ДЕЛЕГИРАН РЕГЛАМЕНТ (ЕС) 2015/585 НА КОМИСИЯТА
от 18 декември 2014 година
за допълване на Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на регулаторните технически стандарти за определяне на рисковите маржин периоди
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (1), и по-специално член 304, параграф 5, четвърта алинея от него,
като има предвид, че:
(1)
Рамката за изчисляване на рисковите маржин периоди (РМП), използвани за изчисляването на изискванията за собствен капитал във връзка с експозициите на клиринговите членове към техните клиенти, следва да бъде подходяща както за институциите, използващи метода на вътрешните модели (МВМ) така и за институциите, използващи стандартните методи. Тя следва също да отразява промените в пазарните условия, за да представлява ясен пруденциален подход, без обаче да създава прекомерна оперативна тежест за институциите.
(2)
При все че определението за периоди на ликвидация, използвано от централните контрагенти (ЦК), не е еднакво с определението за РМП, използвано от клиринговите членове за целите на изчисляването на изискванията за собствен капитал във връзка с експозициите към техните клиенти, двете понятия са много сходни от гледна точка на тяхното съдържание. Всъщност периодите за ликвидация отразяват промените в пазарните условия и отчитат периодите за приключване на договори и сделки. Следователно оценката на ЦК за периодите на ликвидация следва да служи като заместител на РМП при изчисляването на изискванията за собствен капитал във връзка с експозициите на клирингови членове към техните клиенти.
(3)
Чрез използването на периодите на ликвидация ще бъдат обхванати всички видове продукти и сделки, посочени в член 301, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013, за които се извършва клиринг от ЦК, и като допълнителна полза ще отпадне необходимостта от актуализирането на настоящия делегиран регламент всеки път, когато ЦК започне да извършва клиринг на нов вид продукт или сделка.
(4)
За разлика от РМП, оповестените от ЦК периоди на ликвидация понякога включват допълнителни периоди от време за целите на новацията на позициите на клирингов член, който не е в неизпълнение. Тъй като тези допълнителни периоди са специфични за периодите на ликвидация и не отразяват разликите в поеманите от клиринговите членове рискове, не е необходимо те да бъдат добавени към РМП, които институциите могат да използват за изчисляването на капиталовото изискване във връзка с експозициите им към клиент, когато действат като клирингови членове.
(5)
За да се гарантира, че тези оценки са предмет на одобрение от надзорните органи, само периодите на ликвидация, прогнозирани от квалифицирани централни контрагенти съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 88 от Регламент (ЕС) № 575/2013, следва да могат да бъдат използвани като заместител на РМП при изчисляването на изискванията за собствен капитал във връзка с експозициите на клиринговите членове към техните клиенти.
(6)
Тъй като целта на РМП е да отразява промените в пазарната стойност на нетиращата съвкупност от сделки за времето от последната размяна на обезпечение по тази нетираща съвкупност с изпаднал в неизпълнение контрагент, до момента в който сделките са ликвидирани и остатъчният пазарен риск се хеджира отново, и тъй като пазарите може да бъдат затворени на определени календарни дни, РМП следва да бъдат изразени в работни дни. Това ще гарантира, че изискването за собствен капитал във връзка с тези сделки отразява напълно рисковете, на които е изложена институцията по време на РМП. Затова е уместно да се предвиди, че минималната продължителност на РМП за целите на член 304, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013 е 5 работни дни, т.е. по-дълга от минималния срок от пет дни, предвиден в същия член. По този начин минималната продължителност на РМП ще бъде приведена в съответствие с разпоредбите, предвидени в част три, дял II, глава 6, раздел 6 от Регламент (ЕС) № 575/2013, които обхващат изискванията за използване на МВМ.
(7)
В съответствие с член 304, параграфи 3 и 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013 по-кратките РМП, които институциите могат да прилагат при изчисляването на изискванията за собствен капитал във връзка с техните експозиции към клиент, се прилагат само когато институциите действат като клирингови членове. Ето защо правилата относно РМП, които институциите могат да използват съгласно тези разпоредби, не се прилагат в случаите, когато институциите изчисляват изискванията за собствен капитал във връзка с експозициите към клиенти, но не действат като клирингови членове за тези експозиции; независимо от това дали институцията прилага МВМ или не, и независимо от това дали на съответните експозиции към клиенти е извършен централизиран клиринг.
(8)
Настоящият регламент е изготвен въз основа на проектите на регулаторни технически стандарти, предадени на Комисията от Европейския банков орган.
(9)
Европейският банков орган проведе открити обществени консултации по проектите на регулаторни технически стандарти, въз основа на които е изготвен настоящият регламент, анализира потенциалните разходи и ползи и поиска становище от създадената по силата на член 37 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 на Европейския парламент и на Съвета Група на участниците от банковия сектор (2),
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
1. Рисковите маржин периоди (РМП) за дадена нетираща съвкупност, които институциите могат да използват за целите на член 304, параграфи 3 и 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013, се определят в съответствие с параграфи 2 и 3 от настоящия член.
2. Когато съответната нетиращата съвкупност включва сделки, чийто клиринг е извършен от квалифициран централен контрагент съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 88 от Регламент (ЕС) № 575/2013, РМП, които могат да използват институциите, са периодите с по-голяма продължителност от следните:
а)
пет работни дни;
б)
най-дългия период на ликвидация на договорите или сделките, включени в нетиращата съвкупност, оповестен в съответствие с член 10, параграф 1, буква б), подточка vi) от Делегиран регламент (ЕС) № 153/2013 на Комисията (3) от квалифицирания централен контрагент, който е извършил клиринга на тези договори или сделки.
За целите на буква б) от първа алинея, когато оповестеният период на ликвидация включва допълнителен период за целите на новацията на позициите на клирингов член, който не е в неизпълнение, периодът, който институции трябва да използва като РМП, изключва този допълнителен период.
3. Когато съответната нетираща съвкупност включва сделки, чийто клиринг не е извършен от квалифициран централен контрагент съгласно определението в член 4, параграф 1, точка 88 от Регламент (ЕС) № 575/2013, РМП, които институциите могат да използват, са равни на поне десет работни дни.
Член 2
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 18 декември 2014 година.
KOMMISSIONENS DELEGEREDE FORORDNING (EU) 2015/585
af 18. december 2014
om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 for så vidt angår reguleringsmæssige tekniske standarder om præcisering af margenrisikoperioder
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (1), særlig artikel 304, stk. 5, fjerde afsnit, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Rammerne for beregning af de margenrisikoperioder, som clearingmedlemmerne anvender til at beregne deres kapitalgrundlagskrav for eksponeringer mod deres kunder, bør være egnede både til institutter, der anvender metoden med interne modeller, og til institutter, der anvender standardmetoderne. De bør også afspejle ændringer i markedsvilkårene for at kunne udgøre en tilsynsmæssigt sund tilgang, uden at institutterne samtidig pålægges en overdreven operationel byrde.
(2)
Selv om definitionen på likvidationsperioder, som anvendes af centrale modparter (CCP'er), ikke er den samme som definitionen på margenrisikoperioder, der anvendes af clearingmedlemmer for at beregne kapitalgrundlagskrav for eksponeringer mod deres kunder, minder de indholdsmæssigt meget om hinanden. Likvidationsperioder afspejler ændringer i markedsvilkårene og tager højde for afviklingsperioderne for kontrakter og transaktioner. CCP'ernes skøn over likvidationsperioderne bør derfor fungere som en tilnærmet værdi for margenrisikoperioderne til clearingmedlemmernes beregning af deres kapitalgrundlagskrav for eksponeringer mod deres kunder.
(3)
Anvendelse af likvidationsperioder sikrer også en omfattende dækning af alle typer af produkter og transaktioner, jf. artikel 301, stk. 1, i forordning (EU) nr. 575/2013, der cleares af CCP'er, og har den yderligere fordel, at det ikke er nødvendigt at ajourføre denne delegerede forordning, hver gang en CCP begynder at cleare en ny produkt- eller transaktionstype.
(4)
I modsætning til margenrisikoperioder omfatter de likvidationsperioder, der oplyses af CCP'er, undertiden yderligere perioder for at muliggøre nyordning af positioner til et ikke-misligholdende clearingmedlem. Da disse yderligere perioder specifikt vedrører likvidationsperioder og ikke afspejler nogen forskel i risiciene for clearingmedlemmerne, er det ikke nødvendigt at lægge dem til den margenrisikoperiode, som institutterne kan anvende til beregningen af kapitalgrundlagskravene for deres eksponeringer mod en kunde, når de fungerer som clearingmedlemmer.
(5)
For at sikre, at sådanne skøn er underlagt tilsynsmyndighedernes godkendelse, bør kun likvidationsperioder anslået af kvalificerende centrale modparter som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 88), i forordning (EU) nr. 575/2013 kunne anvendes som tilnærmede værdier for margenrisikoperioderne for clearingmedlemmers beregning af eksponeringer mod deres kunder.
(6)
Da margenrisikoperioden skal tage højde for ændringer i markedsværdien af en nettinggruppe af transaktioner i tidsrummet fra den seneste udveksling af sikkerhedsstillelse for den pågældende nettinggruppe af transaktioner med en misligholdende modpart, indtil transaktionerne er afviklet, og den deraf følgende markedsrisiko igen er afdækket, og eftersom markeder kan være lukkede på bestemte kalenderdage, bør margenrisikoperioder udtrykkes i arbejdsdage. Det vil sikre, at kapitalgrundlagskravet for sådanne transaktioner fuldstændigt afspejler de risici, som instituttet er eksponeret mod i løbet af margenrisikoperioden. Det bør derfor fastsættes, at minimumsgrænsen for margenrisikoperioder med henblik på artikel 304, stk. 3, i forordning (EU) nr. 575/2013 er på 5 arbejdsdage, dvs. længere end minimumsgrænsen på 5 dage i henhold til den nævnte artikel. Minimumsgrænsen for margenrisikoperioder vil således også være i overensstemmelse med bestemmelserne i tredje del, afsnit II, kapitel 6, afdeling 6, i forordning (EU) nr. 575/2013 om kravene for anvendelsen af metoden med interne modeller.
(7)
I overensstemmelse med artikel 304, stk. 3 og 4, i forordning (EU) nr. 575/2013 finder de kortere margenrisikoperioder, som institutterne kan anvende ved beregningen af kapitalgrundlagskravet for deres eksponeringer mod en kunde, kun anvendelse, hvis institutterne fungerer som clearingmedlemmer. Regler om de margenrisikoperioder, som institutterne kan anvende i henhold til nævnte bestemmelser, finder derfor ikke anvendelse, når institutterne beregner kapitalgrundlagskrav for eksponeringer mod en kunde, men ikke fungerer som clearingmedlemmer for eksponeringerne. Dette gælder, uanset om sådanne institutter anvender metoden med interne modeller eller ej, og uanset om de relevante eksponeringer mod kunder cleares centralt eller ej.
(8)
Denne forordning er baseret på de udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, som Den Europæiske Banktilsynsmyndighed har forelagt Kommissionen.
(9)
Den Europæiske Banktilsynsmyndighed har afholdt åbne offentlige høringer om udkastene til reguleringsmæssige tekniske standarder, som ligger til grund for denne forordning, analyseret de potentielle omkostninger og fordele samt indhentet en udtalelse fra interessentgruppen for banker, der er nedsat i henhold artikel 37 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1093/2010 (2) -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
1. De margenrisikoperioder for en nettinggruppe, som institutterne kan anvende med henblik på artikel 304, stk. 3 og 4, i forordning (EU) nr. 575/2013, fastsættes overensstemmelse med stk. 2 og 3.
2. Hvis den relevante nettinggruppe omfatter transaktioner, der cleares af en kvalificerende central modpart som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 88), i forordning (EU) nr. 575/2013, er de margenrisikoperioder, som institutterne kan anvende, den længste af følgende:
a)
fem arbejdsdage
b)
den længste likvidationsperiode for de kontrakter eller transaktioner, der indgår i nettinggruppen, som oplyst i overensstemmelse med artikel 10, stk. 1, litra b), nr. vi), i Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 153/2013 (3) af den kvalificerende centrale modpart, med hvem de pågældende kontrakter eller transaktioner cleares.
Med henblik på første afsnit, litra b), gælder det, at hvis den oplyste likvidationsperiode omfatter en yderligere periode med henblik på nyordning af positioner til et ikke-misligholdende clearingmedlem, omfatter den periode, institutterne skal anvende som margenrisikoperiode, ikke den yderligere periode.
3. Hvis den relevante nettinggruppe omfatter transaktioner, der ikke cleares af en kvalificerende central modpart som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 88), i forordning (EU) nr. 575/2013, skal de margenrisikoperioder, som institutterne kan anvende, være på mindst ti arbejdsdage.
Artikel 2
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 18. december 2014.