31994L0056
L 319/14
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 94/56/ЕО НА СЪВЕТА
от 21 ноември 1994 година
относно определяне на основните принципи при разследването на произшествия и инциденти в гражданското въздухоплаване
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 84, параграф 2 от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет (2),
в съответствие с процедурата, предвидена в член 189 в от Договора (3),
като има предвид, че в областта на гражданското въздухоплаване в Европа би следвало да се поддържа висока степен на безопасност и следва да се полагат всички усилия за намаляване броя на произшествията и инцидентите;
като има предвид, че бързото провеждане на технически разследвания на произшествия и инциденти в гражданското въздухоплаване подобрява въздушната безопасност, като способства за предотвратяване на настъпването на такива произшествия и инциденти;
като има предвид, че би следвало да се вземе под внимание Конвенцията за международното гражданско въздухоплаване, подписана на 7 декември 1944 г. в Чикаго, която предвижда прилагането на необходимите мерки за гарантиране на безопасната експлоатация на въздухоплавателните средства; като има предвид, че следва да се вземе под особено внимание приложение 13 към същата конвенция, в което се определят препоръчителните международни стандарти и практики за разследване на произшествия с въздухоплавателни средства;
като има предвид, че съгласно международните стандарти в приложение 13 отговорността за извършване на разследване на произшествия е на държавата, в която е настъпило произшествието;
като има предвид, че ако в случай на сериозни инциденти не е извършено разследване от държавата, в която е настъпил инцидентът, такова разследване следва да се проведе от държавата на регистрация;
като има предвид, че разследването на сериозни инциденти би следвало да се извършва по подобен начин на разследването на произшествия;
като има предвид, че обхватът на разследванията трябва да зависи от изводите, които могат да се извлекат от тях за подобряване на безопасността;
като има предвид, че въздушната безопасност изисква разследванията да се извършват във възможно най-кратки срокове;
като има предвид, че разследващите би следвало да могат безпрепятствено да изпълняват своите задачи;
като има предвид, че държавите-членки, в съответствие с действащото законодателство по отношение на правомощията на органите, които отговарят за съдебното следствие, и по целесъобразност, в тясно сътрудничество с тези органи, трябва да гарантират, че лицата, които отговарят за техническото разследване, могат да изпълняват задачите си при възможно най-добрите условия;
като има предвид, че разследването на произшествия и инциденти в гражданското въздухоплаване би следвало да се извършва от или под контрола на независим орган или организация, за да се избягват конфликти на интереси и всякакви евентуални усложнения относно причините за настъпване на разследваните събития;
като има предвид, че органът или организацията би следвало да бъдат подходящо оборудвани и задачите им биха могли да включват превантивни дейности;
като има предвид, че държавите-членки би следвало да предприемат мерки за гарантиране при необходимост на взаимопомощ при провеждането на разследвания;
като има предвид, че държава-членка би следвало да може да делегира задачата за провеждане на разследване на друга държава-членка;
като има предвид, че с оглед предотвратяването на произшествия е важно обществеността да се информира във възможно най-кратки срокове за заключенията от разследванията на произшествия;
като има предвид, че при разпространяване на заключенията от разследването на инциденти би следвало да се има предвид техният особен характер;
като има предвид, че държавите-членки би следвало надлежно да вземат под внимание препоръките за безопасност, произтичащи от разследването на произшествия и инциденти;
като има предвид, че единствената цел на техническото разследване е да се извлекат изводи, които биха могли да предотвратят бъдещи произшествия и инциденти, поради което анализът на събитието, заключенията и препоръките за безопасност, нямат за цел определянето на вина или отговорност,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Цел
Целта на настоящата директива е да се подобри въздушната безопасност чрез улесняване на бързото провеждане на разследвания, чиято единствена цел е предотвратяването на бъдещи произшествия и инциденти.
Член 2
Приложно поле
1. Настоящата директива се прилага за разследванията на произшествия и инциденти в гражданското въздухоплаване, които са настъпили на територията на Общността, като се вземат под внимание международните задължения на държавите-членки.
2. Настоящата директива се прилага и извън територията на Общността за:
i)
разследванията на произшествия с въздухоплавателни средства, които са регистрирани в държава-членка, когато такива разследвания не се извършват от друга държава;
ii)
разследванията на сериозни инциденти с въздухоплавателни средства, които са регистрирани в държава-членка или които се експлоатират от предприятие, установено в държава-членка, когато такива разследвания не се извършват от друга държава.
Член 3
Определения
По смисъла на настоящата директива:
а)
„произшествие“ означава събитие, свързано с експлоатацията на въздухоплавателно средство, което настъпва в промеждутъка от времето, когато лице се качи на борда на въздухоплавателното средство с намерение да лети и времето, когато всички такива лица са напуснали борда на въздухоплавателното средство, при което:
1.
има смъртоносно или тежко ранено лице вследствие на:
-
това, че се е намирало във въздухоплавателното средство, или
-
пряк контакт с която и да е част на въздухоплавателното средство, включително отделили се от въздухоплавателното средство части, или
-
пряко излагане на силната въздушна струя от реактивните двигатели,
освен когато се касае за наранявания в резултат на естествени причини, самонаранявания или наранявания, нанесени от друго лице, или когато нараняванията са нанесени на пътници без билети, които се крият извън зоните, които обикновено са на разположение за пътниците и екипажа; или
2.
въздухоплавателното средство претърпи повреда или конструктивна неизправност, които:
-
оказват неблагоприятно въздействие върху здравината на конструкцията, експлоатационните или летателни характеристики на въздухоплавателното средство, и
-
обичайно биха изисквали сериозен ремонт или замяна на повредения компонент,
освен отказ или повреда на двигател, когато повредата се ограничава в двигателя, неговия кожух или спомагателни агрегати, или ограничени повреди във въздушните винтове, краищата на крилата, антените, гумите, спирачните устройства, обтекателите, малки вдлъбнатини или прободни отвори в обшивката на въздухоплавателното средство;
3.
въздухоплавателното средство е изчезнало или достъпът до него е напълно невъзможен;
б)
„сериозно нараняване“ означава нараняване, което е претърпяно от лице по време на произшествие, и което:
1.
изисква хоспитализация за повече от 48 часа, които започват да текат в срок от седем дни от датата на получаване на телесната повреда; или
2.
е довела до счупване на кост (с изключение на прости счупвания на пръсти на ръцете и на краката или на носа); или
3.
е свързана с разкъсвания на тъкани, предизвикващи силно кръвотечение, повреди на нерви, мускули или сухожилия; или
4.
е свързана с нараняване на който и да е вътрешен орган; или
5.
е свързана с изгаряния втора или трета степен, или каквото и да е изгаряне на повече от 5 % повърхността на тялото; или
6.
е свързана с потвърден факт на въздействие на вредни(инфекциозни) вещества или на поразяваща радиация;
в)
„смъртоносно нараняване“ означава нараняване, което е претърпяно от лице по време на произшествие и което води до неговата/нейната смърт в срок от 30 дни от датата на произшествието;
г)
„причини“ означава действия, бездействия, събития или условия, или комбинация от тях, които са довели до настъпването на произшествия и инциденти;
д)
„разследване“ означава процес, който се провежда с цел предотвратяване на, произшествия и инциденти, който включва събиране и анализ на информация, подготовка на заключения, включително установяване на причината/ите, и по целесъобразност изработване на препоръки за безопасност;
е)
„отговарящ за разследването“ означава лице, на което въз основа на квалификацията му е възложена отговорността за организацията, провеждането и контрола на разследване;
ж)
„полетно записващо устройство“ е записващ уред, който е монтиран на борда на въздухоплавателното средство с цел улесняване на разследването на; произшествия и инциденти;
з)
„предприятие“ означава всяко физическо или юридическо лице, с или без стопанска цел, или всеки официален орган, който има или няма правосубектност;
и)
„оператор“ означава всяко лице, орган или предприятие, което експлоатира или предлага да експлоатира едно или повече въздухоплавателни средства;
й)
„инцидент“ означава събитие, различно от произшествие, което е свързано с експлоатацията на въздухоплавателно средство, и което засяга или би могло да засегне безопасността на експлоатацията;
к)
„сериозен инцидент“ означава инцидент, при който обстоятелствата сочат, че едва е избегнато настъпването на произшествие (в приложението са изброени примери на сериозни инциденти);
л)
„препоръка за безопасност“ означава всяко предложение от разследващия орган на държавата, която провежда техническото разследване, въз основа на информацията получена при разследването, което се отправя с намерение да се предотвратят произшествия и инциденти.
Член 4
Задължение за разследване
1. Всяко произшествие или сериозен инцидент подлежат на разследване.
Въпреки това, държавите-членки могат да предприемат мерки за разследването на инциденти, които не са включени в приложното поле на първа алинея, когато разследващият орган може да очаква от това разследване да бъдат извлечени изводи за въздушната безопасност.
2. Обхватът на разследването и процедурите, които трябва да се следват при провеждането на такива разследвания, се определят от разследващия орган, като се вземат под внимание принципите и целите на настоящата директива, и в зависимост от изводите, който разследващия орган очаква да бъдат извлечени от произшествието или тежкия инцидент за подобряване на безопасността.
3. Разследванията по параграф 1 в никакъв случай нямат за цел определянето на вина или отговорност.
Член 5
Статут на разследването
1. Държавите-членки, в рамките на съответните им вътрешни правни системи, определят правен статут на разследването, който ще позволява на отговорните разследващи да изпълняват задачите си по най-ефективния начин и в най-кратки срокове.
2. В съответствие с действащото законодателство в държавите-членки, и по целесъобразност в сътрудничество с органите, които отговарят за съдебното следствие, наред с другото разследващите имат право:
а)
на пълен достъп до мястото на произшествието или инцидента, както и до въздухоплавателното средство, неговото съдържание или останки;
б)
да извършват непосредствен опис на доказателствата и контролирано събиране на останките или компоненти с цел изследване и анализ;
в)
на непосредствен достъп до и използване на съдържанието на полетните записващи устройства и всякакви други записи;
г)
на достъп до резултатите от изследването на телата или на проби от телата на жертвите;
д)
на непосредствен достъп до резултатите от изследванията на хората, участвали в експлоатацията на въздухоплавателното средство, или от изследванията на проби, взети от такива хора;
е)
да разпитват свидетели;
ж)
на пълен достъп до всяка съответна информация или записи, притежавани от собственика, оператора или производителя на въздухоплавателното средство и от органите, които отговарят за гражданското въздухоплаване или за летищната експлоатация.
Член 6
Разследващ орган или организация
1. Всяка държава-членка гарантира, че техническите разследвания се провеждат или контролират от постоянен орган на гражданското въздухоплаване или организация. Съответният орган или организация са функционално независими, по-специално от националните въздухоплавателни органи, които отговарят за въздушната техническа изправност, освидетелстването, експлоатацията на полетите, поддръжката, лицензирането, контрола на въздушното движение или летищната експлоатация, или въобще от всякаква друга страна, чиито интереси биха могли да бъдат в противоречие с възложената на разследващия орган или организация задача.
2. Независимо от разпоредбите на параграф 1, възложените дейности на този орган или организация могат да включват събиране и анализ на данни, свързани с въздушната безопасност, по-специално с превантивна цел, доколкото тези дейности не засягат неговата независимост и не предполагат никаква отговорност по въпроси от регулаторен, административен или нормативен характер.
3. На органа или организацията по параграф 1 се предоставят необходимите средства за изпълнение на неговите/нейните отговорности независимо от органите, посочени в параграф 1, и за целта следва да може да получи достатъчно средства. Разследващите се ползват от статут, който им предоставя необходимите гаранции за независимост. В него/нея има най-малко един разследващ, който може да изпълнява функциите на отговорен разследващ в случай на произшествие с въздухоплавателно средство или сериозен инцидент.
4. При необходимост, органът или организацията може да изисква съдействие от органи или организации от други държави-членки за осигуряването на:
а)
инсталации, съоръжения и оборудване за:
-
техническо разследване на останки и оборудване на въздухоплавателното средство, както и всякакви други предмети, които имат практическо значение за разследването,
-
оценка на информацията от устройствата за записване на полета, и
-
компютърно съхранение и оценка на данните за въздушно произшествие;
б)
специалисти по разследването на произшествия, които да извършат специфични задачи, но само в случай на образувано следствие, вследствие на тежко произшествие.
Доколкото е възможно, такова съдействие следва да се предоставя безплатно.
5. Държава-членка може да делегира задачата за извършване на разследване на произшествие или инцидент на друга държава-членка.
Член 7
Доклад за произшествие
1. За всяко разследване на произшествие се изготвя доклад в подходяща за вида и сериозността на произшествието форма. В доклада се посочва единствената цел на разследването, съгласно предвиденото в член 1, и по целесъобразност се съдържат препоръки за безопасност.
2. Разследващият орган или организация представя пред обществеността окончателния доклад за произшествието във възможно най-кратък срок, и по възможност в срок от 12 месеца от датата на.произшествието.
Член 8
Доклад за инцидент
1. За всяко разследване на инцидент се изготвя доклад в подходяща за вида и сериозността на инцидента форма. По целесъобразност, докладът съдържа съответни препоръки за безопасност. В доклада се запазва анонимността на лицата, участвали в инцидента.
2. Докладът за инцидента се разпространява до страните, които могат да извлекат полза от заключенията по отношение на безопасността.
Член 9
Препоръки за безопасност
Докладите и препоръките за безопасност, посочени в член 7 и 8, се изпращат на заинтересованите предприятия или национални въздухоплавателни органи, и копия от тях се изпращат на Комисията.
Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че изготвените от разследващите органи или организации препоръки за безопасност са надлежно взети под внимание, и че по целесъобразност във връзка с тях са предприети действия, без да се засяга правото на Общността.
Член 10
Препоръка за безопасност в никакъв случай не създава презумпция за вина или отговорност за произшествие или инцидент.
Член 11
Директива 80/1266/ЕИО на Съвета от 16 декември 1980 г. относно бъдещото сътрудничество и взаимопомощ между държавите-членки в областта на разследването на въздушни произшествия (4) се отменя.
Член 12
1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, преди 21 ноември 1996 г. Те незабавно информират Комисията за това.
2. Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
Член 13
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 21 ноември 1994 година.
RICHTLINIE 94/56/EG DES RATES vom 21. November 1994 über Grundsätze für die Untersuchung von Unfällen und Störungen in der Zivilluftfahrt
DER RAT DER EUROPÄISCHEN UNION -
gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, insbesondere auf Artikel 84 Absatz 2,
auf Vorschlag der Kommission (1),
nach Stellungnahme des Wirtschafts- und Sozialausschusses (2),
gemäß dem Verfahren des Artikels 189c des Vertrags (3),
in Erwägung nachstehender Gründe:
Es gilt, in der europäischen Zivilluftfahrt einen hohen allgemeinen Sicherheitsstandard zu erhalten und die Zahl von Unfällen und Störungen mit allen Mitteln zu senken.
Die zuegige Durchführung technischer Untersuchungen von Unfällen und Störungen in der Zivilluftfahrt erhöht die Luftverkehrssicherheit, indem sie zur Verhütung solcher Vorkommnisse beiträgt.
Berücksichtigt werden sollte dabei das am 7. Dezember 1944 in Chicago unterzeichnete Abkommen über die internationale Zivilluftfahrt, das die Durchführung der für den sicheren Betrieb von Luftfahrzeugen erforderlichen Maßnahmen vorsieht. Insbesondere ist dem Anhang 13 dieses Abkommens Rechnung zu tragen, der internationale Richtlinien und Empfehlungen für Flugunfalluntersuchungen enthält.
Nach diesen internationalen Richtlinien ist der Staat, in dem sich ein Unfall ereignet hat, für die Durchführung der Untersuchung zuständig.
Falls bei einer schweren Störung der Staat, in dem sie sich ereignet hat, keine Untersuchung durchführt, ist diese vom Eintragungsstaat vorzunehmen.
Schwere Störungen sollten ähnlich untersucht werden wie Unfälle.
Beim Umfang der Untersuchungen ist zu berücksichtigen, welche Erkenntnisse sich daraus für die Verbesserung der Sicherheit gewinnen lassen.
Im Interesse der Sicherheit im Luftverkehr muß die Untersuchung so rasch wie möglich erfolgen.
Die Untersuchungssachverständigen sollten ihren Aufgaben möglichst ungehindert nachkommen können.
Die Mitgliedstaaten müssen unter Beachtung der geltenden Rechtsvorschriften über die Befugnisse der für die gerichtliche Untersuchung zuständigen Behörden und gegebenenfalls in enger Zusammenarbeit mit diesen dafür Sorge tragen, daß die für die technische Untersuchung verantwortlichen Personen ihren Aufgaben unter bestmöglichen Bedingungen nachkommen können.
Um Interessenkonflikte und eine Verwicklung in die Ursachen des untersuchten Vorkommnisses zu vermeiden, sollte die Untersuchung von Unfällen und Störungen in der Zivilluftfahrt durch eine unabhängige Stelle oder unter deren Aufsicht vorgenommen werden.
Diese Stelle sollte über angemessene Mittel verfügen, und zu ihren Aufgaben könnten auch andere Tätigkeiten im Bereich der Unfallverhütung gehören.
Die Mitgliedstaaten sollten Maßnahmen treffen, um sich bei der Durchführung der Untersuchungen erforderlichenfalls gegenseitig zu unterstützen.
Ein Mitgliedstaat kann einen anderen Mitgliedstaat mit der Untersuchung beauftragen.
Im Hinblick auf die Unfallverhütung sind die Ergebnisse der Unfalluntersuchungen möglichst bald zu veröffentlichen.
Die Besonderheit von Störungen sollte bei der Verbreitung der diesbezueglichen Untersuchungsergebnisse berücksichtigt werden.
Den Sicherheitsempfehlungen, die aus einer Unfall- oder Störungsuntersuchung abgeleitet werden, ist von den Mitgliedstaaten angemessen Rechnung zu tragen.
Die technische Untersuchung hat ausschließlich zum Ziel, Erkenntnisse zu gewinnen, mit denen künftige Unfälle und Störungen verhütet werden können; die Auswertung des Vorkommnisses sowie die Schlußfolgerungen und Sicherheitsempfehlungen sollen also nicht der Klärung der Schuld- oder der Haftungsfrage dienen -
HAT FOLGENDE RICHTLINIE ERLASSEN
Artikel 1
Ziel
Ziel dieser Richtlinie ist die Verbesserung der Sicherheit im Luftverkehr durch eine Erleichterung der raschen Durchführung technischer Untersuchungen, deren ausschließlicher Zweck die Verhütung künftiger Unfälle und Störungen ist.
Artikel 2
Anwendungsbereich
(1) Diese Richtlinie gilt für Untersuchungen von Unfällen und Störungen in der Zivilluftfahrt im Gebiet der Gemeinschaft, wobei den internationalen Verpflichtungen der Mitgliedstaaten Rechnung getragen wird.
(2) Diese Richtlinie gilt auch ausserhalb des Gebietes der Gemeinschaft
i) für Untersuchungen von Unfällen, die in die Luftfahrzeugrolle eines Mitgliedstaats eingetragene Luftfahrzeuge betreffen, sofern diese Untersuchungen nicht von einem anderen Staat durchgeführt werden;
ii) für Untersuchungen von schweren Störungen, die Luftfahrzeuge betreffen, die in die Luftfahrzeugrolle eines Mitgliedstaats eingetragen sind oder von einem in einem Mitgliedstaat ansässigen Unternehmen betrieben werden, sofern diese Untersuchungen nicht von einem anderen Staat durchgeführt werden.
Artikel 3
Begriffsbestimmungen
Im Sinne dieser Richtlinie bezeichnet der Begriff
a) "Unfall" ein Ereignis beim Betrieb eines Luftfahrzeugs vom Beginn des Anbordgehens von Personen mit Flugabsicht bis zu dem Zeitpunkt, zu dem alle diese Personen das Luftfahrzeug wieder verlassen haben, wenn hierbei
1. eine Person tödlich oder schwer verletzt worden ist
- an Bord eines Luftfahrzeugs oder
- durch unmittelbare Berührung mit dem Luftfahrzeug oder einem seiner Teile, auch wenn sich dieser Teil von dem Luftfahrzeug gelöst hat, oder
- durch unmittelbare Einwirkung des Turbinenstrahls eines Luftfahrzeugs,
es sei denn, daß diese Verletzungen dem Geschädigten durch sich selbst oder von einer anderen Person zugefügt worden sind oder eine andere natürliche Ursache haben oder daß es sich um Verletzungen von unbefugt mitfliegenden Personen handelt, die sich ausserhalb der den Fluggästen und den Besatzungsmitgliedern normalerweise zugänglichen Räume verborgen hatten, oder
2. das Luftfahrzeug oder die Luftfahrzeugzelle einen Schaden erlitten hat und
- der Festigkeitsverband der Luftfahrzeugzelle, die Flugleistungen oder die Flugeigenschaften dadurch beeinträchtigt worden sind und
- die Behebung dieses Schadens in aller Regel eine grosse Reparatur oder einen Austausch des beschädigten Luftfahrzeugteils erfordern würde,
es sei denn, daß nach einem Triebwerkschaden oder Triebwerkausfall die Beschädigung des Luftfahrzeugs begrenzt ist auf das betroffene Triebwerk, seine Verkleidung oder sein Zubehör oder daß der Schaden an einem Luftfahrzeug begrenzt ist auf Schäden an Propellern, Flügelspitzen, Funkantennen, Bereifung, Bremsen, Beplankung oder auf kleinere Einbeulungen oder Löcher in der Aussenhaut, oder
3. das Luftfahrzeug vermisst wird oder völlig unzugänglich ist;
b) "schwere Verletzung" eine Verletzung, die eine Person bei einem Unfall erlitten hat und die
1. einen Krankenhausaufenthalt von mehr als 48 Stunden innerhalb von sieben Tagen nach der Verletzung erfordert oder
2. Knochenbrüche zur Folge hat (mit Ausnahme einfacher Brüche von Fingern, Zehen oder der Nase) oder
3. Rißwunden zur Folge hat, die schwere Blutungen oder Verletzungen von Nerven-, Muskel- oder Sehnensträngen verursachen oder
4. Schäden an inneren Organen verursacht hat oder
5. Verbrennungen zweiten oder dritten Grades oder von mehr als 5% der Körperoberfläche zur Folge hat oder
6. Folge einer nachgewiesenen Aussetzung gegenüber infektiösen Stoffen oder schädlicher Strahlung ist;
c) "tödliche Verletzung" eine Verletzung, die eine Person bei einem Unfall erlitten hat und die innerhalb von 30 Tagen nach dem Unfall deren Tod zur Folge hat;
d) "Ursachen" Handlungen, Unterlassungen, Ereignisse oder Umstände oder eine Kombination dieser Faktoren, die zu einem Unfall oder einer Störung geführt haben;
e) "Untersuchung" ein Verfahren zum Zweck der Verhütung von Unfällen und Störungen, das die Sammlung und Auswertung von Informationen, die Erarbeitung von Schlußfolgerungen einschließlich der Feststellung der Ursachen und gegebenenfalls die Erstellung von Sicherheitsempfehlungen umfasst;
f) "Untersuchungsführer" eine Person, der aufgrund ihrer Qualifikation die Verantwortung für Organisation, Durchführung und Beaufsichtigung einer Untersuchung übertragen wird;
g) "Flugschreiber" jede Art von Aufzeichnungsgerät, das im Luftfahrzeug eingebaut ist, um die Untersuchung von Unfällen und Störungen zu erleichtern;
h) "Unternehmen" eine natürliche Person, eine juristische Person mit oder ohne Gewinnerzielungsabsicht oder eine amtliche Einrichtung, unabhängig davon, ob diese eigene Rechtspersönlichkeit besitzt oder nicht;
i) "Halter" eine Person, eine Einrichtung oder ein Unternehmen, die bzw. das ein oder mehrere Luftfahrzeuge betreibt oder betreiben will;
j) "Störung" ein anderes Ereignis als einen Unfall, das mit dem Betrieb eines Luftfahrzeugs zusammenhängt und den sicheren Betrieb beeinträchtigt oder beeinträchtigen könnte;
k) "schwere Störung" eine Störung, deren Umstände darauf hindeuten, daß sich beinahe ein Unfall ereignet hätte. Beispiele für schwere Störungen sind im Anhang aufgeführt;
l) "Sicherheitsempfehlung" einen Vorschlag zur Verhütung von Unfällen und Störungen, den die Untersuchungsstelle des die technische Untersuchung durchführenden Staates auf der Grundlage von Informationen unterbreitet, die sich während der Untersuchung ergeben haben.
Artikel 4
Untersuchungspflicht
(1) Bei jedem Unfall und jeder schweren Störung ist eine Untersuchung durchzuführen.
Die Mitgliedstaaten können jedoch Maßnahmen treffen, um die Untersuchung einer nicht unter Unterabsatz 1 fallenden Störung zu ermöglichen, wenn sich die Untersuchungsstelle hiervon Erkenntnisse in bezug auf die Sicherheit im Luftverkehr erhofft.
(2) Der Umfang der Untersuchungen und das anzuwendende Verfahren werden von der Untersuchungsstelle unter Berücksichtigung der Grundsätze und Ziele dieser Richtlinie und entsprechend den Erkenntnissen, die sie zur Verbesserung der Sicherheit aus dem Unfall oder der schweren Störung gewinnen will, festgelegt.
(3) Die Untersuchungen nach Absatz 1 dürfen auf keinen Fall darauf abzielen, die Schuld- oder Haftungsfrage zu klären.
Artikel 5
Untersuchungsstatus
(1) Die Mitgliedstaaten legen im Rahmen ihrer jeweiligen Rechtsordnung den rechtlichen Status der Untersuchung so fest, daß die Untersuchungsführer ihren Auftrag so wirksam und so rasch wie möglich ausführen können.
(2) Den Untersuchungsführern ist gemäß den geltenden Rechtsvorschriften der Mitgliedstaaten und gegebenenfalls in Zusammenarbeit mit den für die gerichtliche Untersuchung zuständigen Behörden insbesondere folgendes gestattet:
a) ungehinderter Zugang zum Ort des Unfalls oder der Störung sowie zum Luftfahrzeug, zu seiner Ladung oder zu seinem Wrack;
b) sofortige Spurenaufnahme und überwachte Entnahme von Trümmern und Bauteilen zu Untersuchungs- oder Auswertungszwecken;
c) sofortiger Zugang zum Inhalt von Flugschreibern und sonstigen Aufzeichnungen sowie zu deren Auswertung;
d) Zugang zu den Ergebnissen einer Untersuchung der Leichen der Opfer oder von entsprechenden Proben;
e) sofortiger Zugang zu den Ergebnissen einer Untersuchung von am Betrieb des Luftfahrzeugs beteiligten Personen oder von entsprechenden Proben;
f) Befragung von Zeugen;
g) ungehinderter Zugang zu allen sachdienlichen Informationen des Eigentümers, des Halters und des Herstellers des Luftfahrzeugs sowie der für die Zivilluftfahrt und den Flughafenbetrieb zuständigen Behörden.
Artikel 6
Untersuchungsstelle
(1) Jeder Mitgliedstaat stellt sicher, daß die technischen Untersuchungen von einer ständigen zivilen Luftfahrtstelle oder unter ihrer Aufsicht durchgeführt werden. Diese Untersuchungsstelle muß funktionell insbesondere von jenen nationalen Luftfahrtbehörden, die für die Lufttüchtigkeit, die Zulassung, den Flugbetrieb, die Instandhaltung, die Erteilung von Erlaubnissen an Luftfahrtpersonal, die Flugverkehrskontrolle und den Flughafenbetrieb zuständig sind, sowie allgemein von allen Parteien, deren Interessen mit der Aufgabe der Untersuchungsstelle kollidieren könnten, unabhängig sein.
(2) Ungeachtet des Absatzes 1 kann die Untersuchungsstelle darüber hinaus mit der Sammlung und Untersuchung von Daten zur Sicherheit im Luftverkehr, insbesondere zur Verhütung von Unfällen oder Störungen, betraut werden, sofern dies ihre Unabhängigkeit nicht beeinträchtigt und für sie keine regulative, normative oder administrative Zuständigkeit mit sich bringt.
(3) Die Untersuchungsstelle nach Absatz 1 wird so ausgestattet, daß sie ihre Aufgabe völlig unabhängig von den in Absatz 1 genannten Luftfahrtbehörden wahrnehmen kann; hierfür muß sie über ausreichende Mittel verfügen. Ihre Untersuchungsführer erhalten eine Stellung, die ihnen die erforderlichen Unabhängigkeitsgarantien bietet. Sie verfügt über mindestens einen Untersuchungssachverständigen, der bei Unfällen oder schweren Störungen in der Zivilluftfahrt als Untersuchungsführer tätig sein kann.
(4) Bei Bedarf kann die Untersuchungsstelle die Stellen anderer Mitgliedstaaten darum ersuchen, folgendes zur Verfügung zu stellen:
a) Anlagen, Einrichtungen und Geräte für
- die technische Untersuchung von Wrackteilen, Bordausrüstungen und anderen für die Untersuchung wichtigen Gegenständen,
- die Auswertung der Aufzeichnungen der Flugschreiber,
- die elektronische Speicherung und Auswertung von Flugunfalldaten;
b) Unfalluntersuchungssachverständige für bestimmte Aufgaben, aber nur im Fall einer Untersuchung nach einem Grossunfall.
Diese Hilfe sollte soweit wie möglich kostenlos gewährt werden.
(5) Ein Mitgliedstaat kann die Durchführung einer Untersuchung eines Unfalls oder einer Störung einem anderen Mitgliedstaat übertragen.
Artikel 7
Unfallbericht
(1) Zu jeder Untersuchung eines Unfalls wird ein Bericht in einer der Art und der Schwere des Unfalls angemessenen Form erstellt. Dieser Bericht verweist auf den ausschließlichen Untersuchungszweck gemäß Artikel 1 und enthält gegebenenfalls Sicherheitsempfehlungen.
(2) Die Untersuchungsstelle gibt den abschließenden Unfallbericht so bald wie möglich und möglichst nicht später als zwölf Monate nach dem Unfall heraus.
Artikel 8
Bericht über die Störung
(1) Zu jeder Untersuchung einer Störung wird ein Bericht in einer der Art und der Schwere der Störung angemessenen Form erstellt. Der Bericht enthält gegebenenfalls entsprechende Sicherheitsempfehlungen. In ihm ist die Anonymität der an der Störung Beteiligten zu wahren.
(2) Der Bericht über die Störung wird all denen übermittelt, für die seine Ergebnisse sicherheitsrelevant sein können.
Artikel 9
Sicherheitsempfehlungen
Die Berichte und die Sicherheitsempfehlungen nach Artikel 7 und Artikel 8 sind an die betreffenden Unternehmen oder nationalen Luftfahrtbehörden zu richten. Die Kommission erhält eine Abschrift.
Die Mitgliedstaaten treffen die erforderlichen Maßnahmen, um sicherzustellen, daß die Sicherheitsempfehlungen der Untersuchungsstellen unbeschadet des Gemeinschaftsrechts angemessen berücksichtigt und gegebenenfalls umgesetzt werden.
Artikel 10
Eine Sicherheitsempfehlung darf auf keinen Fall zu einer Vermutung der Schuld oder Haftung für einen Unfall oder eine Störung führen.
Artikel 11
Die Richtlinie 80/1266/EWG des Rates vom 16. Dezember 1980 über die künftige Zusammenarbeit und gegenseitige Unterstützung der Mitgliedstaaten auf dem Gebiet der Flugunfalluntersuchung (4) wird aufgehoben.
Artikel 12
(1) Die Mitgliedstaaten setzten die erforderlichen Rechts- und Verwaltungsvorschriften in Kraft, um dieser Richtlinie spätestens am 21. November 1996 nachzukommen. Sie setzen die Kommission unverzueglich davon in Kenntnis.
(2) Wenn die Mitgliedstaaten Vorschriften nach Absatz 1 erlassen, nehmen sie in den Vorschriften selbst oder durch einen Hinweis bei der amtlichen Veröffentlichung auf diese Richtlinie Bezug. Die Mitgliedstaaten regeln die Einzelheiten der Bezugnahme.
Artikel 13
Diese Richtlinie ist an die Mitgliedstaaten gerichtet.
Geschehen zu Brüssel am 21. November 1994.