31994L0063
L 365/24
ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
ДИРЕКТИВА 94/63/ЕО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 20 декември 1994 година
относно ограничаването на емисиите на летливи органични съединения (ЛОС), изпускани при съхранението и превоза на бензини от терминали до бензиностанции
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
като взеха предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност, и по-специално член 100a от него,
като взеха предвид предложението на Комисията (1),
като взеха предвид становището на Икономическия и социален комитет (2),
в съответствие с процедурата, посочена в член 189б от Договора (3),
като имат предвид, че последователните програми за действие в областта на опазването на околната среда на Европейските общности (4), подчертават значението на предотвратяването и намаляването на замърсяването на въздуха;
като имат предвид, че емисиите на летливи органични съединения (ЛОС) от бензин и разтворителите, в рамките на Общността, биха достигнали приблизителното количество от 10 милиона тона на година, ако не са били взети никакви мерки за тяхното ограничаване; като имат предвид, че емисиите на ЛОС допринасят за образуването на фотохимични окислители като озон, който във високи концентрации може да навреди на здравето на човека и да увреди растителността и материалите; като имат предвид, че определени емисии на ЛОС от бензин са класифицирани като токсични, канцерогенни и тератогенни;
като имат предвид, че на 2 април 1992 г. Общността подписа Протокола за ограничаването на емисиите на летливи органични съединения (ЛОС) или техните трансгранични потоци, към Конвенцията за трансгранично замърсяване на въздуха на далечни разстояния, който предвижда мерки за значително ограничаване на емисиите на ЛОС;
като имат предвид, че бе предприета една значителна стъпка в стратегията за общото ограничаване на емисиите на ЛОС в Общността с Директива 91/441/ЕИО на Съвета от 26 юни 1991 г. за изменение на Директива 70/220/ЕИО за сближаването на законодателството на държавите-членки относно мерките, които трябва да се приемат за контрол върху замърсяването на въздуха от газовете от моторни превозни средства (5), която предвижда ограничаване с приблизително 80-90 %, за 10 до 15 години, на емисиите на ЛОС от отработените газове и на изпарителните емисии на моторни превозни средства, които понастоящем представляват около 40 % от емисиите на ЛОС в атмосферата, причинени от човека;
като имат предвид, че емисиите на ЛОС от система за съхранение и разпределение на бензин, представляват 500 000 тона на година или около 5 % от общите емисии на ЛОС, причинени от човека в Общността; като имат предвид, че тези емисии допринасят в значителна степен за замърсяването на въздуха, по-специално в градските зони;
като имат предвид, че наличните технологии са в състояние да осигурят значително ограничаване на загубите, чрез изпаряване, в системата за разпределение на бензин, не на последно място посредством задържането на регенерираните пари;
като имат предвид, че на основание международна стандартизация и безопасност по време на товаренето на кораби, трябва да бъдат изготвени стандарти на нивото на Международната морска организация за системите за ограничаване и задържане на пари, които да се прилагат както за товарните инсталации, така и за самите кораби; като имат предвид, че Общността трябва следователно да положи усилия, за да гарантира включването на необходимите разпоредби в Конвенцията от Марпол по време на текущото преразглеждане в Марпол, което се очаква да приключи през 1996 г.; като имат предвид, че в случай, че Конвенцията от Марпол не бъде преразгледана в този смисъл, Общността, след обсъждане със своите основни търговски партньори, следва да предложи подходящи мерки, които да се прилагат по отношение на кораби и пристанищните инсталации за обслужване на кораби;
като имат предвид, че ще е необходимо по-нататъшно действие за ограничаване изпускането на парни емисии по време на операциите по зареждане в бензиностанциите, които към настоящия момент възлизат на приблизително 200 000 тона годишно, като по този начин се ограничават всички изпускания на пари по време на разпределението на бензина;
като имат предвид, че с оглед избягване нарушаването на конкуренцията и осигуряване функционирането на вътрешния пазар, е необходимо да се хармонизират определени мерки, свързани с разпределението на бензини, въз основа на високо ниво на защита на околната среда;
като имат предвид, че въпреки това, следва да бъдат отчетени предимствата и недостатъците, които могат да бъдат резултат от действие или бездействие; като имат предвид, че следователно е подходящо да бъде предвидена възможността за дерогации, а понякога и за изключения в определени случаи; като имат предвид, че на определени държави-членки следва да бъде предоставена възможността за по-дълги периоди, през които да се адаптират, с оглед отчитането на съществени мерки по опазване на околната среда от различно естество, които те вече може да са приели в тази област, или на специфичните разходи, наложени от мерките, предвидени в настоящата директива, дължащи се на структурата на техните мрежи;
като имат предвид, че действието на Общността трябва да отчитат условията на околната среда в различните региони на Общността; като имат предвид, че в тази връзка, държавите-членки трябва да могат да поддържат или налагат по-строги мерки, отнасящи се до загубите чрез изпаряване от неподвижни инсталации на цялата им територия или в географски области, в които е установено, че такива мерки са необходими за защитата на здравето на човека и на околната среда поради специфични условия;
като имат предвид, че разпоредбите на параграф 1 от членове 3, 4 и 6 от настоящата директива се прилага точка без да се накърнява Директива 83/189/ЕИО на Съвета от 28 март 1983 г. относно установяването на процедура за предоставянето на информация в областта на техническите стандарти и подзаконовите нормативни актове (6);
като имат предвид, че е необходимо да се въведат хармонизирани спецификации за оборудването за дънно пълнене на пътни цистерни, с цел да се гарантира възможността за свободна търговия с бензини, и за оборудването в рамките на Общността, както и да се осигури висока степен на безопасност; като имат предвид, че следва да се предвиди стандартизирането на такива спецификации и привеждането им в съответствие с техническия напредък;
като имат предвид, че следва да бъде създаден комитет, който да подпомага Комисията при адаптирането на приложенията към настоящата директива, към техническия напредък,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Обхват
Настоящата директива се прилага за всички операции, инсталации, превозни средства и плавателни съдове, използвани за съхранение, зареждане и транспортиране на бензини от един терминал до друг или от даден терминал до бензиностанция.
Член 2
Определения
По смисъла на настоящата директива:
а)
„бензин“ е всеки продукт на дестилацията на нефт с парен натиск (по метода Reid) не по-малък от 27,6 килопаскала, независимо от съдържанието на добавки в него, и предназначен за използване като гориво в моторни превозни средства, с изключение на втечнените нефтени газове;
б)
„пари“ са всички газообразни летливи органични съединения, получавани в резултат от изпарението на бензини;
в)
„инсталация за съхранение“ е всеки неподвижен резервоар, използван за съхранение на бензини в съответния терминал;
г)
„терминал“ е всяко съоръжение, включително отделните инсталации за съхранение, което се използва за съхранение на бензини или за товарене/разтоварване на бензин в пътни, железопътни или плаващи цистерни;
д)
„подвижна цистерна“ е всяка преносима автоцистерна, железопътна цистерна или танкер, плаващ по вътрешни водни пътища, използвана за превоз на бензини между терминали или между терминали и бензиностанции;
е)
„бензиностанция“ е всяко съоръжение, в което се извършва зареждане на бензини в горивните резервоари на отделните МПС, от неподвижни инсталации (резервоари) за съхранение на бензини;
ж)
„действащи инсталации за съхранение и товарене или разтоварване на бензини, бензиностанции и подвижни цистерни“ са всички такива инсталации, бензиностанции и подвижни контейнери, които са влезли в експлоатация преди датата, посочена в член 10, или за които положително решение за изграждане или експлоатация, когато това се изисква съгласно националното законодателство, е било издадено преди датата, посочена в член 10;
з)
„нови инсталации за съхранение и товарене или разтоварване на бензини, бензиностанции и подвижни цистерни“ са всички такива инсталации, бензиностанции и подвижни цистерни, които не са обхванати от буква ж);
и)
„производителност“ е най-голямото годишно количество бензин, разтоварено от определена инсталация за съхранение в рамките на съответния терминал или бензиностанция в подвижни цистерни и резервоари на МПС, през последните три календарни години;
й)
„инсталация за регенерация на пари“ е всяко съоръжение, предназначено или използвано за регенерация на пари до превръщането им в бензини, включително и буферните системи (системите за дишане) на отделните резервоари в терминалите;
к)
„плавателен съд“ означава плавателен съд от вътрешно плаване, както е определен в глава 1 на Директива 82/714/ЕИО от 4 октомври 1982 г. относно установяването на техническите изисквания за плавателните съдове от вътрешно плаване (7);
л)
„целева норма за допустими емисии“ е такава норма за допустими емисии, която се използва за цялостна оценка на съответствието на дадена инсталация или съоръжение с конкретните технически изисквания, посочени в приложенията към тази наредба; това не е норма за допустими емисии, спрямо която се оценяват експлоатационните параметри на отделните инсталации, терминали и бензиностанции;
м)
„междинно съхранение на пари“ означава временното съхранение на парите в резервоари с неподвижен покрив, в рамките на съответния терминал, с цел техния последващ превоз и регенерацията им в друг терминал; преносът на пари от една инсталация за съхранение към друга, в рамките на един терминал, не представлява междинно съхранение на пари по смисъла на настоящата директива;
н)
„инсталация за зареждане“ е всяко съоръжение, в рамките на определен терминал, което е предназначено и се използва за товарене или разтоварване на бензини в/от подвижни цистерни. Инсталациите за товарене на автоцистерни могат да бъдат оборудвани с една или повече товарни площадки;
о)
„товарна площадка“ е всяко съоръжение, в рамките на един терминал, което в даден момент може да бъде използвано за товарене или разтоварване на бензини в една единствена автоцистерна.
Член 3
Инсталации за съхранение в терминалите
1. Инсталациите за съхранение се проектират, оборудват и експлоатират в съответствие с техническите разпоредби от приложение I.
Тези разпоредби целят намаляването на общите годишни загуби на бензини, в резултат от зареждане и съхранение във всяка инсталация за съхранение в терминалите, под целевата норма за допустими емисии от 0,01 тегловни процента от производителността.
Държавите-членки могат да поддържат или да налагат по-строги мерки на цялата територия или в географски области, където е установено, че такива мерки са необходими за защитата на здравето на човека или на околната среда, поради специфични условия.
Държавите-членки могат да приемат технически мерки за намаляването на загубите на бензин, различни от онези, посочени в приложение I, ако е доказано, че такива алтернативни мерки са поне също толкова ефективни.
Държавите-членки информират другите държави-членки и Комисията за всички съществуващи мерки или за всички специални мерки, упоменати в настоящия параграф, които те възнамеряват да предприемат, както и за основанията им да ги предприемат.
2. Разпоредбите на параграф 1 се прилагат:
а)
от датата, посочена в член 10, към нови инсталации;
б)
три години след датата, посочена в член 10, към действащи инсталации в терминали, чиято производителност на зареждане е по-голяма от 50 хиляди тона годишно;
в)
шест години след датата, посочена в член 10, към действащи инсталации в терминали, чиято производителност на зареждане е по-голяма от 25 хиляди тона годишно;
г)
девет години след датата, посочена в член 10, към всички останали действащи инсталации за съхранение в терминалите.
Член 4
Товарене и разтоварване на подвижни цистерни в терминали
1. Инсталациите за товарене и разтоварване се проектират, оборудват и експлоатират в съответствие с техническите разпоредби, посочени в приложение II.
Тези разпоредби целят намаляването на общите годишни загуби на бензини, в резултат от товарене или разтоварване на подвижни цистерни в терминалите, под целевата норма за допустими емисии от 0,005 тегловни процента от производителността.
Държавите-членки могат да поддържат или да налагат по-строги мерки на цялата територия или в географски области, където е установено, че такива мерки са необходими за защитата на здравето на човека или на околната среда, поради специфични условия.
Държавите-членки могат да приемат технически мерки за намаляването на загубите на бензин, различни от онези, посочени в приложение II, ако е доказано, че такива алтернативни мерки са поне също толкова ефективни.
Държавите-членки информират другите държави-членки и Комисията за всички съществуващи мерки или за всички специални мерки, упоменати в настоящия параграф, които те възнамеряват да предприемат, както и за основанията им да ги предприемат. Комисията проверява съвместимостта на тези мерки с разпоредбите на Договора и с тези на настоящия параграф.
Всички терминали с инсталации за товарене или разтоварване на автоцистерни се оборудват с не по-малко от една товарна площадка, която отговаря на техническите спецификации за оборудването за дънно пълнене, предвидени в приложение IV. Тези спецификации се преразглеждат на редовни интервали и, ако е уместно, се ревизират в съответствие с процедурата по член 8.
2. Разпоредбите на параграф 1 се прилагат:
а)
от датата, посочена в член 10, към новите терминали за товарене или разтоварване на пътни, железопътни и/или плавателни цистерни;
б)
три години след датата, посочена в член 10, към действащи терминали за товарене и разтоварване на пътни, железопътни и/или плавателни цистерни, ако производителността е по-голяма от 150 000 тона годишно;
в)
шест години след датата, посочена в член 10, към действащи терминали за товарене и разтоварване на пътни и железопътни цистерни, ако производителността е по-голяма от 25 000 тона годишно;
г)
девет години след датата, посочена в член 10, към всички останали действащи терминали за товарене и разтоварване на пътни и железопътни цистерни.
3. Девет години след датата, посочена в член 10, изискванията относно оборудването за дънно пълнене, посочени в приложение IV, се прилагат към всички товарни площадки в действащи инсталации за товарене или разтоварване на автоцистерни в терминалите, освен ако не се ползват от дерогация по силата на параграф 4.
4. Чрез дерогация, параграфи 1 и 3 не се прилагат:
а)
към действащи терминали с производителност по-малка от 10 хиляди тона годишно и;
б)
към нови терминали с производителност по-малка от 5 хиляди тона годишно, разположени на малки и отдалечени острови.
Държавите-членки информират Комисията за съответните терминали, предмет на дерогация, чрез изготвянето на докладите, упоменати в член 9.
5. Кралство Испания може да предостави дерогация от една година по отношение на сроковете, посочени в параграф 2, буква б).
Член 5
Подвижни цистерни
1. При конструирането и експлоатацията на всички подвижни цистерни се спазват следните изисквания:
а)
подвижни цистерни се конструират и експлоатират по начин, който да осигурява задържането на остатъчните пари след разтоварване на бензините;
б)
подвижните контейнери, които доставят бензини в бензиностанциите и терминалите, се конструират и експлоатират по начин, който да осигурява приемането и задържането на парите, подавани обратно към подвижни цистерни от инсталациите за съхранение в терминалите. За железопътните цистерни това изискване е задължително само в случаите на разтоварване на бензини в терминали или бензиностанции с междинно съхранение на пари;
в)
конструктивното оборудване на подвижните цистерни за задържането на посочените в букви а) и б) пари до тяхното следващо товарене, с изключение на случаите на изпускане на пари през предпазните клапани за налягане.
В случаите когато непосредствено след разтоварване на бензини, подвижните цистерни се използват за превоз на други товари (различни от бензин) и ако не е възможно да бъде осъществена регенерация или междинно съхранение на парите, се допуска тяхното вентилиране в географски области, в които вероятността съответните емисии да доведат до определени отрицателни въздействия върху околната среда и здравето на населението, е незначителна.
г)
компетентните власти на държавите-членки трябва да осигурят редовното изпитване на налягането на пътните цистерни, за да проверят тяхната херметичност, както и периодичната проверка на техните предпазни клапи за регулиране на налягането по отношение на тяхното правилно функциониране.
2. Разпоредбите на параграф 1 се прилагат:
а)
от датата, посочена в член 10, към новите пътни, железопътни и плавателни цистерни;
б)
три години след датата, посочена в член 10, към регистрирани железопътни и плавателни цистерни, в случаите на товарене на последните в терминали, чиито инсталации за товарене или разтоварване отговарят на изискванията на член 4, параграф 1;
в)
към регистрирани пътни цистерни, които се преоборудват с оглед осигуряване на възможността за тяхното дънно пълнене, в съответствие с техническите изисквания, дадени в приложение IV.
3. Чрез дерогация, разпоредбите на параграф 1, букви а), б) и в) не се прилагат за загубите на пари в резултат от измервателни операции, включващи използването на потапящи се размерни линии, по отношение на:
а)
регистрирани подвижни цистерни;
б)
нови подвижни цистерни, влезли в експлоатация по време на четирите години след датата, посочена в член 10.
Член 6
Зареждане на инсталациите за съхранение в бензиностанциите
1. Съоръженията за зареждане на инсталациите за съхранение на бензини в бензиностанциите се проектират, оборудват и експлоатират в съответствие с техническите разпоредби, посочени в приложение III.
Тези разпоредби целят намаляването на общите годишни загуби на бензини, в резултат от товаренето в инсталации за съхранение в бензиностанциите, под целевата норма за допустими емисии от 0,01 тегловни процента от производителността.
Държавите-членки могат да поддържат или да налагат по-строги мерки на цялата територия или в географски области, където е установено, че такива мерки са необходими за защитата на здравето на човека или на околната среда, поради специфични условия.
Държавите-членки могат да приемат технически мерки за намаляването на загубите на бензин, различни от онези, посочени в приложение III, ако е доказано, че такива алтернативни мерки са поне също толкова ефективни.
Държавите-членки информират другите държави-членки и Комисията за всички съществуващи мерки или за всички специални мерки, посочени в настоящия параграф, които те възнамеряват да предприемат, както и за основанията им да ги предприемат
2. Разпоредбите на параграф 1 се прилагат:
а)
от датата, посочена в член 10, към новите бензиностанции;
б)
три години след датата, посочена в член 10, към:
-
действащите бензиностанции с производителност по-голяма от 1 000 кубични метра годишно,
-
действащите бензиностанции, независимо от тяхната производителност, които са разположени в постоянно обитаеми жилищни квартали и работни площадки;
в)
шест години след датата, посочена в член 10, към действащите бензиностанции с производителност по-голяма от 500 кубични метра годишно;
г)
девет години след датата, посочена в член 10, към всички останали действащи бензиностанции.
3. Чрез дерогация, параграфи 1 и 2 се прилагат към бензиностанции с производителност по-малка от 100 кубични метра годишно.
4. За бензиностанции с годишна производителност по-малка от 500 кубични метра годишно, държавите-членки могат да предоставят дерогация от изискванията по параграф 1, когато бензиностанцията е разположена в географска област или на място, в което вероятността, съответните емисии да доведат до определени отрицателни въздействия върху околната среда и здравето на населението, е незначителна.
Държавите-членки информират Комисията относно областите, в които те възнамеряват да предоставят такава дерогация в рамките на изготвянето на докладите, посочени в член 9, а впоследствие за всички промени в тези области.
5. Кралство Нидерландия може да предостави дерогация от графика, посочен в параграф 2, при следните условия:
-
мерките, изисквани съгласно настоящия член са приложени като част от по-обхватна, действаща национална програма за бензиностанциите, която е насочена едновременно към различни проблеми в сферата на околната среда, като замърсяването на водите, замърсяването на въздуха, замърсяването на почвите и замърсяването от отпадъци, и чието прилагане е плътно планирано,
-
сроковете могат да бъдат променяни с максимум две години, като всички програми следва да бъдат завършени в посочения в параграф 2, буква г) срок,
-
Комисията бива нотифицирана относно решението за дерогиране от определените в параграф 2 срокове, включително цялата информация относно приложното поле и крайния срок на дерогацията.
6. Кралство Испания и Португалската република могат да предоставят дерогация от една година по отношение на срока, определен в параграф 2, буква б).
Член 7
Изменение на приложенията
С изключение на нормите за допустими емисии, упоменати в приложение II, точка 2, измененията, необходими за адаптиране на приложенията към настоящата директива към техническия напредък, се приемат в съответствие с процедурата, уточнена в член 8.
Член 8
Комитетът
1. Комисията се подпомага от комитет, съставен от представители на държавите-членки и председателствуван от представителя на Комисията.
2. Представителят на Комисията представя на Комитета проект за мерките, които трябва да бъдат предприети. Комитетът дава своето становище относно проекта в рамките на срок, който председателят може да определи в зависимост от спешността на въпросите. Становището се дава с мнозинството, определено в член 148, параграф 2 от Договора в случаите на решения, които Съветът е приканен да приеме по предложение на Комисията. Гласовете на представителите на държавите-членки в рамките на Комитета се претеглят по начина, определен в този член. Председателят не гласува.
3. Комисията приема предвидените мерки, ако те са в съответствие със становището на Комитета.
Ако предвидените мерки не са в съответствие със становището на Комитета, или ако не е дадено становище, Комисията незабавно представя на Съвета предложение относно мерките, които трябва да бъдат предприети. Съветът се произнася с квалифицирано мнозинство.
4. Ако при изтичането на три месеца от датата на сезирането му, Съветът не се е произнесъл, предложените мерки се приемат от Комисията.
Член 9
Мониторинг и изготвяне на доклади
Докладите относно прилагането на настоящата директива се изготвят в съответствие с процедурата, посочена в член 5 от Директива 91/692/ЕО от 23 декември 1991 г. за стандартизирането и рационализирането на докладите относно прилагането на определени директиви, свързани с околната среда (8). Комисията е приканена да допълни своя първи доклад, когато е уместно, с предложения за изменението на настоящата директива, включително по-специално разширяването на приложното ѝ поле с оглед включването на системите за ограничаване и регенерация на парите в инсталации за товарене и разтоварване и на корабите.
Член 10
Транспониране в националното законодателство
1. Държавите-членки въвеждат в сила необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива, най-късно до 31 декември 1995 г. Те незабавно информират Комисията за това.
Когато държавите-членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите-членки съобщават на Комисията текстовете на разпоредбите от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 11
Заключителна разпоредба
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Брюксел на 20 декември 1994 година.
RICHTLINIE 94/63/EG DES EUROPÄISCHEN PARLAMENTS UND DES RATES vom 20. Dezember 1994 zur Begrenzung der Emissionen fluechtiger organischer Verbindungen (VOC-Emissionen) bei der Lagerung von Ottokraftstoff und seiner Verteilung von den Auslieferungslagern bis zu den Tankstellen
DAS EUROPÄISCHE PARLAMENT UND DER RAT DER EUROPÄISCHEN UNION - gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, insbesondere auf Artikel 100a,
auf Vorschlag der Kommission (1),
nach Stellungnahme des Wirtschafts- und Sozialausschusses (2),
gemäß dem Verfahren des Artikels 189b des Vertrags (3),
in Erwägung nachstehender Gründe:
In mehreren Umweltschutz-Aktionsprogrammen der Europäischen Gemeinschaften (4) liegt der Schwerpunkt auf der Vermeidung und Bekämpfung der Luftverschmutzung.
Ohne Begrenzungsmaßnahmen würden die Emissionen fluechtiger organischer Verbindungen (VOC-Emissionen), die von Ottokraftstoff und Lösemitteln herrühren, in der Gemeinschaft rund 10 Millionen Tonnen jährlich betragen. Diese Emissionen tragen zur Bildung photo-chemischer Oxydantien wie Ozon bei, die in hoher Konzentration Gesundheits-, Vegetations- und Materialschäden hervorrufen können. Einige dieser vom Ottokraftstoff stammenden VOC-Emissionen werden als giftig, krebserregend oder angeborene Mißbildungen hervorrufend eingestuft.
Die Gemeinschaft hat am 2. April 1992 das Protokoll des Übereinkommens von 1979 über weiträumige grenzueberschreitende Luftverschmutzung unterzeichnet, durch das die VOC-Emissionen oder ihre grenzueberschreitenden Ströme wesentlich verringert werden sollen.
Ein wichtiger Schritt zur umfassenden Verringerung der VOC-Emissionen in der Gemeinschaft war die Richtlinie 91/441/EWG des Rates vom 26. Juni 1991 zur Änderung der Richtlinie 70/220/EWG zur Angleichung der Rechtsvorschriften der Mitgliedstaaten über Maßnahmen gegen die Verunreinigung der Luft durch Emissionen von Kraftfahrzeugen (5), mit der die auf Auspuffgase und Verdunstung bei Kraftfahrzeugen zurückzuführenden VOC-Emissionen, die heute rund 40 % aller vom Menschen verursachten VOC-Emissionen in die Luft ausmachen, über einen Zeitraum von 10-15 Jahren um 80 bis 90 % verringert werden sollen. Bei der Annahme jener Richtlinie war die Kommission aufgefordert worden, einen Vorschlag für eine Richtlinie über Maßnahmen zur Verringerung der Verdunstungsverluste auf allen Stufen der Kraftstofflagerung und -verteilung vorzulegen.
Die aus der Lagerung und Verteilung von Ottokraftstoff herrührenden VOC-Emissionen machen etwa 500 000 Tonnen pro Jahr oder rund 5 % aller vom Menschen verursachten VOC-Emissionen in der Gemeinschaft aus. Besonders in städtischen Gebieten tragen diese Emissionen wesentlich zur Luftverschmutzung bei.
Die verfügbaren Techniken können zu einer wesentlichen Verringerung der Verdunstungsverluste bei der Verteilung von Ottokraftstoff - nicht zuletzt durch die Rückgewinnung verdrängter Dämpfe - beitragen.
Aus Gründen der internationalen Normung und der Sicherheit während der Befuellung von Schiffen müssen auf der Ebene der International Maritime Organization Normen für Dampfrückhalte und -rückgewinnungssysteme festgelegt werden, die sowohl für Fülleinrichtungen als auch für Schiffe gelten. Die Gemeinschaft sollte daher möglichst sicherstellen, daß die erforderlichen Bestimmungen während der gegenwärtig erfolgenden Überarbeitung des MARPOL-Übereinkommens, die voraussichtlich 1996 abgeschlossen sein soll, in dieses Übereinkommen aufgenommen werden; für den Fall, daß das MARPOL-Übereinkommen nicht in diesem Sinne überarbeitet wird, sollte die Gemeinschaft nach Absprache mit ihren wichtigsten Handelspartnern geeignete Maßnahmen für Schiffe und Hafenanlagen zur Betankung von Schiffen vorschlagen.
Zur Verminderung von Dampfemissionen beim Tanken an Tankstellen, die gegenwärtig etwa 200 000 Tonnen pro Jahr ausmachen, werden weitere Maßnahmen nötig sein, damit alle Dampfemissionen bei der Verteilung von Ottokraftstoff begrenzt werden können.
Zur Vermeidung von Wettbewerbsverzerrungen und für das Funktionieren des Binnenmarkts ist hinsichtlich der Verteilung von Ottokraftstoff eine Reihe von Maßnahmen auf einem hohen Umweltniveau zu harmonisieren.
Vorteile und Belastungen, die daraus entstehen können, daß Maßnahmen ergriffen werden oder nicht, sind dennoch zu berücksichtigen. Daher sollten Ausnahmemöglichkeiten sowie in bestimmten Fällen ein Ausschluß vom Anwendungsbereich der Richtlinie vorgesehen werden. Ferner sind einigen Mitgliedstaaten längere Anpassungsfristen zu gewähren, damit entsprechenden wichtigen Umweltschutzmaßnahmen unterschiedlicher Ausrichtung, die diese Mitgliedstaaten bereits ergriffen haben oder damit der besonderen Belastung, die sich aufgrund der Struktur des in diesen Staaten bestehenden Netzes aus den Maßnahmen dieser Richtlinie ergibt, Rechnung getragen wird.
Die gemeinschaftlichen Maßnahmen haben den jeweiligen Umweltfaktoren in den einzelnen Regionen der Gemeinschaft Rechnung zu tragen. Es muß den Mitgliedstaaten daher möglich sein, in ihrem gesamten Hoheitsgebiet oder in bestimmten Gebieten, in denen derartige Maßnahmen erwiesenermassen aufgrund besonderer Umstände zum Schutz der menschlichen Gesundheit oder der Umwelt erforderlich sind, strengere Maßnahmen zur Verhütung von Verdunstungsverlusten in festen Anlagen beizubehalten oder vorzuschreiben.
Die Bestimmungen des Absatzes 1 der Artikel 3, 4 und 6 dieser Richtlinie gelten unbeschadet der Richtlinie 83/189/EWG des Rates vom 28. März 1983 über ein Informationsverfahren auf dem Gebiet der Normen und technischen Vorschriften (1).
Um den freien Handel mit Ottokraftstoff und Geräten innerhalb der Gemeinschaft sicherzustellen und um ein hohes Sicherheitsniveau zu gewährleisten, sind harmonisierte Spezifikationen für die Ausrüstung zur Befuellung von Strassentankfahrzeugen von unten zu erlassen. Die Normung dieser Spezifikationen sowie die Möglichkeit ihrer Anpassung an den technischen Fortschritt sind vorzusehen.
Zum Zwecke der Anpassung der Anhänge dieser Richtlinie an den technischen Fortschritt ist ein Ausschuß einzusetzen, der die Kommission unterstützt - HABEN FOLGENDE RICHTLINIE ERLASSEN:
Artikel 1
Geltungsbereich Diese Richtlinie gilt für Verfahren, Einrichtungen, Fahrzeuge und Binnenschiffe, die für die Lagerung und Umfuellung von Ottokraftstoff und seine Beförderung von einem Auslieferungslager zum anderen oder von einem Auslieferungslager zu einer Tankstelle benutzt werden.
Artikel 2
Begriffsbestimmung im Sinne dieser Richtlinie bezeichnet der Ausdruck a) "Ottokraftstoff" Erdölderivate mit oder ohne Zusätze, deren Dampfdruck (nach Reid) mindestens 27,6 Kilopascal beträgt und die zur Verwendung als Kraftstoff für Kraftfahrzeuge bestimmt sind, mit Ausnahme von verfluessigtem Erdölgas (LPG);
b) "Dämpfe" gasförmige Verbindungen, die aus Ottokraftstoff verdunsten;
c) "Lagertank" einen ortsfesten Tank für die Lagerung von Ottokraftstoff in einem Auslieferungslager;
d) "Auslieferungslager" eine Einrichtung für die Lagerung von Ottokraftstoff und seine Umfuellung in Strassentankfahrzeuge, Eisenbahnkesselwagen oder Binnenschiffe, einschließlich aller Lagertanks am Ort der Einrichtung;
e) "bewegliches Behältnis" auf der Strasse, auf Schienen oder auf Wasserstrassen transportierte Tanks zur Beförderung von Ottokraftstoff von einem Auslieferungslager zu einem anderen oder von einem Auslieferungslager zu einer Tankstelle;
f) "Tankstelle" eine Einrichtung zur Abgabe von Ottokraftstoff aus ortsfesten Lagertanks an Kraftstofftanks von Kraftfahrzeugen;
g) "bestehende Ottokraftstofflager, Umfuellanlagen, Tankstellen und bewegliche Behältnisse" Einrichtungen, Tankstellen und bewegliche Behältnisse, die bereits vor dem in Artikel 10 genannten Datum in Betrieb waren oder für die eine nach nationalem Recht erforderliche Bau- oder Betriebsgenehmigung vor dem in Artikel 10 genannten Datum erteilt wurde;
h) "neu" in bezug auf Ottokraftstofflager, Umfuellanlagen, Tankstellen und bewegliche Behältnisse Einrichtungen, Tankstellen und bewegliche Behältnisse, die nicht unter Buchstabe g) fallen;
i) "Durchsatz" die grösste jährliche Menge an Ottokraftstoff, welche während der letzten drei Jahre von einem Lagertank in einem Auslieferungslager oder von einer Tankstelle in bewegliche Behältnisse umgefuellt wurde;
j) "Dampfrückgewinnungsanlage" eine Anlage für die Rückgewinnung von Ottokraftstoff aus Dämpfen einschließlich etwaiger Puffertanksysteme in Auslieferungslagern;
k) "Binnenschiff" ein Schiff gemäß der Definition in Kapitel 1 der Richtlinie 82/714/EWG des Rates vom 4. Oktober 1982 über die technischen Vorschriften für Binnenschiffe (1);
l) "Bezugszielwert" den Leitwert, der zur allgemeinen Bewertung der Übereinstimmung mit den in den Anhängen vorgesehenen technischen Maßnahmen festgesetzt wird; er ist nicht als Grenzwert gedacht, an dem die Leistung einzelner Einrichtungen, Auslieferungslager und Tankstellen gemessen werden soll;
m) "Zwischenlagerung von Dämpfen" die Zwischenlagerung von Dämpfen in einem Festdachtank eines Auslieferungslagers mit dem Ziel, später zwecks Rückgewinnung in ein anderes Auslieferungslager verbracht zu werden. Die Beförderung von Dämpfen zwischen Lagertanks innerhalb eines Auslieferungslagers gilt nicht als Zwischenlagerung von Dämpfen im Sinne dieser Richtlinie;
n) "Fülleinrichtung" eine Einrichtung in einem Auslieferungslager, mit der Ottokraftstoff in bewegliche Behältnisse umgefuellt werden kann. Fülleinrichtungen für Strassentankfahrzeuge umfassen eine oder mehrere "Füllstellen";
o) "Füllstelle" eine Vorrichtung in einem Auslieferungslager, mit der Ottokraftstoff jeweils in einem Zuge in ein Strassentankfahrzeug umgefuellt werden kann.
Artikel 3
Lagertanks in Auslieferungslagern (1) Konstruktion und Betrieb der Lagertanks müssen den technischen Anforderungen von Anhang I genügen.
Diese Anforderungen zielen darauf ab, den jährlichen Gesamtverlust an Ottokraftstoff bei Befuellung und Lagerung in einem Lagertank in Auslieferungslagern unter den Bezugszielwert von 0,01 Gewichtsprozent des Durchsatzes zu senken.
Die Mitgliedstaaten können in ihrem gesamten Hoheitsgebiet oder in bestimmten Gebieten, in denen derartige Maßnahmen erwiesenermassen aufgrund besonderer Umstände zum Schutz der menschlichen Gesundheit oder der Umwelt erforderlich sind, strengere Maßnahmen beibehalten oder vorschreiben.
Die Mitgliedstaaten können andere als die in Anhang I beschriebenen technischen Maßnahmen zur Verringerung des Ottokraftstoffverlusts vorschreiben, wenn solche alternativen Maßnahmen nachgewiesenermassen mindestens die gleiche Wirksamkeit besitzen.
Die Mitgliedstaaten unterrichten die übrigen Mitgliedstaaten und die Kommission unter Angabe der Gründe über die getroffenen Maßnahmen bzw. die von ihnen entsprechend diesem Absatz geplanten Sondermaßnahmen.
(2) Die Vorschriften des Absatzes 1 gelten a) ab dem in Artikel 10 genannten Datum für neue Anlagen;
b) nach Ablauf von drei Jahren nach dem in Artikel 10 genannten Datum für bestehende Anlagen, wenn der Durchsatz des Auslieferungslagers 50 000 Tonnen/Jahr überschreitet;
c) nach Ablauf von sechs Jahren nach dem in Artikel 10 genannten Datum für bestehende Anlagen, wenn der Durchsatz des Auslieferungslagers 25 000 Tonnen/Jahr überschreitet;
d) nach Ablauf von neun Jahren nach dem in Artikel 10 genannten Datum für alle anderen bestehenden Lagertanks in Auslieferungslagern.
Artikel 4
Befuellung und Entleerung beweglicher Behältnisse in Auslieferungslagern (1) Konstruktion und Betrieb der Befuellungs- und Entleerungsanlagen müssen den technischen Anforderungen von Anhang II genügen.
Diese Anforderungen zielen darauf ab, den jährlichen Gesamtverlust an Ottokraftstoff bei Befuellung und Entleerung beweglicher Behältnisse in Auslieferungslagern unter den Bezugszielwert von 0,005 Gewichtsprozent des Durchsatzes zu senken.
Die Mitgliedstaaten können in ihrem gesamten Hoheitsgebiet oder in bestimmten Gebieten, in denen derartige Maßnahmen erwiesenermassen aufgrund besonderer Umstände zum Schutz der menschlichen Gesundheit oder der Umwelt erforderlich sind, strengere Maßnahmen beibehalten oder vorschreiben.
Die Mitgliedstaaten können andere als die in Anhang II beschriebenen technischen Maßnahmen zur Verringerung des Ottokraftstoffverlusts vorschreiben, wenn solche alternativen Maßnahmen nachgewiesenermassen mindestens die gleiche Wirksamkeit besitzen.
Die Mitgliedstaaten unterrichten die übrigen Mitgliedstaaten und die Kommission unter Angabe der Gründe über die getroffenen Maßnahmen bzw. die von ihnen entsprechend diesem Absatz geplanten Sondermaßnahmen. Die Kommission überprüft die Vereinbarkeit dieser Maßnahmen mit den Bestimmungen des Vertrags und den Bestimmungen dieses Absatzes.
Auslieferungslager mit Anlagen zur Befuellung von Strassentankfahrzeugen müssen mit mindestens einer Füllstelle ausgestattet sein, die den in Anhang IV für die Untenbefuellung festgelegten Spezifikationen genügt. Diese Spezifikationen werden in regelmässigen Abständen überprüft und erforderlichenfalls nach dem Verfahren des Artikels 8 überarbeitet.
(2) Die Vorschriften des Absatzes 1 gelten a) ab dem in Artikel 10 genannten Datum für neue Auslieferungslager zur Befuellung von Strassentankfahrzeugen, Eisenbahnkesselwagen und/oder Binnenschiffen;
b) nach Ablauf von drei Jahren nach dem in Artikel 10 genannten Datum für bestehende Auslieferungslager zur Befuellung von Strassentankfahrzeugen, Eisenbahnkesselwagen und/oder Binnenschiffen, wenn der Durchsatz 150 000 Tonnen/Jahr überschreitet;
c) nach Ablauf von sechs Jahren nach dem in Artikel 10 genannten Datum für bestehende Auslieferungslager zur Befuellung von Strassentankfahrzeugen und Eisenbahnkesselwagen, wenn der Durchsatz 25 000 Tonnen/Jahr überschreitet;
d) nach Ablauf von neun Jahren nach dem in Artikel 10 genannten Datum für alle anderen bestehenden Fülleinrichtungen in Auslieferungslagern für Strassentankfahrzeuge und Eisenbahnkesselwagen.
(3) Die Anforderungen für Untenbefuelleinrichtungen nach Anhang IV gelten neun Jahre nach dem in Artikel 10 genannten Datum für alle Füllstellen zur Befuellung von Strassentankfahrzeugen in allen Auslieferungslagern, soweit sie nicht nach Absatz 4 ausgenommen sind.
(4) Abweichend davon gelten die Absätze 1 und 3 nicht für a) bestehende Auslieferungslager mit einem Durchsatz von unter 10 000 Tonnen/Jahr;
b) neue Auslieferungslager mit einem Durchsatz von unter 5 000 Tonnen/Jahr auf kleinen, abgelegenen Inseln.
Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission im Zuge der Erstellung der in Artikel 9 genannten Berichte mit, für welche Auslieferungslager diese Abweichung gilt.
(5) Das Königreich Spanien kann eine Abweichung von der in Absatz 2 Buchstabe b) festgelegten Frist um ein Jahr zulassen.
Artikel 5
Bewegliche Behältnisse (1) Konstruktion und Betrieb beweglicher Behältnisse müssen den folgenden Anforderungen genügen:
a) Bewegliche Behältnisse sind so auszulegen und zu betreiben, daß die Restdämpfe nach der Entleerung von Ottokraftstoff im Behältnis zurückgehalten werden.
b) Bewegliche Behältnisse, in denen Ottokraftstoff an Tankstellen und Auslieferungslager geliefert wird, sind so auszulegen und zu betreiben, daß sie Dämpfe aus den Lagertanks von Tankstellen oder Auslieferungslagern aufnehmen und zurückhalten. Eisenbahnkesselwagen müssen diesen Anforderungen nur dann genügen, wenn in ihnen Ottokraftstoff an Tankstellen oder Auslieferungslager geliefert wird, in denen Dämpfe zwischengelagert werden.
c) Abgesehen vom Ablassen durch die Überdruckventile müssen die unter den Buchstaben a) und b) genannten Dämpfe im beweglichen Behältnis zurückgehalten werden, bis dieser in einem Auslieferungslager wieder befuellt wird.
Ist eine Dampfrückgewinnung oder eine Zwischenlagerung von Dämpfen nicht möglich, da das bewegliche Behältnis nach der Entleerung von Ottokraftstoff anschließend für andere Erzeugnisse als Ottokraftstoff benutzt wird, kann die Ventilierung in einem geographischen Gebiet erlaubt werden, in dem Emissionen kaum in einem signifikanten Ausmaß zu Umwelt- oder Gesundheitsproblemen beitragen dürften.
d) Die zuständigen Behörden der Mitgliedstaaten müssen sicherstellen, daß Strassentankfahrzeuge regelmässig einem Drucktest auf Dampfdichtigkeit unterzogen werden und daß Unterdruck-/Überdruckventile an beweglichen Behältnissen regelmässig überprüft werden.
(2) Die Vorschriften des Absatzes 1 gelten a) ab dem in Artikel 10 genannten Datum für neue Strassentankfahrzeuge, Eisenbahnkesselwagen und Binnenschiffe;
b) nach Ablauf von drei Jahren nach dem in Artikel 10 genannten Datum für bestehende Eisenbahnkesselwagen und Binnenschiffe, wenn sie in einem Auslieferungslager befuellt werden, für das die Anforderungen nach Artikel 4 Absatz 1 gelten;
c) für bestehende Strassentankfahrzeuge, wenn sie gemäß den in Anhang IV vorgesehenen Spezifikationen auf Untenbefuellung umgerüstet wurden.
(3) Abweichend davon gelten die Bestimmungen des Absatzes 1 Buchstaben a), b) und c) nicht für Dampfverluste aufgrund von Peilstabmessungen an a) bestehenden beweglichen Behältnissen und b) neuen beweglichen Behältnissen, die innerhalb von vier Jahren nach dem in Artikel 10 genannten Datum in Betrieb genommen werden.
Artikel 6
Befuellung von Tankstellen-Lagertanks (1) Konstruktion und Betrieb der Befuellungsanlagen und Lagertanks müssen den technischen Anforderungen von Anhang III genügen.
Diese Anforderungen zielen darauf ab, den jährlichen Gesamtverlust an Ottokraftstoff bei Befuellung der Lagertanks von Tankstellen unter den Bezugszielwert von 0,01 Gewichtsprozent des Durchsatzes zu senken.
Die Mitgliedstaaten können in ihrem gesamten Hoheitsgebiet oder in bestimmten Gebieten, in denen derartige Maßnahmen erwiesenermassen aufgrund besonderer Umstände zum Schutz der menschlichen Gesundheit oder der Umwelt erforderlich sind, strengere Maßnahmen beibehalten oder vorschreiben.
Die Mitgliedstaaten können andere als die in Anhang III beschriebenen technischen Maßnahmen zur Verringerung des Ottokraftstoffverlusts vorschreiben, wenn solche alternativen Maßnahmen nachgewiesenermassen mindestens die gleiche Wirksamkeit besitzen.
Die Mitgliedstaaten unterrichten die übrigen Mitgliedstaaten und die Kommission unter Angabe der Gründe über die getroffenen Maßnahmen bzw. die von ihnen entsprechend diesem Absatz geplanten Sondermaßnahmen.
(2) Die Vorschriften des Absatzes 1 gelten a) ab dem in Artikel 10 genannten Datum für neue Tankstellen;
b) nach Ablauf von drei Jahren nach dem in Artikel 10 genannten Datum - für bestehende Tankstellen mit einem Durchsatz über 1 000 m3/Jahr;
- unabhängig vom Durchsatz für bestehende Tankstellen, die unter Wohnräumen oder Arbeitsbereichen liegen;
c) nach Ablauf von sechs Jahren nach dem in Artikel 10 genannten Datum für bestehende Tankstellen mit einem Durchsatz über 500 m3/Jahr;
d) nach Ablauf von neun Jahren nach dem in Artikel 10 genannten Datum für alle anderen bestehenden Tankstellen.
(3) Abweichend davon gelten die Absätze 1 und 2 nicht für Tankstellen mit einem Durchsatz unter 100 m3/Jahr.
(4) Bei Tankstellen mit einem Durchsatz unter 500 m3/Jahr können die Mitgliedstaaten eine Abweichung von den Vorschriften des Absatzes 1 zulassen, wenn die Tankstelle in einem geographischen Gebiet oder an einem Ort liegt, in dem bzw. an dem Dampfemissionen kaum in einem signifikanten Ausmaß zu Umwelt- oder Gesundheitsproblemen beitragen dürften.
Im Wege des Mitteilungsverfahrens nach Artikel 9 machen die Mitgliedstaaten der Kommission detaillierte Angaben über die Gebiete, in denen sie beabsichtigen, solche Abweichungen zuzulassen; danach unterrichten sie die Kommission über alle Änderungen, die diese Gebiete betreffen.
(5) Das Königreich der Niederlande kann eine Abweichung von dem in Absatz 2 festgelegten Zeitplan unter folgenden Voraussetzungen zulassen:
- die nach diesem Artikel erforderlichen Maßnahmen werden im Rahmen eines umfassenderen, bereits bestehenden nationalen Programms für Tankstellen getroffen, mit dem verschiedene Umweltprobleme, wie die Verschmutzung von Wasser, Luft und Boden sowie durch Abfälle, gleichzeitig angegangen werden und dessen Durchführung präzise geplant ist;
- die Abweichung vom Zeitplan darf höchstens zwei Jahre betragen, wobei das Programm innerhalb der in Absatz 2 Buchstabe d) genannten Frist vollständig abgeschlossen werden muß;
- der Kommission wird der Beschluß, von dem in Absatz 2 angegebenen Zeitplan abzuweichen, einschließlich aller Angaben über Umfang und Dauer der Abweichung mitgeteilt.
(6) Das Königreich Spanien und die Portugiesische Republik können eine Verlängerung der in Absatz 2 Buchstabe b) festgelegten Frist um ein Jahr zulassen.
Artikel 7
Änderung der Anhänge Änderungen, die zur Anpassung der Anhänge dieser Richtlinie an den technischen Fortschritt notwendig sind, werden nach dem Verfahren des Artikels 8 vorgenommen; hiervon ausgenommen sind die in Anhang II Abschnitt 2 genannten Grenzwerte.
Artikel 8
Ausschuß (1) Die Kommission wird von einem Ausschuß unterstützt, der sich aus Vertretern der Mitgliedstaaten zusammensetzt und in dem der Vertreter der Kommission den Vorsitz führt.
(2) Der Vertreter der Kommission unterbreitet dem Ausschuß einen Entwurf der zu treffenden Maßnahmen. Der Ausschuß gibt seine Stellungnahme zu diesem Entwurf innerhalb einer Frist ab, die der Vorsitzende unter Berücksichtigung der Dringlichkeit der betreffenden Frage festsetzen kann. Die Stellungnahme wird mit der Mehrheit abgegeben, die in Artikel 148 Absatz 2 des Vertrags für die Annahme der vom Rat auf Vorschlag der Kommission zu fassenden Beschlüsse vorgesehen ist. Bei der Abstimmung im Ausschuß werden die Stimmen der Vertreter der Mitgliedstaaten gemäß dem vorgenannten Artikel gewogen. Der Vorsitzende nimmt an der Abstimmung nicht teil.
(3) Die Kommission erlässt die beabsichtigten Maßnahmen, wenn sie mit der Stellungnahme des Ausschusses übereinstimmen.
Stimmen die geplanten Maßnahmen mit der Stellungnahme des Ausschusses nicht überein oder liegt keine Stellungnahme vor, so unterbreitet die Kommission dem Rat unverzueglich einen Vorschlag für die zu treffenden Maßnahmen. Der Rat beschließt mit qualifizierter Mehrheit.
(4) Hat der Rat nach Ablauf einer Frist von drei Monaten nach seiner Befassung keinen Beschluß gefasst, werden die vorgeschlagenen Maßnahmen von der Kommission erlassen.
Artikel 9
Überwachung und Berichterstattung Die Berichte über die Durchführung dieser Richtlinie werden nach dem Verfahren des Artikels 5 der Richtlinie 91/692/EWG des Rates vom 23. Dezember 1991 zur Vereinheitlichung und zweckmässigen Gestaltung der Berichte über die Durchführung bestimmter Umweltschutzrichtlinien (1) erstellt. Die Kommission soll nach Möglichkeit ihrem ersten Bericht Vorschläge für eine Änderung dieser Richtlinie beifügen, und zwar insbesondere für eine Ausdehnung des Anwendungsbereichs dahin gehend, daß Dampfrückhalte und -rückgewinnungssysteme erfasst werden.
Artikel 10
Umsetzung in einzelstaatliches Recht (1) Die Mitgliedstaaten erlassen die erforderlichen Rechts- und Verwaltungsvorschriften, um dieser Richtlinie bis spätestens 31. Dezember 1995 nachzukommmen. Sie unterrichten die Kommission hiervon unverzueglich.
Wenn die Mitgliedstaaten diese Vorschriften erlassen, nehmen sie in den Vorschriften selbst oder durch einen Hinweis bei der amtlichen Veröffentlichung auf diese Richtlinie Bezug. Die Mitgliedstaaten regeln die Einzelheiten der Bezugnahme.
(2) Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission den Wortlaut ihrer Rechtsvorschriften mit, die sie auf dem unter dieser Richtlinie fallenden Gebiet erlassen.
Artikel 11
Schlußbestimmung Diese Richtlinie ist an die Mitgliedstaaten gerichtet.
Geschehen zu Brüssel am 20. Dezember 1994.