31992L0066
L 260/1
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 92/66/ЕИО НА СЪВЕТА
от 14 юли 1992 година
за въвеждането на мерки на Общността за борба с нюкасълската болест
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност, и по-специално член 43 от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
като взе предвид становището на Европейския парламент (2),
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет (3),
като има предвид, че домашните птици са изброени в приложение II към Договора; като има предвид, че търговията с домашни птици представлява важен източник на доходи за населението, което се занимава със земеделие;
като има предвид, че е необходимо да се установят на общностно ниво мерките за борба, които трябва да бъдат вземани в случай на възникване на нюкасълска болест, за да се осигури развитието на птицевъдството на национално ниво и за да се допринесе за защитата на здравето на животните в Общността;
като има предвид, че минимални общностни мерки за контрол следва освен това да бъдат предвидени срещу нюкасълската болест, за да се прилагат към определени други видове;
като има предвид, че избухването на нюкасълска болест може бързо да придобие епизоотични размери, да причини смъртност и загуби, които да доведат до рязко спадане на печалбите на птицевъдството и на земеделието като цяло;
като има предвид, че възможно най-бързо трябва да се предприемат действия, когато съществува съмнение за наличието на болестта, така че незабавни и ефективни мерки за контрол да могат да бъдат приложени, когато се потвърди нейното наличие; като има предвид, че такива мерки трябва да бъдат изменяни от компетентните органи, като се вземе предвид дали страната изпълнява или не програма за профилактична ваксинация на цялата си територия или на част от нея;
като има предвид, че е необходимо да се предотврати разпространението на болестта, още щом тя се появи, чрез стриктен контрол върху движението на животни и използването на продукти, за които се счита, че могат да бъдат заразени, и когато е необходимо, да се извършва и ваксинация;
като има предвид, че поставянето на диагноза на болестта трябва да бъде извършено под контрола на националните лаборатории, отговорни за това, като координацията между тях трябва да се гарантира от референтната лаборатория на Общността;
като има предвид, че е необходимо да се изготви разпоредба за държавите-членки, които ваксинират, да съставят планове за ваксинация и да информират Комисията и другите държави-членки за тези планове;
като има предвид, че член 4 от Директива 90/424/ЕИО на Съвета от 26 юни 1990 г. относно разходите във ветеринарната област (4) се прилага в случай на възникване на нюкасълска болест;
като има предвид, че е подходящо да се повери на Комисията задачата за вземане на необходимите мерки за прилагане,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Без да се засягат разпоредбите на Общността, регулиращи търговията в рамките на Общността, настоящата директива определя мерките за борба на Общността, които трябва да се прилагат в случай на възникване на нюкасълска болест при:
а)
домашните птици;
б)
състезателни гълъби и други птици, отглеждани в затворени помещения.
Настоящата директива не се прилага, когато нюкасълска болест е открита при диви птици, живеещи на свобода; въпреки това в този случай съответната държава-членка информира Комисията за всички мерки, които взема.
Член 2
За целите на настоящата директива определенията в член 2 от Директива 90/539/ЕИО на Съвета от 15 октомври 1990 г. относно ветеринарно-санитарните изисквания за търговията в Общността и вноса от трети страни на домашни птици и яйца за люпене (5) се прилагат при необходимост.
Следните определения също се прилагат:
а)
„заразени домашни птици“ са всички домашни птици:
-
при които официално е потвърдено наличието на нюкасълска болест след проверка от одобрена лаборатория, или
-
в случай на вторично или последващо възникване на заболяването са установени клинични признаци или патологоанатомични изменения, присъщи на нюкасълската болест;
б)
„домашни птици, съмнителни за заболяване“ са всички домашни птици, показващи клинични признаци или патологоанатомични изменения от такова естество, че съществува основателно съмнение за наличието на нюкасълска болест;
в)
„домашни птици, съмнителни за заразяване“ са всички домашни птици, за които има данни за пряк или непряк контакт с вируса на нюкасълската болест;
г)
„кухненски отпадъци“ са отпадъци от кухни, столове, ресторанти или където е приложимо - от предприятия, преработващи месо;
д)
„компетентен орган“ е компетентният орган по смисъла на член 2, параграф 6 от Директива 90/425/ЕИО (6);
е)
„официален ветеринарен лекар“ е ветеринарният лекар, определен от компетентния орган;
ж)
„състезателни гълъби“ са гълъби, транспортирани или предназначени да бъдат транспортирани от мястото им за отглеждане, за да бъдат пуснати, така че да долетят обратно до мястото им за отглеждане или до всяко друго определено място;
з)
„място за отглеждане на гълъби“ е съоръжение за отглеждане и развъждане на състезателни гълъби.
Член 3
Държавите-членки гарантират задължителното и незабавно обявяване пред компетентния орган на съмнение за наличие на нюкасълска болест.
Член 4
1. Когато в дадено стопанство се намират домашни птици, съмнителни за заболяване или заразяване с нюкасълска болест, държавите-членки гарантират, че официалните ветеринарни лекари ще предприемат официални разследвания, целящи да потвърдят или изключат наличието на болестта, и в частност че ще вземат необходимите проби за лабораторни изследвания.
2. От момента на обявяването на съмнението, компетентният орган поставя стопанството под официален надзор и изисква по-специално:
а)
списък на всички категории домашни птици в стопанството, от който да е видно колко птици от всяка категория са умрели, колко показват клинични признаци на заболяване и колко не показват такива признаци; този списък се актуализира, като в него се включват птиците, които са излюпени, или тези от тях, които са умрели през въпросния период; информацията в този списък трябва винаги да бъде актуална, да бъде предоставяна при поискване, като тя може да бъде проверявана при всяко посещение;
б)
всички домашни птици от това стопанство да бъдат държани там, където те се отглеждат, или на друго ограничено място, където те могат да бъдат държани изолирани и без досег с други домашни птици;
в)
домашните птици да не влизат или да излизат от стопанството;
г)
всяко движение:
-
на лица, други животни и превозни средства от и за стопанството,
-
на месо от домашни птици или на трупове на умрели птици, на храна за животни, на материали, отпадъците, фуражите и торовата постеля или на всичко, което може да пренася зараза от нюкасълска болест, да може да бъде извършвано само с разрешение на компетентния орган;
д)
яйцата да не могат да бъдат изнасяни от стопанството, с изключение на яйцата, изпращани направо в предприятие за производство и/или преработка на яйца по член 6, параграф 1 от Директива 89/437/ЕИО (7), и които са транспортирани с разрешение, предоставено от компетентния орган; това разрешение трябва да отговаря на изискванията, определени в приложение I;
е)
използването на подходящи средства за дезинфекция на входовете и изходите на сградите, където се помещават птиците, както и на самото стопанство;
ж)
извършването на епизоотично проучване съгласно член 7.
3. Докато официалните мерки, предвидени в параграф 2, бъдат приложени, собственикът или отговарящият за домашните птици, за които съществува съмнение, че са болни, предприема всички разумни действия, за да гарантира спазването на параграф 2, с изключение на буква ж) от него.
4. Компетентният орган може да приложи която и да е от мерките по параграф 2 и за други стопанства в случаите, когато местоположението, конфигурацията или контактите им със стопанството, за което съществува съмнение за наличието на болест, дават основания да се подозира възможно заразяване.
5. Мерките по параграфи 1 и 2 не се прекратяват до момента, в който официалният ветеринарен лекар не оттегли съмненията си за наличие на нюкасълска болест.
Член 5
1. Когато наличието на нюкасълска болест за едно стопанство е официално потвърдено, държавите-членки гарантират, че компетентният орган ще изиска в допълнение на мерките по член 4, параграф 2, взимането и на следните мерки:
а)
незабавното унищожаване в стопанството на всички домашни птици; яйцата на умрелите или унищожените домашни птици също трябва да бъдат унищожени; всички тези действия трябва да бъдат извършени по начин, който намалява риска от разпространение на болестта;
б)
всяко вещество или отпадък, като храна за животни, торова постеля и друго, което може да бъде заразено, трябва да бъде унищожено или съответно обработено; тази обработка, извършвана съгласно инструкциите на официалния ветеринарен лекар, трябва да гарантира унищожението на всички налични вируси на нюкасълската болест;
в)
когато домашните птици са били заклани по време на предполагаемия инкубационен период на болестта, месото от тези домашни птици трябва да бъде, доколкото е възможно, проследено и унищожено;
г)
яйцата за люпене, снесени по време на предполагаемия инкубационен период, трябва да бъдат проследени и унищожени, но птиците, които са се излюпили от такива яйца, трябва да бъдат поставени под официален надзор; яйцата за консумация, снесени по време на предполагаемия инкубационен период, трябва да бъдат отстранени от стопанството и да бъдат проследени и унищожени освен в случаите, когато са били предварително надлежно дезинфекцирани;
д)
след извършването на действията, предвидени в букви а) и б), сградите, използвани за отглеждане на домашни птици, околните площи, превозните средства и оборудването, които вероятно може да са заразени, трябва да бъдат почистени и дезинфекцирани съгласно разпоредбите на член 11;
е)
в рамките на 21 дни след приключване на действията по буква д) в това стопанство не трябва да бъдат въвеждани отново домашни птици;
ж)
епизоотичното проучване се извършва в съответствие с член 7.
2. Компетентният орган може да разпростре мерките, предвидени в параграф 1, и върху други съседни стопанства, в случаите когато местоположението, конфигурацията или контактите им със стопанството, в което е потвърдено наличието на болест, дават основания за съмнение за възможно заразяване.
3. Когато щам от вирус на нюкасълска болест с ICPI (интрацеребрален патогенен индекс), по-голям от 0,7 и по-малък от 1,2, се изолира в стадо домашни птици, което не проявява клинични признаци на нюкасълска болест, и е било установено от референтната лаборатория на Общността, посочена в член 15, че въпросният изолиран вирус произлиза от отслабена жива ваксина за нюкасълска болест, компетентният орган може да предостави дерогация от изискванията съгласно параграф 1, букви а) - е), при условие че съответното стопанство е поставено под официален надзор за 30 дни и трябва да изисква по-специално:
-
прилагането на разпоредбите на член 4, параграф 2, букви а), б), г), д) и е),
-
домашни птици да не могат да напускат стопанството, освен за да бъдат отведени директно в кланицата, определена от компетентния орган.
Компетентният орган, отговорен за тази кланица, трябва да бъде информиран за намерението там да се изпращат домашни птици за клане и веднага след пристигането в кланицата те трябва да бъдат държани и клани отделно от другите домашни птици.
4. Прясното месо от домашните птици, посочени в параграф 3 от настоящия член, трябва да носи здравната маркировка, предвидена в член 5, параграф 1 от Директива 91/494/ЕИО.
5. Разпоредбите, предвидени в параграф 3, подлежат на преразглеждане, като се вземе предвид развитието в научните изследвания с оглед приемане на хармонизирани правила за използването на ваксини за нюкасълската болест в Общността.
Член 6
В случаите на стопанства, в които има две или повече отделни стада птици, съгласно критериите, определени от Комисията, и съгласно процедурата, предвидена в член 25, компетентният орган може да разреши дерогиране от изискването на член 5, параграф 1 да не се прилага по отношение на здравото стадо, намиращо се в заразено стопанство, при условие че официалният ветеринарен лекар е потвърдил, че проведените там дейности са така извършени, че стадата са напълно отделни, що се отнася до подслона, гледането и храненето им, така че вирусът не може да се пренесе от едното стадо на другото.
Член 7
1. Епизоотичното проучване се отнася до:
-
периода, през който нюкасълската болест е съществувала в стопанството или в мястото за отглеждане на гълъби;
-
вероятния произход на нюкасълската болест в стопанството или в мястото за отглеждане на гълъби и определянето на други стопанства или места за отглеждане на гълъби, в които има домашни птици, гълъби или други птици, отглеждани в затворени помещения, които може да са били заразени от същия източник;
-
движението на лица, домашни птици, гълъби или други птици, отглеждани в затворени помещения, или други животни, превозни средства, яйца, месо или трупове и всички инструменти или други вещества, които може да са пренесли вируса на нюкасълска болест до или от въпросното стопанство или мястото за отглеждане на гълъби.
2. С оглед пълна координация на всички мерки, необходими за ликвидирането на нюкасълската болест възможно най-бързо, и с цел извършване на епизоотичното проучване се създава кризисна група.
Общите правила за националните кризисни групи и за кризисните групи на Общността се определят с квалифицирано мнозинство от Съвета по предложение на Комисията.
Член 8
1. Когато официалният ветеринарен лекар има основателни съмнения, че домашни птици в дадено стопанство са били заразени в резултат на движението на лица, животни или превозни средства или по някакъв друг начин, то съответното стопанство се поставя под официален контрол съгласно параграф 2.
2. Целта на официалния контрол е незабавно да се провери всяко едно съмнение за наличието на нюкасълска болест, да се преброяват домашните птици, да се следи движението им и когато се налага, да се предприеме някое от действията, предвидени в параграф 3.
3. Когато едно стопанство е обект на официалния контрол по параграфи 1 и 2, компетентният орган забранява извозването на домашни птици от стопанството освен под официален надзор направо към кланицата, където се пристъпва към незабавно клане. Преди да даде такова разрешение, официалният ветеринарен лекар трябва да е извършил клиничен преглед на всички домашни птици, за да изключи наличието на нюкасълска болест в стопанството. Ограниченията за движение, посочени в настоящия член, се налагат за период от 21 дни, считано от последния ден на потенциалното заразяване. Въпреки това ограниченията от такова естество трябва да се прилагат за период поне от седем дни.
4. Когато счете, че условията позволяват, компетентният орган може да ограничи мерките по този член до част от стопанството и до домашните птици, които се намират там, при условие че тези домашни птици са подслонени, гледани и хранени отделно и от отделен персонал.
5. Когато официалният ветеринарен лекар има причина да се съмнява за заразяване на състезателни гълъби или на място за отглеждане на гълъби с вируса на нюкасълската болест, той взема всички подходящи мерки, за да гарантира, че мястото за отглеждане на гълъби подлежи на ограничения, включително забрана за всякакво движение на състезателни гълъби извън мястото за отглеждане на гълъби за 21 дни.
Член 9
1. Когато диагнозата за нюкасълска болест се потвърди официално, държавите-членки гарантират, че компетентният орган определя предпазна зона около заразеното стопанство, която трябва да се простира в радиус от поне три километра, като самата тази зона се включва в надзорна зона с радиус от десет километра. Определянето на тези зони трябва да отчита географските, административните, екологичните и епизоотичните фактори, свързани с нюкасълската болест и с оборудването за контрол.
2. Мерките, прилагани в предпазната зона, включват:
а)
идентифициране на всички птицевъдни стопанства в зоната;
б)
периодични посещения във всички птицевъдни стопанства, клинични прегледи на домашните птици и ако е необходимо, взимането на проби за лабораторни изследвания, като за посещенията и за наблюденията трябва да се води регистър;
в)
държането на всички домашни птици в помещенията, където живеят, или на друго място, където те могат да бъдат изолирани;
г)
използването на подходящи средства за дезинфекция на входовете и на изходите на стопанството;
д)
контрол върху движението на лица, които се занимават с домашни птици, труповете на умрели домашни птици и с яйца, както и върху превозните средства, които транспортират домашни птици, труповете на домашни птици и яйца в рамките на зоната; по принцип транспортът на домашни птици се забранява освен в случаите на транзит по големите магистрали или железопътни пътища;
е)
забрана за преместване на домашни птици и яйца за люпене от стопанството освен в случаите, когато е дадено разрешение от компетентния орган за транспорт на:
i)
на домашни птици за незабавно клане в кланица, разположена за предпочитане в заразената зона, или в случаите, когато това не е възможно, в кланица, намираща се извън заразената зона и определена от компетентния орган; върху птичето месо трябва да бъде поставена специалната здравна маркировка, предвидена в член 5, параграф 1 от Директива 91/494/ЕИО (8);
ii)
на еднодневни пилета или на ярки, готови да снасят, до стопанство в рамките на надзорната зона, в което няма други домашни птици; въпреки това на държавите-членки, които не могат да предоставят транспорт за еднодневни пилета или готови за снасяне ярки в стопанство в рамките на надзорната зона, се разрешава съгласно процедурата, предвидена в член 25, да транспортират посочените пилета и ярки до стопанство извън надзорната зона; тези стопанства трябва да бъдат поставени под официалния контрол, предвиден в член 8, параграф 2;
iii)
на яйца за люпене до люпилня, посочена от компетентния орган, като преди изпращането им яйцата и опаковката им се подлагат на дезинфекция.
Движенията, позволени по i), ii) и iii), се извършват директно, под официален контрол. Те се разрешават само след като официалният ветеринарен лекар е извършил здравна инспекция на стопанството. Използваните превозни средства трябва да бъдат почистени и дезинфекцирани преди и след употреба;
ж)
забрана за отстраняване или разпръскване на отпадъци или птичи тор без разрешение;
з)
забрана за организиране на панаири, пазари, представления и други струпвания на домашни или други птици.
3. Приложените в предпазната зона мерки траят минимум 21 дни, считано от деня, когато са извършени предварителното почистване и дезинфекцията на заразеното стопанство съгласно член 11, след което предпазната зона става част от надзорната зона.
4. Мерките, прилагани в надзорната зона, включват:
а)
идентифициране на всички птицевъдни стопанства в зоната;
б)
контрол върху движението в рамките на зоната на домашни птици и на яйца за люпене;
в)
забрана за изнасяне на домашни птици извън зоната през първите 15 дни с изключение на отвеждането на домашни птици директно до посочената от компетентния орган кланица; върху птичето месо трябва да бъде поставена специалната здравна маркировка, предвидена в член 5 от Директива 91/494/ЕИО;
г)
забрана за изнасяне на яйца за люпене извън надзорната зона, освен до люпилня, определена от компетентния орган. Преди изпращане яйцата и техните опаковки трябва да бъдат дезинфекцирани;
д)
забрана за изнасянето на отпадъци или на птичи тор извън зоната;
е)
забрана за организиране на панаири, пазари, представления и други струпвания на домашни и на други птици;
ж)
при спазване на разпоредбите на букви а) и б), забрана за транспортиране на домашни птици освен в случаите на транзит по големите магистрали или железопътни пътища.
5. Приложените в надзорната зона мерки траят минимум 30 дни, считано от деня, когато са извършени предварителното почистване и дезинфекцията на заразеното стопанство съгласно член 11.
6. Когато зоните са разположени на територията на повече от една държава-членка, компетентните органи на съответните държави-членки си сътрудничат при определянето на зоните, описани в параграф 1. Въпреки това при необходимост предпазната зона и надзорната зона се определят по процедурата, предвидена в член 25.
7. Когато епизоотичното проучване, посочено в член 7, потвърди, че възникването се дължи на инфекция и когато няма доказателства за странично разпространение, размерът и продължителността на предпазните зони и надзорните зони могат да бъдат намалени съгласно процедурата, определена в член 25.
Член 10
Държавите-членки гарантират, че:
а)
компетентният орган определя правилата, за да може да се проследява движението на яйца, домашни птици и птици, отглеждани в затворени помещения;
б)
собственикът или отговарящият за домашните птици и/или състезателните гълъби, и/или птиците, отглеждани в затворени помещения, при поискване от компетентния орган предоставя информация за домашните птици и яйцата, които влизат или излизат от неговото стопанство, а също и информация за състезанията или изложбите, в които състезателните гълъби са участвали;
в)
всички лица, ангажирани в транспорта или в търговията на домашни птици, яйца, състезателни гълъби и птици, отглеждани в затворени помещения, могат да предоставят на компетентния орган информация за движение на домашните птици, яйцата, състезателните гълъби и птиците, отглеждани в затворени помещения, които те са транспортирали или чиято търговия са организирали, както и да предоставят всички подробности, свързани с тази информация.
Член 11
Държавите-членки гарантират, че:
а)
използваните дезинфектанти и техните концентрати са официално одобрени от компетентния орган;
б)
действията по почистване и дезинфекция са извършвани под официален надзор в съответствие със:
(i)
указанията, дадени от официалния ветеринарен лекар;
(ii)
процедурата по почистване и дезинфекциране на заразено стопанство, така както е изложена в приложение II.
Член 12
Вземането на проби и лабораторните тестове за определяне наличието на нюкасълска болест се извършват съгласно приложение III.
Член 13
Държавите-членки гарантират, че компетентният орган взема всички необходими мерки относно това лицата, установени в предпазната зона и надзорната зона, да са информирани относно действащите ограничения и създава всички необходими разпоредби за надлежното прилагане на въпросните мерки.
Член 14
1. Държавите-членки гарантират, че във всяка държава-членка са определени:
а)
национална лаборатория, в която има необходимото оборудване и експертен персонал, за да се позволи пълно антигенно и биологично записване на вируса на нюкасълската болест по всяко време и за да се потвърждават резултатите, получени в регионалните диагностични лаборатории;
б)
национална лаборатория, в която се тестват реагентите за употреба в регионалните лаборатории;
в)
национален институт или лаборатория, където ваксините, позволени за профилактична употреба в страната или складирани за употреба по спешност, могат да бъдат тествани за ефикасност, действие и чистота.
2. Националните лаборатории, изброени в приложение IV, отговарят за координиране на стандартите и методите за диагностициране, употребата на реагенти и тестването на ваксини.
3. Националните лаборатории, изброени в приложение IV, отговарят за координиране на стандартите и методите за диагностициране, определени във всяка лаборатория за диагностика на нюкасълска болест на територията на държавата-членка. За тази цел:
а)
те могат да предоставят на националните лаборатории реагенти за диагностициране;
б)
те упражняват контрол за качеството на всички реагенти за диагностициране, използвани в държавата-членка;
в)
те периодично провеждат сравнителни тестове;
г)
те притежават проби от вируса на нюкасълската болест от случаи, потвърдени в държавата-членка;
д)
те гарантират потвърждаването на положителни резултати, получени в регионалните диагностични лаборатории.
4. Националните лаборатории, изброени в приложение IV, поддържат връзка с референтната лаборатория на Общността, посочена в член 15.
Член 15
Референтната лаборатория на Общността за нюкасълска болест е посочената в приложение V. Без да се засягат разпоредбите на Решение 90/424/ЕИО (9), и по-специално член 28 от него, правомощията и задълженията на лабораторията са тези, които са изброени във въпросното приложение.
Член 16
1. Държавите-членки гарантират, че:
а)
ваксинация срещу нюкасълска болест с ваксини, разрешени от компетентния орган, може да бъде използвана за профилактични цели или за да се допълнят мерките за борба, взети при появата на болестта;
б)
единствените разрешени ваксини са тези, които са получили разрешение за търговия от компетентния орган на държавата-членка, в която се използва ваксината.
2. Допълнителни критерии за използването на ваксини срещу нюкасълска болест могат да бъдат установявани съгласно процедурата, предвидена в член 25.
Член 17
1. Държава-членка, в която се извършва доброволна или задължителна профилактична ваксинация срещу нюкасълска болест, информира Комисията и другите държави-членки.
2. Информацията, предоставена съгласно параграф 1, трябва да определя:
-
характеристиките и състава на ваксината, която се използва,
-
процедурите за надзор на разпределението, съхранението и употребата на ваксините,
-
видовете и категориите домашни птици, които могат или подлежат на ваксинация,
-
зоните, в които ваксинация би могла или се извършва,
-
причините, поради които се извършва ваксинация.
3. Държавите-членки могат да предвидят създаване на програма за ваксиниране на състезателни гълъби. В този случай те трябва да информират Комисията. Без да се засяга подобна програма, държавите-членки гарантират, че организаторите на състезания и изложби предприемат необходимите мерки, така че само състезателни гълъби, които са ваксинирани срещу нюкасълска болест, да могат да участват в състезания и изложби.
4. Подробните правила за прилагане на настоящия член, по-специално относно критериите, които трябва да се приемат, и всякакви дерогации, които могат да бъдат правени с оглед здравния статус на държавите-членки, се определят съгласно процедурата, предвидена в член 25.
Член 18
1. Държавите-членки гарантират, че когато се потвърди нюкасълска болест, компетентният орган, за да допълни другите мерки за борба, предвидени в настоящия регламент, може да определи териториалната зона и периода, в който се извършва своевременна и систематична ваксинация (спешна ваксинация) на определените видове домашни птици под официален контрол. Държавата-членка, прилагаща спешна ваксинация, информира Комисията и другите държави-членки в рамките на Постоянния ветеринарен комитет, създаден с Решение 68/361/ЕИО (10), за положението с нюкасълската болест и спешната програма за ваксинация.
2. В случая, посочен в параграф 1, се забранява ваксинацията или реваксинацията на домашни птици в стопанството, подлежащо на ограниченията, посочени в член 4.
3. В случая, посочен в параграф 1:
а)
определените видове домашни птици се ваксинират колкото е възможно по-бързо;
б)
всички домашни птици от определените видове, родени или пренесени в стопанство вътре в зоната за ваксиниране, трябва да бъдат или да са били ваксинирани;
в)
по време на операцията по ваксинирането, предвидена в параграф 1, всички домашни птици от определените видове, държани в стопанства вътре в зоната за ваксиниране, трябва да останат там освен:
-
еднодневни пилета, преместени в стопанство вътре в зоната за ваксиниране, където се ваксинират;
-
домашни птици, преместени директно в кланица за незабавно клане; ако кланицата се намира извън зоната за ваксиниране, движението на домашни птици следва да се разреши само след като официалният ветеринарен лекар е извършил здравна инспекция на стопанството;
г)
когато операциите по ваксинирането, предвидени в буква а), са завършени, движение извън зоната за ваксиниране може да бъде разрешено за:
-
еднодневни пилета, предназначени за производство на месо, които могат да бъдат преместени в стопанство, където да бъдат ваксинирани; въпросното стопанство трябва да бъде под наблюдение, докато домашните птици, които са преместени, бъдат заклани,
-
домашни птици, ваксинирани преди повече от 21 дни и предназначени за незабавно клане,
-
яйца за люпене, които произхождат от домашни птици за развъждане, ваксинирани поне 21 дни предварително; яйцата и техните опаковки трябва да бъдат дезинфекцирани преди преместването.
4. Мерките, предвидени в букви б) и г) от параграф 3, се прилагат за период от три месеца след завършването на операциите по ваксинирането, предвидени в параграф 1; те могат да бъдат разширени за един или повече допълнителни периода от три месеца.
5. Чрез дерогация от букви а) и б) от параграф 3 компетентните органи могат да освободят определени стада със специфична научна стойност от систематичната ваксинация, при условие че всички необходими мерки са взети от компетентния орган, за да се гарантира защитата на тяхното здраве и че са подложени на периодични серологични проверки.
6. Комисията проследява развитието на ситуацията на болестта и ако е необходимо, може съгласно процедурата, предвидена в член 25, да вземе решение, по-специално във връзка с контрола на движение и ваксинацията.
Член 19
1. Когато по отношение на пощенски гълъби или птици, отглеждани в затворени помещения, съществува съмнение, че са заболели от нюкасълска болест, държавите-членки гарантират, че официалният ветеринарен лекар незабавно предприема официално разследване за потвърждаване или уведомяване за наличието на болестта; по-специално той взема подходящи проби за лабораторно изследване или проследява, че те са взети.
2. Веднага след обявяването на съмнението компетентният орган поставя стопанството или мястото за отглеждане на гълъби под официален надзор, за да не може гълъб или птица, отглеждани в затворени помещения, и никакъв обект, който може да пренесе нюкасълската болест, да напусне мястото за отглеждане на гълъби или стопанството.
3. Мерките, предвидени в параграфи 1 и 2, не се отменят, докато съмнението за нюкасълска болест не се отмени от официалния ветеринарен лекар.
4. Веднага след официалното потвърждаване на наличието на нюкасълска болест компетентният орган, inter alia, налага:
а)
прилагането на контрол и мерки за ликвидиране, предвидени в член 5, параграф 1, букви а), б), д) и е), спрямо пощенски гълъби или птици, отглеждани в затворени помещения и места за отглеждане на гълъби, заразени с нюкасълска болест; или
б)
най-малко:
i)
забрана за движение на гълъби или птици, отглеждани в затворени помещения, извън мястото за отглеждане на гълъби или стопанството за поне 60 дни след изчезването на клиничните признаци на нюкасълската болест;
ii)
разрушаване или третиране на всяка материя или отпадък, които може да са заразени; третирането трябва да гарантира разрушаването на всякакъв наличен вирус на нюкасълската болест и всички отпадъци, събрани по време на 60-дневния период, посочен в i);
в)
епизоотичното проучване в съответствие с член 7.
5. До степента, която се изисква за правилното прилагане на разпоредбите, посочени в настоящия член, държавите-членки предоставят на Комисията в рамките на Постоянния ветеринарен комитет информация за ситуацията във връзка с болестта и контролните мерки, прилагани съгласно образеца, посочен в приложение VI.
Член 20
1. Използването на кухненски отпадъци от средства за международен транспорт, като кораби, наземни или въздушни превозни средства се забранява за хранене на домашни птици; такива кухненски отпадъци се събират и унищожават под официален контрол.
2. Употребата на кухненски отпадъци, различни от тези, определени в параграф 1, или парчета от домашни птици може да бъде разрешена за хранене на домашни птици само след топлинна обработка в подходящи съоръжения, гарантираща, че болестта не се пренася и вирусът на нюкасълската болест е унищожен.
3. Ако е необходимо, Комисията съгласно процедурата, предвидена в член 25, определя подробните правила за прилагане на параграф 2.
Член 21
1. Всяка държава-членка изготвя план за действие в извънредни ситуации, в който определя националните мерки, които ще бъдат приложени в случай на възникване на нюкасълска болест.
Този план трябва да позволява достъп до съоръженията, оборудването и персонала, както и до всички други подходящи материали с оглед бързото и ефикасно ликвидиране на болестта. Той трябва да даде точно описание на нуждите от ваксини, с които всяка държава-членка счита, че трябва да разполага при спешна ваксинация.
2. Критериите, приложими за изготвянето на този план, са установени в приложение VII.
3. Плановете, изготвени съгласно критериите по приложение VII, се представят на Комисията в шестмесечен срок от започването на прилагането на настоящата директива.
4. Комисията разглежда плановете, за да провери дали те позволяват достигането на желаната цел, и предлага на съответната държава-членка изменения с оглед съгласуването с плановете на останалите държави-членки.
Комисията одобрява плановете, ако е необходимо, след като са изменени, съгласно процедурата, предвидена в член 25.
Впоследствие плановете могат да бъдат изменяни или допълвани съгласно същата процедура, за да се отчете развитието на обстановката.
Член 22
С оглед еднаквото приложение на настоящата директива и в сътрудничество с компетентните органи експерти на Комисията могат да извършват проверки на място. С тази цел те могат да проверят представителен процент стопанства, за да установят дали компетентните органи проверяват дали тези стопанства спазват изискванията на настоящата директива. Комисията уведомява държавите членки за резултата от тези проверки.
Държавата членка, на територията на която се извършва проверката, трябва да окаже цялото необходимо съдействие на експертите при изпълнение на задачите им.
Общите разпоредби за приложението на този член се определят съгласно процедурата, установена в член 25.
Член 23
Подробните условия, регулиращи финансовото участие на Общността в мерките, свързани с прилагането на настоящата директива, са установени в Решение 90/424/ЕИО.
Член 24
Приложенията се изменят, ако и когато е необходимо, от Съвета с квалифицирано мнозинство по предложение на Комисията, в частност за да се отчете развитието в изследователската дейност и в процедурите по диагностициране.
Член 25
1. Когато се предвижда следването на процедурата, предвидена в настоящия член, Постоянният ветеринарен комитет, учреден с Решение 68/361/ЕИО, наричан по-долу „Комитетът“, трябва да бъде информиран незабавно от своя председател, по инициатива на същия или по искане на представителя на държава-членка.
2. Представителят на Комисията представя в Комитета проект на мерките, които следва да бъдат взети. Комитетът приема становище относно проекта на мерките в срок, определен от председателя с оглед спешността на въпроса. Становището се приема с мнозинство, установено в член 148, параграф 2 от Договора, в случаите, когато се взема решение от Съвета по предложение на Комисията. Гласовете на представителите на държави-членки в Комитета се претеглят по начина, посочен в този член. Председателят не гласува.
3.
а)
Комисията приема предвидените мерки, ако те са в съответствие със становището на Комитета.
б)
Ако предложените мерки не са в съответствие със становището на Комитета или в случаите на липса на такова становище, Комисията незабавно представя на Съвета предложение за мерките, които следва да бъдат взети. Съветът се произнася с квалифицирано мнозинство.
Ако след изтичането на три месеца от деня на отнасяне на въпроса до Съвета същият не се е произнесъл, предложените мерки се приемат от Комисията, освен когато Съветът се произнесе срещу тези мерки с обикновено мнозинство.
Член 26
1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива преди 1 октомври 1993 г. Те незабавно информират Комисията за това.
Когато държавите-членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки уведомяват Комисията за текста на разпоредбите от националното законодателство в областта, уредена с настоящата директива.
Член 27
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 14 юли 1992 година.
RICHTLINIE 92/66/EWG DES RATES vom 14. Juli 1992 über Gemeinschaftsmaßnahmen zur Bekämpfung der Newcastle-Krankheit
DER RAT DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN -
gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft, insbesondere auf Artikel 43,
auf Vorschlag der Kommission(1) ,
nach Stellungnahme des Europäischen Parlaments(2) ,
nach Stellungnahme des Wirtschafts- und Sozialausschusses(3) ,
in Erwägung nachstehender Gründe:
Gefluegel ist in der Liste in Anhang II des Vertrags aufgeführt und stellt für die landwirtschaftliche Erwerbsbevölkerung eine wichtige Einkommensquelle dar.
Um die Entwicklung des Gefluegelsektors zu gewährleisten und den Tiergesundheitsschutz in der Gemeinschaft zu fördern, müssen die Maßnahmen zur Bekämpfung der Newcastle-Krankheit auf Gemeinschaftsebene festgelegt werden.
Ferner sollten Mindestmaßnahmen der Gemeinschaft zur Bekämpfung der Newcastle-Krankheit für bestimmte andere Arten vorgesehen werden.
Die Newcastle-Krankheit kann sehr schnell epizootische Ausmasse mit entsprechend hoher Mortalität annehmen und die Rentabilität der Gefluegelhaltung generell nachhaltig beeinträchtigen.
Bei Seuchenverdacht sind alle Vorkehrungen zu treffen, um die Krankheit nach ihrer Bestätigung wirksam bekämpfen zu können. Die Bekämpfungsmaßnahmen sind von den zuständigen Behörden je nachdem, ob im Hoheitsgebiet oder in einem Teil des Hoheitsgebiets des betreffenden Landes prophylaktisch geimpft wird, entsprechend anzupassen.
Eine Verbreitung der Seuche muß durch strenge Kontrollen der Tierverbringungen und der Verwendung von Erzeugnissen, die möglicherweise Träger von Ansteckungsstoffen sind, sowie gegebenenfalls durch Impfungen verhindert werden.
Für die Krankheitsdiagnose sind die zuständigen einzelstaatlichen Laboratorien verantwortlich, deren Arbeit von einem gemeinschaftlichen Referenzlaboratorium koordiniert wird.
Es ist daher angezeigt, daß die Mitgliedstaaten, die Impfungen vornehmen, Impfpläne ausarbeiten und die Kommission sowie die anderen Mitgliedstaaten entsprechend informieren.
Im Fall des Ausbruchs der Newcastle-Krankheit gelten die Bestimmungen des Artikels 4 der Entscheidung 90/424/EWG des Rates vom 26. Juni 1990 über bestimmte Ausgaben im Veterinärbereich(4) .
Die Kommission ist mit der Ausarbeitung der erforderlichen Durchführungsvorschriften zu betrauen -
HAT FOLGENDE RICHTLINIE ERLASSEN:
Artikel 1
Diese Richtlinie regelt unbeschadet der Gemeinschaftsvorschriften für den innergemeinschaftlichen Handel die gemeinschaftlichen Bekämpfungsmaßnahmen bei Auftreten der Newcastle-Krankheit
a) in Gefluegelzuchtbetrieben,
b) bei Brieftauben sowie sonstigen in Gefangenschaft gehaltenen Vögeln.
Diese Richtlinie gilt nicht bei Auftreten der Newcastle-Krankheit bei freilebenden Wildvögeln; in diesem Fall teilt der betreffende Mitgliedstaat jedoch der Kommission die von ihm getroffenen Maßnahmen mit.
Artikel 2
Im Sinne dieser Richtlinie gelten erforderlichenfalls die Begriffsbestimmungen des Artikels 2 der Richtlinie 90/539/EWG des Rates vom 15. Oktober 1990 über die tierseuchenrechtlichen Bedingungen für den innergemeinschaftlichen Handel mit Gefluegel und Bruteiern sowie für ihre Einfuhr aus Drittländern(5) .
Darüber hinaus gelten folgende Begriffsbestimmungen:
a) "seuchenkrankes Gefluegel": Gefluegel,
- bei dem die Newcastle-Krankheit durch Untersuchung in einem zugelassenen Labor amtlich bestätigt wurde oder
- bei dem - im Falle von Zweit- oder Folgeinfektionen - klinische Symptome oder postmortale Läsionen vorliegen, die auf Newcastle-Krankheit schließen lassen;
b) "seuchenverdächtiges Gefluegel": Gefluegel mit klinischen Symptomen oder postmortalen Läsionen, die einen Verdacht auf Newcastle-Krankheit begründen;
c) "ansteckungsverdächtiges Gefluegel": Gefluegel, das möglicherweise direkt oder indirekt mit dem Seuchenvirus in Berührung gekommen ist;
d) "Spültrank": Abfälle aus Küchen und Restaurants bzw. Abfälle der Fleischverarbeitungsindustrie;
e) "zuständige Behörde": die zuständige Behörde im Sinne des Artikels 2 Nummer 6 der Richtlinie 90/425/EWG(6) ;
f) "amtlicher Tierarzt": von der zuständigen Behörde bezeichneter Tierarzt;
g) "Brieftauben": Tauben, die aus ihrem Taubenschlag verbracht werden oder verbracht werden sollen, um anschließend aufgelassen zu werden, damit sie ihren Taubenschlag oder einen anderen Bestimmungsort anfliegen;
h) "Taubenschlag": Einrichtungen, die der Haltung oder Aufzucht von Brieftauben dienen.
Artikel 3
Die Mitgliedstaaten sorgen dafür, daß die zuständige Behörde unverzueglich von einem Verdacht auf Ausbruch der Newcastle-Krankheit benachrichtigt werden muß.
Artikel 4
(1) Befindet sich in einem Betrieb Gefluegel, bei dem der Verdacht auf Befall oder Ansteckung mit der Newcastle-Krankheit besteht, so tragen die Mitgliedstaaten dafür Sorge, daß der amtliche Tierarzt unverzueglich die amtlichen Untersuchungsmaßnahmen durchführt, um diesen Verdacht zu erhärten bzw. zu entkräften; insbesondere entnimmt bzw. veranlasst er die Entnahme von Proben für die erforderlichen Laboruntersuchungen.
(2) Unmittelbar nach Anzeige des Seuchenverdachts stellt die zuständige Behörde den Betrieb unter amtliche Überwachung und veranlasst insbesondere, daß
a) sämtliche Gefluegelkategorien im Betrieb mit Angabe der Zahl der verendeten Tiere sowie der Zahl der Tiere mit und ohne Symptome in jeder Kategorie erfasst werden. Diese Zählung ist ständig auf dem neuesten Stand zu halten, um alle im Verdachtszeitraum geschlüpften oder verendeten Tiere zu erfassen; diese Daten sind auf Verlangen der zuständigen Behörde vorzulegen und können bei jeder Kontrolle überprüft werden;
b) der gesamte Gefluegelbestand des Betriebs entweder in den normalen Stallungen oder an einem anderen Ort gehalten wird, der eine gesonderte Aufstallung ohne Kontakt zu anderem Gefluegel ermöglicht;
c) die Verbringung von Gefluegel aus und zu dem Seuchenbetrieb untersagt ist;
d) die Genehmigung der zuständigen Behörde eingeholt werden muß für
- den Verkehr von Personen und Fahrzeugen sowie die Verbringung anderer Tiere aus und zu dem Seuchenbetrieb,
- den Transport von Fleisch und Tierkörpern, Futtermitteln, Gegenständen, Abfällen, Dung, Einstreu, Mist und sonstigen Materialien, die Träger von Ansteckungsstoffen sein könnten, aus und zu dem Seuchenbetrieb;
e) die Verbringung von Eiern aus dem Seuchengebiet untersagt wird, mit Ausnahme von Eiern, die unmittelbar in einen gemäß Artikel 6 Absatz 1 der Richtlinie 89/437/EWG(7) für die Herstellung und/oder die Behandlung von Eiprodukten zugelassenen Betrieb verbracht und gemäß einer von der zuständigen Behörde entsprechend den Anforderungen von Anhang I ausgestellten Genehmigung transportiert werden;
f) geeignete Desinfektionsmittel an den Ein- und Ausgängen der Gefluegelstallungen und der Wirtschaftsgebäude verwendet werden;
g) eine epizootiologische Untersuchung gemäß Artikel 7 durchgeführt wird.
(3) Bis die amtlichen Maßnahmen gemäß Absatz 2 ergriffen sind, trifft der Besitzer bzw. Halter von seuchenverdächtigem Gefluegel alle zumutbaren Vorkehrungen, um den Vorschriften von Absatz 2 mit Ausnahme des Buchstaben g) zu genügen.
(4) Die zuständige Behörde kann die Maßnahmen gemäß Absatz 2 auf andere Betriebe ausdehnen, wenn Lage, betriebliche Anordnung oder Kontakte mit dem seuchenverdächtigen Betrieb eine Ansteckung befürchten lassen.
(5) Die Maßnahmen gemäß den Absätzen 1 und 2 werden erst aufgehoben, wenn der Seuchenverdacht vom amtlichen Tierarzt entkräftet wurde.
Artikel 5
(1) Die Mitgliedstaaten tragen dafür Sorge, daß die zuständige Behörde über die Maßnahmen gemäß Artikel 4 Absatz 2 hinaus folgende Maßnahmen anordnet, wenn die Newcastle-Krankheit bei Gefluegel in einem Betrieb amtlicherseits bestätigt wurde:
a) unverzuegliche Tötung des gesamten Gefluegels im Betrieb und unschädliche Beseitigung der verendeten und getöteten Tiere und aller vorhandenen Eier unter weitestgehender Vermeidung einer Weiterverbreitung des Seuchenvirus;
b) nach Weisung des amtlichen Tierarztes unschädliche Beseitigung bzw. entsprechende Behandlung aller Stoffe und Abfälle wie Futtermittel, Einstreu und Mist, die Träger von Ansteckungsstoffen sein könnten, wobei die Behandlung die Gewähr für die Abtötung etwa vorhandener Krankheitserreger bieten muß;
c) soweit irgend möglich Ermittlung und unschädliche Beseitigung des gesamten, während der vermuteten Inkubationszeit erschlachteten, aus dem Seuchenbetrieb stammenden Gefluegelfleischs;
d) Ermittlung und unschädliche Beseitigung der in der vermuteten Inkubationszeit im Seuchenbetrieb erzeugten und weitergelieferten Bruteier bzw. amtliche Überwachung der bereits aus diesen Bruteiern geschlüpften Küken; soweit möglich Ermittlung und unschädliche Beseitigung der in der vermuteten Inkubationszeit im Seuchenbetrieb erzeugten und weitergelieferten Konsumeier, sofern sie nicht zuvor ordnungsgemäß desinfiziert wurden;
e) nach Ausführung der Maßnahmen gemäß den Buchstaben a) und b) Reinigung und Desinfektion der für die Unterbringung des Gefluegels verwendeten Stallungen und ihrer unmittelbaren Umgebung, der Transportmittel sowie aller anderen Gegenstände und Materialien, die Träger von Ansteckungsstoffen sein könnten, gemäß Artikel 11;
f) nach Ausführung der Maßnahmen gemäß Buchstabe e) Einhaltung einer Wartefrist von mindestens 21 Tagen vor der Wiederaufstockung der Bestände;
g) Durchführung einer epizootiologischen Untersuchung gemäß Artikel 7.
(2) Die zuständige Behörde kann die Maßnahmen gemäß Artikel 1 auf andere benachbarte Betriebe ausdehnen, wenn Lage, betriebliche Anordnung oder Kontakte mit dem Seuchenbetrieb eine Ansteckung befürchten lassen.
(3) Wurde in einem Gefluegelbestand, der kein klinisches Symptom der Newcastle-Krankheit aufweist, ein Virusstamm der Newcastle-Krankheit mit einem intrazerebralen Pathogenitätsindex (ICPI) von mehr als 0,7 und weniger als 1,2 isoliert, und wurde durch das in Artikel 15 genannte gemeinschaftliche Referenzlaboratorium nachgewiesen, daß das betreffende Virusisolat von einem attenuierten Lebendimpfstoff gegen die Newcastle-Krankheit stammt, so kann die zuständige Behörde eine Ausnahme von den Anforderungen des Absatzes 1 Buchstaben a) bis f) zulassen, sofern der betreffende Betrieb für 30 Tage unter amtliche Überwachung gestellt wird; die zuständige Behörde muß dabei insbesondere verlangen, daß
- die Bestimmungen des Artikels 4 Absatz 2 Buchstaben a), b), d), e) und f) angewendet werden;
- Gefluegel nicht aus dem Betrieb verbracht wird, es sei denn, es wird auf direktem Wege in einen von der zuständigen Behörde genannten Schlachthof verbracht.
Die für den Schlachthof zuständige Behörde ist von der Absicht, Gefluegel zur Schlachtung dorthin zu verbringen, in Kenntnis zu setzen, und das Gefluegel ist nach Ankunft im Schlachthof von anderem Gefluegel getrennt zu halten und zu schlachten.
(4) Frischfleisch von in Absatz 3 genanntem Gefluegel muß mit der Genusstauglichkeitskennzeichnung gemäß Artikel 5 Absatz 1 der Richtlinie 91/494/EWG versehen sein.
(5) Die Bestimmungen des Absatzes 3 sind später unter Berücksichtigung des Fortschritts der wissenschaftlichen Forschung im Hinblick auf die Annahme harmonisierter Regeln für die Verwendung von Impfstoffen gegen die Newcastle-Krankheit in der Gemeinschaft zu überprüfen.
Artikel 6
Für Seuchenbetriebe, in denen zwei oder mehrere Gefluegelbestände getrennt gehalten werden, kann die zuständige Behörde für die gesunden Bestände auf der Grundlage von Kriterien, die von der Kommission nach dem Verfahren des Artikels 25 festgelegt werden, Ausnahmen von den Anforderungen gemäß Artikel 5 Absatz 1 zulassen, sofern der amtliche Tierarzt bestätigt, daß diese Bestände vollkommen abgesondert untergebracht, gepflegt und gefüttert werden, so daß das Seuchenvirus nicht auf die anderen Bestände übertragen werden kann.
Artikel 7
(1) Die Nachforschungen zur Epizootiologie beziehen sich auf
- die Bestimmung der mutmaßlichen Zeitspanne seit dem Befall des Betriebs bzw. Taubenschlags;
- die Ermittlung der mutmaßlichen Ansteckungsquelle im Betrieb bzw. Taubenschlag sowie die Ermittlung weiterer Betriebe bzw. Taubenschläge, deren Gefluegel-, Tauben- oder sonstige in Gefangenschaft gehaltenen Vogelbestände sich ebenfalls aus dieser Quelle infiziert oder angesteckt haben könnten;
- die Verbringung von Personen und Fahrzeugen, Gefluegel, Tauben, sonstigen in Gefangenschaft gehaltenen Vögeln und von anderen Tieren, Eiern, Fleisch und Tierkörpern sowie Gegenständen und Materialien, durch die das Seuchenvirus zu oder aus den fraglichen Betrieben bzw. Taubenschlägen verschleppt worden sein könnte.
(2) Für die umfassende Koordinierung aller zur schnellstmöglichen Seuchentilgung erforderlichen Maßnahmen für die Durchführung der epizootiologischen Untersuchung wird ein Krisenzentrum errichtet.
Die allgemeinen Vorschriften für die Errichtung der nationalen Krisenzentren und des gemeinschaftlichen Krisenzentrums werden vom Rat mit qualifizierter Mehrheit auf Vorschlag der Kommission festgelegt.
Artikel 8
(1) Hat der amtliche Tierarzt den begründeten Verdacht, daß sich der Gefluegelbestand eines Betriebs durch Personen, Tiere, Fahrzeuge oder aus anderen Quellen infiziert hat, so wird der Betrieb unter amtliche Überwachung gemäß Absatz 2 gestellt.
(2) Die amtliche Überwachung dient der unverzueglichen Abklärung des Seuchenverdachts, der Ermittlung und Kontrolle der Gefluegelverbringungen sowie gegebenenfalls der Einleitung der Maßnahmen gemäß Absatz 3.
(3) Steht ein Betrieb unter amtlicher Überwachung gemäß den Absätzen 1 und 2, so verbietet die zuständige Behörde die Verbringung von Gefluegel aus diesem Betrieb, es sei denn, die Tiere werden unter amtlicher Aufsicht zur sofortigen Schlachtung in einen Schlachtbetrieb befördert. Dieser Genehmigung muß eine klinische Untersuchung des Gefluegels durch den amtlichen Tierarzt vorausgehen, durch die nachgewiesen wurde, daß der fragliche Betrieb frei von der Newcastle-Krankheit ist. Die in diesem
Artikel vorgesehene Verbringungssperre wird verhängt für 21 Tage ab dem letztmöglichen Tag der Ansteckung, zumindest jedoch für sieben Tage.
(4) Hält die zuständige Behörde die entsprechenden Voraussetzungen für gegeben, so kann sie die Maßnahmen dieses Artikels auf einen Teil des Betriebs und das darin befindliche Gefluegel beschränken, sofern das betreffende Gefluegel vollkommen abgesondert untergebracht und von nur für es zuständigem Personal betreut und gefüttert wurde.
(5) Hat der amtliche Tierarzt den begründeten Verdacht, daß Brieftauben oder ein Taubenschlag mit dem Virus der Newcastle-Krankheit infiziert sind, so veranlasst er, daß der Taubenschlag Beschränkungen unterworfen wird; dazu gehört, daß die Brieftauben den Taubenschlag 21 Tage lang nicht verlassen dürfen.
Artikel 9
(1) Unmittelbar nach der amtlichen Bestätigung der Newcastle-Krankheit bei Gefluegel tragen die Mitgliedstaaten dafür Sorge, daß die zuständige Behörde ein Sperrgebiet um den Seuchenbetrieb abgrenzt, das aus einer Schutzzone mit einem Mindestradius von 3 km und einer Überwachungszone mit einem Mindestradius von 10 km besteht. Dabei sind die mit der Newcastle-Krankheit in Zusammenhang stehenden geographischen, verwaltungstechnischen, ökologischen und epizootiologischen Faktoren sowie die Kontrollstrukturen zu berücksichtigen.
(2) In der Schutzzone werden folgende Maßnahmen angewandt:
a) Ermittlung sämtlicher Gefluegelhaltungsbetriebe innerhalb der Zone;
b) regelmässige Kontrollbesuche in allen Gefluegelhaltungsbetrieben, klinische Untersuchung des Gefluegels und gegebenenfalls Entnahme von Proben für Laboruntersuchungen sowie Protokollierung der Kontrollbesuche und -ergebnisse;
c) Einsperrung des Gefluegels in den Stallungen oder an einem anderen Ort, der eine Absonderung der Tiere ermöglicht;
d) Verwendung geeigneter Desinfektionsmittel an den Zufahrtswegen zu den Betrieben;
e) Überwachung des Verkehrs von Personen, die mit Gefluegel, Gefluegelschlachtkörpern und Eiern umgehen, sowie des Verkehrs von Fahrzeugen, die Gefluegel, Gefluegelschlachtkörper und Eier innerhalb der Zone befördern; generell ist der Gefluegeltransport - ausgenommen für die Durchfuhr über grosse Fernverkehrsstrassen und Eisenbahnstrecken - verboten;
f) Verbot der Verbringung von Gefluegel und Bruteiern aus dem Betrieb, es sei denn, die zuständige Behörde genehmigt die Verbringung von
i) Gefluegel zur unverzueglichen Schlachtung in einen möglichst in der Seuchenzone gelegenen Schlachthof bzw., wenn dies nicht möglich ist, in einen anderen von ihr benannten Schlachthof ausserhalb der Zone. Das so erschlachtete Fleisch ist mit der besonderen Genusstauglichkeitskennzeichnung gemäß Artikel 5 Absatz 1 der Richtlinie 91/494/EWG(8) zu versehen;
ii) Eintagsküken oder angehendem Zuchtgefluegel in einen Betrieb in der Überwachungszone, in dem sich kein anderes Gefluegel befindet. Jedoch werden die Mitgliedstaaten, die nicht in der Lage sind, für die Verbringung von Eintagsküken oder angehendem Zuchtgefluegel in einen Betrieb in der Überwachungszone Sorge zu tragen, nach dem Verfahren des Artikels 25 ermächtigt, die genannten Küken und das genannte Gefluegel in einen Betrieb ausserhalb der Überwachungszone verbringen zu lassen. Die genannten Betriebe sind unter amtliche Überwachung gemäß Artikel 8 Absatz 2 zu stellen;
iii) Bruteiern in eine von der zuständigen Behörde benannte Brüterei, wobei Eier und Verpackungen vor dem Versand zu desinfizieren sind.
Die Verbringungen gemäß den Ziffern i), ii) und iii) müssen auf direktem Weg unter amtlicher Überwachung erfolgen. Sie dürfen erst nach einer veterinärhygienischen Kontrolle des Betriebs durch den amtlichen Tierarzt genehmigt werden. Die verwendeten Transportmittel sind vor und nach ihrer Verwendung zu reinigen und zu desinfizieren;
g) Verbot der unbefugten Beförderung und Ausbringung von Stall- und Flüssigmist;
h) Verbot von Ausstellungen, Märkten, Tierschauen und sonstigen Sammelveranstaltungen für Gefluegel und andere Vögel.
(3) Die in der Schutzzone getroffenen Maßnahmen werden frühestens 21 Tage nach der ersten Reinigung und Desinfektion des Seuchenbetriebs gemäß Artikel 11 aufgehoben. Danach wird die Schutzzone in die Überwachungszone eingegliedert.
(4) In der Überwachungszone werden folgende Maßnahmen angewandt:
a) Ermittlung sämtlicher Gefluegelhaltungsbetriebe innerhalb der Zone;
b) Kontrolle der Gefluegel- und Bruteierverbringungen innerhalb der Zone;
c) innerhalb der ersten 15 Tage Verbot der Verbringung von Gefluegel aus der Zone, es sei denn, das Gefluegel wird auf direktem Weg zu einem von der zuständigen Behörde benannten Schlachtbetrieb ausserhalb der Überwachungszone befördert. Das so erschlachtete Fleisch ist mit der besonderen Genusstauglichkeitskennzeichnung gemäß Artikel 5 der Richtlinie 91/494/EWG zu versehen;
d) Verbot der Verbringung von Bruteiern aus der Überwachungszone, es sei denn, sie werden in eine von der zuständigen Behörde benannte Brüterei gebracht. Vor dem Versand sind Eier und Verpackungen zu desinfizieren;
e) Verbot der Verbringung von Stall- und Flüssigmist aus der Zone;
f) Verbot von Ausstellungen, Märkten, Tierschauen und sonstigen Sammelveranstaltungen für Gefluegel und andere Vögel;
g) unbeschadet der Maßnahmen nach den Buchstaben a) und b) Verbot des Transports von Gefluegel innerhalb der Zone, ausser zur Durchfuhr über grosse Fernverkehrsstrassen und Eisenbahnstrecken.
(5) Die in der Überwachungszone getroffenen Maßnahmen werden frühestens 30 Tage nach der ersten Reinigung und Desinfektion des Seuchenbetriebs gemäß Artikel 11 aufgehoben.
(6) Befinden sich diese Zonen auf dem Hoheitsgebiet mehrerer Mitgliedsstaaten, so arbeiten die zuständigen Behörden der betroffenen Mitgliedstaaten bei der Abgrenzung der in Absatz 1 bezeichneten Zonen zusammen. Gegebenenfalls werden die Schutz- und die Überwachungszone nach dem Verfahren des Artikels 25 abgegrenzt.
(7) Bestätigt sich bei der epizootiologischen Untersuchung nach Artikel 7, daß der Seuchenherd auf einer Ansteckung beruht, bei der keine Ausbreitung erfolgt, so können Umfang und Dauer der Schutz- und der Überwachungszone nach dem Verfahren des Artikels 25 verringert werden.
Artikel 10
Die Mitgliedstaaten tragen dafür Sorge, daß
a) die zuständige Behörde das Verfahren regelt, mit dessen Hilfe Verbringungen von Gefluegel, Eiern und in Gefangenschaft gehaltenen Vögeln jederzeit nachvollziehbar sind;
b) der Besitzer bzw. der Halter von Gefluegel und/oder Brieftauben und/oder in Gefangenschaft gehaltenen Vögeln auf Verlangen der zuständigen Behörde Auskunft erteilt über die Zu- und Abgänge von Gefluegel, Eiern und Brieftauben in seinem Betrieb sowie über die Wettbewerbe oder Ausstellungen, an denen die Brieftauben teilgenommen haben;
c) Personen, die Gefluegel, Eier, Brieftauben oder in Gefangenschaft gehaltene Vögel befördern oder Handel damit treiben, der zuständigen Behörde Auskunft über die Verbringung der beförderten bzw. gehandelten Tiere und Eier erteilen sowie entsprechende Belege beibringen können.
Artikel 11
Die Mitgliedstaaten tragen dafür Sorge, daß
a) die zu verwendenden Desinfektionsmittel und ihre Konzentration von der zuständigen Behörde amtlich zugelassen werden;
b) Reinigungs- und Desinfektionsarbeiten unter behördlicher Aufsicht
i) nach amtstierärztlicher Weisung,
ii) nach dem Reinigungs- und Desinfektionsverfahren für Seuchenbetriebe gemäß Anhang II
stattfinden.
Artikel 12
Für die Probenahmen und Laboruntersuchungen zur Ermittlung des Virus der Newcastle-Krankheit gelten die Bestimmungen des Anhangs III.
Artikel 13
Die Mitgliedstaaten sorgen dafür, daß die zuständige Behörde die erforderlichen zweckdienlichen Maßnahmen ergreift, um die Bewohner der Schutz- und Überwachungszonen über die geltenden Beschränkungen zu informieren, und alle notwendigen Vorkehrungen zur Durchsetzung dieser Maßnahmen trifft.
Artikel 14
1. Die Mitgliedstaaten tragen dafür Sorge, daß in jedem Mitgliedstaat folgende Einrichtungen benannt werden:
a) ein nationales Laboratorium, das technisch und personell so ausgestattet ist, daß jederzeit eine umfassende Typendifferenzierung des Seuchenvirus nach Antigenmerkmalen und biologischen Eigenschaften und die Bestätigung der Ergebnisse der regionalen Diagnoselaboratorien möglich ist;
b) ein nationales Laboratorium, in dem Reagenzien zur Verwendung in regionalen Diagnoselaboratorien getestet werden;
c) ein nationales Institut oder Laboratorium für die Kontrolle der Wirksamkeit und des Reinheitsgrads der Impfstoffe, die in dem betreffenden Mitgliedstaat für die prophylaktische Impfung verwendet bzw. im Hinblick auf Dringlichkeitsmaßnahmen vorrätig gehalten werden.
(2) Die in Anhang IV aufgeführten nationalen Laboratorien sind für die Koordinierung der Standards und Diagnosemethoden, der Verwendung von Reagenzien und der Impfstoffprüfungen zuständig.
(3) Sie sind ferner zuständig für die Koordinierung der in den einzelnen staatlichen Diagnoselaboratorien für die Newcastle-Krankheit angewandten Standards und Diagnoseverfahren. Zu diesem Zweck
a) können sie Diagnosereagenzien an nationale Laboratorien abgeben;
b) kontrollieren sie die Qualität aller in dem betreffenden Mitgliedstaat verwendeten Diagnosereagenzien;
c) veranlassen sie die regelmässige Durchführung von Vergleichstests;
d) halten sie Virusisolate der Newcastle-Krankheit aus bestätigten Seuchenfällen des betreffenden Mitgliedstaats vorrätig;
e) bestätigen sie positive Ergebnisse der regionalen Diagnoselaboratorien.
(4) Die in Anhang IV aufgeführten nationalen Laboratorien stehen in Verbindung zum gemeinschaftlichen Referenzlaboratorium gemäß Artikel 15.
Artikel 15
Das gemeinschaftliche Referenzlaboratorium für die Newcastle-Krankheit ist in Anhang V aufgeführt. Unbeschadet der Bestimmungen der Entscheidung 90/424/EWG(9) , insbesondere des Artikels 28, sind die Befugnisse und Aufgaben dieses Laboratoriums in Anhang V festgelegt.
Artikel 16
(1) Die Mitgliedstaaten tragen dafür Sorge, daß
a) Impfungen gegen die Newcastle-Krankheit mit amtlich zugelassenen Impfstoffen im Rahmen vorbeugender Maßnahmen oder ergänzend zu den bei Ausbruch der Krankheit getroffenen Bekämpfungsmaßnahmen durchgeführt werden können;
b) nur Impfstoffe zugelassen werden, für die die zuständige Behörde des Mitgliedstaats, in dem die Impfstoffe verwendet werden, eine Genehmigung für das Inverkehrbringen erteilt hat.
(2) Weitere Kriterien für die Verwendung von Impfstoffen gegen die Newcastle-Krankheit können nach dem Verfahren des Artikels 25 festgelegt werden.
Artikel 17
(1) Die Mitgliedstaaten, die freiwillige oder obligatorische prophylaktische Impfungen gegen die Newcastle-Krankheit durchführen, teilen dies der Kommission und den anderen Mitgliedstaaten mit.
(2) Die Mitteilung gemäß Absatz 1 betrifft insbesondere
- die Merkmale und die Zusammensetzung der verwendeten Impfstoffe;
- die Vorschriften für die Überwachung der Abgabe, Lagerung und Verwendung der Impfstoffe;
- die Gefluegelarten und -kategorien, die geimpft werden können bzw. müssen;
- die Gebiete, in denen geimpft werden kann bzw. muß;
- die Gründe, aus denen die Impfungen vorgenommen wurden.
(3) Die Mitgliedstaaten können ein Impfprogramm für Brieftauben vorsehen. In diesem Fall haben sie die Kommission zu unterrichten. Unbeschadet eines solchen Programms tragen die Mitgliedstaaten dafür Sorge, daß die Veranstalter von Wettbewerben und Ausstellungen die notwendigen Maßnahmen treffen, damit nur Brieftauben, die gegen die Newcastle-Krankheit geimpft worden sind, an Wettbewerben oder Ausstellungen teilnehmen können.
(4) Die Durchführungsbestimmungen zu diesem Artikel, insbesondere die zugrunde zu legenden Kriterien, sowie etwaige Ausnahmen entsprechend dem Gesundheitsstatus der Mitgliedstaaten werden nach dem Verfahren des Artikels 25 erlassen.
Artikel 18
(1) Die Mitgliedstaaten tragen dafür Sorge, daß die zuständige Behörde nach Bestätigung der Newcastle-Krankheit ergänzend zu den sonstigen Bekämpfungsmaßnahmen gemäß dieser Richtlinie eine geographische und zeitliche Abgrenzung vornimmt, innerhalb derer bestimmte Gefluegelarten unter amtlicher Überwachung unverzueglich einer systematischen Impfung (Notimpfung) unterzogen werden. Mitgliedstaaten, die Notimpfungen durchführen, unterrichten die Kommission und die anderen Mitgliedstaaten in dem mit Beschluß 68/361/EWG(10) eingesetzten Ständigen Veterinärausschuß über die Seuchenwirkung und das Notimpfprogramm.
(2) In dem in Absatz 1 genannten Fall ist die Impfung bzw. Wiederimpfung des Gefluegels in Betrieben, die den Beschränkungen gemäß Artikel 4 unterliegen, verboten.
(3) In dem in Absatz 1 genannten Fall gilt folgendes:
a) die zur Impfung vorgesehenen Gefluegelarten sind so schnell wie möglich zu impfen;
b) alle in den Betrieben der Impfzone geschlüpften Küken bzw. alle in diese Betriebe verbrachten Tiere dieser Arten müssen geimpft werden bzw. geimpft worden sein;
c) während der Impfkampagne gemäß Absatz 1 darf kein Gefluegel dieser Arten Betriebe in der Impfzone verlassen, es sei denn,
- Eintagsküken werden zu einem anderen Betrieb innerhalb der Impfzone verbracht, in dem sie geimpft werden müssen;
- Gefluegel wird zur unmittelbaren Schlachtung auf direktem Weg in einen Schlachthof innerhalb der Impfzone verbracht. Liegt der Schlachthof ausserhalb der Impfzone, so darf das Gefluegel erst aus dem Betrieb verbracht werden, wenn ihn der amtliche Tierarzt einer veterinärhygienischen Kontrolle unterzogen hat;
d) nach abgeschlossener Impfkampagne gemäß Buchstabe a) kann die Verbringung aus der Impfzone genehmigt werden für
- Eintagsküken, die zur Fleischerzeugung in einem Mastbetrieb bestimmt sind, sofern sie dort geimpft werden; der betreffende Betrieb ist bis zur Schlachtung des dort aufgenommenen Gefluegels unter Überwachung zu stellen;
- Gefluegel, das vor mehr als 21 Tagen geimpft wurde und zur unmittelbaren Schlachtung bestimmt ist;
- Bruteier, sofern seit der Impfung des Zuchtbestands mindestens drei Wochen vergangen sind und Eier sowie Verpackungen vor dem Versand desinfiziert wurden.
(4) Die Maßnahmen gemäß Absatz 3 Buchstaben b) und d) bleiben nach Abschluß der Impfkampagne gemäß Absatz 1 für einen Zeitraum von drei Monaten in Kraft; sie können um weitere Dreimonatszeiträume verlängert werden.
(5) Abweichend von Absatz 3 Buchstaben a) und b) kann die zuständige Behörde bestimmte Gefluegelbestände von besonderem wissenschaftlichem Wert von der systematischen Impfung ausnehmen, sofern sie die erforderlichen Gesundheitsschutzmaßnahmen erlässt und diese Bestände unter regelmässige serologische Überwachung stellt.
(6) Die Kommission verfolgt die Seuchenentwicklung und kann erforderlichenfalls nach dem Verfahren des Artikels 25 insbesondere Verbringungssperren und Impfkontrollmaßnahmen beschließen.
Artikel 19
(1) Besteht der Verdacht, daß sich Brieftauben oder in Gefangenschaft gehaltene Vögel mit der Newcastle-Krankheit infiziert haben so tragen die Mitgliedstaaten dafür Sorge, daß der amtliche Tierarzt unverzueglich die amtlichen Untersuchungsmaßnahmen durchführt, um diesen Verdacht zu erhärten oder zu entkräften; insbesondere entnimmt bzw. veranlasst er die Entnahme von Proben für die erforderlichen Laboruntersuchungen.
(2) Unmittelbar nach Anzeige des Seuchenverdachts stellt die zuständige Behörde den Taubenschlag oder Betrieb unter amtliche Überwachung und ordnet insbesondere an, daß weder Tauben bzw. in Gefangenschaft gehaltene Vögel noch sonstige potentielle Träger von Ansteckungsstoffen aus dem Taubenschlag bzw. Betrieb verbracht werden dürfen.
(3) Die Maßnahmen gemäß den Absätzen 1 und 2 werden erst aufgehoben, wenn der Seuchenverdacht von amtlichen Tierarzt entkräftet wurde.
(4) Wenn der Befall amtlicherseits bestätigt wurde, ordnet die zuständige Behörde insbesondere an, daß
a) die Kontroll- und Tilgungsmaßnahmen gemäß Artikel 5 Absatz 1 Buchstaben a), b), e) und f) bei Brieftauben oder in Gefangenschaft gehaltenen Vögeln und bei Taubenschlägen oder Betrieben, die mit der Newcastle-Krankheit infiziert sind, angewendet werden, oder
b) zumindest
i) die Verbringung von Tauben oder in Gefangenschaft gehaltenen Vögeln aus dem Taubenschlag oder Betrieb während mindestens 60 Tagen nach dem letztmaligen Auftreten klinischer Symptome der Newcastle-Krankheit untersagt ist;
ii) alle Materialien bzw. Abfälle, die Träger von Ansteckungsstoffen sein könnten, unschädlich beseitigt oder behandelt werden. Die Behandlung muß die Gewähr dafür bieten, daß während der unter Ziffer i) genannten 60-Tage-Frist alle Viren der Newcastle-Krankheit und alle angefallenen Abfälle vernichtet werden;
c) eine epizootiologische Untersuchung gemäß Artikel 7 durchgeführt wird.
(5) Sofern es für die ordnungsgemässe Anwendung dieses Artikels erforderlich ist, erteilen die Mitgliedstaaten der Kommission im Rahmen des Ständigen Veterinärausschusses Auskunft über den Krankheitsstand und die nach dem Muster in Anhang VI durchgeführten Kontrollmaßnahmen.
Artikel 20
(1) Spültrank aus im grenzueberschreitenden Verkehr eingesetzten Transportmitteln wie Schiffen, Überland- und Luftfahrzeugen darf nicht an Gefluegel verfüttert werden; Spültrank dieser Art ist unter amtlicher Überwachung zu sammeln und unschädlich zu beseitigen.
(2) Die Verfütterung von anderem Spültrank als dem in Absatz 1 genannten oder von Gefluegelabfällen an Gefluegel darf nur genehmigt werden, wenn aufgrund einer Wärmebehandlung in einer geeigneten Anlage gewährleistet ist, daß die Krankheit nicht übertragen werden kann und das Seuchenvirus abgetötet ist.
(3) Erforderlichenfalls erlässt die Kommission nach dem Verfahren des Artikels 25 Durchführungsvorschriften zu Absatz 2.
Artikel 21
(1) Jeder Mitgliedstaat erstellt einen Krisenplan mit Maßnahmen, die bei Ausbruch der Newcastle-Krankheit auf einzelstaatlicher Ebene zu treffen sind.
Dieser Plan regelt den Zugang des Personals zu Einrichtungen und Ausrüstungen sowie zu sonstigen Mitteln, die zur schnellen und nachhaltigen Tilgung der Seuche benötigt werden. Er muß Angaben über die Impfstoffmenge enthalten, die die Mitgliedstaaten als Vorrat für eine Notimpfung für erforderlich erachten.
(2) Für die Erstellung dieser Pläne gelten die Kriterien in Anhang VII.
(3) Die gemäß den Kriterien des Anhangs VII erstellten Pläne sind der Kommission spätestens sechs Monate nach dem Zeitpunkt vorzulegen, zu dem die Mitgliedstaaten dieser Richtlinie spätestens nachzukommen haben.
(4) Die Kommission prüft, ob diese Pläne die Verwirklichung des gesteckten Ziels ermöglichen, und schlägt dem betreffenden Mitgliedstaat die Änderungen vor, die erforderlich sind, um insbesondere sicherzustellen, daß die Pläne mit denen der anderen Mitgliedstaaten in Einklang stehen.
Die Kommission genehmigt die gegebenenfalls geänderten Pläne nach dem Verfahren des Artikels 25.
Die Pläne können nach demselben Verfahren zu einem späteren Zeitpunkt geändert oder ergänzt werden, um der Entwicklung der Lage Rechnung zu tragen.
Artikel 22
Sachverständige der Kommission können, soweit dies für die einheitliche Anwendung der vorliegenden Richtlinie erforderlich ist, in Zusammenarbeit mit den zuständigen Behörden Kontrollen an Ort und Stelle durchführen. Hierzu können sie durch die Kontrolle einer repräsentativen Zahl von Einrichtungen nachprüfen, ob die zuständigen Behörden kontrollieren, inwieweit die Vorschriften dieser Richtlinie von den Einrichtungen eingehalten werden. Die Kommission unterrichtet die Mitgliedstaaten über das Ergebnis der durchgeführten Kontrollen.
Der Mitgliedstaat, in dessen Hoheitsgebiet eine Kontrolle vorgenommen wird, gewährt den Sachverständigen bei der Erfuellung ihrer Aufgabe die erforderliche Unterstützung.
Die Durchführungsvorschriften zu diesem Artikel werden nach dem Verfahren des Artikels 25 festgelegt.
Artikel 23
Die Bedingungen der finanziellen Beteiligung der Gemeinschaft an den sich aus dieser Richtlinie ergebenden Maßnahmen sind in der Entscheidung 90/424/EWG geregelt.
Artikel 24
Falls erforderlich, werden die Anhänge vom Rat mit qualifizierter Mehrheit auf Vorschlag der Kommission geändert, um insbesondere neuen Untersuchungen und Diagnoseverfahren Rechnung zu tragen.
Artikel 25
(1) Wird auf das in diesem Artikel festgelegte Verfahren Bezug genommen, so befasst der Vorsitzende des mit dem Beschluß 68/361/EWG eingesetzten Ständigen Veterinärausschusses (im folgenden "Ausschuß" genannt) diesen Ausschuß unverzueglich von sich aus oder auf Antrag des Vertreters eines Mitgliedstaats.
(2) Der Vertreter der Kommission unterbreitet dem Ausschuß einen Entwurf der zu treffenden Maßnahmen. Der Ausschuß gibt seine Stellungnahme zu diesem Entwurf innerhalb einer Frist ab, die der Vorsitzende unter Berücksichtigung der Dringlichkeit der betreffenden Frage festsetzen kann. Die Stellungnahme wird mit der Mehrheit abgegeben, die in Artikel 148 Absatz 2 des Vertrages für die Annahme der vom Rat auf Vorschlag der Kommission zu fassenden Beschlüsse vorgesehen ist. Bei der Abstimmung im Ausschuß werden die Stimmen der Vertreter der Mitgliedstaaten gemäß dem vorgenannten Artikel gewogen. Der Vorsitzende nimmt an der Abstimmung nicht teil.
(3) a) Die Kommission erlässt die beabsichtigten Maßnahmen, wenn sie mit der Stellungnahme des Ausschusses übereinstimmen.
b) Stimmen die beabsichtigten Maßnahmen mit der Stellungnahme des Ausschusses nicht überein oder liegt keine Stellungnahme vor, so unterbreitet die Kommission dem Rat unverzueglich einen Vorschlag für die zu treffenden Maßnahmen. Der Rat beschließt mit qualifizierter Mehrheit.
Hat der Rat innerhalb von drei Monaten nach seiner Befassung keinen Beschluß gefasst, so werden die vorgesehenen Maßnahmen von der Komission erlassen, es sei denn, der Rat hat sich mit einfacher Mehrheit gegen diese Maßnahmen ausgesprochen.
Artikel 26
(1) Die Mitgliedstaaten erlassen die erforderlichen Rechts- und Verwaltungsvorschriften, um dieser Richtlinie vor dem 1. Oktober 1993 nachzukommen. Sie setzen die Kommission unverzueglich davon in Kenntnis.
Wenn die Mitgliedstaaten Vorschriften nach Absatz 1 erlassen, nehmen sie in den Vorschriften selbst oder durch einen Hinweis bei der amtlichen Veröffentlichung auf diese Richtlinie Bezug. Die Mitgliedstaaten regeln die Einzelheiten der Bezugnahme.
(2) Die Mitgliedstaaten übermitteln der Kommission den Wortlaut der wichtigsten innerstaatlichen Rechtsvorschriften, die sie in dem unter diese Richtlinie fallenden Bereich erlassen.
Artikel 27
Diese Richtlinie ist an die Mitgliedstaaten gerichtet.
Geschehen zu Brüssel am 14. Juli 1992.