РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 16 септември 2013 година
за компенсации съгласно наредбата за оборския тор C 45/98 (ex NN 75/98) прието от Белгия (Фландрия)
(нотифицирано под номер C(2013) 5818)
(само текстовете на нидерландски и френски език са автентични)
(2013/530/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като призова заинтересованите страни да представят своите коментари (1),
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
След получаването на жалба, че фламандското правителство е изплащало неправомерни помощи на земеделските производители по отношение на използването торове и оборски тор (наричани по-долу „мярката“), с писмо от 4 февруари 1998 г. службите на Европейската комисия поискаха от белгийските власти да представят информация относно прилагането на решението на фламандското правителство от 20 декември 1995 г. относно компенсациите, предоставени на земеделските производители за изплащане на задълженията съгласно законодателството относно торовете (наричано по-долу „Наредба за оборския тор“).
(2)
Комисията получи тази информация в писмо от фламандския министър на околната среда и заетостта от 18 март 1998 г. и в писмо от Постоянното представителство на Белгия от 31 март 1998 година.
(3)
На 15 април 1998 г. се проведе среща между представителите на компетентните белгийски органи и службите на Европейската комисия.
(4)
С телекс от 10 юли 1998 г. Комисията поиска допълнителна информация от белгийските власти, на което те отговориха в писмо от 7 август 1998 г., заведено като получено на 10 август 1998 г.
(5)
Според информация, предоставена от белгийските власти, плащанията са извършени през 1996 г. Въпреки това Комисията не е информирана за мярката в съответствие с член 93, параграф 3 от Договора за ЕО (понастоящем член 108, параграф 3 от ДФЕС). По тази причина досието е заведено в регистъра на помощите, за които не е постъпило уведомление, под номер NN 45/98. При все това, въпреки че схемата е била в сила през 1996 г. и 1997 г., Комисията отбеляза ангажимента на белгийските власти в писмото им от 7 август 1998 г. да не изплащат помощ за 1997 г., докато Комисията не вземе решение относно съвместимостта на помощта с общия пазар. Белгийските власти са информирали Комисията, че фламандското правителство възнамерява да включи тази схема за компенсация в фламандската програма за помощ съгласно Регламент (ЕИО) № 2078/92 (2).
(6)
С писмо от 21 януари 1999 г. Комисията уведоми Белгия, че е решила да започне процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС по отношение на мярката.
(7)
Решението на Комисията да започне процедурата е публикувано на 17 април 1999 г.в Официален вестник на Европейския съюз (3).
(8)
Комисията прикани заинтересованите страни да представят коментари относно мярката.
(9)
Комисията не получи коментари от заинтересованите страни.
(10)
Уведомленията относно други фламандски случаи с оборски тор (С12/1999, N105/1999, N311/99) бяха оттеглени от белгийските власти.
(11)
На 6 март 2012 г. Комисията получи жалба от земеделски производител във връзка с изплащане на компенсация за 1996 г. по силата на наредбата за оборския тор. На среща между представителите на белгийските (фламандските) власти и службите на Европейската комисия на 16 април 2012 г. Комисията поиска от белгийските власти да представят становища по жалбата.
(12)
Европейската комисия поиска допълнителна информация на 9 ноември 2012 г. Белгийските власти отговориха с писмо от 14 януари 2013 г.
II. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ПОМОЩТА
1. НАИМЕНОВАНИЕ
(13)
Компенсация съгласно наредбата за оборския тор.
2. БЮДЖЕТ
(14)
Общият бюджет на мярката за 1996 г. е бил 427 511 868 BEF (белгийски франка), разбити по следния начин:
а)
компенсация за намалените добиви
-
пасища 250 279 282 BEF
-
царевица 50 102 650 BEF
б)
компенсация за разходите за обезвреждане на оборски тор 65 486 397 BEF
в)
компенсация за разходите за съхранение на оборски тор 34 276 829 BEF
г)
компенсация за закупуване на допълнителни торове 27 366 710 BEF
(15)
Компенсация съгласно Наредбата за оборския тор беше изплатена за 1996 г.
(16)
В съответствие с Наредбата за оборския тор компенсацията се изплаща на земеделските производители, чието стопанство се намира изцяло или частично във водна зона или природна зона. Това се отнася до 7,502 от общо 40,673 предприятия с обработваема земя или добитък във Фландрия (18,5 %). По отношение на площта, от общо 649,223 хектара земя с обработваема земя или добитък 47,948 ha (7,5 %) попадат във водна зона, а 21,919 ha (3 %) - в природна зона.
(17)
Целта на схемата за помощ е да се даде възможност на земеделските производители със земя в екологично чувствителни области да се приспособят към по- строгите стандарти за торене и да се компенсират икономическите загуби, понесени от тези земеделски производители. Помощта е изчислена на базата на загубата на доходи, като се вземе предвид обичайната земеделска практика извън тези чувствителни зони. Според белгийските власти компенсацията бе необходима и с цел да се избегнат социални вълнения.
(18)
Помощи се отпускат с цел компенсиране на земеделските производители в тези чувствителни зони по отношение на:
а)
спада в производството в резултат на по-малкото използване на тор и оборски тор
б)
допълнителните разходи за обезвреждане на оборски тор,
в)
допълнителните разходи за съхранение на оборски тор,
г)
допълнителното закупуване на изкуствени торове.
(19)
Според информацията, представена от белгийските власти, плащанията, предоставени на земеделските производители за компенсиране на задължения по силата на законодателството относно торовете, се основават на четири законодателни текста:
а)
Решение на фламандското правителство от 20 декември 1995 г. относно компенсацията, платима на земеделските производители за задълженията съгласно законодателството относно торовете,
б)
Решение на фламандското правителство от 20 декември 1995 г. за определяне на компенсациите за 1996 и 1997 г. съгласно член 15, параграф 9 от Наредбата от 23 януари 1991 г. за защита на околната среда от замърсяване с оборски тор,
в)
Решение на фламандското правителство от 19 март 1996 година за определяне на правила за допълнителни задължения по отношение на обезвреждането, както и за помощ в случай на допълнителни излишъци от оборски тор в райони, където се прилагат по-строги стандарти за разпръскване на оборски тор,
г)
Решение на фламандското правителство от 15 юли 1997 г. за изменение на Решение на фламандското правителство от 20 декември 1995 г. за определяне на компенсациите за 1996 и 1997 г. съгласно член 15, параграф 9 от наредбата от 23 януари 1991 г. за опазване на околната среда от замърсяване с оборски тор.
(20)
Комисията не е информирана за нито един от законодателните текстове съгласно изискванията на член 93 от Договора за ЕО (понастоящем член 108, параграф 3 от ДФЕС).
(21)
Според белгийските власти политиката за оборския тор във Фландрия се основава на Наредбата от 20 декември 1995 г. за изменение на Наредбата от 23 януари 1991 г. за защита на околната среда от замърсяването с торове. Посочената наредба има за цел да намали екологичните проблеми, причинени от обогатяването на повърхностните и подпочвените води и от излужването на фосфати и нитрати в почвата, с риск за проникване в подпочвените и повърхностните води. Според доклада за околната среда и природата във Фландрия селското стопанство е източник на 56 % от нетното количество азот и фосфат в околната среда. Освобождаването на амоняк от помещенията за отглеждане на животните и разпръскването на течния тор представляват 21 % от замърсяващите емисии във Фландрия.
(22)
Наредбата за оборския тор поставя цели във връзка с постигането и/или поддържането на необходимите стандарти за качество на почвите, на водите (повърхностни и подпочвени) и на въздуха. В нея се предвижда постепенното затягане на ограниченията за използване на оборски тор. По този начин тя дава възможност за корекции по време на преходен период. Стандартите, регулиращи използването на торове, трябва да се затягат постепенно, с изключение на особено уязвимите райони, а именно водните зони и природните зони, в които по-строгите правила влизат в сила незабавно.
(23)
В наредбата се предвижда и замразяване на производството на оборски тор и на броя глави добитък във Фландрия на нивото от 1992 г. За тази цел се въвежда политика за местно разрешително. В същото време при подновяване на разрешителните за големи предприятия обхватът им ще бъде намален с до 25 %. На животновъдния сектор беше даден срок (до 2002 г.) да намери начини за намаляване на излишъците от оборски тор и тяхното въздействие.
(24)
На 1 януари 1996 г. влязоха в сила незабавно по-строги ограничения в следните области:
а)
водосборни и защитени зони;
б)
природни зони, природни резервати, гори;
в)
области по директивата за птиците;
г)
долини и ценни от екологична гледна точка участъци от обработваема земя;
д)
чувствителни към нитрати площи;
е)
замърсени с фосфати площи.
(25)
Според белгийските власти при определянето на тези чувствителни области са взети предвид изискванията на Директива 91/676/ЕИО на Съвета за опазване на водите от замърсяване с нитрати от селскостопански източници (4) и Директива 79/409/ЕИО на Съвета относно опазването на дивите птици (5).
(26)
В съответствие с Наредбата за оборския тор, считано от 1 януари 1996 г. до 31 декември 1998 г. се прилагаха следните общи ограничения за използването на торове и оборски тор в цяла Фландрия, с изключение на водните зони и природните зони. Тези ограничения са изразени в kg за фосфорен пентаоксид, в kg за количеството азот от изкуствени торове и в kg за общото количество разрешен азот на годишна база, както е показано в таблицата по-долу.
Група култури
Фосфорен пентаоксид
Азот от изкуствени торове
Общо количество азот
Пасища
170
250
450
Царевица
160 (1996 г.)
155 (1997 г.)
150 (1998 г.)
200
325
Култури, изискващи малко количество азот (6)
125
125
170
Други култури
150
225
325
(27)
Белгийските власти също така публикуваха следните ограничения като ориентир за целите, които искат да постигнат от 2003 г. нататък.
Група култури
Фосфорен пентаоксид
Азот от изкуствени торове
Азот от оборски тор и други торове
Общо количество азот
Пасища
125
250
250
450
Царевица
100
130
225
275
Култури, изискващи малко количество азот (7)
100
70
125
125
Други култури
100
150
200
275
(28)
В допълнение към тези количествени ограничения е забранено разпръскването на оборски тор или други органични торове на обикновена земеделска земя през следните периоди: от 21 септември до 21 януари, всяка неделя и всеки официален празник, всички съботи, освен тези между 1 февруари и 15 май, нощем (между 10 вечерта и 7 сутринта), както и когато почвата е наводнена, замръзнала или покрита със сняг.
(29)
По-строги стандарти се прилагат във водните зони, с оглед производството на питейна вода или поради това, че те са особено чувствителни към излужването на азот. Терминът „водна зона“ означава:
а)
водосборни басейни и защитени зони от тип II и III за подпочвени води, определени съгласно Наредбата от 24 януари 1984 г. относно установяване на мерки за управлението на подпочвените води,
б)
чувствителни области, посочени от фламандското правителство като изискващи по-строги стандарти, в рамките на субхидрографски резервоари с повърхностни води, предназначени за производство на питейна вода, определени в съответствие със Закона от 26 март 1971 г. за опазването на повърхностните води от замърсяване,
в)
области, посочени от фламандското правителство като такива с почви, чувствителни към нитрати, за които се изискват по-строги стандарти, и определени съгласно Наредбата от 24 януари 1984 г. относно установяване на мерки за управлението на подпочвените води.
(30)
Следната таблица показва стандартите, регулиращи употребата на оборски тор, приложими за водните зони, считано от 1 януари 1996 г. Тези правила се основават на стандартите за добив на посочените групи култури, както и на екологично приемливите загуби за тези зони. Количествата са изразени в kg за фосфорен пентаоксид и kg за азот на хектар годишно.
Група култури
Фосфорен пентаоксид
Азот от изкуствени торове
Азот от оборски тор и други торове
Общо количество азот
Пасища
120
200
200
350
Царевица
100
150
170
275
Култури, изискващи малко количество азот
80
70
125
125
Други култури
100
150
170
275
(31)
Във водните зони разпръскването на оборски тор е забранено между 1 септември и 21 януари включително, с изключение на зони А и Б във водосборните зони на повърхностни води, при които срокът на забраната се удължава до 15 февруари включително.
(32)
Терминът „природна зона“ означава:
а)
долини и ценни от екологична гледна точка участъци от обработваема земя, посочени на картите за развитие на селските райони, съдържащи се в Закона от 29 март 1962 г. за организиране на националното и градското планиране,
б)
специални защитени зони, определени с Решение на фламандското правителство от 17 октомври 1988 г.,
в)
определени местообитания и прилежащите към тях буферни зони,
г)
горски райони, природни зони, зони за развитие на природата или природни резервати, посочени в картите за развитие на селските райони, съдържащи се в Закона от 29 март 1962 г. за организиране на националното и градското планиране, с преходна мярка, приложима до 31 декември 1997 г.
(33)
Таблицата по-долу показва стандартите за използването на оборски тор, приложими от 1 януари 1996 г. по отношение на природните зони. Тези правила се основават на стандартите за добив на посочените групи култури, както и на екологично приемливите загуби за тези зони. Количествата са изразени в kg фосфорен пентаоксид и kg азот на хектар годишно.
Група култури
Фосфорен пентаоксид
Азот от изкуствени торове
Общо количество азот
Пасища
120
200
400
Царевица
100
150
275
Култури, изискващи малко количество азот
80
70
125
Други култури
100
150
275
(34)
В природните зони разпръскването на оборски тор се забранява между 1 септември и 21 януари включително, като в пасищните райони, които са от значение за опазването на птиците, наторяването също може да бъде забранено между 1 април и 30 юни. Освен това от 1 януари 1998 г. в гори, природни зони, зони за развитие на природата или природни резервати се забранява прилагането на торове от всякакъв вид с изключение на фекалии от пасящ добитък с максимално допустима гъстота от 2 животински единици на 1 ha, измерени през годината. Семейните стопанства могат да бъдат временно освободени от тази забрана.
(35)
Съгласно Наредбата за оборския тор компенсацията се изплаща автоматично само по отношение на пасища и царевица. За другите култури се приема, че намалените нива на използване на торове няма да доведат до намаляване на продукцията. И в този втори случай обаче земеделският производител може да получи компенсация, ако може да представи доказателства за загуби.
(36)
Компенсацията за изменението на добива от пасища е изчислена въз основа на разликата между разрешения стандарт за торове в областите извън чувствителните зони и разрешените стандарти в чувствителните зони, като се прави разлика между площи, разположени във водните зони, и тези, които се намират в природните зони. Целта на помощта е да се компенсират загубите на добив и на рентабилност, свързани с намаленото използване на тор.
(37)
Отправната точка за изчисляването на помощта са средните полубрутни печалби (ПБП) в BEF/ha за последните три години, предшестващи отпускането на компенсация, съгласно Кодекса за подоходното облагане. Прави се разграничение между площ, която се използва за отглеждане на млекодайни животни, и други пасища. За целите на изчисляване на ПБП Фландрия е разделена на 13 области в зависимост от агрономическите характеристики на съответните площи.
(38)
При пасищата за млекодайни животни най-високата ПБП е в Antwerp Kempenland (55 700 BEF/ha), като най-ниската е в областта Dunes (33 167 BEF/ha), а средната стойност за Фландрия като цяло е 44 160 BEF/ha. При пасищата, различни от тези за млекодайни животни, най-високата ПБП е в пясъчно-глинестия район на Западна Фландрия (36 100 BEF/ha), най-ниската е в областта Dunes (24 633 BEF/ha), а средната стойност за Фландрия като цяло е 31 941 BEF/ha.
(39)
При водните зони компенсацията се основава на факта, че максимално допустимият размер на използване на азот е определен на 350 kg/ha в сравнение с 450 kg/ha при нормални зони. Това отговаря на намаление в размер на 22 %. По закона за намаляващата възвращаемост белгийските власти изчисляват, че това ще доведе до намаляване на добивите с 15 %. Въпреки това въздействието върху рентабилността на стопанството ще бъде по-голямо. След приспадане на постоянните разходи белгийските власти изчисляват, че средната ПБП възлиза на 40 % от общия добив. По този начин спадът на добива с 15 % ще доведе до 37,5 % намаление на ПБП (15 % × 100/40). Съответно основата на изплащането на компенсация за спадналия добив в засегнатата област е ПБП × 37,5 %. Същевременно земеделските производители във водните зони са длъжни да използват 50 kg/ha по-малко изкуствени торове. Така спестените средства възлизат на 800 BEF (50 kg азот × 16 BEF/kg). Следователно тази сума се приспада от дължимата помощ.
(40)
По отношение на природните зони компенсацията се основава на същите принципи. В природната зона максимално допустимото количество на използвания азот е 400 kg/ha в сравнение с 450 kg/ha за нормалните зони, което съответства на намаление в размер на 11 %. Белгийските власти изчисляват, че това ще доведе до спад на добива със 7 %. Спадът на добива със 7 % ще доведе до намаление на ПБП с 17,5 % (7 % × 100/40). Съответно основата на изплащането на компенсация за спад на добива в природните зони е ПБП × 17,5 %. Освен това същото намаление на помощта с 800 BEF (вж. по-горе съображение 39) се прилага и по отношение на икономиите от намаленото използване на торове.
(41)
Таблицата по-долу обобщава най-високите, най-ниските и средните стойности на помощта за изплащане.
Пасища за млекодайни животни
ПБП
Стойност на помощта, водни зони
FOR-L_2013285BG.01000801.notes.0001.xml.jpg
Стойност на помощта, природни зони
FOR-L_2013285BG.01000801.notes.0002.xml.jpg
Antwerp Kempenland
55 700
20 088
8 948
Dunes
33 167
11 638
5 004
Средна стойност
44 160
15 760
9 928
Други пасища
ПБП
Стойност на помощта, водни зони
FOR-L_2013285BG.01000801.notes.0003.xml.jpg
Стойност на помощта, природни зони
FOR-L_2013285BG.01000801.notes.0004.xml.jpg
West Flanders пясъчно-глинест район
36 100
12 738
5 518
Dunes
24 633
8 437
3 511
Средна стойност
31 941
11 177
4 789
(42)
Белгийските власти подчертаха, че това са максималните стойности на помощта на хектар. Общата площ на пасищата, допустима за компенсация, е 31 003 ha, от които 17 468 ha са във водните зони, а 13 535 ha - в природните зони. Максималната теоретична компенсация, която може да е била платена, възлиза на 202 822 411 BEF във водните зони и 65 900 155 BEF в природните зони. Въпреки това поради по-ниския размер на помощите за пасища, които не са предназначени за млекодайни животни, реалната компенсация, предоставена за пасища, е 250 275 012 BEF годишно, от които 186 505 640 във водни зони и 63 769 372 BEF в природни зони. Според белгийските власти тази разлика между максималния теоретичен размер на помощите и размера на действително изплатената помощ се дължи на редица фактори, по-специално на факта, че компенсацията е била изплатена единствено по отношение на пасища, които още през 1994 г. са използвани като пасища от едно и също стопанство.
(43)
Предоставя се фиксирана помощ за загуба на продукция в размер на 3 600 BEF/ha за царевица, при условие че тази царевица все още се отглежда в същия парцел, а не е засята на предишни пасища, които са били разорани. Тази помощ се основава на изчисленията, че средната продукция от царевица в сух материал е 14 500 kg/ha, а средната загуба на добив в резултат на по-строгите стандарти е 900 kg/ha. Въз основа на предвижданите разходи в размер на 4 BEF/kg сух материал това води до загуба на доход в размер на 3 600 BEF.
(44)
Освен това земеделските производители биват насърчавани да засяват трева след царевицата, като по този начин се намалява оттока на нитрати от почвата и излужването на нитрати. Поради това е била предоставена допълнителна помощ в размер на BEF 3 600/ha. Според белгийските власти тази помощ обхваща само разходите за семена за трева.
(45)
Помощ се предоставя на стопанства във водни и природни зони, за да покрие допълнителните разходи за обезвреждане на излишъците от оборски тор, които са в резултат от по-ниските ограничения за разпръскването на оборски тор.
(46)
Помощ се предоставя, ако едно стопанство има допълнителни излишъци от оборски тор, които са натрупани в резултат на по-строгите стандарти по отношение на разпръскването на оборски тор. За изчисляване на помощта се прави разлика между:
а)
семейни животновъдни стопанства и други животновъдни стопанства, които не са придобили допълнителна обработваема земя между 1993 г. и 1996 г.; в изчислението на възможностите за обезвреждане на оборски тор се взема предвид площта на обработваемата земя според регистъра за 1996 г.;
б)
животновъдни стопанства, различни от семейните, които са придобили допълнителна земя между 1993 г. и 1996 г.; площта, която се взема предвид при определяне на възможностите за обезвреждане на оборски тор, се основава на обработваемата земя, регистрирана през 1994 г. (ситуация в стопанството през 1993 г.).
(47)
За целите на изчисляването на помощта се използва среднопретеглена стойност въз основа на изчисляване на броя на животните от всеки вид (говеда, свине, домашни птици, други) във Фландрия, както и типичния минерален състав на оборския тор от всеки вид по отношение на съдържанието на минерали.
(48)
На тази основа е изчислено, че всеки тон оборски тор съдържа 6,6 kg азот и 4,2 kg дифорсфорен пентаоксид.
(49)
Помощите се изплащат за единица минерал (на килограм дифосфорен пентаоксид (P2O5) и на килограм азот (N)), които отговарят на изискванията за компенсация. Местонахождението на стопанството определя размера на плащането. Размерът на помощта за изплащане е:
а)
13 BEF/единица: за стопанства в „бяла“ община с преразгледана продукция под 75 kg фосфорен пентаоксид/ha,
б)
20 BEF/единица: за стопанства в „сива“ община с преразгледана продукция между 75 и 125 kg фосфорен пентаоксид/ha,
в)
27 BEF/единица: за едно стопанство в община с преразгледана продукция над 125 kg фосфорен пентаоксид/ha,
(50)
Сумите на помощта са по-високи за общините с по-висока преразгледана продукция, тъй като оборският тор трябва да бъде транспортиран на по-дълги разстояния.
(51)
В допълнение се изплаща и помощ за компенсиране на земеделските производители, които вече не могат да се възползват от договорните споразумения със съседни стопанства за разпръскване на излишния оборски тор в тези стопанства. За да отговаря на условията, стопанството трябва да е сключило споразумение през 1995 г. за прехвърляне на излишния оборски тор с ползвател на площи в област, в която се прилагат по-строги стандарти, и трябва да е установено в община с преразгледана продукция над 100 kg фосфорен пентаоксид/ha. Компенсация се изплаща за единица минерал, т.е. за намалението на количеството фосфорен пентаоксид и азот в килограми, прехвърлено към тези ползватели. Максималното количество, допустимо за компенсация, е разликата във възможностите за обезвреждане между нормалните стандарти за разпръскване на оборски тор и тези, които се прилагат в райони, които са предмет на по-строги разпоредби. Местонахождението на стопанството определя размера на плащането, което е:
а)
27 BEF/единица: за едно стопанство в община с преразгледана продукция над 125 kg фосфорен пентаоксид/ha,
б)
20 BEF/единица за всички други стопанства.
(52)
Семейни животновъдни стопанства с излишъци от оборски тор, разположени в парцели в субхидрографския водосборен басейн в Kluizen или в чувствителни към нитрати площи по бреговете на река Maas, могат да се възползват от задължението на банката за оборски тор да приема допълнителни излишъци от оборски тор, генерирани в резултат на по-строгите стандарти за разпръскване на оборски тор. В този случай компенсацията за обезвреждане и съхранение на оборски тор е намалена пропорционално на количеството минерали, за което банката за оборски тор е предоставила помощ.
(53)
Тъй като разпръскването на оборски тор във водните зони и природните зони е забранено от 1 септември, за разлика от 21 септември в другите зони, някои земеделски производители са срещнали трудности, защото в много стопанства торът се разпръсква след събирането на реколтата, а някои реколти се събират след (годишната) начална дата на забраната. Във водните и природните зони това вече не беше възможно. Белгийските органи преценяват, че вследствие на това тези предприятия ще имат нужда от допълнителни складови съоръжения за оборски тор за период от три месеца.
(54)
Разликата в стандартите, регулиращи разпръскването на животински тор между обикновените зони и водните и природните зони, се равнява на около 50 kg фосфорен пентаоксид/ha. Тъй като един тон оборски тор съдържа средно 5,2 kg фосфорен пентаоксид, 50 kg фосфорен пентаоксид/ha съответстват приблизително на 10 тона складов капацитет на хектар.
(55)
Въз основа на приблизителната оценка, че разходите за изграждане на 500 m3 складови съоръжения възлизат на 1 263 120 BEF, белгийските власти смятат, че осигуряването на необходимия складов капацитет изисква инвестиция от около 2 500 BEF на тон складов капацитет, която ще се изплаща за период от 20 години, и следователно се равнява на 125 BEF/t тодишно. Следователно на земеделските производители на оборски тор с обработваема земя в области, в които се прилагат по-строги стандарти за разпръскването на тор, се дължи компенсация в размер на 1 250 BEF/ha.
(56)
Земеделските производители, които през 1996 г. са получили тази компенсация за съхранение на тор съгласно Наредбата за оборския тор, не могат през същата година да получат субсидии за покриване на лихви или капиталови премии за изграждане на съоръжения за съхранение на оборски тор от фламандския селскостопански инвестиционен фонд (VLF).
(57)
Тъй като земеделските производители с площи, намиращи се във водни зони, не могат изцяло да постигнат разрешеното количество азот на хектар с използване на оборски тор, белгийските власти предвиждат, че земеделските производители в тези области ще се стремят да поддържат производствените равнища чрез прилагане на допълнителни изкуствени торове, особено по отношение на „други култури“ и царевица.
(58)
Приема се, че тези стопанства ще използват допълнително 60 kg азот/ha на стойност 16 BEF/kg. Помощта за изплащане възлиза следователно на 960 BEF (60 × 16), което се закръгля на фиксирана сума в размер на 1 000 BEF/ha.
(59)
Земеделските производители с обработваеми земи през 1994 г., разположени във водни и природни зони, могат да кандидатстват за компенсация за площи в тези области в банката за оборски тор, която отговаря за администрирането на схемата. Те се задължават да посочват своята обработваема земя на картите и плановете, парцел по парцел, както и план за реколтата за 1994 г. и за годината на кандидатстване. Ако обработваемата земя се намира в няколко области или зони, компенсацията се изчислява на базата на най-строгите стандарти относно прилагането на оборски тор и разпръскването му. Банката за тор разглежда заявленията и информира засегнатите страни каква компенсация ще бъде изплатена, използвайки цялата налична информация. Компенсация не се изплаща, ако размерът ѝ възлиза на по-малко от 1 000 BEF. Кандидатите имат право на обжалване пред фламандския министър на околната среда, който е длъжен да вземе решение в срок от шест месеца, като в противен случай жалбата се счита за допустима.
(60)
Банката за оборски тор, полицейски служители и служителите от отдела за инспектиране на околната среда от органа за управление на околната среда, природата, земята и водата, както и други служители имат право да извършават проверки дали земеделските производители изпълняват задълженията си по Наредбата за оборския тор. В случай на открити нарушения от земеделските производители може да бъде изискано да върнат помощта. Не могат да се предоставят помощи по Наредбата за оборския тор за земи, оставени под угар.
III. ОЦЕНКА НА ПОМОЩТА
(61)
Гореописаните мерки представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Компенсацията се предоставя с държавни средства и се изплаща на определени категории земеделски производители, т.е. тези, които са разположени във водни зони или природни зони. Тази помощ нарушава или заплашва да наруши конкуренцията и засяга търговията между държавите членки, тъй като по този начин се подобрява конкурентната позиция на земеделските производители, които получават компенсация, в сравнение със земеделските производители в други части на Белгия или в други държави членки, които не получават помощ. Освен това, доколкото продуктите, произведени от тези производители, са предмет на търговия в рамките на ЕС, изглежда вероятно мерките да окажат влияние върху търговията между държавите членки.
(62)
В писмените си коментари белгийските власти подчертават значението на екологичните цели на схемата за помощ, като в този контекст се позовават на разпоредбите на Регламент (ЕИО) № 2078/92 на Съвета от 30 юни 1992 г. относно методите на земеделско производство, съвместими с изискванията за опазване на околната среда и поддържане на природата (наричан по-нататък Регламент (ЕИО) № 2078/92) (8) и на Насоките на Общността относно държавната помощ за защита на околната среда (9). Точка 2.1 от Насоките относно държавната помощ за защита на околната среда гласи, че в селскостопанския сектор тези насоки не се прилагат в областта, обхваната от приложното поле на Регламент (ЕИО) № 2078/92. Поради това е целесъобразно да се започне от разглеждане на прилагането на Регламент (ЕИО) № 2078/92 по отношение на въпросните мерки.
(63)
Белгийските власти обясняват, че компенсацията на земеделските производители, предоставена като част от мярката за природни зони и водни зони, следва да бъде считана за изпълнение на разпоредбите на Регламент (ЕИО) № 2078/92.
(64)
В Регламент (ЕИО) № 2078/92 се установява общностната схема за помощ, която има за цел да се насърчи, въз основа на поети от земеделските производители задължения, inter alia, доброволното използване на земеделски практики, които намаляват замърсяването, причинено от селското стопанство (член 2, параграф 1). Държавите членки определят условията за отпускане на помощ и размера на помощта, която следва да се изплаща, въз основа на поетото бенефициера задължение и на загубата на доходи, както и необходимостта от осигуряване на стимул съгласно член 5, параграф 1, букви а) и б). Освен това, в съответствие с определените от Комисията условия Общността може да участва в някои премии, предоставени от държавите членки с цел компенсиране на загубите на доходи в резултат на задължителното прилагане на ограниченията, посочени в член 2, в контекста на мерките, прилагани в тези държави членки в съответствие с дадени разпоредби на Общността (член 4, параграф 5 от Регламент (ЕИО) № 2078/92).
(65)
Освен това, в съответствие с член 10, параграф 1 държавите членки имат възможност да въведат национално финансирани схеми за допълнителни мерки, при които условията за отпускане на помощ се различават от изискванията на регламента или количествата надвишават определените в него граници. Тези схеми трябва да са в съответствие с целите на регламента и с правилата за държавна помощ.
(66)
Разглежданата схема не е предназначена за предоставяне на компенсация за загуби, свързани с изпълнението на доброволно поети от земеделските производители задължения. Също така помощите не включват съфинансиране от Общността на компенсации в рамките на мерки, предприети от Белгия, при определени от Комисията условия. Вместо това схемата се състои от (изключително) национално финансиране на компенсации за загуби, произтичащи от спазването на задължения съгласно националното законодателство относно торовете.
(67)
Поради тази причина помощта не попада в обхвата на приложение на регламента и трябва да бъде разгледана в съответствие с приложимите правила за държавна помощ.
IV. ПРИЛАГАНЕ НА НАСОКИТЕ НА ОБЩНОСТТА ОТНОСНО ДЪРЖАВНАТА ПОМОЩ ЗА ЗАЩИТА НА ОКОЛНАТА СРЕДА
(68)
Необходимо е да се проучи дали мярката може да бъде счетена за съвместима с Насоките от 1994 г., установени от Комисията по отношение на държавната помощ за защита на околната среда (10) (наричани по-долу „Насоките“), които са били приложими към момента на мярката (11).
(69)
В този контекст е необходимо да се отбележи, че мерките за помощ за компенсиране на намаления добив от пасища или от царевица, помощите за обезвреждане на излишъците от оборски тор, както и компенсацията за допълнителните разходи за използване на изкуствени торове представляват оперативна помощ. В отговор на запитване от страна на службите на Комисията белгийските власти обясниха, че макар разходите за съхранение на оборски тор да са сравними с разходите за инвестиции в допълнителни складови съоръжения за оборски тор, всъщност те не са пряко свързани с действителни инвестиции. В светлината на тези пояснения Комисията смята, че и тази мярка следва да се счита за оперативна помощ.
(70)
Като цяло Комисията счита, че е малко вероятно изплащането на оперативни помощи за селскостопанския сектор да осигури траен принос за развитието на сектора, а може да доведе до нарушаване на условията на конкуренция, което ощетява земеделските производители, които не получават такива помощи. Поради това Комисията възприема строг подход към оценяването на тези помощи.
(71)
Плащането на оперативна помощ за мерки за защита на околната среда е разгледано в точка 3.4 от Насоките. Тя гласи:
„В съответствие с дългогодишната си политика Комисията обикновено не одобрява оперативна помощ, която покрива разходи на предприятията, произтичащи от замърсяване или вредно въздействие, които те причиняват. Въпреки това Комисията може да направи изключение от този принцип в някои точно определени случаи. Досега тя е правила такива изключения в областта на управлението на отпадъците и освобождаването от екологични данъци. Комисията ще продължи да оценява такива случаи поотделно и в светлината на строгите критерии, които е изготвила за горепосочените области. А именно, че помощта трябва да компенсира само допълнителни производствени разходи в сравнение с традиционните разходи и по принцип следва да бъде временна и постепенно намаляваща, така че да се създаде стимул за намаляване на замърсяването или за по-бързо въвеждане на по-ефективно използване на ресурсите. Освен това помощта не трябва да противоречи на други разпоредби на Договора за ЕО, и по-специално тези, които се отнасят до свободното движение на стоки и услуги.
В областта на управлението на отпадъците публичното финансиране на допълнителните разходи за разделно събиране, оползотворяване и третиране на битови отпадъци в полза на предприятията, както и на потребителите, могат да включват държавни помощи, но в този случай може да бъде разрешено, при условие че предприятията се таксуват пропорционално на ползването на системата от тях, или на количеството отпадъци, генерирани от тях. Помощта за събиране, оползотворяване и третиране на промишлени и селскостопански отпадъци ще се разглежда поотделно за всеки случай.
Временно освобождаване от нови екологични данъци може да бъде разрешено, ако е необходимо за компенсиране на загуба на конкурентоспособност, особено на международно равнище. Допълнителен фактор, който следва да се вземе предвид, са необходимите съответни действия на предприятията за намаляване на замърсяването. Тази разпоредба се прилага и по отношение на данъчните облекчения, въведени съгласно законодателството на ЕО, за които държавите членки имат свобода на действие по отношение на облекчението или неговия размер.“
(72)
По отношение на помощите за съхранение и обезвреждане на излишъците от оборски тор Комисията счита, че излишъкът от тор може да се разглежда като форма на селскостопански отпадъци. В съответствие с цитираните по-горе Насоки помощта за обезвреждане на такива отпадъци се разглежда поотделно за всеки конкретен случай, съобразно критериите, посочени в точка 3.4 от Насоките.
(73)
Комисията отбелязва, че настоящата мярка е била временна, тъй като тя се е прилагала само за 1996 г. и 1997 г. Освен това Комисията отбелязва, че белгийските власти не са уведомили за продължаването на преките плащания на помощи за съхранение или обезвреждане на оборски тор, въпреки че договореностите за събиране на тор от някои земеделски производители от банката за оборски тор остават непроменени.
(74)
Комисията също така трябва да отчете факта, че мерките за помощ не са постепенно намаляващи, тъй като през двете въпросни години е предоставен един и същ размер на помощта (вж. съображения 38-40, 49-51)
(75)
Освен това въз основа на информацията, предоставена от белгийските власти, изглежда, че мярката има за цел да компенсира изцяло разходите за съхранение и обезвреждане на излишъците от оборски тор в резултат на ограниченията, наложени в чувствителните зони. Така земеделските производители ще бъдат освободени от таксите за обезвреждане на отпадъци. Също така изглежда, че няма изискване земеделските производители в чувствителните зони да предприемат мерки за намаляване на продукцията на оборски тор. Следователно не е налице насрещно участие от страна на земеделските производители за получаването на помощта, което означава, че те са компенсирани за изпълняването на по-строгите стандарти за използване на оборски тор, приложими за чувствителните зони. Следователно мярката не създава стимул за намаляване на производството на оборски тор.
(76)
Поради тези причини Комисията счита, че мерките не са в съответствие с Насоките, нито с целите на Регламент (ЕИО) № 2078/92. Поради това Комисията счита, че те не са съвместими с вътрешния пазар.
(77)
По отношение на помощите за компенсиране на земеделските производители за загубите на продукция, произтичащи от ограниченията върху използването на оборски тор, включително помощта за компенсиране на допълнителните разходи за изкуствени торове, Комисията отбелязва, че помощите за загуба на продукция не са изрично посочени в Насоките. Независимо от това, доколкото ограниченията относно използването на оборски тор водят до спад на добива, те вероятно ще увеличат производствените разходи на земеделските производители за останалите култури. В съответствие с принципите, изложени в горепосочените Насоки, изглежда, че тези помощи могат да бъдат обосновани, само ако са изпълнени следните условия (12):
а)
Помощта следва да бъде временна и по принцип постепенно намаляваща, така че да се даде стимул за намаляване на замърсяването или за по-бързо въвеждане на по-ефективно използване на ресурсите;
б)
Помощта трябва да компенсира само допълнителни производствени разходи в сравнение с традиционните методи;
в)
Помощта не трябва да е в противоречие с други разпоредби на Договора за ЕО.
В допълнение от член 10 от Регламент (ЕИО) № 2078/92 следва, че помощта, предоставяна извън приложното поле на регламента, но с цел да се постигне едно от ограниченията, посочени в член 2, трябва да е в съответствие с целите на регламента.
(78)
Тъй като помощта се приложи само за период от две години, изглежда, че е временна. В подадената информация от 14 януари 2013 г. белгийските власти потвърдиха, че мерките са били прекратени през 1998 г.
(79)
Въпреки това за времето на прилагането на мярката помощта не е била постепенно намаляваща (вж. съображения 38-40, 49-51), което съответно не е създало стимул за по-бързо въвеждане на по-ефективно използване на ресурсите.
(80)
Както е отбелязано по-горе, компенсацията за загуба на продукция от пасища се изчислява на базата на общото използване на торове, разрешено в нечувствителните зони, а именно 450 kg азот/ha за пасища и 325 kg азот/ha царевица. Според белгийските власти тези изчисления базират на научни данни, за да се гарантира, че концентрацията на нитрати в подпочвените и повърхностните води не надвишава 50 mg NO3-N/l или 11,3 mg NO3-N/l, като се отчита средна допустима загуба в размер на 70 kg NO3-N/l на хектар годишно. Тяхната цел е да съчетаят оптимално производство с минимално излужване. Стойностите за природните и водните зони са изчислени по същия начин, като се взе предвид фактът, че те са по-чувствителни към нитрати от другите зони.
(81)
В писмото си от 7 август 1998 г. белгийските власти обясниха, че е взето решение изчислението на компенсацията за разликата в стандарта да се основава на общото количество азот, което може да се прилага по закон, включително азота от изкуствени торове и азота от животински тор. Според белгийските власти беше използван именно този подход, защото беше счетено за необходимо да се осигури равно третиране на земеделските производители от един регион, така че земеделските производители, чиито площи се намират в области, обхванати от по-строги местни стандарти, да не са ощетени в сравнение със земеделските производители, чиито площи не са засегнати от такива стандарти. Ако стандартите бяха еднакви за всички земеделски производители във всички области, това конкурентно предимство ще бъде премахнато и няма да има нужда от плащане на компенсация. При това положение, ако земеделските производители се постараят да надхвърлят основния стандарт за качество на околната креда, възможно е компенсацията да се изчисли въз основа на разликата между постигнатото и стандарта за качество.
(82)
Въз основа на този принцип на равенство в рамките на един и същи регион, белгийските власти са счели, че приложимите правила не представляват свръхкомпенсация на земеделските производители и/или компенсация за преустановяване на селскостопански практики, които са в противоречие с правилата на ЕС. Според техния аргумент конкурентните недостатъци или предимства в рамките на един и същи селскостопански регион ще бъдат по-силно изразени в рамките на този регион, отколкото в ЕС като цяло. Ето защо в рамките на Фландрия всички загуби, понесени от земеделските производители, чиито стопанства се намират в области с по-строги местни стандарти, са били компенсирани (действително понесената загуба на добива).
(83)
Освен това белгийските власти посочиха, че през 1996 г. и 1997 г. фламандският регион вече е налагал по-строги местни стандарти, докато с директивата за нитратите това стана задължително едва от 20 декември 1998 г. В чувствителните водни зони е наложено ограничение за пасищата в размер на 200 kg азот/ha, а за царевица и други култури ограничението е било 170 kg азот/ha. Според белгийските власти разрешеното количество животински тор от 1996 г. насам вече е било по-ниско от предвиденото в първата програма за действие съгласно Директива 91/676/ЕИО, като за определени култури е било ограничено до нивото, посочено във втората програма за действие.
(84)
На 14 януари 2013 г. белгийските власти предоставиха подробна информация относно метода на изчисление, за да покажат, че той е бил в съответствие със селскостопанската практика и с правните разпоредби на ЕС, които са били в сила по време на мерките.
(85)
Въпреки това, въз основа на наличната информация разпоредбите за водните и природните зони не изглежда да надхвърлят значително задълженията, посочени в Директива 91/676/ЕИО. В този контекст Комисията отбелязва, че белгийските органи сами са посочили в своите писмени забележки, че са определили водните и природните зони като особено чувствителни към замърсяване с нитрати, и че следователно са необходими по-ниски стойности, за да се гарантира постигане на целта от 50 mg/l нитрати в повърхностните сладки води, в частност тези, които се използват за извличане на питейна вода, и в подпочвените води. Това е стойността, която е била задължителна към края на 1995 г. съгласно Директива 91/676/ЕИО.
(86)
Освен това, що се отнася до метода за изчисляване на компенсацията, Комисията поиска от белгийските власти да предоставят валидирани проучвания за доказване на точността на допусканията, използвани при изчислението. По-специално от белгийските власти беше поискано да представят резултатите от изследвания, доказващи, че намалението на общото използване на торове от 450 kg азот/ha на 350 kg азот/ha действително води до спад на добивите с 15 %, а намалението от 450 kg азот/ha на 400 kg азот/ha води до спад на добивите с 7 %. В отговора си от 14 януари 2013 г. белгийските власти демонстрираха точността на допусканията, използвани за изчисляване.
(87)
Освен това от белгийските власти бе поискано да предоставят допълнителна информация относно допусканията, използвани за изчисляване на въздействието от тази загуба на продукция върху цялостната рентабилност на стопанството, като се използват редица хипотези, включително чиста земеделска продукция и смесена земеделска и животновъдна продукция. По-специално Комисията прикани белгийските власти да предоставят подробно обяснение защо се счита, че загуба в размер на 15 % от производството на трева в смесено земеделско/животновъдно стопанство представлява 40 % загуба на рентабилност на стопанството, като се вземат предвид различните видове животновъдно производство. Белгийските власти предоставиха тази информация в своя отговор от 14 януари 2013 г.
(88)
Освен това белгийските власти бяха приканени да предоставят изчисления на основата на алтернативни методи за предоставяне на компенсация, като например цената на закупуване на фураж заместител като еквивалент на загубата на продукция. В отговора си от 14 януари 2013 г. белгийските власти твърдят, че тъй като такива изчисления не са извършени към момента на мярката, вече не е възможно те да бъдат извършени.
(89)
Поради това становището на Комисията е, че белгийските власти не са доказали, че помощта е била ограничена единствено до допълнителните производствени разходи. Освен това, както е показано по-горе (съображение 79), помощта не е била постепенно намаляваща.
(90)
Следователно предоставянето на помощ за загуба на продукция не отговаря на условията на Насоките. По тези причини Комисията счита, че тези мерки за помощ не са съвместими с Договора.
V. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(91)
Комисията констатира, че Белгия неправомерно е прилагала компенсацията съгласно Наредбата за оборския тор в нарушение на член 93, параграф 3 от Договора за ЕО (понастоящем член 108, параграф 3 от ДФЕС).
(92)
Мерките попадат извън приложното поле на Регламент (ЕИО) № 2078/92.
(93)
Мерките за компенсация за съхранение и обезвреждане на излишния оборски тор и загубата на продукция представляват оперативна помощ, която само по изключение може да бъде обявена за съвместима. Поради това строгият подход от Насоките предвижда, че помощта за съхранение и обезвреждане може да бъде обявена за съвместима, ако тя е временна и постепенно намаляваща и ако това изисква наличието на насрещно участие от страна на земеделския производител. При помощи за загубите на продукция помощта следва да бъде временна и постепенно намаляваща и да компенсира единствено допълнителните производствени разходи. Като е видно от анализа по-горе, тези условия не бяха изпълнени.
(94)
При липсата на насрещно участие от страна на бенефициерите за получаване на помощта и доколкото мерките за помощ изглежда не съдържат никакви стимули за бенефициерите да предприемат допълнителни стъпки за подобряване на опазването на околната среда, според Комисията тази мярка за помощ не допринася за развитието на някои икономически дейности по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
(95)
Наредбата за оборския тор беше отменена през 1998 г. и всички мерки са преустановени.
(96)
Поради гореспоменатите причини Комисията констатира, че по време на периода на прилагането ѝ през 1996 г. и 1997 г. мярката представлява неправомерна и несъвместима помощ, която по принцип трябва да бъде възстановена.
(97)
Поради факта, че правомощията на Комисията за възстановяване на несъвместима помощ са предмет на давностен срок от десет години (13), тази несъвместима помощ не може да бъде възстановена.
(98)
Всички индивидуални помощи, които към момента на предоставянето са отговаряли на условията за групово освобождаване или одобрена схема, са съвместими с вътрешния пазар, в рамките на максималния интензитет на помощта, приложим за този вид помощ,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, предоставена като компенсация съгласно Наредбата за оборския тор, неправомерно приведена в действие от Белгия в нарушение на член 93, параграф 3 от Договора за ЕО , е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 2
Индивидуалните помощи, отпуснати по схемата, посочена в член 1, които към момента на предоставянето са отговаряли на условията за групово освобождаване или одобрена схема, са съвместими с вътрешния пазар, в рамките на максималния интензитет на помощта, приложим за този вид помощ.
Член 3
Адресат на настоящото решение е Кралство Белгия.
Съставено в Брюксел на 16 септември 2013 година.
KOMMISSIONENS AFGØRELSE
af 16. september 2013
om kompensation i medfør af gødningsdekretet C 75/98 (ex N 45/98) iværksat af Belgien (Flandern)
(meddelt under nummer C(2013) 5818)
(Kun den nederlandske og den franske udgave er autentiske)
(2013/530/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit,
efter at have opfordret de interesserede parter til at fremsætte bemærkninger (1), og
ud fra følgende betragtninger:
I. SAGSFORLØB
(1)
Efter modtagelse af en klage om, at den flamske regering udbetalte ulovlig støtte til landbrugere i forbindelse med deres brug af kunstgødning og husdyrgødning (i det følgende benævnt »foranstaltningen«), anmodede Kommissionens tjenestegrene ved brev af 4. februar 1998 de belgiske myndigheder om at fremsende oplysninger om gennemførelsen af den flamske regerings beslutning af 20. december 1995 om kompensation til landbrugere for forpligtelser i henhold til lovgivningen om gødningsstoffer (i det følgende benævnt »gødningsdekretet«).
(2)
Kommissionen modtog disse oplysninger ved brev fra den flamske minister for miljø og beskæftigelse af 18. marts 1998 og ved brev fra Belgiens Faste Repræsentation af 31. marts 1998.
(3)
Den 15. april 1998 holdt repræsentanterne for de kompetente belgiske myndigheder og Kommissionens tjenestegrene et møde.
(4)
Ved fax af 10. juli 1998 anmodede Kommissionen de belgiske myndigheder om yderligere oplysninger, og den modtog et brev af 7. august 1998, der blev registreret den 10. august 1998, fra de belgiske myndigheder.
(5)
Ifølge de belgiske myndigheders oplysninger blev der foretaget udbetalinger i 1996. Foranstaltningen blev dog ikke anmeldt til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 93, stk. 3, i EF-traktaten (nu artikel 108, stk. 3, i TEUF). Sagen blev af denne grund blev opført i registret over ikke-anmeldt støtte under nummer NN 45/98. Selvom ordningen blev anvendt i 1996 og 1997, noterede Kommissionen sig de belgiske myndigheders tilsagn ved brev af 7. august 1998 om, at de ikke ville udbetale støtte for 1997, før Kommissionen havde truffet en beslutning om, hvorvidt støtten var forenelighed med fællesmarkedet. De belgiske myndigheder oplyste Kommissionen om, at den flamske regering havde til hensigt at indarbejde denne kompensationsordning i det flamske støtteprogram i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 2078/92 (2).
(6)
Ved brev af 21. januar 1999 meddelte Kommissionen Belgien, at den havde besluttet at indlede proceduren efter EUF-traktatens artikel 108, stk. 2, over for den pågældende foranstaltning.
(7)
Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort den 17. april 1999 i De Europæiske Fællesskabers Tidende (3).
(8)
Kommissionen opfordrede de interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til foranstaltningen.
(9)
Kommissionen modtog ingen bemærkninger fra de interesserede parter.
(10)
De belgiske myndigheder trak en række meddelelser om andre sager om gødning i Flandern tilbage C12/1999, N105/1999, N311/99).
(11)
Den 6. marts 2012 modtog Kommissionen en klage fra en landbruger om udbetaling af kompensation for 1996 i medfør af gødningsdekretet. På et møde den 16. april 2012 mellem repræsentanter fra de belgiske (flamske) myndigheder og Kommissionens tjenestegrene anmodede Kommissionen de belgiske myndigheder om at fremsætte deres syn på klagen.
(12)
Europa-Kommissionen anmodede om supplerende oplysninger den 9. november 2012. De belgiske myndigheder svarede ved brev af 14. januar 2013.
II. UDFØRLIG BESKRIVELSE AF STØTTEFORANSTALTNINGEN
1. BETEGNELSE
(13)
Kompensation i medfør af gødningsdekretet.
2. BUDGET
(14)
Det samlede budget for foranstaltningen var for 1996 på 427 511 868 BEF fordelt som følger:
(a)
kompensation for nedsat udbytte
-
græsarealer 250 279 282 BEF
-
majs 50 102 650 BEF
(b)
kompensation for omkostninger til bortskaffelse af husdyrgødning 65 486 397 BEF
(c)
kompensation for omkostninger til oplagring af husdyrgødning 34 276 829 BEF
(d)
kompensation for indkøb af yderligere kunstgødning 27 366 710 BEF
(15)
Der blev udbetalt kompensationen i medfør af gødningsdekretet for 1996.
(16)
I overensstemmelse med gødningsdekretet kan der ydes kompensation til landbrugere, hvis bedrifter ligger helt eller delvis inden for et vand- eller naturområde. Dette gælder 7,502 af i alt 40,673 bedrifter med landbrugsjord eller husdyr i Flandern (18,5 %). I arealmæssig henseende falder 47,948 ha (7,5 %) af i alt 649,223 ha agerjord eller græsningsarealer ind under et vandområde, og 21,919 ha (3 %) falder ind under et naturområde..
(17)
Formålet med støtteordningen er at gøre det muligt for landbrugere, der har land i miljøfølsomme områder, at kunne tilpasse sig til de skærpede regler for brugen af gødning og kompensere for de økonomiske tab, som disse landbrugere lider. Støtten beregnes på grundlag af indkomsttabet under hensyn til normal landbrugsmæssig praksis uden for disse følsomme områder. Ifølge de belgiske myndigheder var det ligeledes nødvendigt at yde kompensation for at undgå sociale spændinger.
(18)
Støtten ydes for at kompensere landbrugerne i disse følsomme områder for:
(a)
faldet i produktion som følge af mindre brug af kunstgødning og husdyrgødning
(b)
omkostninger til bortskaffelse af husdyrgødning
(c)
omkostninger til oplagring af husdyrgødning
(d)
indkøb af yderligere kunstgødning.
(19)
Ifølge de oplysninger, som de belgiske myndigheder har forelagt, er støtten til landbrugere for forpligtelser i henhold til lovgivningen om gødningsstoffer baseret på fire juridiske tekster:
(a)
den flamske regerings beslutning af 20. december 1995 om kompensation til landbrugere for forpligtelser i henhold til lovgivning om kunstgødning
(b)
den flamske regerings beslutning af 20. december 1995 om fastsættelse af kompensation for 1996 og 1997 i henhold til artikel 15, stk. 9, i dekret af 23. januar 1991 om beskyttelse af miljøet mod forurening forårsaget af gødning
(c)
den flamske regerings beslutning af 19. marts 1996 om fastsættelse af bestemmelser om yderligere forpligtelser med hensyn til bortskaffelse samt om bistand i forbindelse med yderligere gødningsoverskud i områder, hvor der gælder strengere standarder for spredning af gødning
(d)
den flamske regerings beslutning af 15. juli 1997 om ændring af den flamske regerings beslutning af 20. december 1995 om fastsættelse af kompensation for årene 1996-1997 i henhold til artikel 15, stk. 9, i dekretet af 23. januar 1991 om beskyttelse af miljøet mod forurening forårsaget af gødning.
(20)
Ingen af disse tekster er blevet anmeldt til Kommissionen i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 93, stk. 3 (nu artikel 108, stk. 3, i TEUF).
(21)
Ifølge de belgiske myndigheder er den nuværende gødningspolitik i Flandern baseret på dekretet af 20. december 1995 om ændring af dekretet af 23. januar 1991 om beskyttelse af miljøet mod forurening forårsaget af gødning. Dekretet tager sigte på at mindske de miljøproblemer, der forårsages af berigelse af overfladevandet og grundvandet og udvaskning af fosfater og nitrater i jorden med risiko for gennemtrængning til grund- og overfladevand. Ifølge rapporten om miljøet og naturen i Flandern tegner landbruget sig for 56 % af nitrogen- og fosfatnettobelastningen på miljøet. Udledning af ammoniak fra staldbygninger og spredning af gylle tegner sig for 21 % af de forurenende emissioner i Flandern.
(22)
Gødningsdekretet fastsætter målene for opnåelse og/eller fastholdelse af de fornødne kvalitetsstandarder for jord, vand (overflade- og grundvand) og luft. Det indeholder bestemmelser om en gradvis skærpelse af restriktionerne for brugen af gødning. Det indeholder således mulighed for justeringer i en overgangsperiode. Standarderne for anvendelsen af gødningsstoffer skal strammes gradvis undtagen i særligt følsomme områder, dvs. vand- og naturområder, hvor der med øjeblikkelig varsel trådte strengere bestemmelser i kraft.
(23)
Dekretet indeholder endvidere bestemmelser om en fastfrysning af gødningsproduktionen og antallet af husdyr i Flandern på 1992-niveauet. Med henblik herpå blev der indført en politik med tilladelser på lokalt plan. For større bedrifter vil tilladelserne samtidig blive reduceret med op til 25 % ved fornyelse. Sektoren for husdyravl fik tid (indtil 2002) til at finde måder, hvorpå de kunne mindske gødningsoverskuddene og virkningerne heraf.
(24)
De strengere restriktioner trådte øjeblikkeligt i kraft den 1. januar 1996 i følgende områder:
(a)
afstrømnings- og bevaringsområder
(b)
naturområder, naturreservater, skovbrugsjord
(c)
områder omfattet af fugledirektivet
(d)
dale og økologisk værdifuldt agerjord
(e)
nitratfølsomme arealer
(f)
fosfatforurenet jord.
(25)
Ifølge de belgiske myndigheder fulgte man ved udpegelsen af de sårbare områder kravene i Rådets direktiv 91/676/EØF (4) om beskyttelse af vand mod forurening forårsaget af nitrater, der stammer fra landbruget og Rådets direktiv 79/409/EØF (5) om beskyttelse af vilde fugle.
(26)
I overensstemmelse med dekretet gjaldt der i hele Flandern følgende generelle lofter for tilførslen af kunst- og husdyrgødning fra den 1. januar 1996 til den 31. december 1998, undtagen i vand- og naturområder. Disse lofter er udtrykt i kg phosphorpentoxid og i kg kvælstof fra kunstgødning samt i kg af den samlede tilladte mængde kvælstof pr. år, som vist i nedenstående tabel.
Gruppe af afgrøder
Phosphorpentoxid
Kvælstof fra kunstgødning
Kvælstof i alt
Græsarealer
170
250
450
Majs
160 (1996)
155 (1997)
150 (1998)
200
325
Afgrøder med lavt kvælstofbehov (6)
125
125
170
Andre afgrøder
150
225
325
(27)
De belgiske myndigheder offentliggjorde endvidere følgende lofter som vejledende for de mål, de ønskede at nå fra og med 2003.
Gruppe af afgrøder
Phosphorpentoxid
Kvælstof fra kunstgødning
Kvælstof fra husdyrgødning og andre gødningsstoffer
Kvælstof i alt
Græsarealer
125
250
250
450
Majs
100
130
225
275
Afgrøder med lavt kvælstofbehov (7)
100
70
125
125
Andre afgrøder
100
150
200
275
(28)
Ud over disse kvantitative lofter er det på almindelig agerjord forbudt at sprede husdyrgødning eller andre organiske gødningsstoffer i følgende perioder: fra den 21. september til den 21. januar, alle søn- og helligdage, alle lørdage, undtagen mellem den 1. februar og den 15. maj, om natten (mellem kl. 22.00 og 07.00), når jorden er oversvømmet, frossen eller dækket af sne.
(29)
Der gælder strengere standarder i vandområder med henblik på produktion af drikkevand eller som følge af, at de er særligt sårbare over for udvaskning af kvælstof. »Vandområde« er en samlet betegnelse for:
(a)
afstrømningsområder og beskyttede områder af type II og III for grundvand, afgrænset i henhold til dekretet af 24. januar 1984 om fastsættelse af foranstaltninger til forvaltning af grundvand
(b)
de følsomme områder, som af den flamske regering er blevet udpeget til at skulle omfattes af strengere standarder, inden for de hydrologiske reservoirer af overfladevand beregnet til produktion af drikkevand, afgrænset i overensstemmelse med loven af 26. marts 1971 om beskyttelse af overfladevand mod forurening
(c)
de områder, der er særlig følsomme over for nitrat, hvor der kræves strengere standarder som fastsat af den flamske regering og afgrænset i henhold til dekretet af 24. januar 1984 om fastsættelse af foranstaltninger til forvaltning af grundvand.
(30)
Nedenstående tabel viser standarderne for tilførsel af gødning gældende fra den 1. januar 1996 for vandområder. Disse regler er baseret på udbyttestandarderne for de anførte grupper af afgrøder og miljømæssigt acceptable tab for disse områder. Mængderne er udtryk i kg P2O5 og kg kvælstof pr. ha pr. år.
Gruppe af afgrøder
Phosphorpentoxid
Kvælstof fra kunstgødning
Kvælstof fra husdyrgødning og andre gødningsstoffer
Kvælstof i alt
Græsarealer
120
200
200
350
Majs
100
150
170
275
Afgrøder med lavt kvælstofbehov
80
70
125
125
Andre afgrøder
100
150
170
275
(31)
I vandområder er spredning af gødning forbudt mellem den 1. september og den 21. januar, begge dage inklusive, undtagen i område A og B i områder, der anvendes til indsamling af overfladevand, hvor forbuddet gælder til og med den 15. februar.
(32)
»Naturområde« er en samlet betegnelse for:
(a)
dalområder og økologisk værdifuldt agerjord som anført i de kort over udviklingen af landdistrikterne, der er indeholdt i loven af 29. marts 1962 om tilrettelæggelse af lands- og byplanlægningen
(b)
særlige beskyttede områder afgrænset ved den flamske regerings beslutning af 17. oktober 1988
(c)
specifikke naturtyper og tilgrænsende mellemområder
(d)
skovområder, naturområder, naturudviklingsområder eller naturreservater som anført i de kort over udviklingen af landdistrikterne, der er indeholdt i loven af 29. marts 1962 om tilrettelæggelse af lands- og byplanlægningen, med en overgangsforanstaltning, der er gældende indtil den 31. december 1997
(33)
Nedenstående tabel viser standarderne for tilførsel af gødning gældende fra den 1. januar 1996 for naturområder. Disse regler er baseret på udbyttestandarderne for de anførte grupper af afgrøder og miljømæssigt acceptable tab for disse områder. Mængderne er udtryk i kg P2O5 og kg kvælstof pr. ha pr. år.
Gruppe af afgrøder
Phosphorpentoxid
Kvælstof fra kunstgødning
Kvælstof i alt
Græsarealer
120
200
400
Majs
100
150
275
Afgrøder med lavt kvælstofbehov
80
70
125
Andre afgrøder
100
150
275
(34)
I naturområderne er spredning af gødning forbudt mellem den 1. september og den 21. januar, begge dage inklusive, og på græsarealer af betydning for beskyttelsen af fugle kan gødskning også forbydes mellem den 1. april og den 30. juni. Det er endvidere forbudt at tilføre enhver form for gødning i skovområder, naturområder, naturudviklingsområder eller naturreservater fra den 1. januar 1998, med undtagelse af gødning fra husdyr, der græsser på jorden, med en maksimal tilladt belægning på 2 storkreaturenheder pr. ha målt over året. Familiebrug kan opnå en midlertidig undtagelse fra dette forbud.
(35)
I henhold til gødningsdekretet betales støtten kun automatisk i forbindelse med græsarealer og majs. For andre afgrøders vedkommende antages det ikke, at det mindre gødningsforbrug vil medføre produktionsfald. I sidstnævnte tilfælde kan landbrugeren dog opnå kompensation, hvis han/hun kan dokumentere, at han/hun har lidt tab.
(36)
Kompensationen for et ændret udbytte på græsarealer beregnes på grundlag af forskellen mellem den tilladte gødningsstandard i områderne uden for de følsomme områder og de tilladte standarder i de følsomme områder, idet der skelnes mellem områder, der ligger i henholdsvis vandområder og naturområder. Støtten har til formål at yde kompensation for det tab af udbytte og rentabilitet, der er forårsaget af disse reduktioner.
(37)
Beregningen af støtten tager udgangspunkt i de gennemsnitlige semidækningsbidrag (SDB) i BEF pr. hektar for de seneste tre år i henhold til indkomstskatteloven. Der skelnes mellem mælkeproducerende arealer og andre græsarealer. Til beregning af SDB er Flandern opdelt i 13 områder, afhængigt af det pågældende områdes agronomiske karakteristika.
(38)
Med hensyn til mælkeproducerende græsarealer findes det højeste SDB i Kampen ved Antwerpen (55 700 BEF/ha) og det laveste i klitområderne (33 167 BEF/ha), mens gennemsnittet for hele Flandern udgør 44 160 BEF/ha. Med hensyn til ikke-mælkeproducerende græsarealer findes det højeste SDB i regionen i det vestlige Flandern med sand-/lerjord (36 100 /ha) og det laveste i klitområderne (24 633 BEF/ha), mens gennemsnittet for hele Flandern ligger på 31 941 BEF/ha.
(39)
For vandområdernes vedkommende er kompensationen baseret på den omstændighed, at den maksimalt tilladte brug af kvælstof er fastsat til 350 kg/ha i forhold til 450 kg/ha for de normale områder. Dette svarer til en nedsættelse på 22 %. Ifølge loven om aftagende udbytte har de belgiske myndigheder beregnet, at dette vil medføre et fald i udbyttet på 15 %. Virkningen på bedriftens rentabilitet bliver dog større. Når der ses bort fra faste omkostninger, har de belgiske myndigheder beregnet, at SDB i gennemsnit udgør 40 % af det samlede udbytte. Et fald i udbyttet på 15 % vil således medføre, at SDB reduceres med 37,5 % (15 % × 100/40). Grundlaget for udbetalingen af kompensation for nedsat udbytte i det pågældende område er således SDB × 37,5 %. I vandområderne skal landbrugerne dog anvende 50 kg mindre kunstgødning pr. ha. Dette udgør en besparelse på 800 BEF (50 kg N × 16 BEF/kg). Dette beløb fratrækkes derfor den støtte, der kommer til udbetaling.
(40)
For naturområdernes vedkommende er kompensationen baseret på de samme principper. I naturområderne er den maksimalt tilladte brug af kvælstof 400 kg/ha i forhold til 450 kg/ha for de normale områder, hvilket svarer til en nedsættelse på 11 %. De belgiske myndigheder har beregnet, at dette vil medføre et fald i udbyttet på 7 %. Et fald i udbyttet på 7 % vil medføre, at SDB reduceres med 17,5 % (7 % × 100/40). Grundlaget for udbetalingen af kompensation for nedsat udbytte i naturområderne er således SDB × 17,5 %. Desuden foretages der den samme reduktion af støtten på 800 BEF (se betragtning 39) med hensyn til besparelser som følge af den mindre brug af kunstgødning.
(41)
Af nedenstående tabel fremgår de højeste, laveste og gennemsnitlige støttesatser, der udbetales.
Mælkeproducerende græsarealer
SDB
Støttesats - vandområder
FOR-L_2013285DA.01000801.notes.0001.xml.jpg
Støttesats - naturområder
FOR-L_2013285DA.01000801.notes.0002.xml.jpg
Kempen ved Antwerpen
55 700
20 088
8 948
Klitområder
33 167
11 638
5 004
Gennemsnit
44 160
15 760
9 928
Andre græsarealer
SDB
Støttesats - vandområder
FOR-L_2013285DA.01000801.notes.0003.xml.jpg
Støttesats - naturområder
FOR-L_2013285DA.01000801.notes.0004.xml.jpg
Vestflandern med sand-/lerjord
36 100
12 738
5 518
Klitområder
24 633
8 437
3 511
Gennemsnit
31 941
11 177
4 789
(42)
De belgiske myndigheder understreger, at der her er tale om maksimale kompensationssatser pr. hektar. Det samlede græsareal, som er berettiget til kompensation, er på 31 003 ha, hvoraf 17 468 ha ligger i vandområderne og 13 535 ha i naturområder. Den maksimale kompensation, der teoretisk kunne være blevet udbetalt, er 202 822 411 BEF i vandområder og 65 900 155 BEF i naturområder. På grundlag af de lavere støttesatser for ikke-mælkeproducerende græsarealer er den maksimale kompensation, der faktisk blev udbetalt, 250 275 012 BEF om året, hvoraf 186 505 640 blev ydet i vandområder og 63 769 372 BEF i naturområder. Denne forskel mellem den maksimale støtte, der teoretisk kunne være blevet udbetalt, og den støtte, der rent faktisk blev udbetalt, skyldes ifølge de belgiske myndigheder en række faktorer, navnlig det forhold, at der kun udbetales kompensation i forbindelse med græsarealer, som allerede i 1994 blev anvendt som græsareal af den samme bedrift.
(43)
Med hensyn til majs gælder der en fast støttesats for tabet af produktion på 3 600 BEF/ha på betingelse af, at den pågældende majs stadig dyrkes på den samme jordlod og ikke sås på tidligere græsarealer, der er blevet pløjet op. Denne støtte er baseret på den skønsmæssige vurdering, at den gennemsnitlige produktion af tørfoder udgør 14 500 kg/ha for majs, og at det gennemsnitlige tab af udbytte som følge af de strengere normer er 900 kg/ha. På grundlag af en anslået kostpris på 4 BEF pr. kg tørfoder medfører dette et indkomsttab på 3 600 BEF.
(44)
Desuden tilskyndes landbrugerne til at så græs efter majs, hvilket mindsker dræningen af nitrater fra jordbunden og kvælstofudvaskningen. Der blev udbetalt en yderligere støtte på 3 600 BEF/ha hertil. Ifølge de belgiske myndigheder dækker denne støtte kun omkostningerne til græsfrø.
(45)
Der ydes støtte til bedrifter i vand- og naturområder til dækning af meromkostninger til bortskaffelse af gødningsoverskud som følge af de lavere lofter for tilførsel af husdyrgødning.
(46)
Der ydes støtte, hvis en bedrift har yderligere gødningsoverskud, der er opstået som følge af de strengere standarder for tilførsel af husdyrgødning. Ved beregningen af støtten skelnes der mellem:
(a)
familiebrug inden for husdyrproduktion og andre husdyrbrug, som ikke erhvervede yderligere agerjord i perioden 1993-1996; arealet af agerjord i henhold til 1996-registret lægges til grund ved vurderingen af mulighederne for bortskaffelse af husdyrgødning
(b)
husdyrbrug, der ikke har karakter af familiebrug, og som ikke erhvervede yderligere agerjord i perioden 1993-1996; det areal, der skal lægges til grund ved vurderingen af mulighederne for bortskaffelse af husdyrgødning, er baseret på arealet af den agerjord, der blev registreret i 1994 (situationen på bedriften i 1993).
(47)
Til beregning af støtten anvendes der et vejet gennemsnit, som er baseret på beregningen af antallet af dyr af hver art (kvæg, svin, fjerkræ, andre) i Flandern og den typiske mineralske sammensætning af gødningen fra hver art med hensyn til mineralindhold.
(48)
På grundlag heraf skønnes det, at hver ton gødning indeholder 6,6 kg kvælstof og 4,2 kg diphosphorpentoxid.
(49)
Støtten udbetales pr. mineralenhed (pr. kg diphosphorpentoxid (P2O5) og pr. kg kvælstof (N)), der er berettiget til kompensation. Bedriftens beliggenhed er afgørende for beløbets størrelse. Der udbetales følgende beløb:
(a)
13 BEF/enhed: til bedrifter i en »hvid« kommune med en revideret produktion på 75 kg P2O5/ha
(b)
20 BEF/enhed: i en »grå« kommune med en revideret produktion på 75-125 kg P2O5/ha
(c)
27 BEF/enhed: til én bedrift i en kommune med en revideret produktion på 125 kg P2O5/ha
(50)
Støtten er højere for kommuner med en højere revideret produktion, da gødningen skal transporteres over længere afstande.
(51)
Endvidere udbetales der også støtte som kompensation til landbrugere, der ikke længere kan udnytte muligheden af på grundlag af kontraktlige aftaler med nabobedrifter at udbringe og sprede overskudsgødning på disse bedrifter. For at være støtteberettiget skal bedriften i 1995 have indgået en aftale om bortskaffelse af overskudsgødning med en bruger med jord i et område, hvor de strengere standarder finder anvendelse, og skal være etableret i en kommune med et revideret output på over 100 kg P2O5/ha. Kompensationen betales pr. mineralenhed, dvs. pr. kg P2O5 og pr. kg N, der er afsat mindre af til disse brugere. Den maksimale mængde, der kan modtages støtte for, er forskellen mellem afsætningsmulighederne mellem de normale standarder for gødskning og de standarder, der gælder i områder, der er underlagt strengere regler. Bedriftens beliggenhed er bestemmende for, hvilket beløb der kan udbetales, dvs.:
(a)
27 BEF/enhed: til én bedrift i en kommune med en revideret produktion på 125 kg P2O5/ha
(b)
20 BEF/enhed til alle øvrige bedrifter.
(52)
Familiebrug inden for husdyrproduktion med gødningsoverskud på jordlodder i de hydrologiske bassiner til indsamling af overfladevand i Kluizen og på den nitratfølsomme jord ved Maas' bredder kan gøre brug af gødningsbankens forpligtelse til at modtage yderligere gødningsoverskud, der opstår som følge af de strengere standarder for gødningstilførsel. I dette tilfælde nedsættes kompensationen for bortskaffelse og oplagring af gødning i forhold til den mængde mineraler, som gødningsbanken har ydet bistand til.
(53)
Som følge af, at forbuddet mod spredning af gødning i natur- og vandområderne begynder den 1. september, og ikke den 21. september som i andre områder, vil en række bedrifter få problemer, da de høster visse afgrøder efter starten på det udvidede forbud. På mange bedrifter spredes gødningen efter høsten. Dette er ikke længere muligt i vand- og naturområderne De belgiske myndigheder skønner, at disse bedrifter som følge heraf vil få behov for yderligere oplagringsfaciliteter i tre måneder.
(54)
Med hensyn til standarderne for gødningstilførslen svarer forskellen mellem almindelige områder og vand- og naturområder til ca. 50 kg P2O5/ha. Da 1 ton gødning i gennemsnit indeholder 5,2 kg P2O5, svarer 50 kg P2O5/ha til, at der er behov for ca. 10 tons oplagringskapacitet pr. ha.
(55)
På grundlag af at opførelsen af en oplagringsfacilitet på 500m3 skønnes at koste 1 263 120 BEF, har de belgiske myndigheder beregnet, at tilvejebringelsen af den nødvendige oplagringskapacitet vil kræve en investering på ca. 2 500 BEF pr. ton oplagringskapacitet, som vil blive afskrevet over 20 år og derfor svarer til 125 BEF/t/år. Der udbetales derfor en årlig kompensation på 1 250 BEF/ha til landbrugere, som producerer husdyrgødning, og som har agerjord i områder, hvor der gælder strengere regler for tilførsel og spredning af gødning.
(56)
Landbrugere, som i 1996 modtog denne kompensation for oplagring af gødning i medfør af gødningsdekretet, kan ikke i samme år opnå rentegodtgørelser eller kapitaltilskud til opførelse af oplagringsfaciliteter til husdyrgødning fra Den Flamske Landbrugsinvesteringsfond (VLF).
(57)
Da landbrugere med jord, der er beliggende i vandområder, ikke fuldt ud kan dække den tilladte mængde kvælstof pr. ha ved hjælp af husdyrgødning, forventer de belgiske myndigheder, at landbrugerne i disse områder vil tilstræbe at bibeholde produktionsniveauet ved at anvende yderligere kunstgødning, navnlig til »andre afgrøder« og majs.
(58)
Det formodes, at disse bedrifter vil anvende yderligere 60 kg N/ha til en pris af 16 BEF/kg. Den støtte, der kan udbetales, udgør derfor 960 BEF (60 × 16), som rundes op til et fast beløb på 1 000 BEF/ha.
(59)
Landbrugere, som i 1994 havde agerjord i vand- og naturområder, kan hos gødningsbanken, som står for forvaltningen af ordningen, ansøge om kompensation i forbindelse med jord i disse områder. De skal på kort og planer jordlod for jordlod angive deres agerjord og fremlægge dyrkningsplanen for 1994 samt for ansøgningsåret. Hvis jorden ligger i flere forskellige områder, beregnes kompensationen på grundlag af de strengeste standarder for tilførsel og spredning af gødning. Gødningsbanken behandler ansøgningerne på grundlag af alle de oplysninger, den har til rådighed, og underretter de pågældende om, hvad der vil blive ydet kompensation til. Der ydes ikke kompensation, hvis den udgør mindre end 1 000 BEF. Ansøgerne kan anke afgørelsen til den flamske miljøminister, som inden for seks måneder skal træffe en afgørelse. Sker dette ikke, anses anken for at være taget til følge.
(60)
Gødningsbanken, politi samt embedsmænd fra miljøinspektionsdepartementet under Miljø-, Natur-, Jord- og Vandmiljømyndigheden og andre embedsmænd har ret til at kontrollere, om landbrugerne opfylder deres forpligtelser i medfør af gødningsdekretet. Hvis der konstateres overtrædelser, kan det kræves af landbrugerne, at de tilbagebetaler støtten. Der kan ikke ydes støtte i medfør af gødningsdekretet til nedlagt jord.
III. VURDERING AF STØTTEN
(61)
Ovenstående foranstaltninger udgør statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF. Ved hjælp af statslige midler ydes der støtte til visse kategorier af landbrugere, dvs. i vand- eller naturområderne. Disse støtteforanstaltninger fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene og påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne, da de forbedrer konkurrenceevnen blandt de landbrugere, der modtager støtte, og dem i andre dele af Belgien eller i andre medlemsstater, som ikke modtager støtte. For så vidt som der i forbindelse med de produkter, der produceres af disse landbrugere, finder samhandel sted inden for EU, vil foranstaltningerne endvidere formentlig påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.
(62)
De belgiske myndigheder pegede i deres skriftlige bemærkninger på støtteordningens miljømålsætninger, og i denne forbindelse henviste de til bestemmelserne i Rådets forordning (EØF) nr. 2078/92 af 30. juni 1992 om miljøvenlige produktionsmetoder i landbruget, samt om naturpleje (i det følgende benævnt forordning (EØF) nr. 2078/92) (8) og fællesskabsrammebestemmelserne for statsstøtte til miljøbeskyttelse (9). Det hedder i afsnit 2.1 i disse rammebestemmelser, at inden for landbrug gælder rammebestemmelserne ikke for det område, der falder ind under Rådets forordning (EØF) nr. 2078/92. Det er derfor hensigtsmæssigt at begynde med at undersøge anvendelsen af forordning (EØF) nr. 2078/92 på de pågældende foranstaltninger.
(63)
De belgiske myndigheder anfører, at ydelsen af kompensation til landbrugere som en del af foranstaltningen i natur- og vandområderne bør betragtes som gennemførelse af bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 2078/92.
(64)
Med forordning (EØF) nr. 2078/92 indføres der en støtteordning, der tager sigte på bl.a. at fremme frivillig anvendelse af produktionsmetoder, der kan nedbringe forureningen fra landbruget, på baggrund af de forpligtelser, som landbrugeren har indvilliget i (artikel 2, stk. 1). Medlemsstaterne fastsætter betingelserne for tildeling af støtte og størrelsen heraf, idet der tages hensyn til den af modtageren indgåede forpligtelse, til indkomsttabet og til foranstaltningens tilskyndende virkning (artikel 5, stk. 1, litra a) og b)). På betingelser, der fastlægges af Kommissionen kan Fællesskabet også deltage i finansieringen af visse præmier, som medlemsstaterne yder for at kompensere for indkomsttab, der skyldes obligatoriske restriktioner som nævnt i artikel 2, der pålægges som følge af, at der i medlemsstaterne iværksættes foranstaltninger, der er vedtaget som led i fællesskabsforanstaltninger (artikel 4, stk. 5, i forordning (EØF) nr. 2078/92).
(65)
I henhold til artikel 10, stk. 1, har medlemsstaterne ret til at vedtage nationalt finansierede støtteordninger for supplerende støtteforanstaltninger, hvis betingelser eller regler for ydelse afviger fra de i forordningen fastsatte, eller hvis beløb overstiger de heri fastsatte lofter. Disse støtteordninger skal træffes i overensstemmelse med målene i forordningen og med reglerne for statsstøtte.
(66)
En sådan ordning har ikke til hensigt at yde kompensation for tab, der har at gøre med overholdelse af tilsagn, som landbrugerne har afgivet frivilligt. Det omfatter heller ikke EU-medfinansiering af kompensation i forbindelse med foranstaltninger, som Belgien har gennemført på betingelser, der fastlægges af Kommissionen. Ordningen vedrører derimod (udelukkende) national støtte i form af kompensation for tab, der følger af overholdelsen af forpligtelser i henhold til national lovgivning om gødning.
(67)
Støtten falder derfor ikke ind under forordningens anvendelsesområde og bør vurderes under de gældende regler om statsstøtte.
IV. ANVENDELSE AF FÆLLESSKABSRAMMEBESTEMMELSERNE FOR STATSSTØTTE TIL MILJØBESKYTTELSE
(68)
Det er nødvendigt at overveje, om foranstaltningen er forenelig med Kommissionens rammebestemmelser for statsstøtte til miljøbeskyttelse (10) (i det følgende benævnt rammebestemmelserne) fra 1994, der fandt anvendelse på tidspunktet, hvor foranstaltningen blev anvendt (11).
(69)
Det skal i denne forbindelse bemærkes, at støtteforanstaltningerne til kompensation for det nedsatte udbytte på græsarealer eller af majs, støtten til bortskaffelse af gødningsoverskud og kompensationen for ekstraomkostningerne til kunstgødning udgør driftsstøtte. Som svar på et spørgsmål fra Kommissionens tjenestegrene har de belgiske myndigheder anført, at selvom omkostningerne i forbindelse med oplagringen af gødning kan sammenlignes med omkostningerne i forbindelse med investeringer i yderligere oplagringskapacitet til gødning, er de ikke direkte forbundet med faktiske investeringer. På baggrund heraf mener Kommissionen, at denne foranstaltning også bør betragtes som driftsstøtte.
(70)
Kommissionen finder generelt, at udbetalingen af driftsstøtte til landbrugssektoren ikke vil yde et varigt bidrag til udviklingen af sektoren og kan indebære, at konkurrencevilkårene fordrejes til ulempe for landbrugere, som ikke modtager en sådan støtte. Kommissionen indtager derfor en streng holdning ved vurderingen af sådanne støtteforanstaltninger.
(71)
Ydelsen af driftsstøtte til miljøbeskyttelsesforanstaltninger behandles i afsnit 3.4 i rammebestemmelserne, hvor der står følgende:
»I overensstemmelse med den hidtidige politik godkender Kommissionen normalt ikke driftsstøtte, der fritager virksomhederne for omkostninger ved forurening eller gener forårsaget af dem selv. Kommissionen kan dog under visse afgrænsede omstændigheder gøre en undtagelse fra dette princip. Den har hidtil gjort det inden for affaldsforvaltning og miljøskattelempelser. Kommissionen vil fortsat behandle sådanne sager særskilt og på grundlag af sagens beskaffenhed samt de af Kommissionen udviklede kriterier inden for ovennævnte to områder. Disse kriterier bestemmer, at støtten kun må være en kompensation for de produktionsomkostninger, der ligger ud over de traditionelle omkostninger, at de bør være midlertidige og principielt degressive, så der skabes et incitament til at mindske forureningen eller at fremme en mere effektiv ressourceudnyttelse. Endvidere må støtten ikke stride mod andre bestemmelser i EF-traktaten, navnlig vedrørende fri udveksling af varer og tjenesteydelser.
Inden for affaldsforvaltning kan offentlig finansiering af meromkostningerne til selektiv indsamling af, genvinding fra og behandling af kommunalt affald til fordel for såvel virksomheder som forbrugere omfatte statsstøtte. En sådan støtte kan i givet fald blive godkendt, hvis der pålægges virksomhederne et gebyr i forhold til den brug, de gør af ordningerne eller i forhold til den mængde affald, de producerer under deres aktiviteter. Støtte til indsamling af, genvinding fra og behandling af industri- og landbrugsaffald vil blive behandlet fra sag til sag.
Midlertidig fritagelse for nye miljøskatter kan tillades, hvor det er nødvendigt for at opveje nedsat, navnlig international, konkurrenceevne. En yderligere faktor at tage i betragtning er, hvad de pågældende virksomheder skal gøre til gengæld for at mindske den af dem forårsagede forurening. Denne bestemmelse gælder også for lempelser for skatter, der indføres i henhold til EF-lovgivning, hvor medlemsstaterne skønsmæssigt kan ansætte skattens størrelse eller træffe afgørelse om eventuelle lempelser.«
(72)
Hvad angår støtten til oplagring og bortskaffelse af gødningsoverskud, er Kommissionen af den opfattelse, at gødningsoverskud kan betragtes som en form for landbrugsaffald. I overensstemmelse med de ovenfor citerede rammebestemmelser skal støtte til bortskaffelse af affald af denne art behandles fra sag til sag på baggrund af de i punkt 3.4 nævnte kriterier.
(73)
Kommissionen bemærker, at den foreliggende foranstaltning var midlertidig, idet den kun fandt anvendelse i 1996 og 1997. Desuden bemærker Kommissionen, at de belgiske myndigheder ikke har anmeldt, at der fortsat foretages direkte støtteudbetalinger til oplagring eller bortskaffelse af gødning, selv om ordningerne med hensyn til gødningsbankens indsamling af gødning fra visse landbrugere er uændrede.
(74)
Kommissionen må også tage hensyn til, at støtteforanstaltningerne ikke er degressive, da der i de to pågældende år stilles samme støtte til rådighed (jf. betragtning 38-40, 49-51).
(75)
På grundlag af de oplysninger, de belgiske myndigheder har forelagt, ser det endvidere ud til, at foranstaltningen har til formål at kompensere for alle omkostningerne ved oplagring og bortskaffelse af overskudsgødning som følge af de restriktioner, der er indført i de følsomme områder. Landbrugerne er således ikke pålagt afgifter for affaldsbortskaffelsen. Der synes endvidere heller ikke at være noget krav til landbrugerne i de følsomme områder om at iværksætte foranstaltninger til at mindske gødningsproduktionen. Der er således ikke tale om nogen modydelse fra landbrugernes side for modtagelsen af støtten, som ganske enkelt yder dem kompensation for at overholde de strengere standarder for brugen af gødning, der er fastsat for de følsomme områder. Foranstaltningen skaber således ikke et incitament for at mindske produktionen af gødning.
(76)
Kommissionen mener derfor ikke, at foranstaltningerne opfylder rammebestemmelserne eller opfylder målene i forordning (EØF) nr. 2078/92. Kommissionen mener således, at foranstaltningerne er uforenelige med fællesmarkedet.
(77)
Med hensyn til de støtteforanstaltninger, der skal yde landbrugerne kompensation for produktionstab som følge af restriktionerne for brugen af husdyrgødning, herunder støtten som kompensation for ekstraomkostningerne til kunstgødning, bemærker Kommissionen, at støtte til produktionstab ikke specifikt er omtalt i rammebestemmelserne. I den udstrækning restriktionerne for brugen af gødning medfører nedsat udbytte, vil de dog formentlig øge landbrugernes produktionsomkostninger for de øvrige afgrøder. Ifølge de principper, der er opstillet i ovennævnte rammebestemmelser, synes sådanne støtteforanstaltninger kun berettiget, hvis tre betingelser er opfyldt (12):
(a)
støtten bør være midlertidig og principielt degressiv, så der skabes et incitament til at mindske forureningen eller at fremme en mere effektiv ressourceudnyttelse
(b)
støtten må kun være en kompensation for de produktionsomkostninger, der ligger ud over de traditionelle omkostninger
(c)
støtten må ikke stride mod andre bestemmelser i EF-traktaten.
Desuden fremgår det af artikel 10 i forordning (EØF) nr. 2078/92, at støtte, der ydes uden for denne forordnings anvendelsesområde, men som har til hensigt at nå en af restriktionerne i forordningens artikel 2, skal ydes i overensstemmelse med forordningens mål.
(78)
Da støtten kun fandt anvendelse i en toårig periode, synes den at være midlertidig. De belgiske myndigheder fremlagde oplysninger af den 14. januar 2013, hvori det bekræftedes, at foranstaltningerne var blevet indstillet i 1998.
(79)
I den periode, hvor foranstaltningen fandt anvendelse, var støtten dog ikke degressiv (betragtning 38-40, 49-51), hvilket dermed ikke skabte et incitament til at mindske forureningen.
(80)
Som bemærket ovenfor beregnes kompensationen for tab af produktion på græsarealer på grundlag af den samlede mængde gødningsstoffer, der er tilladt i de ikke-følsomme områder, dvs. 450 kg N/ha for græsarealer og 325 kg N/ha for majs. Ifølge de belgiske myndigheder er disse tal beregnet på et videnskabeligt grundlag for at sikre, at koncentrationen af nitrat i grund- og overfladevandet ikke overstiger 50 mg NO3/l, eller 11,3 mg NO3-N/l, under hensyntagen til et gennemsnitligt tilladt tab på 70 kg NO3-N/l pr. hektar pr. år. Målet er at kombinere en optimal produktion med en minimal udvaskning. Lofterne for natur- og vandområderne er blevet beregnet på samme måde, idet der er taget højde for, at de er mere følsomme over for nitrat end de øvrige områder.
(81)
De belgiske myndigheder anførte i deres brev af 7. august 1998, at man havde besluttet at beregne kompensationen for forskellen med hensyn til standard på grundlag af den samlede mængde kvælstof, der lovligt kan anvendes, herunder både kvælstof fra kunstgødning og kvælstof fra husdyrgødning. Ifølge de belgiske myndigheder blev denne fremgangsmåde anvendt, da man fandt det nødvendigt at sikre, at landbrugerne i samme region blev behandlet ens, således at de landbrugere, hvis jord er beliggende i områder, der er omfattet af strengere lokale normer, ikke ville blive forfordelt i forhold til de landbrugere, hvis jord ikke er omfattet af sådanne normer. Hvis normerne var de samme for alle landbrugere i alle områder, fjernedes denne konkurrencefordel, og der ville ikke være behov for at yde kompensation. Hvis landbrugerne i denne situation gjorde en indsats for at gå ud over den grundlæggende miljøkvalitetsnorm, var det i denne situation muligt at beregne en kompensationsydelse på grundlag af forskellen mellem det, der var opnået, og kvalitetsnormen.
(82)
På grundlag af dette princip om ligebehandling inden for samme region mente de belgiske myndigheder ikke, at reglerne udgjorde en overkompensation til landbrugerne og/eller kompensation for at ophøre med at anvende produktionsmetoder, som strider mod EU-bestemmelserne. De mente, at den konkurrencemæssige fordel eller ulempe i et bestemt landbrugsområde ville være mere udtalt inden for det pågældende område end inden for hele Det Europæiske Fællesskab. Dette er grunden til, at der i Flandern blev ydet kompensation for hele det tab, som opstod for landbrugere, hvis jord var beliggende i områder med strengere lokale normer (for det faktiske tab af udbytte).
(83)
De belgiske myndigheder understregede endvidere, at den flamske region allerede i 1996 og 1997 havde indført strengere lokale normer, selv om nitratdirektivet først krævede dette den 20. december 1998. I de følsomme vandområder er der blevet indført en begrænsning på 200 kg N/ha for græsarealer, mens den for majs og andre afgrøder er på 170 kg N/ha. Ifølge de belgiske myndigheder har den tilladte mængde husdyrgødning således allerede siden 1996 været lavere end fastsat i det første handlingsprogram i henhold til direktiv 91/676/EØF, og for visse afgrøder har den været begrænset til det niveau, der kræves efter det andet handlingsprogram.
(84)
Den 14. januar 2013 fremsendte de belgiske myndigheder yderligere oplysninger om beregningsmetoden for at påvise, at den stemte overens med praksis på landbrugsområdet og med de EU-bestemmelser, der var i kraft på tidspunktet, hvor foranstaltningen blev anvendt.
(85)
På grundlag af de tilgængelige oplysninger går de bestemmelser, der gælder i vand- og naturområderne, tilsyneladende ikke betydeligt videre end de forpligtelser, der er fastsat i direktiv 91/676/EØF. Kommissionen bemærker i denne forbindelse, at de belgiske myndigheder i deres skriftlige bemærkninger til Kommissionen selv har anført, at de har registreret, at vand- og naturområderne er særlig følsomme over for nitratforurening, og at de derfor fandt det nødvendigt med lavere værdier for at sikre, at målet på 50 mg nitrat pr. liter i fersk overfladevand, navnlig overfladevand, der bruges til indvinding af drikkevand, og i grundvand, kunne nås. Dette var det påkrævede niveau ved udgangen af 1995 i henhold til direktiv 91/676/EØF.
(86)
Med hensyn til den metode, der er anvendt til beregning af kompensationen, anmodede Kommissionen desuden de belgiske myndigheder om at forelægge underbyggede undersøgelser til dokumentation af nøjagtigheden af de forudsætninger, der er lagt til grund for beregningen. De belgiske myndigheder anmodedes navnlig om at forelægge resultaterne af undersøgelser, der viser, at en nedsættelse af det samlede forbrug af gødning fra 450 kg N/ha til 350 kg N/ha rent faktisk medfører et fald i udbyttet på 15 %, og at en nedsættelse fra 450 kg N/ha til 400 kg N/ha medfører, et fald i udbyttet på 7 %. De belgiske myndigheder påviste nøjagtigheden af de forudsætninger, der er lagt til grund for beregningen af kompensationen i deres svar af 14. januar 2013.
(87)
Endvidere anmodedes de belgiske myndigheder om at forelægge yderligere oplysninger om de forudsætninger, der er lagt til grund for beregningen af virkningerne af dette produktionstab på bedriftens samlede rentabilitet, på grundlag af en række hypoteser, herunder rent agerbrug og blandet agerbrug/animalsk produktion. Kommissionen anmodede navnlig de belgiske myndigheder om i detaljer at gøre rede for, hvorfor et tab af græsproduktion på 15 % i en bedrift med blandet agerbrug/animalsk produktion anses for at udgøre et rentabilitetstab på 40 % for bedriften, når der tages hensyn til de forskellige former for animalsk produktion. De belgiske myndigheder fremlagde disse oplysninger i deres svar af 14. januar 2013.
(88)
Desuden anmodedes de belgiske myndigheder om at forelægge beregninger på grundlag af alternative metoder til ydelse af kompensation, f.eks. omkostningerne til at købe erstatningsfoder til erstatning for tabet af produktion. I deres svar 14. januar 2013 vedholdt de belgiske myndigheder, at de ikke længere kan foretage sådanne beregninger, eftersom sådanne beregninger ikke blev foretaget, da foranstaltningen fandt anvendelse.
(89)
De belgiske myndigheder har derfor efter Kommissionens mening ikke påvist, at støtten kun var begrænset til ekstra produktionsomkostninger. Desuden var støtten ikke degressiv, jf. betragtning 79.
(90)
Ydelse af støtte til produktionstab opfylder dermed ikke betingelserne i rammebestemmelserne. Kommissionen mener således ikke, at støtteforanstaltningerne er forenelige med traktaten.
V. KONKLUSION
(91)
Kommissionen mener, at Belgien ulovligt har ydet kompensation i medfør af gødningsdekretet i strid med artikel 93, stk. 3, i EF-traktaten (artikel 108, stk. 3, i TEUF).
(92)
Foranstaltningerne ligger uden for anvendelsesområdet for forordning (EØF) nr. 2078/92.
(93)
Foranstaltningerne til kompensation for oplagring og bortskaffelse af overskudsgødning og produktionstab udgør driftsstøtte, der kun undtagelsesvis kan betragtes som værende forenelig. Rammebestemmelsernes strenge linje fastsætter, at støtte til oplagring og bortskaffelse kan være forenelig, hvor den er midlertidig og degressiv, og hvis der kræves en modydelse fra landbrugeren. Hvad angår støtte til produktionstab, skal støtten være midlertidig og degressiv og kun yde kompensation for ekstra produktionsomkostninger. I henhold til ovenstående vurdering, er disse betingelser ikke opfyldt.
(94)
Da der ikke er tale om nogen modydelse fra støttemodtagernes side for modtagelsen af støtten, og for så vidt som støtteforanstaltningerne ikke synes at indeholde incitamenter for støttemodtagerne til at iværksætte yderligere foranstaltninger til at forbedre miljøbeskyttelsen, mener Kommissionen, at disse støtteforanstaltninger ikke kan anses for at bidrage til udviklingen af visse erhvervsgrene som omhandlet i traktatens artikel 107, stk. 3, litra c).
(95)
Gødningsdekretet blev ophævet i 1998, og alle foranstaltningerne blev indstillet.
(96)
Af ovennævnte årsager mener Kommissionen, at foranstaltningen udgjorde ulovlig og uforenelig støtte i den periode fra 1996-1997, hvor den blev anvendt, og at støtten i princippet skal betales tilbage.
(97)
Da Kommissionens beføjelser til at kræve tilbagebetaling af støtte forældes efter ti år (13), kan denne uforenelige støtte ikke kræves tilbagebetalt.
(98)
Individuel støtte, der på tildelingstidspunktet opfyldte betingelserne for gruppefritagelse eller en anden godkendt ordning, er forenelig med det indre marked, så længe den ikke overstiger de maksimale støtteintensiteter, der gælder for den pågældende støttetype.
TRUFFET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Statsstøtte ydet som kompensation i medfør af gødningsdekretet, og som Belgien ulovligt har iværksat i strid med artikel 93, stk. 3, i EF-traktaten, er uforenelig med det indre marked.
Artikel 2
Individuel støtte, der tildeles i henhold til den i artikel 1 omhandlede ordning, og som på tildelingstidspunktet opfylder betingelserne for gruppefritagelse eller en anden godkendt støtteordning, er forenelig med det indre marked, så længe den ikke overstiger de maksimale støtteintensiteter, der gælder for den pågældende støttetype.
Artikel 3
Denne afgørelse er rettet til Kongeriget Belgien.
Udfærdiget i Bruxelles, den 16. september 2013.