. Следователно в случая с „Le Levant”, получавайки гаранция за възвръщаемост на инвестициите от спонсорите на проекта, инвеститорите не поемат реалните рискове, свързани с резултата от експлоатацията на „Le Levant”. Тези рискове в действителност се поемат от CIL, която, въпреки че разполага само с два от общо 740 дяла на съсобствеността, е приела да поеме изцяло отговорността за всяка загуба, надхвърляща прогнозите за експлоатацията през периода 1996-2003 г. Комисията констатира, че това разпределение на рисковете, неприсъщо за нормални отношения между ползвател и управител, е показателно за това, че стопанската дейност се упражнява самостоятелно от CIL.
(100)
Следователно проектът „Le Levant” с основание не e бил представен на потенциалните инвеститори като предложение за участие в организирането и продажбата на туристически пътувания на борда на „Le Levant”, а като „рентабилна инвестиция, без риск и без грижи, свързани с управлението” (29). Фактът, че „компанията CIP, чрез своя филиал CIL” е представена като „корабособственик и управител на съсобствеността” (30), също свидетелства за реалните отношения между CIL и инвеститорите.
(101)
Тази организация е идеално отражение на целта на схемата, според която CIL трябва да закупи кораб, а участието на инвеститорите се ограничава до целите на финансирането, без да се предвижда участие в експлоатацията му. Фактът, че инвеститорите, посредством своите дружества, са официални собственици на кораба, e мотивиран единствено от данъчната изобретателност на схемата и не съответства на реално участие в нейната търговска експлоатация.
(102)
Дейността на инвеститорите се ограничава до участие с оглед на възвръщаемост на инвестициите без никакво реално участие в експлоатацията на „Le Levant”. За сметка на това CIL, която официално е само управител, получава гаранцията, че в края на изпълнението на схемата ще получи изключителната собственост върху кораба на цена, чийто метод на изчисление е предварително определен, и очаквайки нейните права върху кораба да придобият юридически официален вид, взема свободно (спрямо инвеститорите) решения за условията на неговата експлоатация. По отношение на търговския аспект на експлоатацията на „Le Levant” CIL действа като реален собственик на кораба.
(103)
Що се отнася до експлоатацията на „Le Levant”, само CIL може да бъде окачествена като предприятие по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора. Тъй като инвеститорите не са предприятия в този смисъл, получените чрез държавни ресурси облекчения в рамките на схемата за финансиране на „Le Levant” не представляват държавна помощ.
(104)
По отношение на статута на корабостроителницата Комисията констатира, че мненията на заинтересованите страни в тази връзка не доказват наличието на облекчение, финансирано с държавни ресурси в полза на корабостроителницата. При официалната процедура по разследване не бяха открити доказателства, позволяващи да се допусне, че корабостроителницата е получател на помощта.
2.3. По отношение на избирателния характер на мярката
(105)
Спецификата на една държавна мярка, а именно нейната избирателност, представлява една от характеристиките на понятието държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора. В този смисъл е важно да се провери дали въпросната данъчна мярка дава изключителни предимства на определени предприятия или сектори (31).
(106)
По принцип, за да се окачестви една данъчна мярка като държавна помощ, предприятията получатели на помощта трябва да попадат в категория, която е определена фактически или юридически от прилагането на определения от въпросната мярка критерий (32). В дадения случай е достатъчно да се установи, че разследваната мярка е прилагане на „Закона Pons”, данъчен режим, обхващащ само инвестиции в определени отвъдморски административни единици на Франция, чийто избирателен характер вече е бил признат от Комисията с нейното решение от 27 януари 1993 г. да не повдига възражение срещу режима за държавна помощ, установен от „Закона Pons” (33).
(107)
Комисията смята, че избирателният характер на въпросната мярка е доказан в достатъчна степен от факта, че тя е следствие от прилагането на избирателния режим на „Закона Pons”, и затова не се налага тя да взема позиция относно характера на правомощията на френските органи за одобрението, предвидено съгласно член 238 а HA III б от ОКД - аспект, който е посочен от Комисията единствено с оглед на изчерпателността.
2.4. По отношение на условията за засягане на търговията между държавите-членки и нарушаването на конкуренцията
(108)
Френските органи и CIL заявяват, че експлоатацията на „Le Levant” е била осъществявана с отправна точка Сен Пиер и Микелон, т. е. на силно ограничен пазар, на който нито една друга компания за круизни пътувания не е развивала дейност. CIL отбелязва също така скромния капацитет на „Le Levant” и факта, че неговото предлагане е било насочено основно към клиенти от Северна Америка. Поради тези причини френските органи и CIL оспорват твърдението, че предоставеното облекчение би могло да причини нарушаване на конкуренцията и да засегне търговията между държавите-членки.
(109)
Трябва да се припомни, че помощите, които имат за цел да освободят дадено предприятие от разходите, които по правило то би трябвало да поеме в рамките на текущото си управление и обичайните си дейности, по принцип нарушават условията на конкуренция (34). Беше преценено, че всяко предоставяне на помощи на предприятие, извършващо дейности на пазара на Общността, е в състояние да причини нарушаване на конкуренцията и да засегне търговията между държавите-членки (35).
(110)
Комисията смята за неуместно круизните пътувания, извършвани с отправна точка Сен Пиер и Микелон, да се считат за отделен пазар. Има вероятност потребителят, който е планирал круизно пътуване в този регион, да е бил склонен да планира такива пътувания по други дестинации или от други пристанища и неговият избор може да зависи от редица фактори, сред които и цената, която може да бъде повлияна от разследваната мярка. Следователно круизните пътувания са част от по-голям пазар и доколкото въпросните данъчни облекчения освобождават CIL от разходи, които по правило тя би трябвало да поеме за финансиране на стопанската си дейност, помощта може да причини нарушаване на конкуренцията на този пазар.
(111)
Що се отнася до засягането на търговията между държавите-членки, Комисията взе под внимание, че предлагането на „Le Levant” е било насочено главно към северноамериканския пазар и че за целта CIL си е сътрудничила с американски туроператор, който е рекламирал и продавал круизните пътувания. Въпреки това, Комисията отбелязва, че не е изключена възможността тези помощи да нарушават конкуренцията дори в случаите, когато получателят на помощта изнася почти цялата си продукция извън Общността (36). Освен това изглежда, че някои круизни пътувания са били предлагани и в Европа.
(112)
Следователно въпросната мярка може да наруши конкуренцията и да засегне търговията между държавите-членки.
2.5. Интензитет на помощта
(113)
Комисията смята, че помощта включва пълния размер на данъчните икономии, прехвърлени от инвеститорите на техните дружества акционери като увеличения на капитала, с които те са се ангажирали в рамките на включването в схемата за финансиране на „Le Levant”.
(114)
Френските органи са заявили, че не са в състояние да изчислят данъчните икономии, без да разследват поотделно данъчното положение на всеки от инвеститорите.
(115)
Във всеки случай Комисията не смята, че трябва да изчисли точния размер на помощта, а само да уточни базата за нейното изчисление. Въпреки това, тя отбелязва, запазвайки си правото за изчисление на пълния размер на помощта, че според оценките на банката, основаващи се на профила на „типичния инвеститор” (37), данъчните икономии, реализирани благодарение на приспадането само на цената, на която е закупен корабът, биха позволили вливане на капитал от 278 506 FRF за пакет от два дяла, т.е. за продадените на инвеститорите 738 дяла общата сума е 102 490 200 FRF, следователно интензитетът спрямо цената на кораба е около 44,8 %.
3. По отношение на съвместимостта на помощта с общия пазар
(116)
След като Комисията установи, че въпросната мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора, уместно е да се разгледа нейната съвместимост с общия пазар. В тази връзка в решенията си за откриване на процедурата Комисията посочи, че според нея помощта трябва да се анализира в светлината на Директива 90/684/ЕИО, и по-специално на член 4, параграф 7 от посочената директива, предвид целта на помощта (38). Уместността на това правно основание беше оспорена от френските органи и заинтересованите страни с основанията, посочени в части IV и V. Следователно първо, трябва да се обоснове изборът на това правно основание.
(117)
Решението на Комисията от 27 януари 1993 г. да не повдига възражения срещу държавната помощ във връзка със „Закона Pons” предвиждаше изрично, че „прилагането на въпросните помощи е подчинено на нормативните уредби и рамки на общностното право в областта на (…) определени отрасли на промишлеността …”. От това следва, че посоченото решение не обхваща помощта, разглеждана в мярката, дотолкова доколкото тя попада в полето на прилагане на Директива 90/684/ЕИО.
(118)
Франция и заинтересованите страни твърдят, че Директива 90/684/ЕИО е приложима само за помощи с получател корабостроителница и тъй като Комисията не е открила облекчение за корабостроителницата, построила „Le Levant”, Директива 90/684/ЕИО е неприложима в настоящия случай. Комисията не е съгласна с този аргумент. Всъщност от самия текст на член 3, параграф 1 от Директива 90/684/ЕИО става ясно, че тя се прилага за „всички форми на помощ, отпускана на собственици на кораби или на трети лица за корабостроене или преустройство на кораби”. Следователно не толкова качеството на получателя, а целта на помощта е определяща за прилагането на Директива 90/684/ЕИО, която се отнася за помощите за „корабостроене”, а не за корабостроителите. Според това тълкуване, подкрепено от съдебната практика на Съда в отговор на аргумента, че само помощите, предоставяни за построяването на кораби, а не за тяхната експлоатация, трябва да бъдат взети предвид в рамките на Директива 90/684/ЕИО, нейните разпоредби се прилагат „не само за всички форми на помощ за построяване, отпускани пряко на корабостроителниците, но и за помощите, посочени в член 3, параграф 2, като последната разпоредба се отнася за всички форми на помощ, предоставяна на собствениците на кораби или на трети лица, когато тези помощи действително се използват за корабостроене или за преустройство на кораби в корабостроителниците на Общността” (39).
(119)
Вследствие на това Комисията потвърждава, че съвместимостта на помощта с общия пазар трябва да се оценява по отношение на Директива 90/684/ЕИО.
(120)
Съгласно член 4, параграф 7 от Директива 90/684/ЕИО помощите, свързани с корабостроене и преустройство на кораби, предоставяни като помощи за развитие на развиващи се страни, могат да се считат за съвместими с общия пазар, ако съответстват на приетите за целта разпоредби от работна група № 6 на Организацията за икономическо сътрудничество и развитие (ОИСР) в нейното споразумение за тълкуването на членове 6, 7 и 8 от договореността относно експортните кредити за кораби и всички изменения на посоченото споразумение (наричани по-долу „критерии на ОИСР”).
(121)
С писмото си SG (89) D/311 от 3 януари 1989 г. Комисията уведоми държавите-членки, че проектите за помощ за развитие трябва да отговарят на следните критерии на ОИСР:
-
корабите не трябва да плават под удобен флаг;
-
ако помощта не може да се характеризира като публична помощ за развитие в рамките на ОИСР, донорът на помощта трябва да потвърди, че тя е предоставена по силата на междуправителствено споразумение;
-
донорът на помощта трябва да представи необходимите уверения, че реалният собственик пребивава в страната получател на помощта, както и че предприятието получател не е нефункциониращ филиал на чуждестранно дружество (страните, които имат право на помощ, включват не само страните, определени от ОИСР като развиващи се, но и всички асоциирани с Европейския съюз отвъдморски страни и територии, включително френските отвъдморски територии);
-
получателят трябва да поеме ангажимент да не продава кораба без разрешение от публичните органи.
(122)
Освен това, предоставяната помощ трябва да съдържа елемент на безвъзмездна помощ от поне 25 %.
(123)
Както вече беше посочено, Комисията трябва да провери също така дали проектът съдържа реален „компонент на развитие”. Всъщност според Съда (40) Комисията е длъжна да направи отделна проверка на „компонента на развитие” на проекта и спазването на критериите на ОИСР. Следователно за целите на своята оценка Комисията трябва да се увери, че проектите наистина целят развитие и че те не биха могли да бъдат осъществени без помощта (т.е. тя трябва да се увери в необходимостта от помощта).
(124)
Както Комисията посочи в своите решения за откриване на процедурата, въпросната помощ отговаря на критериите на ОИСР по следните причини:
-
„Le Levant” плава под френски флаг. От това следва, че условието корабът да не е регистриран под удобен флаг е изпълнено.
-
Сен Пиер и Микелон е включен в списъка на страните, имащи право на помощ за развитие, приложен към писмо SG (89) D/311 на Комисията до държавите-членки.
-
Комисията отбелязва, че съгласно схемата целта на CIL е да стане едноличен собственик на кораба и чрез през междинния период тя експлоатира кораба по време на търговските му операции като фактически собственик. За целите на условието за пребиваване на собственика Комисията смята, че за реален собственик на „Le Levant” може да се смята CIL (41). Седалището на CIL се намира в Уолис и Футуна. Този архипелаг не е „страна получател на помощта” (страната получател е Сен Пиер и Микелон). Въпреки това, предвид факта, че и двата архипелага фигурират в списъка на Комисията със страните, имащи право на помощ за развитие, Комисията няма да повдига възражение в това отношение. Освен това, CIL не е нефункциониращ филиал на чуждестранно дружество.
-
Корабът не може да бъде препродаден без съгласието на френските публични органи, тъй като помощта е предоставена при условието CIL да експлоатира кораба в продължение на поне пет години, като неговата основна отправна и крайна точка трябва да бъде Сен Пиер и Микелон.
-
Интензитетът на помощта надхвърля 25 % (вж. съображение 115).
(125)
Освен това, Комисията трябва да провери и „компонента на развитие”, т. е. да се увери, че помощта може да допринесе за развитието на територията получател на помощта. Този анализ трябва да вземе предвид специфичните условия и нужди на въпросната територия. По този въпрос френските органи подчертаха, че икономиката на Сен Пиер и Микелон е била в изключително затруднение в момента на предоставяне на помощта. В действителност в миналото архипелагът е бил зависим от промишления риболов. Внезапният и масивен срив на тази промишленост през 1993 г., настъпил вследствие на неблагоприятното за Франция уреждане на спор за правото на риболов с Канада и на канадския мораториум върху улова на треска, породи спешна нужда от преориентиране на икономиката на територията. Малките размери на архипелага и неговото население, относителната му изолация и свитата му икономика намаляват значително възможностите за подобно преориентиране. Ето защо разнообразяването на икономиката посредством туризма, като се акцентира върху съхранената природа на територията и нейната близост до северноамериканския континент, изглежда най-интересният подход. И тъй като Сен Пиер и Микелон не може да предложи дълготраен туристически престой, разумно е да се опита архипелагът да се развие като пристан на туристически кораби.
(126)
В своите мнения, представени вследствие на решението за откриване на процедурата от 2 декември 1999 г., френските органи заявяват, че експлоатацията на „Le Levant” може да допринесе за развитието на Сен Пиер и Микелон, по-специално чрез откриването на работни места и разходите, породени от неговата експлоатация на тази територия.
(127)
Въпреки това, в Решение 2001/882/ЕО Комисията стигна до заключението, че липсва „компонент на развитие” (42). По-специално тази оценка се основава на следните заключения относно икономическия ефект от помощта:
-
Въз основа на информацията, с която разполагаше, Комисията прецени, че финансовият ефект от експлоатацията на „Le Levant” за периода 1999-2001 г. може бъде изчислен на 5,52 милиона френски франка, или около 0,84 милиона евро.
-
По отношение на откриването на преки работни места Комисията смята, че този ефект не е доказан, тъй като в предоставената от френските органи информация се посочва само, че „четирима бивши рибари от архипелага са преминали обучение, за да работят на кораба”.
-
И накрая, по отношение на ефекта върху развитието на инфраструктурата на архипелага и косвените последствия от идването на други круизни оператори Комисията установи, че в твърденията на френските органи не са посочени цифри, следователно не се налага те да бъдат вземани предвид за целите на оценката на помощта, предоставена за „Le Levant”.
(128)
Тези заключения очевидно се основават на информацията, с която Комисията е разполагала към момента на вземане на своето решение. И както стана ясно и от решението на Съда по искането за отмяна по горепосоченото дело C-394/01 (43), Комисията може да основе решението си само на елементите, с които се е запознала по време на официалната процедура по разследване, започната с нейното решение от 2 декември 1999 г., което изключва част от информацията, която френските органи са предоставили едва по време на процедурата пред Съда.
(129)
Впрочем, в новите мнения, представени от френските органи след допълнителното решение на Комисията от 6 декември 2006 г., френските органи и заинтересованите страни предоставиха на Комисията информация, с която тя не разполагаше при вземането на Решение 2001/882/ЕО и която придава друг облик на икономическия ефект от експлоатацията на кораба „Le Levant”.
(130)
Така, по отношение на работните места от мненията на френските органи става ясно, че поне 14 местни жители на Сен Пиер и Микелон са работили на борда на „Le Levant” от 1999 г. до 25 юли 2001 г. Към тези работни места в морето трябва да се добавят и тези на сушата, произтичащи от използването на местни доставчици и услуги. Френските органи смятат, че от 1999 г. до 25 юли 2001 г. експлоатацията на „Le Levant” е довела до откриването на поне 10 работни места на сушата (44).
(131)
Според същата информация на френските органи експлоатацията на „Le Levant” e станала причина за преки разходи в размер на 1,66 милиона EUR в Сен Пиер и Микелон (свързани със снабдяването на кораба с провизии, трансфер на пътници и други) през периода от 1999 г. до 2001 г. (45).
(132)
Противно на информацията, с която разполагаше Комисията през 2001 г., новата информация позволи да се установи количественото въздействие по отношение на откриването на работни места. Това въздействие не може да се окачестви като незначително предвид ограничения пазар на труда на територията и като се съпостави с броя на търсещите работа (409 души през 1999 г.) (46). Тя сочи също, че преките разходи, направени в Сен Пиер и Микелон във връзка с експлоатацията на „Le Levant”, надвишават двукратно сумите, посочени от Комисията в мотивите на Решение 2001/882/ЕО (47).
(133)
Тази нова информация позволява да се установи, че помощта за „Le Levant” е породила икономическо въздействие, разбира се ограничено, но то може да допринесе за икономическото развитие на Сен Пиер и Микелон.
(134)
Френските органи също така заявиха, че по-общо казано, помощта може да допринесе за развитието на Сен Пиер и Микелон, като стимулира необходимото разнообразяване на неговата икономика. По отношение на този аспект процедурата по разследване даде възможност на Комисията да установи, че до 1993 г. икономиката на Сен Пиер и Микелон се е характеризирала с почти пълна зависимост от промишления риболов, а след това със зависимост от публичния сектор и обществените поръчки (48).
(135)
Комисията допуска, че подобна зависимост от толкова малко източници на заетост и доходи може да възпрепятства развитието на територията. Вземайки предвид географските особености и ограничения вътрешен пазар на Сен Пиер и Микелон, Комисията допуска, че разнообразяването на икономиката е полезно за развитието на територията, както и че туризмът би могъл да се превърне в обещаваща възможност за разнообразяване към момента на предоставяне на помощта. Комисията приема мненията на френските органи, според които размерите на архипелага намаляват възможностите за предлагане на дълготраен туристически престой, но за сметка на това неговото разположение е подходящо за развиване на круизна дейност.
(136)
Комисията отбелязва, че според предоставената от френските органи информация броят на пътниците на туристически кораби, посещаващи архипелага, е търпял силни колебания през годините преди предоставянето на помощта и въвеждането в експлоатация на „Le Levant”, но техният брой изглежда се е стабилизирал на относително високо равнище след 2000 г. (49).
(137)
За реален принос към развитието на Сен Пиер и Микелон, какъвто всъщност е, този принос може би изглежда скромен в сравнение с интензитета на помощта. Въпреки това, Комисията смята, че съвместимостта на помощта с общия пазар трябва да се оценява спрямо нейния принос към развитието на Сен Пиер и Микелон и степента на нарушаване на търговията между държавите-членки вследствие на помощта. По този въпрос Комисията смята, че не може да се отрече, че помощта може да има известно отрицателно въздействие върху търговията между държавите-членки, както това беше доказано в раздел 2.4, но е вероятно това въздействие да е много ограничено поради специфичните обстоятелства в случая. В този контекст Комисията отбелязва следното:
-
„Le Levant” е кораб с много малък капацитет, който може да поеме едва около 95 пътници, което естествено ограничава пазарното му влияние.
-
Предлагането на круизни пътувания на кораба „Le Levant” с отправна точка Сен Пиер и Микелон (т. е. извън водите на Общността) е било насочено главно към северноамериканския пазар (50) както заради мрежите за продажба, установени от CIL, така и заради географското разположение на архипелага - „възлов пункт” за туристическите кораби (на 4 600 километра от Париж, но само на 25 километра от бреговете на Канада) (51).
-
Комисията отбелязва също, че според предоставената ѝ информация няма друг оператор, установен в Общността, който да предлага или да е предлагал през въпросния период круизни пътувания в Сен Пиер и Микелон и че пътуванията, организирани от „Le Levant”, съчетаващи големия лукс с непопулярни дестинации, са били насочени към много малък и слабо развит в Европа сегмент от пазара на круизни пътувания.
(138)
Предвид изложеното по-горе Комисията установява, че въпросната помощ може да допринесе за развитието на Сен Пиер и Микелон чрез откриване на работни места и разнообразяване на икономиката, както и че, макар и да е скромен, този принос е по-голям от нарушаването на търговията между държавите-членки, което може да бъде причинено от помощта.
(139)
Комисията отбелязва също, че тази помощ е била необходима. Всъщност съгласно схемата, одобрена от френските органи, перспективите за рентабилност за експлоатация на кораба с отправна точка Сен Пиер и Микелон са били такива, че рентабилността на проекта би могла да бъде осигурена само благодарение на помощта. От това следва, че построяването и експлоатацията на кораба „Le Levant” не биха могли да се осъществят без помощта.
(140)
Поради гореизложените причини Комисията констатира, че помощта, предоставена за „Le Levant”, съдържа „компонент на развитие”.
VIII. ЗАКЛЮЧЕНИЯ
(141)
Комисията установява, че Франция неправомерно е привела в действие въпросната помощ в нарушение на член 88, параграф 3 от Договора. Въпреки това Комисията смята, че по смисъла на член 4, параграф 7 от Директива 90/684/ЕИО помощта представлява помощ за развитие, от което следва, че тя е съвместима с общия пазар,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, която Франция е привела в действие в полза на „Compagnie des Îles du Levant” във връзка с построяването на туристическия кораб „Le Levant”, е съвместима с общия пазар.
Член 2
Адресат на настоящото решение е Република Франция.
Съставено в Брюксел на 20 май 2008 година.
KOMISSION PÄÄTÖS,
tehty 20 päivänä toukokuuta 2008,
valtiontuesta, jonka Ranska on myöntänyt Le Levant -risteilyaluksen rakentamiseen (C 74/99 (ex NN 65/99))
(tiedoksiannettu numerolla K(2007) 5419)
(Ainoastaan ranskankielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2008/746/EY)
EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
ottaa huomioon sopimuksen Euroopan talousalueesta ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,
ottaa huomioon laivanrakennusteollisuudelle myönnettävästä tuesta 21 päivänä joulukuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/684/ETY (1) ja erityisesti sen 4 artiklan 7 kohdan,
on mainittujen artiklojen mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa (2) ja ottaa huomioon nämä huomautukset,
sekä katsoo seuraavaa:
I MENETTELY
(1)
Saatuaan tietoonsa tämän päätöksen kohteena olevan tuen komissio pyysi aluksi Ranskan viranomaisilta sitä koskevia tietoja 2 päivänä joulukuuta 1998 ja 4 päivänä kesäkuuta 1999 päivätyillä kirjeillä. Ranskan viranomaiset esittivät komissiolle huomautuksia kirjeillä, jotka oli päivätty 12 päivänä toukokuuta 1999 (A/33645) ja 19 päivänä elokuuta 1999 (A/36449).
(2)
Komissio aloitti näiden tietojen perusteella 2 päivänä joulukuuta 1999 (3) tehdyllä päätöksellä perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun muodollisen tutkintamenettelyn, joka koski tiettyjä Le Levant -risteilyaluksen rakentamiseen myönnettyjä tukia.
(3)
Ranskan viranomaiset esittivät kyseisen päätöksen jälkeen huomautuksia kirjeillä, jotka oli päivätty 12 päivänä tammikuuta 2000 (A/30357), 14 päivänä kesäkuuta 2000 (A/34964), 30 päivänä huhtikuuta 2001 (A/33440) ja 11 päivänä kesäkuuta 2001 (A/34609). Komissio vastaanotti huomautuksia myös yhdeltä kolmannelta, Compagnie des Iles du Levantilta, jäljempänä ’CIL’, ja toimitti ne edelleen Ranskan viranomaisille, jotka ottivat kantaa niihin.
(4)
Tutkintamenettely saatettiin päätökseen Ranskan kehitystukena myöntämästä valtiontuesta Saint-Pierren ja Miquelonin saarilla liikennöivälle Alstom Leroux Naval -telakalla rakennetulle Le Levant -matkustaja-alukselle 25 päivänä heinäkuuta 2001 tehdyllä komission päätöksellä 2001/882/EY (4), ja tuki todettiin päätöksessä yhteismarkkinoille soveltumattomaksi valtiontueksi ja sen mukaisesti Ranskan ”on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet […] tuen keskeyttämiseksi ja perimiseksi takaisin sijoittajilta, jotka ovat välittömiä tuensaajia ja matkustaja-aluksen tämänhetkisiä omistajia”.
(5)
Päätös 2001/882/EY kumottiin 22 päivänä helmikuuta 2006 annetulla Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiolla (5). Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi muun muassa, että komission päätöksen perusteluissa oli puutteita, sillä niiden perusteella ei voitu tarkistaa, täyttikö tuki perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valtiontuen edellytykset.
(6)
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio aiheutti sen, että 2 päivänä joulukuuta 1999 tehdyllä päätöksellä aloitettu tutkintamenettely on edelleen kesken.
(7)
Komissio katsoi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion perusteluiden ja sille toimitettujen uusien tietojen perusteella aiheelliseksi kehottaa toistamiseen Ranskan viranomaisia ja kolmansia esittämään perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan nojalla huomautuksensa. Muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta 2 päivänä joulukuuta 1999 tehtyä päätöstä täydennettiin sen vuoksi 6 päivänä joulukuuta 2006 tehdyllä päätöksellä (6).
(8)
Pyydettyään ensiksi vastausajan pidennystä, joka niille myös myönnettiin, Ranskan viranomaiset esittivät kyseisen päätöksen jälkeen huomautuksia kirjeillä, jotka oli päivätty 16 päivänä maaliskuuta 2007 (A/32335) ja 12 päivänä joulukuuta 2007 (A/40301). Huomautuksia saatiin myös kolmansilta eli CIL:ltä (21 päivänä maaliskuuta 2007 päivätyllä kirjeellä A/32446) ja sijoittajilta (1 päivänä maaliskuuta 2007 päivätyllä kirjeellä A/31951 ja 7 päivänä maaliskuuta 2007 päivätyllä kirjeellä A/32026), jotka olivat osakkuusyritysten entisiä osakkaita ja joilla oli takanaan pankin (7) tuki.
II YKSITYISKOHTAINEN KUVAUS TOIMENPITEESTÄ
1. Pons-laki
(9)
Vuoden 1986 lisätalousarviosta 11 päivänä heinäkuuta 1986 säädetyssä laissa, sellaisena kuin se on muutettuna, säädettiin veronhuojennuksista, joita myönnettäisiin tiettyihin Ranskan merentakaisilla alueilla ja merentakaisissa departementeissa tehtäviin investointeihin (nk. Pons-laki).
(10)
Ranska antoi kyseiset toimenpiteet tiedoksi komissiolle, jotta tämä tutkisi, ovatko ne yhteisön valtiontukimääräysten mukaisia. Komissio ilmoitti Ranskalle 27 päivänä tammikuuta 1993 päivätyllä kirjeellä, että se oli tutkinut toimenpiteet ja päättänyt sen jälkeen olla vastustamatta niitä perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan (nyk. 87 ja 88 artikla) nojalla. Komissio tarkensi kuitenkin, että kyseisten tukien myöntämisessä oli noudatettava tiettyihin toimialoihin liittyviä yhteisön oikeuden säännöksiä ja puitteita.
(11)
Tässä päätöksessä olevat viittaukset Pons-lakiin tarkoittavat Ranskan yleisen verolain 238 a HA pykälän I ja III c momentin säännöksiä, sellaisina kuin niitä sovellettiin 23 päivänä marraskuuta 1996. Säännöksistä esitetään yhteenveto seuraavassa.
(12)
Yleisen verolain 238 a HA pykälän I momentin mukaisesti yritykset voivat vähentää verotettavista voitoistaan summan, joka vastaa tietyillä Ranskan merentakaisilla alueilla ja tietyissä merentakaisissa departementeissa, kuten Saint-Pierren ja Miquelonin saarilla (8), tehtyjen tuotantoinvestointien kokonaismäärää. Kyseinen pykälä muodostaa poikkeuksen yleisen verolain mukaisesta yleisestä järjestelmästä, jossa ei sallita vastaavien määrien vähentämistä yrityksen verotettavan voiton määritystä varten.
(13)
Yleisen verolain 238 a HA pykälän III c momentissa säädetään, että tietyillä aloilla, kuten huviveneilyn alalla, tehdyt investoinnit oikeuttavat kyseisen pykälän I momentissa säädettyyn vähennykseen vain sillä ehdolla, että budjettiministeriltä on saatu ennakkoon lupa investoinnin tekemiseen. Tällainen lupa ”voidaan myöntää sen jälkeen, kun sisäasiain-, merentakaisten alueiden ja paikallishallinnon ministeriltä on pyydetty asiasta lausunto, jos investointi on sen alueen taloudellisen edun mukainen, jolla se toteutetaan, jos se sopii yhteen ympäristö- ja aluekehityspolitiikan kanssa ja jos siinä otetaan huomioon investoijien ja kolmansien edut”.
(14)
Yleisessä verolaissa säädetään luonnollisten henkilöiden tuloverovelvollisuudesta. Tuloveroa kannetaan verovelvollisen kokonaisnettotuloista, joihin lasketaan tiettyihin tuloluokkiin sisältyvät kokonaisnettotulot. Nettotulot koostuvat yleensä verovelvollisten omistamista ja saamista omaisuuseristä, pääomista, palkoista jne. ja niiden harjoittamasta tuottavasta toiminnasta kertyvistä tuotoista, joista vähennetään muun muassa tiettynä vuonna tietyssä tuloluokassa todetut tappiot.
(15)
Kun on kyse teollisesta ja kaupallisesta tulosta, yleisen verolain 156 pykälän 1 a momentissa säädetään kuitenkin, että vähennystä ei voida ”tehdä teolliseen tai kaupalliseen tuloon liittyvistä toiminnoista suoraan tai välillisesti kertyvien tappioiden perusteella, kun yksikään kyseisen verotusyksikön jäsen ei osallistu jatkuvasti suoraan kyseisen toiminnon kannalta välttämättömien toimien toteutukseen. Näin on muun muassa silloin, kun toiminnon hallinnointi annetaan valtuutuksen, työsopimuksen tai muun sopimuksen perusteella oikeudellisesti tai tosiasiallisesti sellaisen henkilön tehtäväksi, joka ei ole kyseisen verotusyksikön jäsen.”
(16)
Yleisen verolain 238 a HA pykälän III c momentissa säädetään tästä periaatteesta poiketen, että 156 pykälän 1 a momentin säännöksiä ei sovelleta tappioihin, jotka johtuvat 238 a HA pykälän I momentissa tarkoitetuista investoinneista tehtävistä vähennyksistä ja investointien käytöstä, kun kyseiset investoinnit tehdään 1 päivän tammikuuta 1996 jälkeen ja budjettiministeriltä on saatu lupa investointien tekemiseen 238 a HA pykälän III c momentissa säädetyin edellytyksin.
2. Le Levant -risteilyalusta koskeva rahoitusjärjestely
(17)
Pankki ja Compagnie des Iles du Ponant -yhtiö, jäljempänä ’CIP’, sopivat vuonna 1996 Le Levant -nimisen pienen ylellisen risteilyaluksen (noin 95 matkustajaa ja 55 miehistön jäsentä) rakentamiseen ja liikennöintiin liittyvistä rahoitusjärjestelyistä. Pankki, CIP ja CIL, joka on nimenomaan tätä hanketta varten perustettu CIP:n tytäryhtiö (9), virallistivat sopimuksen 9 päivänä joulukuuta 1996 päivätyllä pöytäkirjalla.
(18)
Rahoitusjärjestelyn osatekijät esitellään lyhyesti seuraavassa.
(19)
Pankki ja CIL perustivat (alusten ja muiden merenkulkuun käytettävien alusten asemasta 3 päivänä tammikuuta 1967 annetussa laissa N:o 67-5, sellaisena kuin se on muutettuna, tarkoitetun) merenkulkualan yhteisyrityksen, jota kutsutaan Le Levant -laivanisännistöyhtiöksi ja jonka hallinnollinen päätoimipaikka on Nantesissa. Laivanisännistöyhtiön yhtiöjärjestyksen mukaan sen tarkoituksena oli ”Le Levant -nimisen ylellisen risteilyaluksen rahoittaminen, hankinta, varustaminen ja liikennöinti”. Laivanisännistöyhtiö jaettiin 740 omistusosuuteen (”quirats”), joista CIL omisti kaksi ja pankki loput 738.
(20)
Sovittiin, että laivanisännistöyhtiö tilaisi aluksen ranskalaisilta Leroux & Lotz Naval -telakoilta 228 550 000 Ranskan frangin (noin 35 miljoonan euron (10)) hintaan. Alus oli määrä toimittaa vuoden 1998 aikana.
(21)
CIL nimitettiin laivanisännistöyhtiön lukuun toimivaksi laivanisännäksi, jonka tehtävänä oli huolehtia palkkiota vastaan aluksen rakentamisen valvonnasta ja aluksen liikennöinnistä toimituksen jälkeen.
(22)
Pankki siirsi 738 osuuttaan sijoittajille, jotka ovat tuloverovelvollisia ja haluavat hyötyä Pons-lain mukaisista verohelpotuksista. Siirtoa varten kukin sijoittaja perusti yrityksen, jonka ainoa osakas kyseinen sijoittaja oli ja jonka tehtävänä oli osuuksien hankinta sekä laivanisännistöyhtiön omistaman aluksen liikennöinti (nk. osakkuusyhtiöt). Yhtiöt toimivat yhden miehen rajavastuuyhtiöinä (eli nk. EURL-yhtiöinä).
(23)
On huomattava, että EURL-yhtiö, jonka ainoa osakas on luonnollinen henkilö, on verotuksellisesti läpinäkyvä. Osakas sisällyttää sen vuoksi tuloverotukseensa (teollisten ja kaupallisten tulojen luokkaan) EURL-yhtiön toiminnasta saadut tulot. Osakas voi myös tarvittaessa kattaa yhtiön tappiot muilla tuloillaan edellyttäen, että kyse on luonteeltaan vastaavanlaisista tuloista ja tappioista. Yleisen verolain 156 pykälän 1 a momentin mukaisesti osakas voi kuitenkin kattaa teollisiin ja kaupallisiin tuloihin liittyvästä toiminnasta koituvat tappiot periaatteessa vain silloin, kun yksi verotusyksikön jäsenistä osallistuu henkilökohtaisesti kyseisen toiminnan kannalta välttämättömien toimien toteutukseen.
(24)
Kunkin sijoittajan oli hankittava vähintään kaksi osuutta. Hinta oli 636 216 Ranskan frangia (noin 100 000 euroa) kutakin kahden osuuden erää kohden. Osakkuusyhtiöt rahoittivat osuuksien hankinnan seuraavasti (kutakin kahden osuuden erää kohden):
-
osakkaan 50 000 Ranskan frangin (noin 7 700 euron) pääomasijoitus;
-
pankin 8 prosentin kiinteällä korolla myöntämä laina, jonka laina-aika oli seitsemän vuotta alkaen 31 päivästä joulukuuta 1996; lainasumma oli 554 683 Ranskan frangia (noin 85 300 euroa) kutakin kahden osuuden erää kohden;
-
osuus CIL:n vakuustalletuksesta, jonka se antoi kullekin osakkuusyhtiölle vakuutena laivanisännistöyhtiön moitteettomasta hoidosta; vakuuden kokonaismäärä oli 40 miljoonaa Ranskan frangia (noin 6,15 miljoonaa euroa) eli 108 108 Ranskan frangia (noin 16 600 euroa) kutakin kahden osuuden erää kohden ja sen vuotuinen korko oli 8 prosenttia; korot pääomitettiin vuosittain 31 päivästä joulukuuta 1996; vakuus oli palautettava 31 päivänä joulukuuta 2003 lyhennyksinä ja pääomaan liitettyinä korkoina.
(25)
Kun kaikki pankin omistamat osuudet oli myyty, laivanisännistöyhtiö koostui osakkuusyhtiöistä ja CIL:stä (joka omisti kaksi osuutta laivanisännistöyhtiöstä).
(26)
Rahoitusjärjestelyn mukaan Le Levant -alusta käytettäisiin risteilyaluksena toimituksestaan lähtien vuoden 2003 loppuun. Laivanisännistöyhtiön yhtiöjärjestyksen mukaan osakkuusyhtiöt jakoivat liiketoiminnan tuotot ja tappiot suhteessa omistusosuuteensa aluksesta. On kuitenkin korostettava, että järjestely perustui ennusteeseen, jonka mukaan Le Levant -aluksen liikennöinti olisi viiden ensimmäisen toimintavuoden aikana huomattavan tappiollista. (11)
(27)
Osakkuusyhtiöiden käteisvaratarpeet johtuivat seuraavista syistä:
-
laivanisännistöyhtiön tappiolliseksi ennustettu tuloslaskelma;
-
vuotuiset lyhennykset ja rahoituskulut pankkilainasta, jonka pankki oli myöntänyt osuuksien ostoon; ja
-
yhtiöiden liiketoimintakulut.
(28)
Sijoittajien oli katettava nämä käteisvaratarpeet, ja sijoittajat sitoutuivatkin virallisesti investoimaan vuosittain uudelleen verosäästöt, joita laivanisännistöyhtiölle oli kertynyt aluksen liiketoimintatappioiden vähennysten seurauksena (lukuun ottamatta viimeistä toimintavuotta, jolta kertyneet verosäästöt sijoittajat saivat pitää), korottamalla osakkuusyritystensä pääomaa. Nämä verosäästöjen uudelleeninvestoinnit olivat osakkuusyhtiöiden ainoa rahoituslähde aluksen toimintavaiheessa.
(29)
Osakkuusyhtiöt sitoutuivat myymään osuutensa pankille (ja pankki sitoutui vastavuoroisesti ostamaan kyseiset osuudet) 124 861 905 Ranskan frangin (noin 19 miljoonan euron) kokonaishintaan aluksen toimintavaiheen päätyttyä. Tämä nk. perushinta saattoi kuitenkin vaihdella noudattaen kaavaa, joka määritettiin etukäteen korkeimman vuosina 1997-2003 kulloinkin tosiasiallisesti sovelletun tuloveroprosentin perusteella. Perushinnasta vähennettiin osakkuusyhtiöiden vastuut myyntiajankohdalta (vastuut koostuivat pääasiassa CIL:n tekemästä vakuustalletuksesta ja pääomaan liitetyistä koroista). Nettohinta arvioitiin 56 494 213 Ranskan frangiksi (noin 8,7 miljoonaksi euroksi) eli 153 101 Ranskan frangiksi (noin 23 500 euroksi) kutakin kahden osuuden erää kohden. Myynti oli tarkoitus toteuttaa viimeistään 29 päivänä helmikuuta 2004.
(30)
Pankki ja CIL olivat puolestaan antaneet toisilleen sitoumukset, joiden mukaan CIL ostaisi kaikki pankin omistamat osuudet pankin maksamaa hintaa vastaavaan hintaan. Tämä siirto, jonka seurauksena CIL:stä tulisi Le Levant -aluksen laillinen omistaja, oli määrä toteuttaa viimeistään 29 päivänä helmikuuta 2004.
3. Ranskan viranomaisilta saatu lupa
(31)
Pankki ja CIP ilmoittivat 2 jaksossa kuvaillusta järjestelystä Ranskan viranomaisille saadakseen sille Pons-laissa säädettyjen verohelpotusten myöntämiseen tarvittavan luvan.
(32)
Budjettiministeri myönsi järjestelylle luvan 26 päivänä marraskuuta 1996 yleisen verolain 238 a HA pykälän III b ja c momentin mukaisesti ja päätti seuraavaa:
-
Osakkuusyhtiöt voisivat vähentää investointiosuuksiensa hankintavuoden verotettavista tuloistaan (yhteenlaskettu vähennysperuste vahvistettiin 228,5 miljoonaksi Ranskan frangiksi, johon voidaan lisätä mahdolliset kuljetusmaksut).
-
Yleisen verolain 156 pykälän 1 a momentin säännöksiä ei sovellettaisi tappioihin, jotka johtuvat aluksen hankinnasta ja käytöstä (tämä puolestaan mahdollisti sen, että osakkuusyhtiöt pystyivät vähentämään nämä tappiot tuloistaan).
(33)
Ranskan viranomaiset ottivat lupaa muotoillessaan nimenomaisesti huomioon tietyt järjestelyyn liittyvät tekijät ja erityisesti sen, että CIP ja Pankki ”takaavat osuuksien ostamista varten perustettujen yhtiöiden yhtiöosuuksien omistajille, että ne ostavat kyseiset osuudet takaisin viidennen toimintavuoden päätyttyä 56,756 miljoonalla Ranskan frangilla”.
(34)
Luvan ehtona oli, että osakkuusyhtiöt säilyttäisivät osuutensa laivanisännistöyhtiössä viiden vuoden ajan aluksen toimittamisesta ja että aluksella liikennöitäisiin viiden vuoden ajan merentakaisilla alueilla, erityisesti Saint-Pierren ja Miquelonin saarilta liikennöitävillä reiteillä. Myös osakkaiden oli määrä säilyttää osuutensa osakkuusyhtiöissä viiden vuoden ajan.
(35)
Lupahakemuksesta ilmenee lisäksi, että pankki ja CIP olivat tietoisia siitä, että niiden pyytämä verohelpotus oli perustamissopimuksen 87 artiklassa tarkoitettua valtiontukea. (12) Pankki ja CIP ottivat tästä huolimatta rahoitusjärjestelyn käyttöön, vaikka lupapäätöksessä ei mainittu millään tavoin mahdollisuutta, että tuesta ilmoitettaisiin komissiolle perustamissopimuksen 88 artiklan mukaisesti, eikä myöskään sitä, oliko kyse yhteismarkkinoille soveltuvasta tuesta.
4. Nykytilanne
(36)
Komission hallussa olevien tietojen mukaan Le Levant -aluksen rahoitus on toteutettu 2 jaksossa kuvaillun järjestelyn mukaisesti.
(37)
Erilaiset myynti- ja ostolupaukset, jotka sitoivat osapuolet järjestelyyn, pantiin täytäntöön sovitusti ja CIL:stä tuli niiden myötä tammikuussa 2004 kaikkien Le Levant -aluksen osuuksien omistaja 17 825 989 euron hintaan.
(38)
Komissio toteaa, että Ranskan lainsäädännön mukaisesti aluksen kaikkien omistusosuuksien keskittäminen yhdelle omistajalle merkitsee laivanisännistöyhtiön purkamista. Osakkuusyhtiöt on todennäköisesti purettu ja poistettu kaupparekisteristä touko- ja heinäkuussa 2004. (13)
III SYYT MENETTELYN ALOITTAMISEEN
(39)
Komissio katsoi päätöksissä, jotka se teki menettelyn aloittamisesta 2 päivänä joulukuuta 1999 ja 6 päivänä joulukuuta 2006, että Pons-lain soveltaminen Le Levant -aluksen rahoitusjärjestelyyn antoi osakkuusyhtiöiden osakkaille, jäljempänä ’sijoittajat’, ja CIL:lle edun, jonka myötä valtio menetti verotuloja ja joka myönnettiin sen vuoksi valtion varoista. Edun valikoivuudesta komissio totesi, että Pons-lain soveltamisala oli valikoiva, sillä sen mukaista järjestelyä sovellettiin vain tietyissä Ranskan merentakaisissa yhteisöissä. Komissio katsoi lisäksi, että tuki oli omiaan vääristämään kilpailua risteilyalusmarkkinoilla, joilla käydään tyypillisesti jäsenvaltioiden välistä kauppaa. Komissio totesi sen vuoksi, että kyseinen toimenpide oli valtiontukea.
(40)
Tuen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille komissio totesi, ettei se näyttänyt täyttävän direktiivin 90/684/ETY 4 artiklan 7 kohdassa tarkoitettuihin kehitystukiin sovellettavia edellytyksiä. Komissio esitti epäilyjä erityisesti siitä, täyttikö tuki edellytyksen, jonka mukaan aluksen todellisen omistajan on asuttava kehitystukikelpoisella alueella, ja siitä, sisälsikö tuki käytännössä kehitysosuuden.
(41)
Komissio aloitti sen vuoksi muodollisen tutkintamenettelyn.
IV KOLMANSIEN HUOMAUTUKSET
(42)
Komissio sai huomautuksia CIL:ltä ja sijoittajien edustajilta, joilla oli takanaan pankin tuki.
1. CIL:n huomautukset
(43)
CIL kyseenalaisti huomautuksissaan ensiksikin sen, voitiinko direktiiviä 90/864/ETY soveltaa tähän tukeen. CIL katsoo, että direktiivin 90/684/ETY tarkoituksena on säännellä tukia, jotka hyödyttävät suoraan tai välillisesti yhteisöön sijoittautuneita laivanrakennustelakoita. Se päätteli sen vuoksi, että kyseistä direktiiviä voidaan soveltaa vain telakoiden hyväksi myönnettäviin tukiin. Koska komissio ei ollut esittänyt näyttöä siitä, että tuki olisi hyödyttänyt telakoita, se ei voinut perustaa tuesta laatimaansa analyysia direktiiviin 90/684/ETY.
(44)
CIL kiisti myös näkemyksen, että kyse olisi perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan mukaiset perusteet täyttävästä valtiontuesta. Edusta, jonka CIL:n katsottiin saaneen sijoittajien omistamien alusosuuksien oston yhteydessä, CIL totesi, että se oli ostanut kyseiset alusosuudet takaisin osakkuusyhtiöiltä 17 825 989 euron hintaan. Kyseinen hinta ylitti aluksen markkinahinnan, jonka Barry Rogliano Salles -niminen laivameklari arvioi 14,5-16,1 miljoonaksi euroksi kesäkuussa 2004. CIL:n mukaan se ylitti myös hinnan, jolla CIL jälleenmyi aluksen kesäkuussa 2004 (15 322 581 euroa). Komission väite, jonka mukaan CIL olisi hyötynyt sijoittajien omistamien osuuksien ostosta takaisin alennettuun hintaan, ei sen vuoksi pidä paikkansa.
(45)
CIL esitti kolme huomautusta edusta, jonka sen väitettiin saaneen Le Levant -aluksen liikennöinnistä. Se katsoi ensiksikin, että oli virheellistä väittää, että se olisi liikennöinyt aluksella, sillä se oli käytännössä vain laivanisännistöyhtiön lukuun toimiva laivanisäntä ja todellinen liikenteenharjoittaja oli laivanisännistöyhtiö. CIL:n mukaan komissio ei ollut näyttänyt toteen, että tuki olisi mahdollistanut Le Levant -aluksen liikennöinnin muihin liikenteenharjoittajiin sovellettavia edellytyksiä edullisemmin ehdoin, sillä komissio ei ollut määrittänyt väittämänsä edun suuruutta.
(46)
Jäsenvaltioiden väliseen kauppaan kohdistuvista vaikutuksista CIL totesi, että Le Levant -aluksen kapasiteetti oli rajallinen, sillä ei ollut liikennöity viiden ensimmäisen toimintavuotensa aikana kertaakaan yhteisön vesillä, sen asiakaskunta oli koostunut kyseisen jakson aikana pääasiassa pohjoisamerikkalaisista eli yhteisön ulkopuolelta tulevista asiakkaista eikä sen markkina-alueella toiminut yhtään eurooppalaista kilpailijaa. CIL:n mukaan oli syytä epäillä, voitiinko Le Levant -aluksen liikennöinnin katsoa voineen vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(47)
CIL ei myöskään ole saanut tukea osakkuusyhtiön ominaisuudessa, sillä se oli Ranskan Euroopassa sijaitsevien alueiden ulkopuolelle sijoittautunut yhtiö, joka ei ole maksanut veroja Ranskaan eikä sen vuoksi ole voinut saada minkäänlaisia verovähennyksiä.
2. Sijoittajien huomautukset
(48)
Sijoittajat katsoivat ensiksikin, että komission noudattama menettely oli sääntöjenvastainen. Tuomio, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin antoi 22 päivänä helmikuuta 2006, merkitsi 2 päivänä joulukuuta 1999 tehdyn päätöksen mitätöimistä. Kyseinen päätös liittyi erottamattomasti yhteen tuomiolla kumotun lopullisen päätöksen kanssa, eikä komissio sen vuoksi olisi voinut täydentää mainittua päätöstä 6 päivänä joulukuuta 2006 tehdyllä päätöksellään. Jotta menettely olisi noudattanut sääntöjä, komission olisi pitänyt tehdä uusi päätös menettelyn aloittamisesta ja 2 päivänä joulukuuta 2006 tehty täydentävä päätös oli katsottava tällaiseksi uudeksi aloittamispäätökseksi.
(49)
Sijoittajien mukaan 6 päivänä joulukuuta 2006 tehdyssä täydentävässä päätöksessä oli useita virheitä ja puutteita, jotka vastasivat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen 22 päivänä helmikuuta 2006 antamassa tuomiossa esille otettuja puutteita ja jotka liittyivät erityisesti sijoittajien, pankin ja CIL:n välisten taloudellisten suhteiden luonteeseen.
(50)
Sijoittajat korostivat tehneensä pankin ehdotuksesta sopimuksen järjestelmään liittymisestä voidakseen hyödyntää verotuksen optimointiin tähtäävää järjestelmää. Sijoittajat korostivat lisäksi, ettei niillä ollut minkäänlaista pätevyyttä risteilytoiminnan harjoittamiseen, sillä niistä useimmat olivat ylempiä johtohenkilöitä, vapaiden ammattien harjoittajia (lääkäreitä, farmaseutteja, asianajajia, haastemiehiä, notaareja jne.) tai eläkeläisiä. Vaikka piti muodollisesti ottaen paikkansa, että sijoittajat olivat olleet osakkuusyhtiöiden osakkaita, kyseiset yhtiöt, jotka eivät olleet omistaneet muita omaisuuseriä kuin osuudet, eivät olleet koskaan olleet perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja yrityksiä. Sijoittajat eivät olleet taloudellisia toimijoita, jotka ottivat vastatakseen taloudelliseen toimintaan liittyvistä riskeistä, vaan rahoitustuotteen hankkijoita, joille järjestelyn toteuttajat olivat taanneet tietyn vähimmäistuoton. Tämän vuoksi sijoittajat, niiden osakkuusyhtiöt ja laivanisännistöyhtiö, jonka ne olivat perustaneet, eivät voineet olla valtiontukien saajia, sillä ne eivät ole harjoittaneet taloudellista toimintaa.
(51)
Sijoittajat katsoivat lisäksi, että komissio oli tehnyt virheen soveltaessaan tarkasteltavaan tukeen direktiiviä 90/684/ETY. Ne katsoivat, että kyseistä direktiiviä voitiin soveltaa vain aluksen rakentajan (ts. laivanrakennustelakan) hyväksi myönnettyihin tukiin, joista ei komission mukaan ollut kyse tässä tapauksessa. Sijoittajien mukaan tämä komission tekemä päätelmä perustui pintapuoliseen arviointiin, sillä asian perusteellisempi tarkastelu olisi osoittanut, että myönnetty tuki suosi laivanrakennustelakkaa. Risteilyalusta koskeva sopimus oli ollut varsinainen onnenpotku kyseiselle telakalle, joka oli taloudellisissa vaikeuksissa. Koska alusta ei olisi rakennettu ilman Pons-lain mukaista rahoitusjärjestelyä, kyseiset verohelpotukset antoivat telakalle tosiasiallisesti vastikkeettoman taloudellisen edun.
V RANSKAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET
(52)
Ranskan viranomaiset totesivat aluksi huomautuksissaan, että Pons-lain varsinaisena tarkoituksena oli auttaa merentakaisissa yhteisöissä toimivia liikenteenharjoittajia kehittämään toimintaansa alueilla esiintyvien erityisongelmien tasaamiseksi. Kyse ei ollut sen vuoksi missään mielessä laivanrakennustuesta eikä aluksen rakentamiseen ole sitä paitsi myönnetty lainkaan suoraa tukea hankkeen puitteissa.
(53)
Aluksen rahoittaminen Pons-lain nojalla edellytti sellaisen ulkoistamisjärjestelyn käyttöä, johon osallistuvat laivanisännistöyhtiön perustaneet sijoittajat asettivat aluksen varsinaisen liikenteenharjoittajan käyttöön. Ranskan viranomaiset huomauttivat kuitenkin, että vaikka kyseiset sijoittajat osallistuivat järjestelyyn vain hankkimalla valmiin rahoitustuotteen, josta saatava tuotto oli veronalaista ja johon myönnetty tuki siirrettiin liikenteenharjoittajalle ja hyödytti siten käytännössä kyseistä liikenteenharjoittajaa, koska tällä oli mahdollisuus ostaa järjestelyn lopuksi alus edullisin ehdoin. Viranomaiset kiistivät sen vuoksi muodollisesti ottaen sen, että sijoittajat voitaisiin katsoa valtiontuen saajiksi.
(54)
Ranskan viranomaiset kiistivät tuen valikoivuutta koskevan komission väitteen, jonka mukaan viranomaisille olisi annettu harkintavaltaa Pons-lain mukaisen verohelpotuksen myöntämiseen tarvittavien lupien antamisessa. Ranskan viranomaiset totesivat ensiksikin, että kyseinen näkökohta on osa Pons-lakia sellaisena kuin komissio on sen varauksetta hyväksynyt. Ranskan viranomaiset olivat lisäksi yllättyneitä siitä, että komissio piti luvan myöntämisperusteita epämääräisinä, sillä ne määritettiin hallinnollisessa ohjeessa ja ne vastasivat perusteita, joista säädetään nk. Paul- ja Girardin-laeissa (14) komission varauksetta hyväksymien valtiontukiohjelmien osalta.
(55)
Ranskan viranomaiset totesivat lisäksi, että tukea ei ole myönnetty laivanrakennusalan hyväksi (tarkemmin ottaen Le Levant -aluksen rakentaneen laivanrakennustelakan hyväksi) eikä direktiiviä 90/684/ETY voitu sen vuoksi soveltaa tähän tukeen.
(56)
Vaikka tuen arviointi direktiivin 90/684/ETY nojalla katsottaisiinkin aiheelliseksi, Ranskan viranomaisten mukaan tuki täytti edellytykset, joiden perusteella sen voitiin katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille kyseisen direktiivin 4 artiklan 7 kohdassa tarkoitettuna kehitystukena. Ranskan viranomaiset perustelivat näkemystään yksityiskohtaisemmin seuraavasti.
(57)
Edellytyksestä, jonka mukaan aluksen todellisen omistajan on asuttava tukea saavassa maassa eikä tuensaajayritys saa olla ulkomaisen yrityksen ei-toimiva tytäryhtiö, Ranskan viranomaiset totesivat, että komission vastaavanlaisessa asiassa ”Renaissance” (15) esittämän arvioinnin perusteella CIL oli katsottava aluksen tosiasialliseksi omistajaksi ja tuen varsinaiseksi saajaksi. Koska CIL oli sijoittautunut Wallisiin ja Futunaan, joka on kehitystukikelpoinen alue, asuinpaikkaa koskeva edellytys täyttyi. Koska CIL huolehti lisäksi kaikista aluksen liikennöintiin liittyvistä näkökohdista, se ei ollut ei-toimiva tytäryhtiö.
(58)
Kysymykseen siitä, sisälsikö tuki kehitysosuuden, Ranskan viranomaiset vastasivat seuraavasti:
-
Ranskan viranomaiset katsoivat ensiksikin, että tuen arvioinnissa oli otettava huomioon Saint-Pierren ja Miquelonin saariston erityisolosuhteet, muun muassa sen syrjäinen sijainti, ilmastosta ja maantieteellisistä tekijöistä johtuvat vaikeat liikennöintiolosuhteet ja erityisesti saaristossa vallitseva taloudellinen ja yhteiskunnallinen tilanne, jolle on ominaista kriisissä olevan kalastusalan monopoliasema väestön elinkeinona. Ranskan viranomaiset korostivat tältä osin, että saariston elinkeinorakennetta on tärkeää monipuolistaa matkailualan suuntaan alueen talouden elvyttämiseksi. Ne ilmoittivat katsovansa, että Le Levant -aluksen liikennöinti on yksi harvoista laajoista hankkeista, joilla saatetaan kyetä elvyttämään alueen taloutta.
-
Työllisyysvaikutusten osalta Ranskan viranomaiset ilmoittivat, että Le Levant -aluksella työskenteli sen viiden ensimmäisen toimintavuoden aikana 16 Saint-Pierren ja Miquelonin saaristosta lähtöisin olevaa henkilöä. Aluksen liikennöinnistä saaristossa on aiheutunut vuosina 1999-2003 arviolta yhteensä 3 328 891 euron menot. Ranskan viranomaisten arvion mukaan tähän määrään on lisättävä menot, joita on aiheutunut Le Levant -aluksen pysähtyessä risteilyjen aikana muilla aluetukikelpoisilla alueilla sijaitsevissa satamissa.
(59)
Ranskan viranomaiset totesivat lopuksi, että tuen oikeasuhteisuutta oli arvioitava suhteellisena eikä absoluuttisena arvona. Tuen vaikutusten arvioinnissa oli otettava huomioon saariston talouden koko ja sen taloudellinen potentiaali.
VI RANSKAN VIRANOMAISTEN VASTAUKSET ASIANOMAISTEN ESITTÄMIIN HUOMAUTUKSIIN
(60)
Asianomaisten huomautukset on toimitettu edelleen Ranskan viranomaisille, jotka eivät ole esittäneet niistä lisähuomautuksia.
VII TOIMENPITEEN ARVIOINTI
1. Menettely
(61)
Aluksi on syytä kumota sijoittajien väitteet menettelyn sääntöjenvastaisuudesta.
(62)
Komissio ei yhdy näkemykseen, jonka mukaan se, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi päätöksen 2001/882/EY, olisi merkinnyt menettelyn aloittamisesta 2 päivänä joulukuuta 1999 tehdyn päätöksen mitätöimistä. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhteisön toimielimen toteuttaman toimen kumoaminen ei välttämättä vaikuta kyseistä tointa valmisteleviin toimiin. (16)
(63)
Toimielimen, jonka toimi on kumottu, on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet, jotka katsotaan kyseisen toimen ja sen kumoavan tuomion perusteluiden kannalta tarpeellisiksi kumoamisen aiheuttaneiden puutteiden korjaamiseksi. Tässä tapauksessa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi päätöksen 2001/882/EY sillä perusteella, että komissio ei ollut noudattanut puolustautumisoikeuksia eikä velvollisuuttaan perustella päätelmät, jotka se oli tehnyt perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valtiontuen olemassaolosta.
(64)
Tätä asiaa koskevaa lopullista päätöstä valmistelevien tointen osalta komissio on sen vuoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion perusteella velvollinen toteuttamaan tutkintatoimet, jotka ovat tarpeen, jotta jäsenvaltion ja asianomaisten puolustautumisoikeudet otetaan huomioon kaikilta osin. Tämä ei merkitse missään mielessä sitä, että menettelyn aloittamisesta 2 päivänä joulukuuta 1999 tehty päätös katsottaisiin mitättömäksi ja jätettäisiin ottamatta huomioon menettelyssä, kuten sijoittajat näyttävät päätelleen. Riittää, että kyseisen päätöksen puutteelliset osat muutetaan ja päätöstä täydennetään siten, että Ranskan viranomaiset ja asianomaiset voivat esittää asiasta aiheellisiksi katsomansa huomautukset perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisesti. (17) Tämä tavoite täyttyy kaikilta osin 6 päivänä joulukuuta 2006 tehdyllä täydentävällä päätöksellä.
2. Valtiontuki
(65)
Komissio toteaa muodollisen tutkintamenettelyn sekä Ranskan viranomaisten ja asianomaisten menettelyn aikana esittämien väitteiden perusteella, että Le Levant -aluksen rakentamisen ja liikennöinnin yhteydessä myönnetyt verohelpotukset ovat perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea. Kyseisen kohdan mukaisesti ”jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu yhteismarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan”.
(66)
Kansallisen toimenpiteen katsominen valtiontueksi edellyttää seuraavien kumulatiivisten edellytysten täyttymistä: 1) valtio rahoittaa toimenpiteen tai se on myönnetty valtion varoista, 2) toimenpide on valikoiva eli suosii tiettyjä yrityksiä tai tuotannonaloja ja 3) toimenpide vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua ja on omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. (18)
(67)
On aiheellista ilmoittaa syyt, joiden vuoksi Le Levant -aluksen rakentamisen yhteydessä toteutettujen verotoimenpiteiden voidaan katsoa täyttävän nämä edellytykset.
2.1 Valtion varoista myönnetty etu
(68)
Pons-lain säännökset, joita sovelletaan kyseiseen järjestelyyn, poikkeavat yleisestä verolaista ja suosivat sen soveltamisalaan kuuluvia verovelvollisia siltä osin kuin niillä mahdollistetaan yleissääntöä suurempien verovähennysten myöntäminen. Myöntäessään tällaisen edun Ranska luopuu verovaroista ja menettää siten varoja. Sen vuoksi etu katsotaan myönnetyksi valtion varoista.
(69)
Etu on myönnetty 23 päivänä marraskuuta 1996 tehdyllä budjettiministeriön lupapäätöksellä. Luvan mukaan yleisen verolain 238 a HA pykälän III b ja c momentin nojalla myönnettävän edun saaja on ”Le Levant -laivanisännistöyhtiö”.
(70)
Laivanisännistöyhtiön tulot ovat kuitenkin verotettavia sen muodostavien osakkuusyhtiöiden tasolla, ja (yleisen verolain 238 a HA pykälän I momentin nojalla myönnettävä) mahdollisuus osuuksien hankintaan käytetyn määrän vähentämiseen verotettavista tuloista koskee nimenomaan kyseisiä osakkuusyhtiöitä.
(71)
Yleisen verolain 156 pykälän 1 a momentista yleisen verolain 238 a HA pykälän III c momentin nojalla myönnettävä poikkeus hyödyttää sijoittajia, joiden välityksellä osakkuusyhtiöiden tuloksesta kannetaan (tulo)veroa ja jotka hyötyvät sen vuoksi osakkuusyhtiöiden verotuksellisesta läpinäkyvyydestä. Luvan perusteella myönnettävillä eduilla on suoria taloudellisia vaikutuksia sijoittajien keskuudessa, sillä nämä hyötyvät verosäästöistä, joita niille kertyy Pons-lain mukaisen poikkeusjärjestelyn perusteella myönnettävien vähennysten seurauksena.
(72)
On kuitenkin huomattava, että nämä verosäästöt eivät jää sijoittajien käyttöön vaan ne käytetään ennalta määrättyyn tarkoitukseen Ranskan viranomaisten tekemällä lupapäätöksellä hyväksytyn järjestelyn päätyttyä. Sijoituksen ehtojen mukaan sijoittajilla on velvollisuus investoida verosäästöt lähes sataprosenttisesti laivanisännistöyhtiöön oman osakkuusyhtiönsä pääoman korottamiseen Le Levant -aluksen hankinnan rahoituskustannusten ja sen liikennöinnistä kertyvien tappioiden kattamiseksi (ks. johdanto-osan 27 kappale).
(73)
Tuensaajien selvittäminen edellyttää Le Levant -aluksen hankintaan ja käyttöön osallistuvien tahojen keskinäisten suhteiden perusteellista tutkintaa.
(74)
On muistettava, että kuten CIP:n tekemästä lupahakemuksesta ilmenee, järjestelyn päätarkoituksena oli ”matkustaja-aluksen hankinta”. (19)
(75)
”CIP:llä ei kuitenkaan ole tarvittavia taloudellisia resursseja Le Levant -aluksen hankintakustannusten kattamiseen perinteisen rahoituksen turvin (kiinnitysluotto).” CIP ehdottaa sen vuoksi aluksen rahoittamista ”merentakaiseen investointiin myönnettävillä verotuilla osana rahoitusta”, joka perustuu ”laivanisännistöyhtiön perustamiseen pohjautuvaan rahoitusjärjestelyyn”. Tätä varten pankki ”ehdottaa asiakkailleen laivanisännistöyhtiön osuuksien hankkimista ja julkistaa tarjouksen”. (20)
(76)
Onkin ilmeistä, että järjestelyn tarkoituksena oli mahdollistaa se, että CIP voi hankkia aluksen, jonka omistaja se olisi. Pankin asiakkaiden joukosta valikoituneiden sijoittajien osallistumien rajoittui aluksen hankinnan rahoittamiseen.
(77)
Tarkoitukseen valittu rahoitusjärjestely on merentakaisten verovapaiden investointien (21) keskuudessa erittäin yleinen nk. ulkoistettu järjestely. Järjestelyssä on kyse siitä, että yhtiö on halukas hankkimaan tuotantohyödykkeen muttei kykene tekemään investointia omin varoin vaan turvautuu ulkopuolisiin sijoittajiin, jotka hankkivat hyödykkeen ja asettavat sen kyseisen yhtiön käyttöön. Yhtiö käyttää sitä tietyn ajan ja muuttuu lakisääteisen toimintajakson jälkeen hyödykkeen omistajaksi. Tämäntyyppisissä järjestelyissä verohelpotus siirretään osittain ostajalle ja loppuosa säilyy sijoittajalla, joka saa näin tuoton sijoituksestaan. Edun siirto ostajalle tapahtuu useimmiten toimintavaiheen aikana perityn vuokran alennuksen (vuokrajärjestelyn) muodossa.
(78)
Komissio on jo tarkastellut tämäntyyppisiin risteilyalusten rahoitusjärjestelyihin, jotka perustuvat Pons-lain mukaisiin etuihin, liittyviä valtiontukinäkökohtia asioissa ”Club Med” (22) ja ”Renaissance” (23). Viimeksi mainitulla asialla on erityisen paljon yhtymäkohtia Le Levant -aluksen rahoitusjärjestelyn kanssa. Molemmissa tapauksissa on kyse laivanisännistöyhtiön perustaneista sijoittajista, joiden verotustilanne mahdollistaa hyötymisen verovapautuksesta. Ostajan (Renaissance tai CIL) on tarkoitus liikennöidä sijoittajan ostamilla risteilyaluksilla määrätyn ajan merentakaisilla alueilla, ja ostaja sitoutuu ostamaan aluksen takaisin sijoittajalta toimintavaiheen päätyttyä.
(79)
Asiassa ”Renaissance” alus oli vuokrattu liikenteenharjoittajalle, jolle sijoittajien Pons-lain nojalla saama veronkevennys siirrettiin vuokran alennuksen muodossa käyttämällä johdanto-osan 77 kappaleessa kuvailtua perinteistä vuokrajärjestelytekniikkaa. Ranskan viranomaisten mukaan tämä järjestely mahdollisti ”verotuen konkreettisen siirtämisen liikenteenharjoittajalle”. Komissio (joka oli todennut menettelyn aloittamisesta tekemässään päätöksessä, että sijoittajat olivat välittömiä tuensaajia ja mitattavissa olevan tuen saajia (24)) totesi, että ”RF [Renaissance] on todellinen tuensaaja. Ottaen lisäksi huomioon sen, että RF on velvoitettu ostamaan alukset, sitä voidaan pitää alusten todellisena omistajana.” Komissio erotti sen vuoksi toisistaan sijoittajat, jotka ovat välittömiä tuensaajia, ja (valtiontukisäännöissä tarkoitetun) ”todellisen” tuensaajan, jolle verohelpotukset siirrettiin osittain aluksen markkina-arvoa alhaisemman vuokran muodossa. (25)
(80)
Le Levant -aluksen tapauksessa sijoittajien (välittömien tuensaajien) verohelpotusten siirto CIL:lle toteutetaan eri tavalla. Asiassa ”Renaissance” sijoittajat vuokrasivat alukset liikenteenharjoittajalle, kun taas tässä asiassa CIL omistaa muodollisesti ottaen aluksen vain laivanisännistöyhtiön lukuun toimivana laivanisäntänä ja varsinainen liikenteenharjoittaja on laivanisännistöyhtiö. Osapuolten välillä ei sen vuoksi ole lähtökohtaisesti vuokrasuhdetta, joka mahdollistaisi edun siirtämisen vuokran alentamisen muodossa.
(81)
Edun siirto CIL:lle tapahtui käytännössä seuraavasti.
(82)
Aluksen hankintakustannukset ja sen toimintatappiot kirjattiin tappioina EURL-osakkuusyhtiöissä. Pons-lain nojalla myönnettyjen verohelpotusten ansiosta sijoittajat voivat vähentää kyseiset tappiot muista tuloveronalaisista tuloistaan ja saavat siten verosäästön, joka on käytännössä niiden saama verohelpotus ja joka myönnetään sen vuoksi yhteisön oikeudessa tarkoitetulla tavalla valtion varoista. Sen sijaan, että sijoittajat pitäisivät nämä verosäästöt itsellään, ne ovat sitoutuneet käyttämään niistä valtaosan EURL-yhtiöiden tappioiden kattamiseen liittyviin rahoituspyyntöihin.
(83)
Tavanomaisen kannattavuusajattelun mukaan sijoittaja pyrkisi tekemään sijoituksestaan (tässä tapauksessa aluksesta) kannattavan varmistamalla sijoitukselle tuoton, joka kattaisi hankintakulut ja kohtuullisen voitto-osuuden. Asioissa ”Club Med” ja ”Renaissance” käsitellyssä vuokrajärjestelyssä tähän tulokseen päästiin ostajan maksaman vuokran muodossa (ostajan maksama vuokra oli kuitenkin edullinen, sillä osa verohelpotuksesta siirrettiin ostajalle markkinahintaa alhaisemman vuokran muodossa).
(84)
Tavanomaisessa tilanteessa näiden kustannusten (kuten vuokran maksamisen tai kokonaistappioiden kattamisen) maksaja olisi sen vuoksi CIL eikä sijoittaja. Nyt tarkasteltavassa järjestelyssä kyseiset kustannukset maksatetaan kuitenkin EURL-yhtiöillä ja katetaan rahoituspyyntöjärjestelmän kautta verosäästöillä, jotka ovat perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja valtion varoja. CIL vapautetaan vastaavassa määrin aluksen liikennöintiin liittyvistä kustannuksista, joista sen olisi yleensä vastattava. Komissio katsoo näistä syistä, että kyse on edun siirtämisestä sijoittajilta CIL:lle. On kuitenkin huomattava, että verohelpotusta ei siirretä kokonaisuudessaan CIL:lle. Järjestelyn mukaan sijoittajat pitävät itsellään vuonna 2003 eli viimeisenä toimintavuonna kertyneet verosäästöt.
(85)
Riippumatta tästä järjestelyyn liittyvästä teknisestä erosta, sen vaikutukset ovat samat kuin asiassa ”Renaissance” käsitellyssä järjestelyssä. Kuten asiassa ”Renaissance”, CIL saa konkreettista hyötyä Le Levant -aluksesta sen toimittamisesta lähtien eli jo ennen kuin alus siirtyy virallisesti sen omistukseen, mikä tapahtuu käytännössä sen jälkeen, kun järjestely on päättynyt. Kuten asiassa ”Renaissance”, alus asetetaan CIL:n käyttöön ilman, että sen edellytettäisiin vastaavan aluksen tosiasiallisista kustannuksista, sillä CIL:ltä ei vaadita aluksen käytöstä minkäänlaista rahallista vastiketta. Tällä tavoin alennetaan kustannuksia, jotka CIL:n olisi tavanomaisessa tilanteessa pitänyt maksaa aluksen liikennöinnistä, ja CIL saa tätä kautta edun.
(86)
Sijoittajat voivat asettaa aluksen CIL:n käyttöön maksutta Pons-lain nojalla saamiensa verohelpotusten ansiosta. Ne voivat kyseisen lain nojalla vähentää EURL-yhtiöidensä kautta verotettavista tuloistaan sekä aluksen ostohinnan että EURL-yhtiöiden tappiot, jotka sisältävät muun muassa osuuksien ostoa varten niille myönnetyn pankkilainan lyhennykset ja korot. EURL-yhtiöiden vähennyskelpoinen tulos kattaa myös kunkin yhtiön osuuden Le Levant -aluksen toiminnan tuloksesta CIL:n antaman vakuuden rajoissa.
(87)
Tämän järjestelyn ja sen seikan, että sijoittajat ottivat vastatakseen Le Levant -aluksen rahoituskustannuksista ja ainakin osittain myös käyttökustannuksista EURL-yhtiöitä hyödyttävän pakollisiin rahoituspyyntöihin perustuvan järjestelyn kautta, tarkoituksena on mahdollistaa se, että CIL voi hyötyä Pons-lain nojalla myönnetyistä eduista. Kyseinen tuen siirtojärjestely oli lupahakemuksessa määrätty edellytys, jonka Ranskan viranomaiset olivat siis hyväksyneet. Sijoittajien varojen siirto laivanisännistöyhtiölle antoi mahdollisuuden tukea toimintaa, jota CIL harjoitti Le Levant -aluksella. Ilman tätä järjestelyä aluksen liikennöinti olisi CIL:lle taloudellisesti kannattamatonta.
(88)
Sijoittajat saavat järjestelystä konkreettisen tuoton rahoitustoimen päätyttyä, jolloin CIP ja pankki ostavat sijoittajille myymänsä osuudet takaisin. Sijoittajat voivat pitää itsellään verosäästöt, jotka ovat kertyneet vuonna 2003 eli viimeisenä toimintavuonna (jolloin pakollista rahoitusosuutta ei edellytetä).
(89)
Valtion varat (jotka koostuvat sijoittajien verosäästöistä) jaetaan siis CIL:n, jolle tuki siirretään lähes kokonaisuudessaan, ja sijoittajien kesken. CIL:lle siirrettävä osa edusta muodostuu niiden rahoitusosuuksia koskevien pyyntöjen summasta, joihin sijoittajat ovat vastanneet EURL-yhtiöiden hyväksi.
(90)
CIL:n huomautuksia, joiden mukaan komissio ei ole kyennyt osoittamaan, että tuki on mahdollistanut Le Levant -aluksen liikennöinnin muihin liikenteenharjoittajiin sovellettavia ehtoja edullisemmin ehdoin, ei sen vuoksi voida hyväksyä.
(91)
Komission hallussa olevien tietojen perusteella voidaan todeta, ettei hinta, jolla Le Levant -alus myytiin CIL:lle tammikuussa 2004, näytä sisältäneen lahjaosuutta, joka olisi hyödyttänyt CIL:ää. CIL:n mukaan riippumaton laivameklari arvioi jälleenmyyntihinnan aluksen markkina-arvoa korkeammaksi. Komissiolla ei ole tiedossaan muita seikkoja, jotka osoittaisivat nämä tiedot vääriksi.
2.2 Valtion varojen saajien luokittelu yrityksiksi
(92)
Edun katsominen valtiontueksi edellyttää lisäksi, että se suosii tiettyjä yrityksiä (tai tiettyjä tuotannonaloja). Perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määritelty yrityksen käsite kattaa kaikki taloudellista toimintaa harjoittavat tahot niiden oikeudellisesta asemasta ja rahoitustavasta riippumatta. Taloudellista toimintaa on kaikki toiminta, jossa tavaroita tai palveluja tarjotaan tietyillä markkinoilla. (26)
(93)
Euroopan yhteisöjen tuomioistuin sitä vastoin totesi asiassa ”Cassa di Risparmio”, jossa se joutui erottamaan toisistaan taloudelliset toiminnot, jotka muodostuvat siitä, että ”yksi toimija yhtäältä on välittömässä yhteydessä markkinoihin, ja toisaalta välillisesti siitä, että toinen toimija käyttää määräysvaltaa ensin mainitussa toimijassa molempien yhdessä muodostaman taloudellisen kokonaisuuden puitteissa”, ettei ”pelkkä osuuksien omistaminen, vaikka ne oikeuttaisivat määräysvaltaankin, riitä tekemään kyseisten osuuksien omistavan yksikön toiminnasta taloudellista toimintaa, mikäli omistaminen johtaa ainoastaan osakkeen- tai osuudenomistajan ominaisuuteen liittyvien oikeuksien käyttämiseen ja mahdollisesti osinkojen saamiseen, jossa on kyse vain omaisuuden omistajan saamasta tuotosta”. (27)
(94)
Oikeuskäytäntö osoittaa sen vuoksi, että kun tutkitaan, voidaanko tietty toimija katsoa yritykseksi, on käytettävä perusteena oikeudellisten muotojen lisäksi myös kussakin yksittäistapauksessa vallitsevista taloudellisista realiteeteista laadittua analyysia. Pohdittaessa kysymystä CIL:n ja sijoittajien luokittelusta yritykseksi, on sen vuoksi otettava huomioon järjestelyyn liittyvistä taloudellisista suhteista laadittu analyysi. Sen avulla voidaan määrittää, millä tavalla harjoitetaan käytännössä taloudellista toimintaa, joka koostuu Le Levant -aluksen käytöstä risteilyaluksena.
(95)
On huomattava, että järjestelyn virallisten ehtojen mukaan sijoittajat toimivat laivanisännistöyhtiöön koottujen EURL-yhtiöidensä välityksellä omaan lukuunsa aluksen omistajina ja liikenteenharjoittajina. CIL:n tehtäväkenttä rajoittuu toimimiseen laivanisäntänä ”laivanisännistöyhtiön lukuun ja vastuulla”. (28) On epäilemättä täysin mahdollista, että aluksen hallintayhtiö antaa taloudellisen toimintansa päivittäiset hallinnointitoimet hallinnoijan tehtäväksi ilman, että tämä sulkisi pois sen luokittelun valtiontukisäännöissä tarkoitetuksi yritykseksi. Tämä edellyttää kuitenkin, että se täyttää oikeuskäytännössä vahvistetut ratkaisevan tärkeät kriteerit eli on mukana toiminnassa, jossa on kyse tavaroiden ja palvelujen tarjoamisesta tietyillä markkinoilla, eikä pelkästään toiminnassa, joka rajoittuu osuuksien omistamiseen ja osinkojen saamiseen.
(96)
Komissio toteaa, että laivanisännistöyhtiön yhtiöjärjestyksen mukaan kukin sijoittaja käyttää osuuksiensa kautta oikeuksia alukseen nähden ja näitä oikeuksia voidaan käyttää vain yhdessä (kukin osuus antaa myös oikeuden vastaavaan osaan aluksen toiminnasta saatavista tuloista). Sijoittajat käyttävät oikeuksiaan yhtiökokouksessa, jossa kullakin osakkaalla on äänioikeus, joka on suhteutettu sen omistusosuuteen laivanisännistöyhtiöstä. Tältä kannalta sijoittajien tilanne on verrattavissa osakkeenomistajien tai yhtiökumppaneiden tilanteeseen.
(97)
Sijoittajat eivät myöskään osallistu aktiivisesti Le Levant -alukseen liittyvään taloudelliseen toimintaan, joka on kokonaisuudessaan CIL:n vastuulla. Hallinnointivaltuutuksen mukaan CIL vastaa kaikista aluksen liikennöintiin liittyvistä näkökohdista ja sillä on kaikki aluksen liikennöinnin edellyttämät valtuudet. Tämä sulkee pois mahdollisuuden, että sijoittajat puuttuisivat aluksen liikennöintiin. Sen vuoksi todetaan seuraavaa:
-
CIL vastaa aluksen varustamisesta, huollosta, liikennöinnistä sekä teknisestä ylläpidosta ja liikkeenjohdosta.
-
CIL organisoi hotelli- ja ravintolapalveluiden tarjoamisen, välisatamakäynnit ja matkailukierrokset. CIL vastaa satama- ja luotsausmaksujen jne. hallinnoinnista. Se liikennöi aluksella parhaiden mahdollisten taloudellisten edellytysten mukaisesti ja ”sillä on valtuudet tehdä rahtaussopimuksia ja yleisemmällä tasolla neuvotella kaikista liiketoimista” (hallinnointivaltuutuksen 3.1 artikla). Laivanisännistöyhtiö on sen vuoksi antanut CIL:lle käytännössä avoimen valtakirjan hoitaa alukseen liittyvää pääasiallista taloudellista toimintaa eli Le Levant -aluksella tarjottavia risteilypalveluja.
-
”Laivanisäntä käyttää kolmansiin nähden laajimpia mahdollisia valtuuksia laivanisännistöyhtiön omaisuuden hoidon ja liikkeenjohdon osalta ja voi toteuttaa omaisuuden luovutusta lukuun ottamatta mitä tahansa hallintotoimia, mukaan lukien aluksen poistaminen käytöstä” (hallinnointivaltuutuksen 6 artikla). Yhteisyritys antaa siis CIL:lle lähes täyden riippumattomuuden, sillä se voi jopa poistaa omasta aloitteestaan ja sijoittajia kuulematta aluksen käytöstä eli lopettaa liikennöinnin sillä.
-
Hallinnointivaltuutuksen 6 artiklan mukaan hallinnoija ”toteuttaa tai teettää laivanisännistöyhtiön lukuun erityisesti seuraavat toimet: henkilöstön työhönotto ja henkilöstöhallinto, aluksen työaikajärjestelyt […]. Hallinnoijalle annetut valtuudet ovat laajimmat mahdolliset, jotta se voi järjestää laivanisännistöyhtiön johdon mahdollisimman joustavasti.”
(98)
Sijoittajien jättäytyminen aluksen liikennöinnin ulkopuolelle ei perustu liiketoimintapäätökseen, jota sijoittajat voisivat harkita vapaasti uudelleen, vaan järjestelyn perusrakenteeseen. Kun osakkuusyhtiöiden sijoitussopimusten voimassaolo on päättynyt, kunkin osakkuusyhtiön johtoon tulee kaksi laivanisäntää, jotka edustavat käytännössä pankin johtoa. Nämä laivanisännät tai henkilöt, joita pankki edustaa, vastaavat kaikista osakkuusyhtiöiden perustamiseen ja toimintaan liittyvistä käytännön näkökohdista ja toimivat yhtiökumppanien sijaan osakkuusyhtiöiden edustajina yhtiökokouksissa (joissa sijoittajat voisivat teoriassa käyttää alukseen ja sen liikennöintiin liittyviä oikeuksiaan). Sijoittaja voi kuitenkin nimittää muita hallinnoijia tai huolehtia itse EURL-yhtiönsä johdosta vain sillä ehdolla, että se luopuu pankin antamasta osuuksien ostolupauksesta, joka on tae sijoituksen tuottavuudesta. Laivanisännistöyhtiön lukuun toimivan laivanisännän valinnasta ja sen valtuutuksen ehdoista voidaan todeta, että laivanisännistöyhtiön yhtiöjärjestyksessä (jonka pankki ja CIP ovat laatineet) CIL on nimitetty laivanisännistöyhtiön lukuun toimivaksi laivanisännäksi, eikä tätä valintaa voida peruuttaa kuin vakavan rikkomuksen tai vilpin vuoksi. Komissio toteaa sen vuoksi, ettei järjestelyssä tarjota minkäänlaista mahdollisuutta laivanisännistöyhtiön puuttumiseen Le Levant -aluksen käyttöön risteilyaluksena eli aluksella harjoitettavaan taloudelliseen toimintaan, josta CIL on yksin vastuussa. Voidaankin päätellä, että sijoittajat ovat liittyneet järjestelyyn sopimuksella, jonka ehdot ne ovat voineet määrittää vapaasti.
(99)
On lisäksi huomattava, että hallintayhtiön ja laivanisännän välisessä suhteessa hyödykkeen käyttöön liittyvä taloudellinen riski kuuluu yleensä omistajan vastuulle, koska laivanisäntä saa korvauksen palveluistaan eikä ole kiinnostunut liiketoiminnan tuloksista. Le Levant -aluksen tapauksessa sijoittajat, joille hankkeen toteuttajat ovat antaneet takeet sijoituksen tuottavuudesta, eivät kuitenkaan joudu vastaamaan konkreettisista riskeistä, jotka liittyvät Le Levant -aluksella harjoitettavan liiketoiminnan tulokseen. Kyseisistä riskeistä vastaa käytännössä CIL. Se on suostunut ottamaan täyden vastuun vuodet 1996-2003 kattavien liiketoimintaennusteiden mukaiset tappiot ylittävästä osasta tappioita, vaikka se omistaa vain kaksi osuutta laivanisännistöyhtiön kaiken kaikkiaan 740 osuudesta. Komissio toteaa, että tämä riskien jakautuminen, joka poikkeaa liikenteenharjoittajan ja laivanisännän tavanomaisesta suhteesta, on osoitus siitä, että CIL on yksin vastuussa alukseen liittyvästä liiketoiminnasta.
(100)
Le Levant -hanketta kuvaillaankin potentiaalisille sijoittajille täysin perustellusti ”tuottavana ja riskittömänä sijoituksena, ilman hallinnointihuolia” sen sijaan, että sitä kuvailtaisiin tarjouksena osallistua Le Levant -aluksella tehtävien risteilyjen järjestämiseen, myyntiin ja markkinointiin. (29) Selkeä osoitus CIL:n ja sijoittajien todellisista suhteista on myös se, että ”CIP luokitellaan tytäryhtiönsä CIL:n kautta” laivanisännistöyhtiön lukuun toimivaksi ”varustajaksi ja laivanisännäksi”. (30)
(101)
Tämä organisaatiorakenne on täysin järjestelyn tavoitteen mukainen, sillä tarkoituksena on, että CIL hankkii aluksen ja sijoittajat osallistuvat vain aluksen rahoittamiseen eivätkä pyri puuttumaan sen liikennöintiin. Sijoittajat ovat yhtiöidensä kautta aluksen virallisia omistajia, mutta tämä perustuu puhtaasti verosuunnitteluun liittyviin seikkoihin eikä merkitse konkreettista osallistumista aluksen käyttöön kaupallisiin tarkoituksiin.
(102)
Sijoittajien toiminta rajoittuu pääomasijoitukseen, johon liittyy tuotto-odotuksia, eikä kyse ole konkreettisesta osallistumisesta Le Levant -aluksen liikennöintiin. CIL, joka toimii virallisesti ainoastaan laivanisäntänä, on sitä vastoin saanut takeet siitä, että kun järjestely on päättynyt, alus siirtyy sen yksinomistukseen hintaan, jonka laskentatapa on vahvistettu ennakkoon. Lisäksi ennen kuin sen oikeudet alukseen vahvistetaan juridisesti, se voi päättää vapaasti (suhteessa sijoittajiin) aluksen liikennöintijärjestelyistä. Tämä merkitsee, että kun on kyse Le Levant -aluksen käytöstä kaupallisiin tarkoituksiin, CIL:n voidaan katsoa toimivan aluksen tosiasiallisen omistajan tavoin.
(103)
Le Levant -aluksen liikennöinnin osalta ainoastaan CIL voidaan katsoa perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi yritykseksi. Koska sijoittajat eivät ole kyseisessä kohdassa tarkoitettuja yrityksiä, edut, jotka ne ovat saaneet valtion varoista osana Le Levant -aluksen rahoitusjärjestelyä, eivät ole valtiontukea.
(104)
Tarkastellessaan huomautuksia, jotka asianomaiset ovat esittäneet laivanrakennustelakan asemasta, komissio toteaa, ettei niissä esitetä mitään todisteita telakalle myönnetystä edusta, joka olisi rahoitettu valtion varoin. Muodollisessa tutkintamenettelyssä ei sen vuoksi ole saatu mitään näyttöä siitä, että kyseinen telakka voitaisiin katsoa tuensaajaksi.
2.3 Toimenpiteen valikoivuus
(105)
Valtion toteuttaman toimenpiteen erityisyys eli sen valikoivuus on yksi perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valtiontuen käsitteen tunnusomaisista piirteistä. Tältä osin on tutkittava, hyödyttääkö kyseinen verotoimenpide ainoastaan tiettyjä yrityksiä tai tiettyjä toimialoja. (31)
(106)
Jotta verotoimenpidettä voitaisiin pitää lähtökohtaisesti valtiontukena, siitä hyötyvien yritysten on kuuluttava ryhmään, joka on joko oikeudellisesti tai tosiasiallisesti tarkoin määritetty kyseisellä toimenpiteellä käyttöön otettua arviointiperustetta sovellettaessa. (32) Tarkasteltavana olevassa tapauksessa riittää, kun todetaan, että kyse on Pons-lain nojalla toteutetusta toimenpiteestä eli verojärjestelmästä, joka on suunnattu vain Ranskan tietyissä merentakaisissa yhteisöissä tehtäviin investointeihin. Komissio on jo todennut toimenpiteen valikoivaksi 27 päivänä tammikuuta 1993 tekemällään päätöksellä, jossa se ilmoitti, ettei se vastusta Pons-lailla käyttöön otettua valtiontukiohjelmaa. (33)
(107)
Komission mielestä se, että tarkasteltavana oleva toimenpide perustuu Pons-lain mukaisen valikoivan järjestelmän soveltamiseen, on riittävä osoitus toimenpiteen valikoivuudesta. Komission ole sen vuoksi tarpeen ottaa kantaa harkintavaltaan, jota Ranskan viranomaisilla on yleisen verolain 238 a HA pykälän III b momentissa säädetyn luvan myöntämisessä ja jonka komissio on ottanut esille vain ohimennen.
2.4 Edellytykset, jotka koskevat jäsenvaltioiden väliseen kauppaan kohdistuvia vaikutuksia ja kilpailun vääristymistä
(108)
Ranskan viranomaiset ja CIL ovat korostaneet, että Le Levant -aluksella on liikennöity Saint-Pierren ja Miquelonin saaristosta liikennöitävillä reiteillä eli erittäin suppeilla markkinoilla, joilla ei toiminut muita risteilyalan yhtiöitä. CIL on ottanut esille myös Le Levant -aluksen kapasiteetin pienuuden ja sen, että risteilytarjonta oli suunnattu pääasiassa pohjoisamerikkalaiselle asiakaskunnalle. Ranskan viranomaiset ja CIL kiistävät näistä syistä sen, että CIL:lle myönnetty etu olisi voinut vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(109)
Tuilla, joilla pyritään eri tavoin vapauttamaan yritys kustannuksista, joista sen olisi muuten vastattava liikkeenjohdossaan tai tavanomaisessa toiminnassaan, vääristetään lähtökohtaisesti kilpailuolosuhteita. (34) On todettu, että tukien myöntäminen yritykselle, joka harjoittaa toimintaa yhteisön markkinoilla, on aina omiaan vääristämään kilpailua ja vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. (35)
(110)
Komissio toteaa, että Saint-Pierren ja Miquelonin saaristosta lähtevien risteilyjen ei ole aiheellista katsoa kuuluvan erillisille markkinoille. Kuluttaja, joka suunnittelee risteilyä kyseisellä alueella, olisi todennäköisesti valmis harkitsemaan risteilyjä myös muihin kohteisiin tai muista satamista ja valinta perustuu useisiin seikkoihin, kuten hintaan, johon nyt tutkittavana oleva toimenpide todennäköisesti vaikuttaa. Risteilyt ovat sen vuoksi osa laajempia markkinoita ja siltä osin kuin kyseiset verohelpotukset vapauttavat CIL:n kustannuksista, joista sen olisi yleensä vastattava rahoittaakseen taloudellisen toimintansa, tuki on omiaan vääristämään kilpailua kyseisillä markkinoilla.
(111)
Jäsenvaltioiden väliseen kauppaan kohdistuvien vaikutusten osalta komissio on ottanut huomioon sen, että Le Levant -aluksen risteilytarjonta oli suunnattu pääasiassa Pohjois-Amerikan markkinoille ja CIL toimi sen vuoksi yhteistyössä erään pohjoisamerikkalaisen matkatoimiston kanssa ja oli antanut risteilyjen markkinoinnin ja myynnin tämän vastuulle. Komissio toteaa kuitenkin, ettei ole poissuljettua, että tuet voivat vääristää kilpailua, vaikka edunsaajayritys vie lähes koko tuotantonsa yhteisön ulkopuolelle. (36) Vaikuttaa lisäksi siltä, että risteilyjä markkinoitiin tietyssä määrin myös Euroopassa.
(112)
Kyseinen toimenpide on sen vuoksi omiaan vääristämään kilpailua ja vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
2.5 Tuki-intensiteetti
(113)
Komissio katsoo, että tuki kattaa kaikki verosäästöt, jotka sijoittajat olivat siirtäneet osakkuusyhtiöilleen pääomankorotuksina, jotka ne olivat sitoutuneet tekemään liittyessään Le Levant -aluksen rahoitusjärjestelyyn.
(114)
Ranskan viranomaiset ovat ilmoittaneet, etteivät ne pysty laskemaan verosäästöjä tutkimatta tapauskohtaisesti kunkin sijoittajan verotilannetta.
(115)
Komissio katsoo kuitenkin, ettei se pidä tarpeellisena tuen tarkan määrän laskentaa, vaan edellyttää ainoastaan sen laskentaperusteiden ilmoittamista. Rajoittamatta millään tavoin tuen kokonaismäärän laskentaa komissio toteaa, että pankin tyypillisen sijoittajaprofiilin perusteella laatimien arvioiden mukaan (37) jo pelkästään aluksen ostohinnan alentamisen ansiosta saadut verosäästöt mahdollistaisivat 278 506 Ranskan frangin pääomasijoitukset kutakin kahden osuuden erää kohden eli sijoittajille myytyjen 738 osuuden osalta yhteensä 102 490 200 Ranskan frangia. Tämä merkitsee, että tuen intensiteetti suhteessa aluksen hintaan on noin 44,8 prosenttia.
3. Tuen soveltuvuus yhteismarkkinoille
(116)
Koska komissio on todennut kyseisen toimenpiteen perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi, on aiheellista selvittää, soveltuuko tuki yhteismarkkinoille. Komissio toteaa menettelyn aloittamisesta tekemissään päätöksissä, että sen näkemyksen mukaan tuki on arvioitava direktiivin 90/684/ETY kannalta ja tuen tarkoituksen vuoksi erityisesti kyseisen direktiivin 7 artiklan 4 kohdan kannalta. (38) Ranskan viranomaiset ja asianomaiset ovat kiistäneet kyseisen oikeusperustan sovellettavuuden IV ja V osassa mainituista syistä. Aluksi onkin syytä perustella oikeusperustan valinta.
(117)
Tammikuun 27 päivänä 1993 tehdyssä komission päätöksessä komissio ilmoitti, ettei se vastusta Pons-lain nojalla myönnettyä valtiontukea. Päätöksessä säädetään nimenomaisesti, että ”tarkasteltavana olevien tukien soveltamisessa on noudatettava tiettyjä toimialoja koskevia yhteisön oikeuden säännöksiä ja puitteita”. Kyseistä päätöstä ei sen vuoksi sovelleta nyt tarkasteltavaan tukeen, koska kyse on direktiivin 90/684/ETY soveltamisalaan kuuluvasta tuesta.
(118)
Ranska ja asianomaiset väittävät, että direktiiviä 90/684/ETY voidaan soveltaa vain laivanrakennustelakan hyväksi myönnettäviin tukiin eikä direktiiviä 90/684/ETY voida soveltaa tähän asiaan, koska komissio ei ole määrittänyt etua, jonka Le Levant -aluksen rakentanut telakka olisi saanut. Komissio ei yhdy tähän näkemykseen. Direktiivin 90/684/ETY 3 artiklan 1 kohdassa säädetään, että direktiivi koskee ”kaikkia laivanvarustamoille tai kolmansille osapuolille tarkoitettuja tukimuotoja, jotka ovat käytettävissä laivanrakennukseen tai muuntamiseen myönnettävänä tukena”. Direktiivin 90/684/ETY soveltamisen kannalta ratkaiseva tekijä onkin tuen tarkoitus eikä niinkään tuensaaja, sillä direktiiviä 90/684/ETY sovelletaan laivanrakennukseen myönnettäviin tukiin eikä laivanrakennustelakoihin. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö vahvistaa tämän tulkinnan. Vastatessaan väitteeseen, jonka mukaan direktiivin 90/684/ETY puitteissa olisi otettava huomioon ainoastaan alusten tuotantoon käytettävissä olevat tuet eikä alusten liikennöintiin käytettäviä tukia, yhteisöjen tuomioistuin totesi, että direktiivin säännöksiä sovelletaan ”paitsi suoraan telakoille myönnettäviin tuotantotukimuotoihin, myös 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuihin tukiin, sillä 3 artiklan 2 kohta koskee kaikkia laivanvarustamoille tai kolmansille tarkoitettuja tukimuotoja, jotka ovat käytettävissä laivanrakennukseen tai muuntamiseen myönnettävänä tukena”. (39)
(119)
Komissio vahvistaa sen vuoksi, että tuen soveltuvuutta yhteismarkkinoille on arvioitava direktiivin 90/684/ETY kannalta.
(120)
Direktiivin 90/684/ETY 4 artiklan 7 kohdan mukaisesti laivanrakennukseen ja -jalostukseen liittyviä tukia, jotka on myönnetty kehitysapuna kehitysmaalle, voidaan pitää yhteismarkkinoille soveltuvina, jos ne ovat OECD:n työryhmän N:o 6 laivavientiluottoja koskevan järjestelyn 6, 7 ja 8 artiklan tulkintaa koskevan sopimuksen määräysten mukaisia tai mainitun sopimuksen myöhempien lisäysten tai korjausten mukaisia, jäljempänä ”OECD:n perusteet”.
(121)
Kuten komissio ilmoitti jäsenvaltioille 3 päivänä tammikuuta 1989 päivätyllä kirjeellä SG (89) D/311, kehitystukihankkeiden on täytettävä seuraavat OECD:n perusteet:
-
alukset eivät saa liikennöidä mukavuuslipun alla;
-
siinä tapauksessa, että tukea ei voida luokitella OECD:n tarkoittamaksi julkiseksi kehitystueksi, tuen myöntäjän on vahvistettava, että tuki on osa hallitusten välistä sopimusta;
-
tuen myöntäjän on annettava riittävät vakuudet siitä, että todellisen omistajan vakinainen kotipaikka on tuensaajavaltiossa, ja että tuensaajayritys ei ole ulkomaisen yhtiön ei-toimiva tytäryhtiö (maita, jotka voivat saada tukea, ovat paitsi OECD:n luokituksen mukaiset kehitysmaat, myös kaikki Euroopan unioniin kuuluvat merentakaiset maat ja alueet, mukaan lukien Ranskan merentakaiset alueet);
-
tuensaajan on sitouduttava olemaan myymättä laivaa ilman viranomaisten hyväksyntää.
(122)
Myönnettävän tukeen on lisäksi sisällyttävä vähintään 25 prosentin lahjaosuus.
(123)
Kuten edellä mainittiin, komissio tarkistaa myös, että hanke sisältää konkreettisen kehitysosuuden. Yhteisöjen tuomioistuimen (40) mukaan komission on syytä tarkistaa erikseen, että hanke sisältää kehitysosuuden ja noudattaa OECD:n perusteita. Komissio tarkistaa sen vuoksi tukea arvioidessaan, että hankkeilla on konkreettinen kehitystavoite ja että ne eivät olisi toteuttamiskelpoisia ilman tukea (eli tuki on välttämätöntä).
(124)
Kuten komissio toteaa menettelyn aloittamisesta tekemissään päätöksissä, kyseinen tuki täyttää OECD:n perusteet seuraavista syistä:
-
Le Levant -aluksella liikennöidään Ranskan lipun alla. Sen vuoksi edellytys, jonka mukaan aluksella ei saa liikennöidä mukavuuslipun alla, täyttyy.
-
Saint-Pierren ja Miquelonin saaristo sisältyy jäsenvaltioille osoitetun komission kirjeen SG (89) D/311 liitteenä olevaan luetteloon maista, jotka voivat saada kehitystukea.
-
Komissio toteaa, että CIL:stä on tarkoitus tulla järjestelyn päätyttyä aluksen ainoa omistaja ja CIL käyttää välivaiheen aikana alusta liiketoimissaan tosiasiallisen omistajan tavoin. Komissio katsoo omistajan asuinpaikkaa koskevan edellytyksen osalta, että CIL on syytä katsoa Le Levant -aluksen varsinaiseksi omistajaksi. (41) CIL:n päätoimipaikka sijaitsee Wallisissa ja Futunassa. Kyseinen saaristo ei ole tuensaajamaa (joka on Saint-Pierre ja Miquelon). Koska molemmat saaristot sisältyvät kuitenkin komission luetteloon maista, jotka voivat saada kehitystukea, komissio ei esitä vastalauseita tämän seikan vuoksi. CIL ei ole myöskään ulkomaisen yhtiön ei-toimiva tytäryhtiö.
-
Alusta ei voida jälleenmyydä ilman Ranskan viranomaisten suostumusta, sillä tuki myönnetään sillä ehdolla, että CIL liikennöi aluksella käytännössä vähintään viisi vuotta pääasiassa Saint-Pierren ja Miquelonin saaristoon suuntautuvilla ja sieltä lähtevillä reiteillä.
-
Tuki-intensiteetti on yli 25 prosenttia (ks. johdanto-osan 115 kappale).
(125)
Komissio tarkistaa myös, että tuki sisältää kehitysosuuden eli on omiaan edistämään tuensaaja-alueen kehitystä. Tässä analyysissa on otettava huomioon kyseisen alueen erityisolosuhteet ja -tarpeet. Ranskan viranomaiset ovat korostaneet, että Saint-Pierren ja Miquelonin talous oli erityisen vaikeassa tilanteessa tuen myöntämisen aikaan. Saaristo on ollut perinteisesti riippuvainen teollisesta kalastuksesta. Alan äkillinen ja jyrkkä romahdus vuonna 1993, jolloin Kanadan ja Ranskan välinen kalastusoikeuksia koskeva riita-asia ratkaistiin Ranskan kannalta epäsuotuisalla tavalla, ja Kanadan asettama turskan pyyntikielto ovat nostaneet esiin voimakkaan tarpeen alueen talouden suuntaamiseen uusille alueille. Saariston ja sen väestön pieni koko, suhteellisen syrjäinen sijainti ja talouden rajoittuneisuus kaventavat huomattavasti mahdollisuuksia uudelleensuuntaamiseen. Talouden monipuolistaminen matkailun avulla hyödyntäen alueen koskematonta luontoa ja sen läheistä sijaintia Pohjois-Amerikan mantereen kanssa näytti mielenkiintoisimmalta toimintalinjalta. Koska Saint-Pierre ja Miquelon ei voi tarjota matkailijoille pitkäaikaisia oleskeluja, saaristoa päätettiin pyrkiä kehittämään risteilysatamana.
(126)
Ranskan viranomaiset esittivät menettelyn aloittamisesta 2 päivänä joulukuuta 1999 tehdyn päätöksen jälkeen huomautuksia. Niissä viranomaiset totesivat, että Le Levant -aluksen liikennöinti oli omiaan edistämään Saint-Pierren ja Miquelonin saariston kehitystä erityisesti uusien työpaikkojen luomisen ja liikennöinnistä alueella aiheutuvien menojen kautta.
(127)
Komissio totesi kuitenkin päätöksessä 2001/882/EY, ettei hanketta voida katsoa kehityshankkeeksi. (42) Tämä arviointi perustui erityisesti seuraaviin, tuen taloudellisia vaikutuksia koskeviin päätelmiin:
-
Komissio katsoi käytettävissään olleiden tietojen perusteella, että Le Levant -aluksen liikennöinnin taloudelliset vaikutukset voitiin arvioida 5,52 miljoonaksi Ranskan frangiksi eli noin 0,84 miljoonaksi euroksi vuosina 1999-2001.
-
Välittömien työpaikkojen luomisen osalta komissio totesi, ettei tästä ollut esitetty mitään näyttöä, sillä Ranskan viranomaisten antamissa tiedoissa mainittiin vain, että ”neljää saaristossa asuvaa entistä kalastajaa on koulutettu työskentelemään aluksella”.
-
Saariston infrastruktuurien kehittämiseen kohdistuvista vaikutuksista ja muiden risteily-yritysten saapumiseen liittyvistä välillisistä vaikutuksista komissio on todennut, että Ranskan viranomaisten väitteiden tueksi ei ole esitetty määrällisiä tietoja eikä kyseisiä vaikutuksia ollut tarpeen ottaa huomioon Le Levant -aluksen hyväksi toteutetun tukitoimenpiteen arvioinnissa.
(128)
Nämä päätelmät perustuivat luonnollisesti tietoihin, jotka komissiolla oli käytettävissään päätöksen tekemisen aikaan. Kuten edellä mainitussa asiassa C-394/01 nostetun kumoamiskanteen (43) seurauksena annetusta yhteisöjen tuomioistuimen tuomiosta ilmenee, komissio voi perustaa päätöksensä vain seikkoihin, jotka sillä oli tiedossaan 2 päivänä joulukuuta 1999 aloitetun muodollisen tutkintamenettelyn aikana. Tämän vuoksi ne tiedot, jotka Ranskan viranomaiset esittivät vasta yhteisöjen tuomioistuimessa meneillään olleen oikeudenkäynnin kuluessa, jätettiin tutkimatta.
(129)
Uusissa huomautuksissa, jotka Ranskan viranomaiset ja asianomaiset esittivät 6 päivänä joulukuuta 2006 tehdyn komission täydentävän päätöksen jälkeen, annettiin kuitenkin tietoja, joita komissiolla ei ollut päätöksen 2001/882/EY tekemisen aikaan ja jotka antavat erilaisen kuvan Le Levant -aluksen liikennöinnin taloudellisista vaikutuksista.
(130)
Työpaikkojen luomisen osalta Ranskan viranomaiset ilmoittavat huomautuksissaan, että Le Levant -alukselle on palkattu vuoden 1999 ja 25 päivän heinäkuuta 2001 välisenä aikana vähintään 14 Saint-Pierren ja Miquelonin saaristosta lähtöisin olevaa henkilöä. Näiden merellä työskentelevien henkilöiden lisäksi on otettava huomioon työpaikat, jotka luodaan maalla paikallisten tavarantoimittajien ja palveluntarjoajien käytön seurauksena. Ranskan viranomaisten arvion mukaan vuoden 1999 ja 25 päivän heinäkuuta 2001 välisenä aikana on luotu vähintään kymmenen työpaikkaa maalla Le Levant -aluksen liikennöinnin seurauksena. (44)
(131)
Ranskan viranomaisilta saatujen uusien tietojen mukaan Le Levant -aluksen liikennöinnistä Saint-Pierren ja Miquelonin saaristossa on aiheutunut 1,66 miljoonan euron suorat menot (jotka liittyvät aluksen muonitukseen, matkustajien kuljetuksiin jne.) vuosina 1999-2001. (45)
(132)
Toisin kuin komission käytettävissä vuonna 2001 olleista tiedoista, näistä uusista tiedoista saadaan näyttöä hankkeen seurauksena luotujen uusien työpaikkojen määrästä. Tätä määrällistä vaikutusta ei voida pitää vähäisenä, kun otetaan huomioon alueen työmarkkinoiden rajallisuus ja kun luotujen työpaikkojen määrä suhteutetaan työnhakijoiden lukumäärään (409 henkilöä vuonna 1999). (46) Tiedot osoittavat myös, että Le Levant -aluksen liikennöintiin liittyvät suorat menot Saint-Pierren ja Miquelonin saaristossa ovat noin kaksi kertaa suuremmat kuin summat, jotka komissio ottaa huomioon päätöksen 2001/882/EY perusteluissa (47).
(133)
Näiden uusien tietojen perusteella voidaan todeta, että vaikka Le Levant -alukselle myönnetyn tuen taloudelliset vaikutukset ovat olleet rajallisia, ne ovat kuitenkin niin suuria, että ne ovat omiaan vaikuttamaan Saint-Pierren ja Miquelonin saariston talouskehitykseen.
(134)
Ranskan viranomaiset ovat myös todenneet, että tuki saattoi edistää myös yleisemmällä tasolla Saint-Pierren ja Miquelonin saariston kehitystä antamalla sysäyksen sen talouden välttämättömälle monipuolistamiselle. Komissio havaitsi tutkintamenettelyn aikana, että Saint-Pierren ja Miquelonin taloudelle on ollut vuoteen 1993 ominaista lähes täydellinen riippuvuus teollisesta kalastuksesta ja sen jälkeen julkisesta sektorista ja julkisista hankinnoista. (48)
(135)
Komissio myöntää, että yhtä suuri riippuvuus harvoista työllisyyden ja tulonlähteistä voi jarruttaa alueen kehitystä. Saint-Pierren ja Miquelonin saariston maantieteellisten erityispiirteiden ja sen sisämarkkinoiden suppeuden vuoksi komissio on tietoinen siitä, että talouden monipuolistaminen oli alueen kehityksen kannalta hyödyllinen toimenpide ja että matkailua voitiin pitää lupaavana monipuolistamismenetelmänä tuen myöntämisen aikaan. Komissio on Ranskan viranomaisten kanssa samaa mieltä myös siitä, että saariston koko heikentää mahdollisuuksia pitkäaikaisten oleskelujen tarjoamiseen matkailijoille, vaikka saariston sijainti on toisaalta otollinen risteilytoiminnan kehittämisen kannalta.
(136)
Komissio panee merkille, että Ranskan viranomaisten toimittamien tietojen mukaan saaristossa käyneiden risteilymatkailijoiden määrä on vaihdellut suuresti tuen myöntämistä ja Le Levant -aluksen käyttöönottoa edeltäneinä vuosina mutta vakiintunut suhteellisen korkealle tasolle vuodesta 2000. (49)
(137)
Vaikka nämä Saint-Pierren ja Miquelonin saariston kehityksen kannalta myönteiset tekijät ovat kiistattomia, ne voivat vaikuttaa vähäisiltä, varsinkin kun ne suhteutetaan tuki-intensiteettiin. Komissio katsoo kuitenkin, että tuen soveltuvuutta yhteismarkkinoille on arvioitava suhteessa myönteiseen vaikutukseen, joka tuella voi olla Saint-Pierren ja Miquelonin saariston kehitykseen, ja siihen, missä määrin tuki vääristää jäsenvaltioiden välistä kauppaa. Komissio toteaa, että vaikka tuella on kiistatta tietynasteinen kielteinen vaikutus jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, kuten 2.4 jaksossa osoitettiin, vaikutus jää todennäköisesti vähäiseksi asiaan liittyvien erityisolosuhteiden vuoksi. Komissio katsoo sen vuoksi erityisesti seuraavaa:
-
Le Levant -alus on kapasiteetiltaan erittäin suppea alus, joka voi kuljettaa vain noin 95 matkustajaa, mikä rajoittaa luonnollisesti sen vaikutusta markkinoihin.
-
Le Levant -aluksen risteilytarjonta Saint-Pierren ja Miquelonin saaristosta liikennöitävillä reiteillä (eli yhteisön vesien ulkopuolella) oli suunnattu pääasiassa Pohjois-Amerikan markkinoille (50) sekä CIL:n luomien markkinointiverkostojen että saariston maantieteellisen sijainnin osalta, sillä aluetta voidaan pitää varsinaisena risteilyjen solmukohtana (se sijaitsee noin 4 600 kilometrin etäisyydellä Pariisista mutta vain 25 kilometrin etäisyydellä Kanadan rannikolta). (51)
-
Komissio toteaa myös, että sille toimitettujen tietojen mukaan yksikään muu yhteisöön sijoittautunut toimija ei tarjoa eikä ole tarjonnut kyseisen jakson aikana risteilyjä Saint-Pierren ja Miquelonin saaristossa. Le Levant -aluksella järjestetyt risteilyt, jotka tarjoavat samalla kertaa sekä ylellisyyttä että ainutlaatuisia matkakohteita, oli suunnattu mitä ilmeisimmin vain erittäin suppealle ja Euroopassa vähemmän kehittyneelle risteilyjen markkinasegmentille.
(138)
Komissio toteaa edellä esitetyn perusteella, että nyt tarkasteltava tuki on omiaan vaikuttamaan myönteisesti Saint-Pierren ja Miquelonin saariston kehitykseen edistämällä työpaikkojen luomista ja alueen talouden monipuolistamista, ja vaikka tämä vaikutus on vähäinen, se on suurempi kuin tuesta todennäköisesti aiheutuva jäsenvaltioiden välisen kaupan vääristyminen.
(139)
Komissio toteaa myös, että tuki on välttämätöntä. Aluksen liikennöinnistä Saint-Pierren ja Miquelonin saaristosta Ranskan viranomaisten hyväksymän järjestelyn mukaan laadittujen kannattavuusnäkymien perusteella voitiin päätellä, että tuki oli ainoa keino varmistaa hankkeen kannattavuus. Le Levant -aluksen rakennus- ja liikennöintihanketta ei sen vuoksi olisi voitu toteuttaa ilman tukea.
(140)
Komissio toteaa edellä esitettyjen syiden perusteella, että Le Levant -alukselle myönnetty tuki sisältää kehitysosuuden.
VIII PÄÄTELMÄT
(141)
Komissio toteaa, että Ranska on pannut kyseisen tuen täytäntöön sääntöjenvastaisesti ja rikkonut siten perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohtaa. Komissio katsoo kuitenkin, että tuki on direktiivin 90/684/EY 4 artiklan 7 kohdassa tarkoitettua kehitystukea ja soveltuu sen vuoksi yhteismarkkinoille,
ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Valtiontuki, jonka Ranska on toteuttanut Compagnie des Îles du Levant -yhtiön hyväksi Le Levant -risteilyaluksen rakentamisen yhteydessä, soveltuu yhteismarkkinoille.
2 artikla
Tämä päätös on osoitettu Ranskan tasavallalle.
Tehty Brysselissä 20 päivänä toukokuuta 2008.