РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 17 юли 2013 година
относно държавни помощи SA.33726 (11/C) [ex SA.33726 (11/NN)] - предоставени от Италия (отсрочване на плащането на налога в сектора на млякото и млечните продукти в Италия )
(нотифицирано под номер C(2013) 4046)
(само текстът на италиански език е автентичен)
(2013/665/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2 от него,
след като покани заинтересованите страни да представят коментари съгласно горепосочения член и като взе предвид тези коментари,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРИ
(1)
На 27 февруари 2011 г. влезе в сила законът, преобразуващ наредба - закон № 225 от 29 декември 2010 г. в закон, който предоставя възможност за отсрочване на плащането на транш за налог на мляко и млечни продукти, дължим от италианските млекопроизводители по схемата за плащания на траншове, одобрена с Решение 2003/530/ЕО на Съвета от 16 юли 2003 г. относно съвместимостта с Общия пазар на помощ, която Италианската република възнамерява да предостави на италиански млекопроизводители (1), (2). С писмо от 17 март 2011 г. Комисията поиска от италианските власти допълнителна информация по въпроса.
(2)
Италианските власти изпратиха тази допълнителна информация на Комисията с писмо от 24 юни 2011 г., заведено на 29 юни 2011 г.
(3)
След проверка на информацията, предоставена от италианските власти, и като се има предвид фактът, че отлагането на съответното плащане е било направено без Комисията да бъде уведомена предварително за него или без да е дала разрешение, Комисията е информирала италианските власти с факс от 14 октомври 2011 г. за откриването на процедура за помощ с референтен номер SA.33726 (2011/NN)., за която не е постъпило уведомление.
(4)
С писмо от 11 януари 2012 г. Комисията уведоми Италия за своето решение за откриване на процедура по член 108, параграф 2 от Договора във връзка с гореспоменатото отсрочване и програмата за плащания на траншове, одобрена с Решение 2003/530/ЕО, изменено с допълване на отсрочването, което представлява нова помощ (SA.33726 (11/C)]). С писмото бе поискан коментар от италианските власти относно откриването на процедурата в рамките на един месец.
(5)
Решението на Комисията за откриване на процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (3). Комисията поиска от заинтересованите страни да представят своите бележки относно въпросната помощ.
(6)
Комисията получи коментари от всички заинтересовани страни и ги предаде на Италия, като ѝ даде възможност за отговор.
(7)
С електронно писмо от 13 февруари 2012 г. Постоянното представителство на Италия в Европейския съюз препрати на Комисията писмо от италианските власти с искане за двумесечно удължаване на срока за коментарите относно откриването на процедурата. Срокът беше удължен със съобщение, изпратено с факс от 21 февруари 2012 г.
(8)
С електронни писма от 26 април 2012 г. и 27 април 2012 г. италианското Постоянно представителство в Европейския съюз изпрати на Комисията отговора на италианските власти във връзка с откриването на процедурата по член 108, параграф 2 от Договора.
(9)
Италианските власти не направиха коментар на бележките на заинтересованите страни.
II. ОПИСАНИЕ
(10)
В член 1 от Решение 2003/530/ЕО се отбелязва следното:
„Помощта, която Италианската република възнамерява да предостави на млекопроизводителите, като сама извърши плащането към Общността на сумата, която те дължат на Общността поради допълнителния налог за млякото и млечните продукти за периода от 1995/1996 г. до 2001/2002 г. и като разреши на тези производители да върнат дълга си посредством разсрочено безлихвено плащане за няколко години, по изключение се приема за съвместима с вътрешния пазар, при условие, че:
-
бъде погасена цялата сума посредством равни годишни траншове,
-
периодът на погасяване не надхвърля 14 години, считано от 1 януари 2004 г.“
(11)
Закон № 10/2011 въвежда в член 1 от наредба-закон № 225 от 29 декември 2010 г. параграф 12 duodecies, предвиждащ отсрочването до 30 юни 2011 г. на плащането на транша от налога за мляко, дължим до 31 декември 2010 г. Разходите за това отсрочване бяха поети от отпусната обща сума от бюджета в размер на 5 млн. EUR, предназначена за различни цели.
(12)
В писмо от 24 юни 2011 г. италианските власти уточниха, че безвъзмездните средства, съответстващи на тази мярка, ще бъдат считани като част от помощта de minimis за Италия, предвидена по Регламент (ЕО) № 1535/2007 на Комисията от 20 декември 2007 г. за прилагане на членове 87 и 88 от Договора за ЕО (4) към помощите de minimis в сектора на производството на селскостопански продукти (5).
III. ОСНОВАНИЯ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА
(13)
Комисията реши да открие процедура по член 108, параграф 2 от Договора на следните основания:
-
италианските власти изразиха намерението си да причислят безвъзмездните средства, съответстващи на въпросното отсрочване на плащането към системата de minimis, предвидена в Регламент (ЕО) №1535/2007; около приложимостта на този регламент обаче възникнаха не само правни въпроси поради непредставената от италианските власти информация относно това дали ще бъдат спазени горните граници, установени с Регламента, но също така и поради това, че самият Регламент забранява отпускането на помощ de minimis, с която държавната помощ надхвърля разрешения максимум. Тъй като одобрената от Съвета помощ представлява максималната стойност на помощта, която Италия е могла да отпусне на млекопроизводителите, прибавянето към нея на безвъзмездните средства, равностойни на отсроченото плащане, включени в схемата de minimis, означава надхвърляне на максималната помощ, одобрена от Съвета;
-
оттук следва, че Комисията не може да изключи възможността за въпросното отсрочване да включва елемент на помощ (тъй като то е равностойно на безлихвен заем, по-надолу е наричано „свързаната помощ“) - ситуация която не може да бъде оправдана с представената от италианските власти информация в светлината на приложимите правила за държавната помощ в земеделието (Насоки на Общността относно държавната помощ за земеделския и горския сектор 2007-2013 г.) (6);
-
отсрочването е равностойно на нарушение на разпоредбите на Решение 2003/530/ЕО (въз основа на това, че вече не се спазва едно от условията, а именно за равни траншове). Това съответно означава, че цялата система на забавени плащания става нова схема за помощи за тези, които вече са се облагодетелствали от нея (въз основа на това, че тя не е била обхваната от Решение 2003/530/ЕО) - положение, което изглежда не се разрешава от нито една от разпоредбите на горепосочените насоки.
IV. КОМЕНТАРИ НА ИТАЛИАНСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО ОТКРИВАНЕТО НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА
(14)
В писмо, изпратено по електронната поща на 26 април 2012 г., италианските власти за първи път докладваха за прилагането на системата на разсрочените плащания на налозите за мляко и млечни продукти, одобрена с Решение 2003/530/ЕО, като поясниха, че по схемата има 11 271 бенефициери. От тях 9 965 (т.е. 88,41 %) са платили навреме своите траншове за налозите, дължими към 31 декември 2010 г.1 291 бенефициери са направили това до изтичането на удължения срок, а 15 не са извършвали никакви плащания поради изключването им от програмата.
(15)
Италианските власти след това поясниха, че за да бъде изчислена безвъзмездната помощ, равняваща се на получената от бенефициерите помощ при отсрочването, се отчита лихвеният процент за периода между 1 януари 2011 г. и датата на реалното плащане на траншовете, които са обект на отсрочване, като е използван тримесечният Euribor към 1 октомври 2010 г., плюс 100 базисни пункта (1,942 %). Резултатът от изчисленията сочи безвъзмездна помощ в размер на между 0,08 EUR и 694,19 EUR. Освен това той показва, че 1 187 от 1 291 бенефициери при отсрочването са се възползвали от помощ в размер на по-малко от 100 EUR. Според властите тези данни показват, че отсрочването на плащането по Закон № 10/2011 не е компрометирало безпроблемното управление на плащанията чрез траншове, което продължава да бъде в съответствие с разпоредбите на Решение 2003/530/ЕО, което се доказва от факта, че само 11,45 % от производителите, участващи във въпросната програма, са се възползвали от отсрочването.
(16)
По тези причини италианските власти потвърждават, както се посочва в писмото от 24 юни 2011 г. (вж. параграф 13 по-горе), че разрешеното отсрочване по отношение на плащането на налога представлява помощ de minimis. Те също така посочват, че са определили, че индивидуалният таван по член 3, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1535/2007 е спазен в пълна степен, както и таванът от 320 505 000 EUR за период от три данъчни години, определен за Италия съгласно същия регламент, както и че безвъзмездните средства, равостойни на отсрочването на плащане, възлизат на общо 50 877,41 EUR. И накрая, те отбелязват, че са били в процес на проверка на спазването на тези тавани, като се вземат под внимание другите схеми за помощ de minimis, разрешени през 2009, 2010 и 2011 г.
(17)
Що се отнася до становището на Комисията, че помощта, одобрена с Решение 2003/530/ЕО, трябва да бъде счетена, като се има предвид нейното естество и извънреден характер, за еднократна максимална помощ, която не може да бъде комбинирана с каквато и да било друга мярка, италианските власти на първо място подчертаха, че с въпросното решение е признато наличието на извънредни обстоятелства, които са мотивирали Съвета да счете помощта за съвместима с член 107 от Договора, ако бъдат изпълнени някои условия. Те също така подчертаха факта, че при извършените проверки е установено, че програмата за плащане на траншове, съответства на разпоредбите на Решение 2003/530/ЕО, тъй като всички производители са направили седмия транш с изключение на 15, които вече са били отпаднали от схемата. Според италианските власти извънредният характер на обстоятелствата, водещи до приемането на Решение 2003/530/ЕО, сам по себе си не създава пречки за достъпа до всякакво друго подпомагане на получателите на одобрената от Съвета помощ. Договорът посочва само споменатите по-горе извънредни обстоятелства без да ограничава по никакъв начин характера на разрешената помощ или подробните правила за нейното прилагане; той само поставя дерогацията от член 107 и разпоредбите по член 109 от Договора в зависимост от единодушно прието решение на Съвета. В този конкретен случай извънредният характер на ситуацията, довела до приемането на Решение 2003/530/ЕО, се отразява в пълна степен в начина, по който въпросно решение е прието, а именно - с единодушие, и се отнася по-скоро до обстоятелствата, изискващи одобряването на помощта, отколкото до самата помощ.
(18)
Италианските власти също така твърдят, че отлагането на плащането представлява помощ de minimis и следователно трябва да бъде счетено като отделна мярка, като се има предвид ниската му популярност сред производителите, ниската стойност на съответните суми и липсата на промени в програмата за плащане на траншове, чиято структура си остава същата - както що се отнася до общия брой на траншовете, така и до крайния срок.
(19)
И накрая, италианските власти още веднъж подчертават, че съгласно наредбата на италианското министерство от 30 юли 2003 г. за прилагане на Решението на Съвета, от участниците в програмата за плащане на вноски се изисква да се откажат от всякакви правни искове по отношение на плащането на дължимите налози, като длъжниците, които не извършват плащания, се изключват от програмата. Италианските власти твърдят, че това условие предполага откриването на процедури за принудително събиране на вземания, което ще накара производителите да подадат нови жалби. Ето защо е уместно да бъдат избягвани правни спорове за възстановяване на много малки суми чрез производства, които струват повече от исканите възстановявания. В тази връзка италианските власти се позовават на член 32, параграф 6 от Регламент (ЕО) № 1290/2005 на Съвета от 21 юни 2005 г. относно финансирането на Общата селскостопанска политика (7), в който се посочва, че при наличието на оправдателна причина, държавите членки могат да вземат решение да не изискват връщане на сумите, ако вече направените или евентуалните разходи по връщането на сумата надхвърлят размера на подлежащата на връщане сума. Според тях тази разпоредба може да бъде приложена по аналогия и за настоящия казус. Във всеки случай подобни разпоредби се предвиждат и в член 25, параграф 4 от Закон № 289/2002 (финансовият закон за 2003 г.) в съответствие с които сумата от 12 EUR се счита за малка сума и не е предмет на възстановяване. От всички възползвали се от отсрочването бенефициери 559 са получили по-малко от тази сума.
(20)
В писмо, изпратено по електронната поща на 26 април 2012 г., италианските власти представиха списък на бенефициерите на отсроченото плащане и сумата на помощта, която всеки един от тях е получил.
V. КОМЕНТАРИ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ ОТНОСНО ОТКРИВАНЕТО НА ПРОЦЕДУРАТА
(21)
На 7 март 2012 г. Комисията получи коментари от трета страна относно откриването на процедурата.
(22)
Заинтересованите страни най-вече искаха да знаят причината, поради която Комисията е ограничила откриването на процедурата до отсрочването на плащането, предвидено съгласно Закон № 10/2011, а не включва в нея и разпоредбите на член 40а от Закон № 122/2010, които предвиждат отсрочване на плащането на траншовете, платени по допълнителна програма за плащане чрез траншове, установена от Закон № 33/2009, и призоваха Комисията съответно да разшири обхвата на процедурата. В тази връзка заинтересованата страна отбелязва, че вече е подадена жалба до Комисията относно разпоредбите на член 40а от Закон № 122/2010, а Комисията е приключила преписката по нея.
(23)
На 10 март 2012 г. Комисията получи коментари от втора заинтересована страна относно откриването на процедурата.
(24)
Въпросната заинтересована страна насочи вниманието на Комисията към разпоредбите на член 1, параграф 4 от Наредба-закон № 16/2012, които разрешават на предприятията, изпитващи финансови затруднения, да плащат дължимите суми посредством редовни траншове. Тя поиска Комисията да се намеси, като отбеляза, че тези мерки не са съвместими с единния пазар.
(25)
На 14 март 2012 г. Комисията получи коментари от още една заинтересована страна относно откриването на процедурата.
(26)
В тези коментари заинтересованата страна се позовава на Наредба-закона № 16/2012, като подчертава произтичащите от нея различия в третирането на земеделските производители, а също така и точността на данните, използвани от AGEA (Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura - италианската разплащателна агенция), за изчисляването на допълнителния налог.
VI. ОЦЕНКА
VI.1. Наличие на помощ
(27)
В съответствие с член 107, параграф 1 от Договора всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар
(28)
Въпросната мярка, а именно помощта, свързана с отсрочването на плащането (отпускането на средства, равнозначно на безлихвен заем, вж. параграф 13, второ тире по-горе), а също и новата помощ, произтичаща от нарушаването на Решение 2003/530/ЕО (неплатени лихви за вече направените годишни траншове и все още неплатени главница и лихва за оставащите години до изтичането на срока на плащането чрез траншове, т.е. до 31 декември 2017 г.) (нова помощ, вж. параграф 13, трето тире) попада под следното определение:
(29)
Отговорност за мярката носи държавата, тъй като тя произтича от националното законодателство; тя е финансирана чрез публични средства в смисъл, че с разрешаването на отсрочване на плащане на годишен транш, установено в Решение 2003/530/ЕО, и с утвърждаването на нова помощ чрез това отсрочване, италианската държава се е отказала за определен период от време от парична сума, която е можело да бъде използвана за други цели.
(30)
Тази ситуация облагодетелства някои предприятия, по-специално млекопроизводителните стопанства.
(31)
Тя също може да окаже влияние и върху търговията, като се има предвид пазарната позиция на Италия (8).
(32)
Също така тя има потенциала да наруши условията на конкуренция, тъй като предприятията, които са се възползвали от нея, са си подсигурили предимство (отсрочването не се облага с лихва и следователно е равнозначно на безлихвен заем), което не може да бъде придобито при обичайните пазарни условия и което поставя съответното предприятие в по-облагодетелствана позиция спрямо предприятията, които не ползват отсрочване (9).
(33)
Като се има предвид обаче допълнителната информация, предоставена от италианските власти в отговор на откриването на процедура по член 108, параграф 2 от Договора, трябва да се установи дали въпросната мярка може да бъде счетена за помощ de minimis в съответствие с Регламент (ЕО) 1535/2007 и следователно да не бъде смятана за държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора.
(34)
В писмо, изпратено по електронната поща на 26 април 2012 г., италианските власти поясняват, че лихвата, свързана с отлагането на плащанията, е между 0,08 и 694,19 евро. Те също така заявяват, че направените проверки сочат, че определеният за Италия таван за последните три финансови години не е надхвърлян, но че те все пак ще проверят, дали остава риск индивидуалните тавани да бъдат надхвърлени в случай на натрупване на помощи de minimis за финансовите 2009 г., 2010 г. и 2011 г.
(35)
Комисията може да отбележи със сигурност, че сумата на лихвите, свързани с отсрочването, разглеждани сами по себе си, не надхвърлят сумата от 7 500 EUR по член 3, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1535/2007. Тя също отбелязва, че общата сума, предоставена чрез отсрочването, а именно 50 877,41 EUR, не е довела до надхвърляне на тавана от 320 505 000 EUR, разрешен на Италия в приложението към Регламента. Независимо от това, Комисията не разполага с нова информация, която да покаже, че индивидуалният таван от 7 500 EUR не е надхвърлен в нито един от случаите, също като се вземе предвид цялата помощ de minimis, получена от даден бенефициер за периода от три финансови години, тъй като към 26 април 2012 г. тя не е получила никаква информация от италианските власти, извършващи тези проверки. Тя следователно не може да направи заключението, че индивидуалният таван за помощите е бил спазен във всички случаи, особено като се има предвид, че Комисията трябва да вземе под внимание новата помощ, произтичаща от нарушаването на Решение 2003/530/ЕО. На практика тя трябва да направи цялостна проверка на въпросната мярка (т.е на помощта, получена в резултат на разрешаването на отсрочването, което е равнозначно на отпускането на безлихвен заем, и на новата помощ, която произтича от нарушаването на Решение 2003/530/ЕО): сериозен брой бенефициери (над 1 250) са се възползвали от това отсрочване, а сумата на помощта също включва част от основната сума (т.е. сумата, която съответства на годишните вноски, дължими на 31 декември за годините 2013 г., 2014, 2015, 2016 и 2017 г.) плюс лихвата, която далеч надхвърля лихвата, свързана с отсрочването на плащането, посочена в аргументацията на италианските власти.
(36)
Член 3, параграф 7 от Регламент (ЕО) № 1535/2007 също предвижда, че „помощите de minimis не могат да бъдат кумулирани с държавни помощи за същите приемливи разходи, ако такова кумулиране води до интензитет на помощта, който надхвърля интензитета, определен от правото на Общността за специфичните за всеки отделен случай обстоятелства.“
(37)
В тази връзка Комисията вече даде знак чрез откриването на процедурата по член 108, параграф 2 от Договора, че това отсрочване е в допълнение към одобрената от Съвета помощ, която следва да бъде разглеждана като максималната сума, която може да бъде отпусната при тези обстоятелства.
(38)
Италианските власти също така споделят виждането, че отлагането на плащането следва да бъде счетено като отделна мярка, като се има предвид ниската му популярност сред производителите, ниската стойност на съответните суми и липсата на промени в програмата за плащане на траншове, чиято структура си остава същата - както що се отнася до общия брой на траншовете, така и до крайния срок.
(39)
Комисията не споделя това виждане. Наистина, ясно е, че отсрочването на плащането е пряко свързано с възстановяването, чието извършване на траншове е предвидено по-подробно в Решение 2003/530/ЕО. В член 1, параграф 1, първо тире от това решение се посочва ясно, че връщането става чрез равни по размер годишни траншове. За отсрочването следователно не може да бъде смятано, че няма никаква връзка със системата на траншовете, установена в Решение 2003/530/ЕО.
(40)
Италианските власти също оспорват факта, че разрешената от Съвета помощ представлява максималната сума, която може да бъде отпускана на млекопроизводителите. Те споделят виждането, че въпросното решение признава наличието на извънредни обстоятелства, водещи до одобрението на програмата за възстановявания на траншове, но този извънреден характер сам по себе си не оправдава лишаването на бенефициерите от всякаква друга помощ, тъй като в Договора само се посочват извънредните обстоятелства, без обаче да се ограничава естеството на разрешената помощ или подробните правила за нейното прилагане. В този конкретен случай извънредният характер на ситуацията, довела до приемането на Решение 2003/530/ЕО на Съвета, се отразява в пълна степен в начина, по който въпросно решение е прието, а именно - с единодушие, и се отнася по-скоро до обстоятелствата, изискващи одобряването на помощта, отколкото до самата помощ.
(41)
Комисията не споделя виждането на италианските власти. Всъщност въпреки че според член 108, параграф 2, трета алинея от Договора „[…] Съветът с единодушие може да реши, че помощта […] се счита за съвместима с вътрешния пазар […], ако такова решение може да бъде оправдано с извънредни обстоятелства“, а в съображение 8 на Решение 2003/530/ЕО се посочва, че съществуват извънредни обстоятелства, които оправдават считането на помощта за съвместима с общия пазар, остава фактът, че самият Съвет, в оперативната част от решението, предвижда, че помощта се смята за съвместима с вътрешния пазар по изключение, а не като се имат предвид извънредните обстоятелства.“ Терминът „извънредно“ ясно указва намерението на Съвета да обърне внимание на отпускането на помощта, като ѝ приписва уникален характер въпреки наличието на извънредни обстоятелства, както се посочва в съображение 8. Въпреки че посоченото от италианските власти единодушие може наистина да показва, че процедурата е извънредна, то не повдига въпроса за уникалния характер на помощта, както е посочено в Решението.
(42)
С оглед на факта, че одобрената от Съвета помощ, като се има предвид нейния уникален характер, представлява максималната допустима сума при дадените обстоятелства, т.е. равностойността помощ в размер на 100 %, добавянето на отсрочване на плащането би довело до автоматичното прилагане на разпоредбите на член 3, параграф 7 от Регламент (ЕО) № 1535/2007, което означава, че предоставеното отсрочване не може да бъде счетено за съответстващо на обхвата на въпросния регламент и следователно представлява държавна помощ. Неговата съвместимост с вътрешния пазар трябва да бъде оценена с оглед на действащите правила в областта на конкуренцията към момента на разрешаването на отсрочването, както и съвместимостта на новата помощ, произтичаща от нарушението на Решение 2003/530/ЕО.
VI.2 Съвместимост на помощта с вътрешния пазар
(43)
Правилата за конкуренция, които са били в сила при разрешаването на отсрочването, се съдържат в Насоки на Общността относно държавните помощи в сектор селско и горско стопанство за периода 2007-2013 г.
(44)
Позицията на италианските власти, изразена в електронно писмо от 26 април 2012 г., се основава на аргумента, че на отсрочването на плащането следва да се гледа като на част от схемата de minimis. Ето защо властите не представят никакво обяснение на съвместимостта на отсрочването на плащането с вътрешния пазар или пък на неговото излизане от обхвата на Решение 2003/530/ЕО в светлината на правилата, изложени в посочените по-горе насоки.
(45)
Комисията следователно не разполага с нова информация, която да разсее съмненията, които е имала при откриването на предвидената в член 108, параграф 2 от Договора процедура. Помощта, свързана с отсрочването на плащанията, а следователно и новата помощ, която е в разрез с Решение 2003/530/ЕО, следователно представляват едностранна помощ, която има за цел единствено да подобри финансовото състояние на производителите без да допринася за развитието на отрасъла. Тя следователно представлява оперативна помощ, която е несъвместима с вътрешния пазар по смисъла на точка 15 от посочените по-горе насоки.
VI.3 Възстановяване
(46)
В съответствие с Договора и със съдебната практика на Съда на ЕС, ако бъде установено, че помощта е несъвместима с вътрешния пазар, Комисията е упълномощена да реши дали съответната държава трябва да отмени или промени помощта (10). Съдебната практика на Съда на ЕС също предвижда, че задължението на държавата да отмени помощ, която Комисията смята за несъвместима с вътрешния пазара, е предназначено за възстановяването на предишно положение. В тази връзка Съдът заявява, че целта е постигната, след като получателят върне отпуснатите му суми, като по този начин то загубва предимството, което е придобил спрямо пазарните конкуренти, и се възстановява ситуацията преди изплащането на помощта (11).
(47)
В съответствие с тази съдебна практика в член 14 от Регламент (ЕО) № 659/1999 от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (12) се посочва, че когато трябва да бъдат взети неблагоприятни решения за неправомерна помощ, Комисията решава съответната държава членка да вземе всички необходими мерки за възстановяването на помощта от бенефициера (в настоящия казус - всички бенефициери, които са се възползвали от отсрочването на плащането).
(48)
От Италия следователно се изисква да вземе всички необходими мерки за възстановяване на несъвместимата с правилата помощ от всички бенефициери. В съответствие с параграф 42 от Известие на Комисията „Към ефективно прилагане на решения на Комисията, разпореждащи на държавите-членки да възстановят неправомерна и несъвместима държавна помощ“ (13), Италия има на разположение четири месеца от влизането в сила на настоящото решение, за да приложи неговите разпоредби. Необходимо е да се плати лихва за сумите, които ще бъдат възстановени, изчислена въз основа на Регламент (ЕО) No 794/2004 от 21 април 2004 година за изпълнение на Регламент (ЕО) No 659/1999 на Съвета установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (14).
(49)
Настоящото решение се прилага незабавно, по-специално що се отнася до възстановяването на несъвместимите с правилата отпуснати индивидуални помощи.
(50)
Като се има предвид прекалено тесния контекст, при който е била отпусната помощта (помощта е била добавена към програма, която е част от одобрен от Съвета пакет), и обстоятелствата около помощта (нарушаването на Решение 2003/530/ЕО за тези, които са се възползвали от отсрочването на плащането, докато помощта вече е била одобрена по изключение от Решението), следните суми следва да бъдат възстановени от онези страни, които са се възползвали от отсрочването на плащането:
a)
лихва, свързана с отсрочване на плащането на транш за налог, дължим към 31 декември 2010 г., плюс натрупаните лихви по просрочени задължения до датата на възстановяването;
б)
натрупаната лихва по годишните траншове, дължима към 31 декември на 2004 г., 2005 г., 2006 г., 2007 г., 2008 г., 2009 г. (главницата по тези годишни траншове е била платена преди отсрочването на плащането да наруши Решение 2003/530/ЕО) в допълнение към лихвите за просрочените плащания, натрупани до датата на възстановяването;
в)
натрупаните лихви по годишни траншове, дължими към 31 декември 2011 г. и 2012 г. (няма информация, че главницата не е била платена до изтичането на срока), в допълнение към закъснелите плащания, натрупани до датата на възстановяването;
г)
главницата и лихвата, свързани с годишните траншове, дължими към 31 декември на 2013 г., 2014 г., 2015 г., 2016 г. и 2017 г., последната дата от графика за възстановяването в съответствие с Решение 2003/530/ЕО.
(51)
Значението, което отдават италианските власти на ниската стойност на сумите, които следва да бъдат възстановени, и рискът от нови жалби на производителите пред националните съдилища не променят факта, че държавната помощ, която не отговаря на изискванията за прибягване към предвидените член 107 от Договора дерогации и която следователно е несъвместима с вътрешния пазар, следва да бъде върната от бенефициерите с цел възстановяване на условията на конкуренция отпреди отпускането на помощта. Съдебната практика на Съда на ЕС действително показва, че отпадането на неправомерната помощ, която е била обявена за несъвместима с вътрешния пазар, е логичният резултат от неправомерността, тъй като единствената причина за връщането е да се възстанови състоянието отпреди помощта (15). Целта за възстановяването на предишното състояние е постигната, когато неправомерната помощ, която е несъвместима с вътрешния пазар, е изплатена от бенефициера и когато вследствие на това последният е бил лишен от получените предимства спрямо пазарните конкуренти. В такива случаи ситуацията преди отпускането на помощта се смята за възстановена (16).
(52)
Освен това, що се отнася до ниската стойност на сумите за възстановяване, италианските власти изглежда ограничават обхвата на възстановяването само до лихвата, която трябва да бъде добавена към годишното плащане за годината, за която е отсрочването. Възстановяването обаче, което засяга само онези, които реално са се възползвали от отсрочването на плащането, трябва да включва цялата помощ, обявена за несъвместима с вътрешния пазар, в допълнение към дължимата лихва (вж. параграф 50 по-горе).
(53)
И накрая, аргументът, с който производителите биха могли да обжалват пред националните съдилища, не може да бъде счетен за уместен, тъй като съгласно практиката на Съда на ЕС, самата възможност за вътрешни затруднения, дори и непреодолимите, не може да оправдае неизпълнението от страна на държава членка на задължения, произтичащи от правото на Съюза (17).
(54)
Ето защо Италия може да приложи правилата de minimis, приложими към селскостопанския сектор за възстановяването на индивидуалната помощ от страна на бенефициерите, които изпълняват всички изисквания на приложимия регламент de minimis (Регламент (ЕО) № 1535/2007) по времето, когато е била отпусната неправомерната помощ, несъвместима с вътрешния пазар. Параграф 49 от Известие на Комисията „Към ефективно прилагане на решения на Комисията, разпореждащи на държавите членки да възстановят неправомерна и несъвместима държавна помощ“ (18) предвижда, че от държавата членка се изисква подробен анализ на всяка индивидуална помощ, отпусната въз основа на въпросната схема. За да бъде определена точната сума на помощта, която следва да бъде възстановена от всеки отделен бенефициер по схемата, Италия следователно трябва да установи степента, до която помощта е била отпусната за конкретен проект, който към момента на отпускането на помощта е удовлетворявал всички условия на регламента за групово освобождаване или на схема за помощи, одобрена от Комисията. В такива случаи държавите членки могат също да кандидатстват за прилагането по същество на критериите de minimis, приложими към момента на отпускането на неправомерната и несъвместима с вътрешния пазар помощ, която е предмет на решение за възстановяване по член 2 от Регламент (ЕО) № 994/98 от 7 май 1998 година относно о прилагането на членове 92 и 93 от Договора за създаване на Европейската общност към някои категории хоризонтална държавна помощ (19). Съгласно този критерий отпуснатата индивидуална помощ съгласно това решение не представлява помощ за бенефициерите, които към момента на отпускането са отговаряли на условията, посочени в действащия регламент за de minimis (Регламент (ЕО) № 1535/2007).
VI.4 Оценка на коментарите от заинтересованите страни относно други процедури
(55)
Що се отнася до коментарите, направени от първата заинтересована страна (параграф 22), Комисията подчертава, че отлагането на плащането по член 40а от Закон № 122/2010 за транш, платим по допълнителна програма за плащане на траншове, установена от Закон 33/2009, не е обхванато от процедурите по настоящото решение, тъй като той не засяга програмата за допълнителни траншове, установена с Решение 2003/530/ЕО.
(56)
Що се отнася до коментарите, направени от другите две заинтересовани страни относно Наредба-закон № 16/2012 (параграфи 24 и 26), Комисията понастоящем ги проверява. Тя обаче споделя становището, че те трябва да бъдат проверени отделно с оглед на административната ефективност, наред с другото, свързана с факта, че обединяването на двете процедури чрез тяхното разширяване и прилагането на всички съпътстващи административни формалности значително ще отложи закриването на процедурите по настоящото решение.
VII. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(57)
Комисията смята, че Италия е приложила неправомерно отсрочване на въпросното плащане, като е направила неправомерна и помощта, свързана с него (вж. по-горе параграф 13, трето тире), както и новата схема за помощи, определена в нарушение на Решение 2003/530/ЕО (вж. параграф 13, трето тире). Ето защо нито една помощите не може да бъде смятана за съвместима с единния пазар, тъй като италианските власти не са предоставили никаква информация, която да указва съвместимост съгласно правилата за конкуренция, приложими за селскостопанския отрасъл (вж. параграфи 43 до 45). (Те само твърдят, че отсрочването на плащането следва да бъде разглеждано самостоятелно, т.е. без да отчитат въздействието върху Решение 2003/530/ЕО и може да бъде счетено като схема de minimis). Комисията следователно не е в състояние да разсее съмненията, които е имала при откриването на предвидената в член 108, параграф 2 от Договора процедура.
(58)
Несъвместимата помощ следва да бъде възстановена от съответните бенефициери, с други думи - от онези, които вече са се възползвали от въпросното отсрочване,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Отсрочването на плащането на налога за млякото и млечните продукти, дължим към 31 декември 2010 г., въведено с член 1, параграф 12 duodecies от Наредба-закон № 225 от 29 декември 2010 г., със Закон № 10/2011, и неправомерно приложено от Италия в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз, представлява държавна помощ, която е несъвместима с вътрешния пазар.
2. Помощта, произтичаща от неспазването на условията, изложени в Решение 2003/530/ЕО, определена с отсрочването на плащането по член 1 и неправомерно приложена от Италия в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз, е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 2
1. От Италия се изисква възстановяване на несъвместимата с вътрешния пазар помощ, посочена в член 1, параграф 1 и параграф 2 по-горе, от страна на бенефициерите, посочени в член 1, параграф 1.
2. Сумите, които следва да бъдат възстановени, се облагат с лихва от датата, на която са били предоставени на разположение на бенефициерите, до датата на тяхното възстановяване.
3. Лихвата се изчислява с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004.
4. Възстановяването, което засяга само онези страни, които реално са се възползвали от отсрочването на плащането, посочено в член 1, и които следователно са се възползвали от помощта по член 2, се отнася до следното:
a)
лихва, свързана с отсрочване на плащането на транш за налог, дължим към 31 декември 2010 г., плюс натрупаните просрочени задължения до датата на възстановяването;
б)
натрупаната лихва по годишните траншове, дължима към 31 декември на 2004 г., 2005 г., 2006 г., 2007 г., 2008 г., 2009 г. (главницата за тези годишни траншове бе платена преди отсрочването на плащането в нарушение на решението на Съвета) в допълнение към лихвите за просрочените плащания, натрупани до датата на възстановяването;
в)
натрупаните лихви по годишни траншове, дължими към 31 декември 2011 г. и 2012 г. (няма информация, че главницата не е бил платен до изтичането на срока), в допълнение към просрочените плащания, натрупани до датата на възстановяването;
г)
главницата и лихвата, свързана с годишните траншове, дължими към 31 декември на 2013, 2014, 2015, 2016 и 2017 г., последната дата от графика за възстановяването в съответствие с решението на Съвета.
5. Индивидуалната помощ по схемата, посочена в член 1, не представлява помощ, ако към момента на нейното предоставяне, тя е удовлетворявала условията, посочени в разпоредбите, приети във връзка с член 2 от Регламент (ЕО) № 994/98, приложим към момента на отпускането на помощта.
Член 3
1. Възстановяването на помощта, посочено в член 1, е незабавно и ефективно.
2. Италия гарантира прилагането на настоящото решение в рамките на четири месеца след датата на неговото нотифициране.
Член 4
1. В срок от два месеца от нотифицирането на настоящото решение Италия предоставя следната информация:
а)
списък на бенефициерите, които са получили помощ по схемите по член 1, и сумите получени от всеки от тях по съответната схема;
б)
обща сума (главница и лихва), подлежаща на възстановяване от всеки бенефициер, който е получил помощ, която не може да бъде обхваната от правилото de minimis.
в)
подоробно описание на вече предприетите и предвидени мерки за съобразяване с настоящото решение;
г)
документи, удостоверяващи, че бенефициерите са получили иск за връщане на помощта.
2. Италия информира Комисията относно напредъка по предприетите национални мерки в изпълнението на настоящото решение, докато отпуснатата помощ по посочените в член 1 схеми, бъде възстановена напълно. При искане от страна на Комисията тя предоставя незабавно информация относно мерките, които вече са взети и планирани с оглед изпълнението на настоящото решение. Тя също така предоставя подробна информация относно сумите на помощта и лихвата, която вече е възстановена от бенефициерите.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Италианската република.
Съставено в Брюксел на 17 юли 2013 година.
KOMMISSIONENS AFGØRELSE
af 17. juli 2013
om statsstøtte SA.33726 (11/C) (ex SA.33726 (11/NN)) - ydet af Italien (henstand med betalingen af mælkeafgifter i Italien)
(meddelt under nummer C(2013) 4046)
(Kun den italienske udgave er autentisk)
(2013/665/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit,
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med denne artikel og
ud fra følgende betragtninger:
I. PROCEDURE
(1)
Efter at have fået kendskab til ikrafttrædelsen den 27. februar 2011 af den lov, der gennemfører lovdekret nr. 225 af 29. december 2010 i den italienske lovgivning, og som fastsætter henstand med betalingen af de afgiftsrater, italienske mælkeproducenter skulle betale i medfør af den ordning for betaling i rater, der blev godkendt med Rådets beslutning 2003/530/EF af 16. juli 2003 om foreneligheden mellem en støtte, som Den Italienske Republik agter at yde sine mælkeproducenter (1), (2), og fællesmarkedet, anmodede Kommissionen ved brev af 17. marts 2011 de italienske myndigheder om yderligere oplysninger om sagen.
(2)
De italienske myndigheder sendte Kommissionen disse yderligere oplysninger ved brev af 24. juni 2011, registreret den 29. juni 2011.
(3)
Efter at have undersøgt de italienske myndigheders oplysninger og i lyset af den kendsgerning, at betalingshenstanden var blevet ydet, uden at Kommissionen var blevet underrettet herom på forhånd eller havde godkendt den, meddelte Kommissionen pr. fax af 14. oktober 2011 de italienske myndigheder, at den havde indledt en sag om ikke-anmeldt støtte under sagsnummer SA.33726 (2011/NN).
(4)
Ved brev af 11. januar 2012 underrettede Kommissionen Italien om sin beslutning om at indlede proceduren i henhold til traktatens artikel 108, stk. 2, for så vidt angår førnævnte henstand og det program for betaling i rater, der blev godkendt ved beslutning 2003/530/EF som ændret ved tilføjelsen af henstanden, der udgør ny støtte (SA.33726 (11/C)), og anmodede de italienske myndigheder om at fremsætte sine bemærkninger til indledningen af proceduren inden for en frist på en måned.
(5)
Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (3). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til statsstøtten.
(6)
Kommissionen modtog bemærkninger fra interesserede parter, som den fremsendte til Italien, der fik mulighed for at svare.
(7)
Ved e-mail af 13. februar 2012 sendte Italiens faste repræsentation ved Den Europæiske Union Kommissionen et brev fra de italienske myndigheder, hvori de anmodede om en forlængelse af fristen for indsendelse af bemærkninger til indledningen af proceduren med to måneder. Denne forlængelse blev godkendt ved fax af 21. februar 2012.
(8)
Ved e-mail af 26. april 2012 og 27. april 2012 sendte Italiens faste repræsentation ved Den Europæiske Union Kommissionen de italienske myndigheders svar på indledningen af proceduren i henhold til traktatens artikel 108, stk. 2.
(9)
De italienske myndigheder fremsendte ikke nogen bemærkninger til de interesserede parters bemærkninger.
II. BESKRIVELSE
(10)
I artikel 1 i beslutning 2003/530/EF hedder det:
»Den støtte, som Den Italienske Republik agter at yde mælkeproducenterne ved at træde ind og betale Fællesskabet det beløb, som disse skylder Fællesskabet i henhold til tillægsafgiften på mælk og mejeriprodukter for perioden 1995/96 til 2001/02, og ved at tillade disse producenter at tilbagebetale deres gæld ved hjælp af betalingshenstand uden renter over et antal år, betragtes undtagelsesvis som forenelig med fællesmarkedet på betingelse af,
-
at gælden tilbagebetales fuldt ud i lige store årlige rater
-
at tilbagebetalingsperioden ikke overstiger 14 år fra 1. januar 2004«.
(11)
Ved lov nr. 10/2011 blev der i artikel 1 i lovdekret nr. 225 af 29. december 2010 indsat et stk. 12k om henstand med betalingen af de afgiftsrater, der udløb den 31. december 2010, til den 30. juni 2011. Udgifterne til denne henstand blev bogført under en overordnet budgetbevilling på 5 mio. EUR til flere formål.
(12)
I deres brev af 24. juni 2011 forklarede de italienske myndigheder, at de havde til hensigt at anføre subventionsækvivalenten af betalingshenstanden under de minimis-reglerne i henhold til Kommissionens forordning (EF) nr. 1535/2007 af 20. december 2007 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 (4) på de minimis-støtte til produktion af landbrugsprodukter (5).
III. BEGRUNDELSE FOR INDLEDNINGEN AF DEN FORMELLE PROCEDURE
(13)
Kommissionen besluttede at indlede proceduren i henhold til traktatens artikel 108, stk. 2, af følgende årsager:
-
De italienske myndigheder havde givet udtryk for, at de ville anføre subventionsækvivalenten af betalingshenstanden under de minimis-reglerne i henhold til forordning (EF) nr. 1535/2007. Kommissionen nærer dog tvivl om, hvorvidt nævnte forordning kan finde anvendelse, da de italienske myndigheder ikke har indsendt oplysninger om overholdelse af individuelle og nationale støttelofter i henhold til forordningen. Derudover forbyder forordningen tildeling af de minimis-støtte, hvis statsstøtten dermed overstiger det tilladte loft. Eftersom den støtte, Rådet godkendte, udgjorde det maksimale støttebeløb, Italien kunne tildele landets mælkeproducenter, gør tilføjelsen af subventionsækvivalenten af betalingshenstanden under de minimis-reglerne, at statsstøtten overstiger det loft, der er godkendt af Rådet.
-
Det følger heraf, at Kommissionen ikke kunne udelukke muligheden for, at henstanden udgør statsstøtte (da den svarede til et rentefrit lån, i det følgende benævnt »den relaterede støtte«) - hvilket ikke berettiges af nogen af de oplysninger, som de italienske myndigheder har fremlagt, jf. statsstøttereglerne inden for landbrug (EF-rammebestemmelser for statsstøtte til landbrug og skovbrug for 2007-2013) (6).
-
Henstanden er i modstrid med beslutning 2003/530/EF (da en af betingelserne - lige store årlige rater - ikke længere er overholdt). Med henstanden omdannes hele rateordningen derfor til ny støtte til dem, der har modtaget den (fordi den ikke var omfattet af beslutning 2003/530/EF), hvilket ovennævnte rammebestemmelser ikke synes at berettige.
IV. DE ITALIENSKE MYNDIGHEDERS BEMÆRKNINGER TIL INDLEDNINGEN AF DEN FORMELLE PROCEDURE
(14)
I deres e-mail af 26. april 2012 indsendte de italienske myndigheder først oplysninger om anvendelsen af rateordningen for mælkeafgifter, som blev godkendt med beslutning 2003/530/EF, og forklarede, at der var 11 271 støttemodtagere i ordningen. Heraf havde 9 965 (dvs. 88,41 % af støttemodtagerne) betalt de af deres afgiftsrater, der udløb den 31. december 2010, til tiden. 1 291 havde betalt inden fristen for henstanden, og 15 havde ikke foretaget nogen indbetalinger, hvilket betød, at de var blevet udelukket fra programmet.
(15)
De italienske myndigheder forklarede, at der for at beregne subventionsækvivalenten af den støtte, modtagerne af henstanden havde modtaget, var taget højde for renter for perioden mellem den 1. januar 2011 og datoen for den reelle betaling af de rater, der var givet henstand for, med anvendelse af EURIBOR 3 mdr.-rentesatsen pr. 1. oktober 2010 plus 100 basispoint (1,942 %). Resultaterne af beregningen gav en subventionsækvivalent på 0,08-694,19 EUR og viste endvidere, at 1 187 af de 1 291 modtagere af henstanden havde modtaget støtte for et beløb på under 100,00 EUR. Ifølge myndighederne tyder disse tal på, at betalingshenstanden i henhold til lov nr. 10/2011 ikke truede den gnidningsløse forvaltning af programmet for betaling i rater, der fortsat er i overensstemmelse med bestemmelserne i beslutning 2003/530/EF, hvilket den kendsgerning, at kun 11,45 % af de producenter, der er involveret i programmet, blev ydet henstand, vidner om.
(16)
Derfor bekræfter de italienske myndigheder, jf. deres brev af 24. juni 2011 (se punkt 13), at henstanden med betaling af afgiften udgør de minimis-støtte. De påpeger endvidere, at de har konstateret, at det individuelle støtteloft i henhold til artikel 3, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1535/2007 fuldt ud er overholdt, hvilket også er tilfældet for det loft på 320 505 000 EUR i en periode på tre regnskabsår, som blev fastlagt for Italien i nævnte forordning, og at subventionsækvivalenten af betalingshenstanden beløb sig til i alt 50 877,41 EUR. Endelig oplyste de italienske myndigheder, at de var i gang med at undersøge, om støtten holdt sig under disse lofter, idet de tog højde for de øvrige de minimis-støtteordninger i 2009, 2010 og 2011.
(17)
Hvad angår Kommissionens synspunkt, at den støtte, der blev godkendt med beslutning 2003/530/EF, som følge af sin art og særlige karakter skulle betragtes som et enkelt maksimalt støttebeløb, der ikke kan lægges sammen med andre typer foranstaltninger, understregede de italienske myndigheder for det første, at den pågældende beslutning havde anerkendt, at der var tale om særlige omstændigheder, der førte til, at Rådet betragtede støtten som forenelig med traktatens artikel 107, hvis visse betingelser var opfyldt. De fremhævede endvidere, at de udførte kontroller viste, at programmet for betaling i rater var i overensstemmelse med bestemmelserne i beslutning 2003/530/EF, eftersom alle producenter havde foretaget betalingen af den syvende rate, bortset fra 15 producenter, der allerede var blevet udelukket fra ordningen. De mener ikke, at de særlige omstændigheder, der førte til vedtagelsen af beslutning 2003/530/EF, i sig selv forhindrer, at modtagere af den støtte, Rådet har godkendt, kan modtage anden støtte. Traktaten henviser kun til de særlige omstændigheder, der er nævnt ovenfor, og begrænser ikke på nogen måde arten af den godkendte støtte eller detaljerede gennemførelsesbestemmelser. Den gør blot undtagelser fra artikel 107 og de forordninger, der er omhandlet i traktatens artikel 109, betinget af vedtagelsen af en enstemmig rådsbeslutning. I dette tilfælde kommer den særlige karakter, der førte til vedtagelsen af beslutning 2003/530/EF, fuldt ud til udtryk i den måde, hvorpå den pågældende beslutning blev vedtaget, nemlig med enstemmighed, og vedrører de omstændigheder, der nødvendiggør vedtagelsen af støtten, nærmere end selve støtten.
(18)
De italienske myndigheder hævdede desuden, at betalingshenstanden udgør de minimis-støtte og derfor bør betragtes som en isoleret foranstaltning i lyset af den begrænsede anvendelse heraf blandt producenterne, de små beløb og fraværet af ændringer af programmet for betaling i rater, hvis struktur var den samme, både med hensyn til samlet antal rater og udløbsdato.
(19)
Endelig påpegede de italienske myndigheder igen, at deltagere i programmet for betaling i rater i henhold til ministerielt dekret af 30. juli 2003 til gennemførelse af Rådets beslutning skal frasige sig retten til domstolsprøvelse med hensyn til betaling af afgifterne, og at debitorer, som ikke betaler, udelukkes fra programmet. De italienske myndigheder hævder, at denne betingelse ville indebære indledning af procedurer for tvungen tilbagesøgning, hvilket ville føre til nye klager fra producenter. Det ville derfor være hensigtsmæssigt at undgå retstvister vedrørende tilbagesøgning af meget lave beløb gennem procedurer, der koster mere end de beløb, der skal tilbagesøges. I denne henseende henviser de italienske myndigheder til artikel 32, stk. 6, i Rådets forordning (EF) nr. 1290/2005 af 21. juni 2005 om finansiering af den fælles landbrugspolitik (7), i henhold til hvilken medlemsstaterne i behørigt begrundede tilfælde kan beslutte ikke at fortsætte inddrivelsen, hvis de allerede påløbne og de yderligere forventede udgifter til inddrivelse tilsammen vil være større end det beløb, der skal inddrives. De mener, at denne bestemmelse bør finde analog anvendelse i denne sag. Under alle omstændigheder fastlægges der tilsvarende bestemmelser i artikel 25, stk. 4, i lov nr. 289/2002 (finansloven for 2003), hvori det fastsættes, at beløbet 12 EUR betragtes som et lavt beløb, som ikke skal tilbagesøges. Ud af de modtagere, der er ydet henstand, modtog 559 støtte på under 12 EUR.
(20)
Ved e-mail af 26. april 2012 fremsendte de italienske myndigheder en liste over de modtagere, der er ydet henstand, og det støttebeløb, som de enkelte havde modtaget.
V. INTERESSEREDE PARTERS BEMÆRKNINGER TIL INDLEDNINGEN AF PROCEDUREN
(21)
Den 7. marts 2012 modtog Kommissionen bemærkninger fra en tredjepart til indledningen af proceduren.
(22)
Den interesserede part ønskede i bund og grund at få oplyst, hvorfor Kommissionen havde begrænset indledningen af proceduren til betalingshenstanden i henhold til lov nr. 10/2011 og ikke udvidet den til at omfatte bestemmelserne i artikel 40a i lov nr. 122/2010, som fastlægger bestemmelser om henstand med betaling af rater under et andet program for betaling i rater indført ved lov nr. 33/2009, og opfordrede Kommissionen til at udvide procedurens anvendelsesområde i overensstemmelse hermed. I denne henseende påpegede parten, at der allerede var indgivet en klage vedrørende bestemmelserne i artikel 40a i lov nr. 122/2010 til Kommissionen, og at Kommissionen havde afsluttet sagen.
(23)
Den 10. marts 2012 modtog Kommissionen bemærkninger fra en anden interesseret part til indledningen af proceduren.
(24)
Den pågældende interesserede part henledte Kommissionens opmærksomhed på bestemmelserne i artikel 1, stk. 4, i lovdekret nr. 16/2012, som gør det muligt for virksomheder i økonomiske vanskeligheder at betale beløb i faste rater. Den interesserede part opfordrede Kommissionen til at gribe ind, idet den påpegede, at sådanne foranstaltninger ikke var forenelige med det indre marked.
(25)
Den 14. marts 2012 modtog Kommissionen bemærkninger fra yderligere en interesseret part til indledningen af proceduren.
(26)
I disse bemærkninger henviste den interesserede part også til lovdekret nr. 16/2012 og fremhævede den deraf følgende forskelsbehandling mellem landbrugere og nøjagtigheden af de data, der blev anvendt af AGEA (Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura - det italienske betalingsorgan) til at beregne tillægsafgiften.
VI. VURDERING
VI.1. Forekomst af statsstøtte
(27)
I henhold til traktatens artikel 107, stk. 1, er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med det indre marked, i det omfang den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.
(28)
Den anmeldte foranstaltning, dvs. den støtte, der er forbundet med betalingshenstanden (ydelsen af det, der svarer til et rentefrit lån, jf. punkt 13, andet led), men også den nye støtte som følge af overtrædelsen af beslutning 2003/530/EF (ubetalte renter for allerede betalte rater og endnu ikke betalt hovedstol og renter med hensyn til resterende år frem til udløbet af betalingen i rater, dvs. den 31. december 2017) (ny støtte, jf. punkt 13, tredje led) falder ind under følgende definition:
(29)
Foranstaltningen kan tilskrives staten, idet den er en følge af en national lov. Den er finansieret med offentlige midler i den forstand, at den italienske stat, ved at yde henstand med betalingen af en årlig rate i henhold til beslutning 2003/530/EF og ved at skabe en ny støtte gennem denne henstand, i et nærmere bestemt tidsrum har fraskrevet sig et beløb, der kunne have været anvendt til andre formål.
(30)
Denne situation begunstiger visse virksomheder, navnlig mælkeproducerende landbrugsbedrifter.
(31)
Den kan også i lyset af Italiens position på markedet (8) påvirke samhandelen.
(32)
Støtten kan desuden fordreje konkurrencevilkårene, eftersom de virksomheder, der har modtaget den, er blevet begunstiget (henstanden pålægges ikke renter og svarer derfor til et rentefrit lån) på en måde, der ikke kunne have fundet sted under normale markedsvilkår, og som har stillet de pågældende virksomheder mere gunstigt i en konkurrencesituation i forhold til de virksomheder, der ikke har modtaget støtten (9).
(33)
I lyset af de italienske myndigheders supplerende oplysninger som svar på indledningen af proceduren i henhold til traktatens artikel 108, stk. 2, skal det imidlertid fastslås, hvorvidt den anmeldte foranstaltning kan betragtes som de minimis-støtte i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1535/2007 og derfor ikke skal betragtes som statsstøtte i henhold til traktatens artikel 107, stk. 1.
(34)
I en e-mail af 26. april 2012 forklarede de italienske myndigheder, at de renter, der er forbundet med betalingshenstanden, beløb sig til mellem 0,08 EUR og 694,19 EUR. De anførte endvidere, at udførte kontroller havde vist, at det loft, der var fastlagt for Italien i perioden på tre regnskabsår, ikke var overskredet, men at det alligevel var nødvendigt at undersøge, om der fortsat var en risiko for, at det individuelle loft ville blive overskredet for kumuleret de minimis-støtte for regnskabsårene 2009, 2010 og 2011.
(35)
Kommissionen kan konstatere, at de rentebeløb, der er forbundet med henstanden, isoleret set ikke overstiger de 7 500 EUR, der er fastlagt i artikel 3, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1535/2007. Den kan også konstatere, at det samlede støttebeløb, der er forbundet med henstanden, nemlig 50 877,41 EUR, ikke har ført til, at Italiens loft på 320 505 000 EUR i henhold til bilaget til forordningen er blevet overskredet. Ikke desto mindre har Kommissionen ikke modtaget nye oplysninger, der dokumenterer, at det individuelle loft på 7 500 EUR ikke er blevet overskredet i nogen tilfælde, idet der også tages højde for den samlede de minimis-støtte modtaget af samme modtager i perioden på tre regnskabsår, eftersom den pr. 26. april 2012 ikke havde modtaget nogen oplysninger fra de italienske myndigheder, der var involveret i udførelsen af kontrollerne. Det kan derfor ikke konkluderes, at det individuelle støtteloft er overholdt i alle tilfælde, især eftersom Kommissionen også skal tage højde for den nye støtte som følge af overtrædelsen af beslutning 2003/530/EF. Kommissionen skal da også undersøge den anmeldte foranstaltning i sin helhed (dvs. den støtte, der er forbundet med henstanden, ydelsen af det, der svarer til et rentefrit lån, og den nye støtte som følge af overtrædelsen af beslutning 2003/530/EF): Et betydeligt antal modtagere (over 1 250) er blevet ydet henstand, og støttebeløbet omfatter også en del af hovedstolen (dvs. svarende til de skyldige årlige rater pr. 31. december 2013, 2014, 2015, 2016 og 2017) plus renter, der langt overstiger de renter, der er forbundet med den betalingshenstand, de italienske myndigheder anvender som støtte for deres argumenter.
(36)
I artikel 3, stk. 7, i forordning (EF) nr. 1535/2007 hedder det endvidere: »De minimis-støtte må ikke kumuleres med statsstøtte til de samme støtteberettigede omkostninger, hvis en sådan kumulation vil medføre en støtteintensitet, der er højere end det niveau, der i EF-bestemmelserne er fastsat under hensyn til hvert tilfældes særlige omstændigheder«.
(37)
I denne henseende har Kommissionen allerede ved at indlede proceduren i henhold til traktatens artikel 108, stk. 2, indikeret, at henstanden kom ud over den støtte, der er godkendt af Rådet, og som bør betragtes som det maksimale støttebeløb i dette tilfælde.
(38)
De italienske myndigheder mener desuden, at betalingshenstanden udgør en isoleret foranstaltning i lyset af den begrænsede anvendelse heraf blandt producenterne, de små beløb og den kendsgerning, at der ikke er foretaget ændringer i programmet for betaling i rater, hvis struktur er forblevet den samme, både med hensyn til samlet antal rater og udløbsdato.
(39)
Kommissionen er ikke enig med de italienske myndigheder. Det er klart, at henstanden med betalingen er direkte forbundet med en tilbagebetaling, hvis betaling i rater blev præciseret i beslutning 2003/530/EF. Af første led i artikel 1, stk. 1, i denne beslutning fremgår det klart, at »gælden tilbagebetales fuldt ud i lige store årlige rater«. Henstanden kan derfor ikke betragtes som værende helt uden relation til systemet med betaling i rater, der er fastlagt i beslutning 2003/530/EF.
(40)
De italienske myndigheder bestrider også, at den støtte, Rådet har godkendt, er det maksimale støttebeløb, der kan ydes til mælkeproducenter. De mener, at den pågældende beslutning anerkendte, at der var tale om særlige omstændigheder, der førte til godkendelsen af programmet for betaling i rater, men at denne særlige karakter ikke i sig selv kan fungere som begrundelse for, at støttemodtagere ikke skal have mulighed for andre typer støtte, eftersom traktaten udelukkende henviser til særlige omstændigheder, men ikke begrænser arten af den godkendte støtte eller de præcise regler for dens gennemførelse. I dette tilfælde kommer den særlige karakter, der førte til vedtagelsen af Rådets beslutning 2003/530/EF, fuldt ud til udtryk i den måde, hvorpå den pågældende beslutning blev vedtaget, nemlig med enstemmighed, og vedrører de omstændigheder, der nødvendiggør vedtagelsen af støtten, nærmere end selve støtten.
(41)
Kommissionen er ikke enig med de italienske myndigheder. Selv om det i traktatens artikel 108, stk. 2, tredje afsnit, hedder, at »[…] Rådet med enstemmighed [kan] beslutte, at […] støtte […] skal betragtes som forenelig med det indre marked, hvis ganske særlige omstændigheder berettiger en sådan beslutning«, og det i betragtning 8 i beslutning 2003/530/EF hedder, at der således er tale om »ganske særlige omstændigheder, der berettiger til at betragte [støtten] som forenelig med fællesmarkedet«, er det en kendsgerning, at Rådet selv, i beslutningens dispositive del, slog fast, at støtten »undtagelsesvis« betragtes som forenelig uanset de ganske særlige omstændigheder. Ordet »undtagelsesvis« angiver klart, at Rådet har til hensigt at rette opmærksomhed mod ydelsen af støtte og tildele den undtagelsesvis karakter trods tilstedeværelsen af ganske særlige omstændigheder, jf. betragtning 8. Selvom de italienske myndigheders henvisning til enstemmighed kan vise, at der var tale om en særlig procedure, rejser det ikke tvivl om støttens undtagelsesvise karakter, jf. beslutningen.
(42)
Eftersom den støtte, som Rådet godkendte, i lyset af sin undtagelsesvise karakter, var det maksimale tilladte beløb i den givne sammenhæng, dvs. subventionsækvivalent på 100 %, ville tilføjelsen af betalingshenstanden medføre automatisk anvendelse af bestemmelserne i artikel 3, stk. 7, i forordning (EF) nr. 1535/2007, dvs. at subventionsækvivalenten af betalingshenstanden ikke kan anses for at falde ind under forordningens anvendelsesområde og derfor udgør statsstøtte. Støttens forenelighed med det indre marked skal vurderes i lyset af de konkurrenceregler, der var gældende, da der blev ydet henstand, og det samme skal den nye støtte som følge af overtrædelsen af beslutning 2003/530/EF.
VI.2 Støttens forenelighed med det indre marked
(43)
De konkurrenceregler, der fandt anvendelse, da der blev ydet henstand, findes i EF-rammebestemmelserne for statsstøtte til landbrug og skovbrug for 2007-2013.
(44)
De italienske myndigheders holdning, som fremgik af deres e-mail af 26. april 2012, var baseret på det argument, at betalingshenstanden skulle falde ind under de minimis-reglerne. Myndighederne gav derfor ikke nogen forklaring på betalingshenstandens forenelighed med det indre marked eller foreneligheden af den nye støtte, som falder uden for rammerne af beslutning 2003/530/EF, i lyset af de regler, der er fastlagt i førnævnte rammebestemmelser.
(45)
Kommissionen har derfor ikke modtaget nye oplysninger, som fjerner den tvivl, Kommissionen havde, da den indledte proceduren i henhold til traktatens artikel 108, stk. 2. Den støtte, der er forbundet med betalingshenstanden, og dermed den nye støtte som følge af overtrædelsen af beslutning 2003/530/EF udgør derfor unilateral støtte, der udelukkende har til formål at forbedre producenternes økonomiske situation uden at bidrage til udviklingen af sektoren. Det udgør dermed driftsstøtte, som er uforenelig med det indre marked, jf. punkt 15 i førnævnte rammebestemmelser.
VI.3 Tilbagesøgning
(46)
I overensstemmelse med traktaten og Domstolens retspraksis er Kommissionen, når den fastslår en støtteordnings uforenelighed med det indre marked, beføjet til at bestemme, at den pågældende stat skal ophæve eller ændre ordningen (10). I henhold til Domstolens retspraksis skal en stat, når Kommissionen har fastslået støttens uforenelighed med det indre marked, ophæve støtten og genoprette situationen fra tiden før støtten. I den forbindelse har Domstolen erklæret, at dette mål er nået, når modtageren har tilbagebetalt de støttebeløb, han har modtaget, og dermed mistet den fordel, der er opnået på markedet i forhold til konkurrenterne, og situationen fra tiden før ydelsen af støtten dermed er genoprettet (11).
(47)
I overensstemmelse med denne retspraksis hedder det i artikel 14 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (12), at i negative beslutninger om ulovlig støtte bestemmer Kommissionen, at den pågældende medlemsstat skal træffe alle nødvendige foranstaltninger til at kræve støtten tilbagebetalt fra støttemodtageren (her alle de støttemodtagere, der er ydet betalingshenstand).
(48)
Italien skal derfor træffe alle nødvendige foranstaltninger for at tilbagesøge den uforenelige støtte fra støttemodtagerne. I overensstemmelse med punkt 42 i Kommissionens meddelelse »Mod en effektiv gennemførelse af Kommissionens beslutninger, som pålægger en medlemsstat at tilbagesøge ulovlig og uforenelig statsstøtte« (13) har Italien fire måneder fra beslutningens ikrafttræden til at gennemføre tilbagesøgningsbeslutningen. Der skal betales renter af de beløb, der skal tilbagesøges, beregnet på grundlag af Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 af 21. april 2004 om gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (14).
(49)
Denne afgørelse skal gennemføres omgående, særlig for så vidt angår tilbagesøgningen af den samlede ydede uforenelige individuelle støtte.
(50)
I lyset af den meget specifikke situation, støtten blev ydet i (hvor støtten var blevet tilføjet til et program i en pakke, der var godkendt af Rådet), og konsekvenserne af støtten (overtrædelsen af beslutning 2003/530/EF for de støttemodtagere, der var ydet betalingshenstand, idet støtten allerede var blevet godkendt undtagelsesvis i beslutningen), skal følgende tilbagesøges fra de parter, der blev ydet betalingshenstand:
a)
de renter, der er forbundet med henstanden med betalingen af de afgiftsrater, der udløb den 31. december 2010, plus eventuelle påløbne renter af udeståender frem til tilbagesøgningsdatoen
b)
påløbne renter af årlige rater, der udløb den 31. december 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 og 2009 (hovedstolen for de årlige rater blev betalt, inden betalingshenstanden førte til overtrædelse af beslutning 2003/530/EF), plus påløbne renter af udeståender frem til tilbagesøgningsdatoen
c)
påløbne renter af årlige rater, der udløb den 31. december 2011 og 2012 (ingen oplysninger dokumenterer, at hovedstolen ikke var betalt inden fristen), plus påløbne renter af forsinkede betalinger frem til tilbagesøgningsdatoen
d)
hovedstol og renter i forbindelse med de årlige rater, der udløber den 31. december 2013, 2014, 2015, 2016 og 2017, idet slutdatoen for tidsplanen for tilbagebetalingen fastsættes i overensstemmelse med beslutning 2003/530/EF.
(51)
Italien tillægger det betydning, at de beløb, der skal tilbagesøges, er lave, og at producenterne risikerer at indbringe nye sager for de nationale domstole, men det ændrer ikke på den kendsgerning, at statsstøtte, der ikke opfylder kriterierne for at kunne indrømmes en undtagelse i henhold til traktatens artikel 107, og som derfor er uforenelig med det indre marked, skal tilbagesøges fra støttemodtagerne med henblik på at genoprette situationen fra tiden før ydelsen af støtten. I henhold til Domstolens retspraksis er ophævelse af ulovlig støtte, der er erklæret uforenelig med det indre marked, det logiske resultat af en sådan erklæret ulovlighed, eftersom det eneste formål med tilbagesøgningen er at genoprette situationen fra tiden før støtten (15). Målet om at genoprette situationen fra tiden før støtten er først nået, når støttemodtageren har tilbagebetalt den ulovlige støtte, der er uforenelig med det indre marked, og når støttemodtageren dermed er blevet frataget den tidligere eksisterende fordel på markedet i forhold til konkurrenterne. Er dette tilfældet, er situationen fra tiden før ydelsen af støtten derfor genoprettet (16).
(52)
For så vidt angår de lave beløb, der skal tilbagesøges, ser det desuden ud til, at de italienske myndigheder begrænser anvendelsesområdet for tilbagesøgningen til de renter, der skal tilføjes til den årlige betaling for det år, der er genstand for henstanden. Tilbagesøgningen, som kun påvirker dem, der reelt blev ydet betalingshenstand, skal omfatte hele det støttebeløb, der er erklæret uforeneligt, plus eventuelle påløbne renter (se punkt 50).
(53)
Endelig kan argumentet om, at producenter risikerer at indbringe sager for de nationale domstole, ikke betragtes som relevant, eftersom det i henhold til Domstolens retspraksis gælder, at blot muligheden for interne, selv uløselige, problemer ikke giver medlemsstaten ret til at undlade at overholde sine forpligtelser i henhold til EU-lovgivningen (17).
(54)
Italien kunne derfor anvende den de minimis-regel, der finder anvendelse på landbrugssektoren, på tilbagesøgning af individuel støtte fra støttemodtagere, der opfyldte alle kriterierne i den gældende de minimis-forordning (forordning (EF) nr. 1535/2007) på det tidspunkt, hvor den ulovlige støtte, der er uforenelig med det indre marked, blev ydet. I punkt 49 i Kommissionens meddelelse »Mod en effektiv gennemførelse af Kommissionens beslutninger, som pålægger en medlemsstat at tilbagesøge ulovlig og uforenelig statsstøtte« (18) hedder det, at medlemsstaten vil skulle foretage en detaljeret analyse af den støtte, der tildeles i hver enkelt sag i henhold til den pågældende støtteordning. For at kvantificere det præcise støttebeløb, der skal tilbagesøges fra de enkelte støttemodtagere i støtteordningen, vil Italien derfor skulle vurdere, i hvilket omfang støtten er blevet tildelt til et specifikt projekt, der på tidspunktet for tildelingen opfyldte samtlige kriterier for en gruppefritagelsesforordning eller en støtteordning godkendt af Kommissionen. I sådanne tilfælde kan medlemsstaten endvidere anvende de relevante de minimis-kriterier, der fandt anvendelse på tidspunktet for tildelingen af en ulovlig og uforenelig støtte, som er genstand for en tilbagesøgningsbeslutning i henhold til artikel 2 i forordning (EF) nr. 994/98 af 7. maj 1998 om anvendelse af artikel 92 og 93 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab på visse former for horisontal støtte (19). I henhold til dette kriterium udgør den støtte, der tildeles i hver enkelt sag under denne foranstaltning, ikke støtte for modtagere, der på tidspunktet for tildelingen opfyldte de kriterier, der er fastlagt i den gældende de minimis-forordning (forordning (EF) nr. 1535/2007).
VI.4 Vurdering af bemærkningerne fra interesserede parter vedrørende andre procedurer
(55)
For så vidt angår den første interesserede parts bemærkninger (punkt 22), ønsker Kommissionen at understrege, at betalingshenstanden i henhold til artikel 40a i lov nr. 122/2010 for én rate, som skal betales under et andet program for betaling i rater i henhold til lov nr. 33/2009, ikke er omfattet af procedurerne under denne afgørelse, eftersom den ikke vedrører det andet program for betaling i rater i henhold til beslutning 2003/530/EF.
(56)
For så vidt angår de øvrige to interesserede parters bemærkninger til lovdekret nr. 16/2012 (punkt 24 og 26), er Kommissionen i gang med at undersøge bemærkningerne. Kommissionen mener dog, at de bør undersøges særskilt bl.a. af hensyn til den administrative effektivitet, eftersom foreningen af de to procedurer ved en udvidelse af procedurerne og anvendelsen af alle de dermed forbundne administrative formaliteter ville forsinke afslutningen af procedurerne i henhold til denne afgørelse betydeligt.
VII. KONKLUSION
(57)
Kommissionen mener, at Italiens gennemførelse af den anmeldte betalingshenstand er ulovlig, hvilket også gør den støtte, der er forbundet hermed (se punkt 13, andet led), og den nye støtte som følge af overtrædelsen af beslutning 2003/530/EF (se punkt 13, tredje led) ulovlig. Støtten kan dermed ikke betragtes som forenelig med det indre marked, eftersom de italienske myndigheder ikke har fremsendt oplysninger som støtte for foreneligheden i henhold til de konkurrenceregler, der finder anvendelse på landbrugssektoren (se punkt 43-45). (De har blot argumenteret for, at betalingshenstanden skulle anses som en isoleret foranstaltning, dvs. uden at tage højde for indvirkningen på beslutning 2003/530/EF, og kan betragtes som en de minimis-ordning). Kommissionen har derfor ikke været i stand til at fjerne den tvivl, den gav udtryk for i forbindelse med indledningen af proceduren i henhold til traktatens artikel 108, stk. 2.
(58)
Den uforenelige støtte skal tilbagesøges med renter fra de relevante støttemodtagere, med andre ord dem, der reelt er blevet ydet betalingshenstand -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
1. Henstanden med betalingen af de mælkeafgiftsrater, der udløb den 31. december 2010, indført med stk. 12k i artikel 1 i lovdekret nr. 225 af 29. december 2010 ved lov nr. 10/2011 og anvendt ulovligt af Italien i strid med artikel 108, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, udgør statsstøtte, som er uforenelig med det indre marked.
2. Støtten som følge af den manglende overholdelse af kravene i beslutning 2003/530/EF, som fastlagt ved betalingshenstanden som omhandlet i artikel 1 og ulovligt anvendt af Italien i strid med artikel 108, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, er uforenelig med det indre marked.
Artikel 2
1. Italien skal tilbagesøge den uforenelige støtte som omhandlet i artikel 1, stk. 1 og 2, fra modtagerne af henstanden, jf. artikel 1, stk. 1.
2. Den støtte, der skal tilbagesøges, pålægges renter fra det tidspunkt, hvor den blev udbetalt til støttemodtagerne, og indtil den er blevet tilbagebetalt.
3. Renterne beregnes på et grundlag, der fastlægges efter bestemmelserne i kapitel V i Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004.
4. Tilbagesøgningen, der kun gælder de parter, der reelt er ydet betalingshenstand som omhandlet i artikel 1, og som dermed har modtaget støtten som omhandlet i artikel 2, finder anvendelse på følgende:
a)
de renter, der er forbundet med henstanden med betalingen af de afgiftsrater, der udløb den 31. december 2010, plus eventuelle påløbne renter af udeståender frem til tilbagesøgningsdatoen
b)
påløbne renter af årlige rater, der udløb den 31. december 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 og 2009 (hovedstolen for de årlige rater blev betalt, inden betalingshenstanden førte til overtrædelse af Rådets beslutning), plus påløbne renter af udeståender frem til tilbagesøgningsdatoen
c)
påløbne renter af årlige rater, der udløb den 31. december 2011 og 2012 (ingen oplysninger dokumenterer, at hovedstolen ikke var betalt inden fristen), plus påløbne renter af forsinkede betalinger frem til tilbagesøgningsdatoen
d)
hovedstol og renter i forbindelse med de årlige rater, der udløber den 31. december 2013, 2014, 2015, 2016 og 2017, idet slutdatoen for tidsplanen for tilbagebetalingen fastsættes i overensstemmelse med Rådets beslutning.
5. Individuel støtte tildelt som led i ordningen som omhandlet i artikel 1 udgør ikke statsstøtte, hvis den på det tidspunkt, den blev tildelt, opfyldte kriterierne i en forordning vedtaget i overensstemmelse med artikel 2 i forordning (EF) nr. 994/98, som fandt anvendelse på tidspunktet for tildelingen af støtten.
Artikel 3
1. Tilbagesøgning af den i artikel 1 omhandlede støtte iværksættes omgående og effektivt.
2. Italien garanterer, at denne afgørelse gennemføres senest fire måneder efter dens meddelelse.
Artikel 4
1. Senest to måneder efter meddelelsen af denne afgørelse sender Italien Kommissionen følgende oplysninger:
a)
en liste over støttemodtagere, som har modtaget støtte i henhold til ordningerne ifølge artikel 1, og det samlede beløb, som hver enkelt har modtaget i forbindelse med ordningen
b)
det samlede beløb (hovedstol og renter), der skal tilbagesøges hos hver støttemodtager, som har modtaget støtte, der ikke kan dækkes af de minimis-reglen
c)
en detaljeret beskrivelse af allerede trufne eller planlagte foranstaltninger med henblik på at efterkomme denne afgørelse
d)
dokumenter, der godtgør, at støttemodtagerne har fået besked på at tilbagebetale støtten.
2. Italien holder Kommissionen orienteret om fremskridtene med de nationale foranstaltninger, der træffes for at efterkomme denne afgørelse, indtil den støtte, der er ydet i henhold til ordningerne ifølge artikel 1, er tilbagebetalt. Italien forelægger straks på Kommissionens anmodning enhver oplysning om de foranstaltninger, der allerede er truffet og er planlagt for at efterkomme denne afgørelse. Italien skal også fremsende detaljerede oplysninger om de støttebeløb og renter, som støttemodtagerne allerede har tilbagebetalt.
Artikel 5
Denne afgørelse er rettet til Den Italienske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 17. juli 2013.