31991L0671
L 373/26
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА НА СЪВЕТА
от 16 декември 1991 година
за сближаване на законодателствата на държавите-членки във връзка със задължителното използване на обезопасителни колани в моторните превозни средства под 3,5 тона
(91/671/ЕИО)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност, и по-специално член 75 от него,
като взе предвид предложението на Комисията (1),
като взе предвид становището на Европейския парламент (2),
като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет (3),
като има предвид, че националните закони за задължителното използване на обезопасителни колани се отличават с голямо разнообразие в държавите-членки; като има предвид, че следователно е необходимо хармонизиране на задължителното им използване;
като има предвид, че задължението да се използват обезопасителни колани трябва да се хармонизира за моторните превозни средства под 3.5 тона, за да се гарантира по-голяма безопасност на участниците в движението по пътищата;
като има предвид, че Директиви 76/115/ЕИО (4) и 77/541/ЕИО (5) се отнасят до техническите изисквания за обезопасителните колани, с които моторните превозни средства трябва да бъдат оборудвани, но не и до самото използване на обезопасителните колани;
като има предвид, че в решението си от 19 декември 1984 г. (6) Съветът и представителите на правителствата на държавите-членки на заседание в рамките на Съвета поеха ангажимента да осигурят бързото приемане на мерки за безопасност по пътищата и поканиха Комисията да представи предложения;
като има предвид, че решенията на Европейския парламент за безопасността по пътищата (7) препоръчват задължителното използване на обезопасителни колани от всички пътници, включително от децата, по цялата пътна мрежа и на всички места в пътническите моторни превозни средства (с изключение на моторните превозни средства на обществения транспорт);
като има предвид, че трябва да се предвиди задължителното използване на задържащи системи за деца на местата, оборудвани с обезопасителни колани;
като има предвид, че преди приемането на хармонизирани стандарти на Общността за задържащите системи за деца трябва да се осигури признаването във всички държави-членки на стандартите, които отговарят на националните изисквания на държавите-членки;
като има предвид, че проучванията показват, че задните места са почти толкова опасни, колкото и предните за пътници без обезопасителни колани и че пътниците на задните места без обезопасителни колани увеличават риска от наранявания за пътниците на предните места; като има предвид, че по такъв начин може да се осигури по-нататъшно намаляване на жертвите и ранените, ако използването на обезопасителни колани на задните места стане задължително;
като има предвид, че определянето на дата за влизане в сила на посочените в настоящата директива мерки би трябвало да осигури възможност за разработване на изпълнителни разпоредби, особено в държавите-членки, където все още не съществуват разпоредби по тази материя,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
1. Разпоредбите на настоящата директива се прилагат към всички моторни превозни средства от категориите М1 и М2 (с изключение на задните места, моторните превозни средства с максимално допустимо тегло над 3,5 тона и моторните превозни средства със специално предвидени места за правостоящи пътници) и N1 (с изключение на задните места) съгласно определението в приложение I към Директива 70/156/ЕИО (8), които са предназначени за използване по пътищата, имат най-малко четири колела и максималната им конструктивна скорост надхвърля 25 км/ч.
2. По смисъла на настоящата директива:
1.
„Обезопасителен колан“ или „колан“ означава комплект препаски със закопчаване, приспособления за коригиране на дължината и принадлежности за прикрепване в купето на моторно превозно средство, чиято цел е да намали риска от нараняване на пътника в случай на сблъсък или рязко намаляване на скоростта чрез ограничаване на подвижността на тялото. Комплектът се нарича най-общо „комплект колани“, като понятието включва също всички приспособления за поглъщане на енергията или отпускане на колана;
2.
„Задържаща система“ означава система, която включва седалка, прикрепена към конструкцията на моторното превозно средство с подходящи средства, и обезопасителен колан с най-малко една точка на прикрепване върху седалката;
3.
„Седалка“ означава конструкция, която може да е неразделна част от конструкцията на моторното превозно средство, с подходяща тапицерия за сядане на един възрастен човек. Понятието обхваща както индивидуалните седалки, така и частта от обща седалка, предназначена за сядане на едно лице.
Член 2
Държавите-членки са длъжни да гарантират, че шофьорът и пътниците, които заемат местата в моторните превозни средства по пътищата съгласно член 1, носят обезопасителни колани или са обезопасени със задържащи системи при условие че заетите места са оборудвани по такъв начин. Пътниците на задните места са длъжни първо да заемат обезопасените места и после останалите.
Държавите-членки са длъжни да гарантират, че децата под 12-годишна възраст и под 150 см височина, които пътуват в такива моторни превозни средства и заемат снабдени с обезопасителни колани места, са обезопасени с одобрена задържаща система, която е подходяща за височината и теглото на детето. Тези места трябва да бъдат заемани преди останалите.
Използването на задържаща система, която е одобрена от компетентните органи на съответната държава-членка, трябва да се допуска и от останалите държави-членки.
Член 3
Разпоредбите на настоящата директива се прилагат и към водачи на превозни средства и пътници в превозни средства, които се използват по пътищата на Общността и са регистрирани в трета страна.
Член 4
1. Чрез дерогация от член 2, параграф 2 държавите-членки имат право на собствената си територия да позволяват на деца, навършили три години, които заемат места в моторните превозни средства по член 1, да бъдат обезопасени с обезопасителен колан или друга задържаща система, която е одобрена за използване от възрастни.
2. Освен това държавите-членки на своята територия и при предвидени от националното им законодателство условия позволяват на деца под тригодишна възраст, които заемат задните места, да не бъдат обезопасявани със задържаща система, подходяща за височината и теглото им, ако децата пътуват в моторно превозно средство без такава система.
Член 5
Лицата, които са освободени от компетентните органи с удостоверение за основателни медицински причини, се освобождават от задълженията по член 2. Медицинските удостоверения, издадени от компетентните органи на една държава-членка, са валидни и във всяка друга държава-членка; медицинското удостоверение трябва да посочва срока на неговата валидност и да бъде представяно на упълномощените лица при поискване в съответствие със съществуващите разпоредби във всяка държава-членка. Медицинското удостоверение трябва да съдържа следното обозначение:
Член 6
Със съгласието на Комисията държавите-членки могат да предвиждат освобождаване и в други случаи извън посочените в член 5 с цел да:
-
бъдат отчетени конкретни физически условия или конкретни обстоятелства с ограничен срок;
-
осигурят ефективното изпълнение на определени занятия;
-
гарантират, че полицията, службите за сигурност или службите за извънредни ситуации могат адекватно да изпълняват своите служебни задължения.
Член 7
В срок до 1.8.1994 г. Комисията е длъжна да представи доклад за изпълнението на настоящата директива с цел да се установи дали са необходими по-строги мерки за безопасност и по-тясна хармонизация. При необходимост докладът трябва да бъде придружен от предложения, по които Съветът да вземе отношение с квалифицирано мнозинство в най-кратки срокове.
Член 8
1. Държавите-членки, след съгласуване с Комисията, въвеждат в сила необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива най-късно до 1.1.1993 г. Те незабавно информират Комисията за това.
2. Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
3. Държавите-членки съобщават на Комисията текстовете на разпоредбите от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 9
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 16 декември 1991 година.
RICHTLINIE DES RATES vom 16. Dezember 1991 zur Angleichung der Rechtsvorschriften der Mitgliedstaaten über die Gurtanlegepflicht in Kraftfahrzeugen mit einem Gewicht von weniger als 3,5 Tonnen (91/671/EWG)
DER RAT DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN - gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft, insbesondere auf Artikel 75,
auf Vorschlag der Kommission (1),
nach Stellungnahme des Europäischen Parlaments (2),
nach Stellungnahme des Wirtschafts- und Sozialausschusses (3),
in Erwägung nachstehender Gründe:
Die einzelstaatlichen Rechtsvorschriften über die Gurtanlegepflicht weichen stark voneinander ab; es ist daher erforderlich, sie zu harmonisieren.
Um den Verkehrsteilnehmern ein grösseres Maß an Sicherheit zu gewährleisten, sollte die Gurtanlegepflicht in Kraftfahrzeugen mit einem Gewicht von weniger als 3,5 Tonnen einheitlich geregelt werden.
Die Richtlinien 76/115/EWG (4) und 77/541/EWG (5) betreffen lediglich die technischen Anforderungen, denen Sicherheitsgurte in Kraftfahrzeugen genügen müssen, nicht aber die Benutzung von Sicherheitsgurten.
In der Entschließung des Rates und der im Rat vereinigten Vertreter der Regierungen der Mitgliedstaaten vom 19. Dezember 1984 (6) wurde die Verpflichtung übernommen, dafür zu sorgen, daß Vorschläge auf dem Gebiet der Sicherheit im Strassenverkehr rasch angenommen werden können, und ferner die Kommission aufgefordert, Vorschläge zu unterbreiten.
In den Entschließungen des Europäischen Parlaments zur Strassenverkehrssicherheit (7) wurde die obligatorische Benutzung von Sicherheitsgurten für alle Insassen, auch für Kleinkinder, auf allen öffentlichen Strassen und auf allen Sitzen in Personenkraftfahrzeugen (ausser in Fahrzeugen der öffentlichen Verkehrsbetriebe) empfohlen.
Die Benutzung von Kinderhaltesystemen sollte auf Sitzen, die mit Sicherheitsgurten ausgestattet sind, verbindlich vorgeschrieben werden.
Bis zum Erlaß harmonisierter Gemeinschaftsnormen für Kinderhaltesysteme müssen die in den einzelnen Mitgliedstaaten geltenden Normen von allen Mitgliedstaaten anerkannt werden.
Untersuchungen haben ergeben, daß die Rücksitze für nicht angeschnallte Fahrzeuginsassen beinahe genauso gefährlich wie die Vordersitze sind und daß nicht angeschnallte Personen auf den Rücksitzen das Verletzungsrisiko der Fahrzeuginsassen auf den Vordersitzen erhöhen. Die Zahl der Unfalltoten und -verletzten ließe sich verringern, wenn die Benutzung von Sicherheitsgurten auf den Rücksitzen zur Pflicht gemacht würde.
Die Frist für die Umsetzung dieser Richtlinie sollte so bemessen sein, daß genügend Zeit bleibt, um die erforderlichen Durchführungsvorschriften auszuarbeiten, insbesondere in jenen Mitgliedstaaten, in denen es noch keine Vorschriften in diesem Bereich gibt - HAT FOLGENDE RICHTLINIE ERLASSEN:
Artikel 1
(1) Diese Richtlinie gilt für alle zur Teilnahme am Strassenverkehr bestimmten Kraftfahrzeuge der Klassen M1, M2 (ausgenommen die Rücksitze sowie Kraftfahrzeuge mit einem zulässigen Hoechstgewicht von mehr als 3,5 Tonnen und solche mit Stehplätzen) und N1 (mit Ausnahme der Rücksitze) gemäß der Begriffsbestimmung in Anhang I der Richtlinie 70/156/EWG (1) mit mindestens vier Rädern und einer bauartbedingten Hoechstgeschwindigkeit von mehr als 25 km/h.
(2) Im Sinne dieser Richtlinie bedeutet 1. "Sicherheitsgurt" oder "Gurt" eine Anordnung von Gurtbändern mit Verschluß, Verstelleinrichtungen und Befestigungsbeschlägen, die in einem Kraftfahrzeug verankert werden kann und so beschaffen ist, daß sie bei Zusammenstössen oder plötzlicher Verzögerung des Fahrzeugs die Verletzungsgefahr für den Benutzer verringert, indem sie die Bewegungsfreiheit des Körpers des Benutzers einschränkt. Diese Anordnung wird allgemein als "Gurtanordnung" bezeichnet. Zu diesem Begriff sind auch alle Einrichtungen zur Energieaufnahme oder zum Aufrollen des Gurtes zu zählen;
2. "Haltesystem" ein System, das einen durch geeignete Mittel an der Fahrzeugstruktur befestigten Sitz und einen Sicherheitsgurt umfasst, für den zumindest eine Verankerung an der Sitzstruktur angebracht ist;
3. "Sitz" eine Struktur einschließlich Bezug, die zum Fahrzeugaufbau gehören kann und die einen Sitzplatz für einen Erwachsenen bietet, wobei dieser Begriff sowohl einen Einzelsitz als auch den für eine Person bestimmten Teil einer Sitzbank umfasst.
Artikel 2
Die Mitgliedstaaten sorgen dafür, daß der Fahrer und die Fahrzeuginsassen, die auf Sitzen von im Strassenverkehr eingesetzten Kraftfahrzeugen der in Artikel 1 genannten Klassen Platz genommen haben, Sicherheitsgurte benutzen oder durch ein genehmigtes Haltesystem gesichert werden, sofern die von ihnen benutzten Sitze damit ausgestattet sind. Die Fahrzeuginsassen auf den Rücksitzen müssen vorrangig die damit ausgestatteten Sitze benutzen.
Die Mitgliedstaaten sorgen dafür, daß Kinder unter zwölf Jahren, die kleiner als 150 cm sind, in diesen Fahrzeugen durch ein ihrer Grösse und ihrem Gewicht entsprechendes genehmigtes Haltesystem gesichert werden, wenn sie die mit Gurten ausgestatteten Sitze benutzen. Diese Sitze müssen vorrangig benutzt werden.
Die Benutzung eines von der zuständigen Behörde eines Mitgliedstaats genehmigten Haltesystems ist auch in den anderen Mitgliedstaaten zulässig.
Artikel 3
Diese Richtlinie gilt auch für Fahrer und Fahrzeuginsassen von im Strassenverkehr in der Gemeinschaft eingesetzten Kraftfahrzeugen, die in einem Drittland zugelassen sind.
Artikel 4
(1) Die Mitgliedstaaten können abweichend von Artikel 2 Absatz 2 gestatten, daß in ihrem Hoheitsgebiet Kinder, die drei Jahre oder älter sind und auf Sitzen der in Artikel 1 genannten Kraftfahrzeuge Platz nehmen, durch Sicherheitsgurte oder ein anderes für Erwachsene genehmigtes Haltesystem gesichert werden.
(2) Die Mitgliedstaaten können ferner gestatten, daß in ihrem Hoheitsgebiet unter bestimmten in ihren Vorschriften festgelegten Bedingungen Kinder unter drei Jahren auf den Rücksitzen nicht durch ein ihrer Grösse und ihrem Gewicht entsprechendes Haltesystem gesichert werden, falls sie in einem Fahrzeug befördert werden, das über kein derartiges System verfügt.
Artikel 5
Von den Vorschriften des Artikels 2 sind Personen ausgeschlossen, denen aus ernsten medizinischen Gründen von den zuständigen Behörden ein ärztliches Befreiungsattest erteilt worden ist. Derartige, von den zuständigen Behörden eines Mitgliedstaats ausgestellte ärztliche Atteste sind auch in einem anderen Mitgliedstaat gültig; das Attest muß eine Angabe über das Ablaufdatum der Befreiung enthalten und ist einem im Sinne der in den einzelnen Mitgliedstaaten geltenden Bestimmungen Befugten auf Verlangen vorzuzeigen. Folgendes Symbol ist darauf anzubringen:
VERWEIS AUF EINEN FILM
Artikel 6
Die Mitgliedstaaten können mit Zustimmung der Kommission weitere als die in Artikel 5 genannten Ausnahmen gestatten, um - besondere physische Bedingungen oder zeitlich begrenzte besondere Umstände zu berücksichtigen,
- die uneingeschränkte Ausübung bestimmter beruflicher Tätigkeiten zu ermöglichen,
- eine ungehinderte Ausführung von Tätigkeiten zu gewährleisten, die mit Diensten für die öffentliche Ordnung, Sicherheit bzw. Hilfe im Notfall verbunden sind.
Artikel 7
Die Kommission legt vor dem 1. August 1994 einen Bericht über die Anwendung dieser Richtlinie vor, um insbesondere eine Beurteilung der Fragen zu ermöglichen, ob die Maßnahmen zur Erhöhung der Sicherheit verstärkt werden müssen und ob eine weitergehende Harmonisierung erforderlich ist. Sie fügt dem Bericht gegebenenfalls Vorschläge bei. Der Rat befindet mit qualifizierter Mehrheit so rasch wie möglich über diese Vorschläge.
Artikel 8
(1) Nach Konsultation der Kommission erlassen die Mitgliedstaaten die erforderlichen Rechts- und Verwaltungsvorschriften, um dieser Richtlinie vor dem 1. Januar 1993 nachzukommen. Sie unterrichten die Kommission unverzueglich hiervon.
(2) Wenn die Mitgliedstaaten Vorschriften nach Absatz 1 erlassen, nehmen sie in den Vorschriften selbst oder durch einen Hinweis bei der amtlichen Veröffentlichung auf diese Richtlinie Bezug. Die Mitgliedstaaten regeln die Einzelheiten der Bezugnahme.
(3) Die Mitgliedstaaten übermitteln der Kommission den Wortlaut der wichtigsten innerstaatlichen Vorschriften, die sie auf dem unter diese Richtlinie fallenden Gebiet erlassen.
Artikel 9
Diese Richtlinie ist an die Mitgliedstaaten gerichtet.
Geschehen zu Brüssel am 16. Dezember 1991.