РЕШЕНИЕ (ЕС) 2015/162 НА КОМИСИЯТА
от 9 юли 2014 година
относно държавна помощ SA.36612 (2014/C) (ex 2013/NN), приведена в действие от Латвия за предприятие Parex
(нотифицирано под номер C(2014) 4550)
(само текстът на английски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочената/ите по-горе разпоредба/и (1),
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
1.1. Предишни мерки в полза на Parex
(1)
На 10 ноември 2008 г. Латвия уведоми Комисията за пакет от мерки за държавна помощ в полза на AS Parex banka („Parex banka“), насочени към подкрепа на стабилността на финансовата система. Комисията временно одобри тези мерки на 24 ноември 2008 г. (2) („първо решение за оздравяване“) въз основа на ангажимента на Латвия да представи план за преструктуриране на Parex banka в срок от шест месеца.
(2)
След исканията от Латвия Комисията одобри два набора от изменения в мерките за помощ за Parex banka с решения от 11 февруари 2009 г. (3) („второто решение за оздравяване“) и от 11 май 2009 г. (4) („трето решение за оздравяване“).
(3)
На 11 май 2009 г. Латвия уведоми за план за преструктуриране на Parex banka. С решение от 29 юни 2009 г. (5) Комисията стигна до предварителното заключение, че мерките за преструктуриране, предмет на уведомлението, представляват държавна помощ за Parex banka, и изрази съмнения, че тези помощи могат да бъдат счетени за съвместими с вътрешния пазар. В резултат на това Комисията реши да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора, и изиска от Латвия да предостави информацията, необходима за оценяване на съвместимостта на помощта.
(4)
От 11 май 2009 г. до 15 септември 2010 г. няколко пъти се проведоха информационни обмени и дискусии между Латвия и Комисията за преструктурирането на Parex banka. През този период Латвия неколкократно актуализира плана за преструктуриране на Parex banka.
(5)
В плана за преструктуриране се предвиждаше разделянето на Parex banka на две: новосъздадената т. нар. „добра банка“ AS Citadele banka („Citadele“), която да поеме всички основни активи и някои неосновни активи (6), и т. нар. „лоша банка“ („Reverta“ (7)), която да запази останалите неосновни и неефективни активи. Това разделяне беше приведено в действие на 1 август 2010 г.
(6)
С решение от 15 септември 2010 г. (8) („окончателното решение за Parex“), Комисията одобри плана за преструктуриране на Parex banka, въз основа на ангажиментите, поети от органите на Латвия, представен на 3 септември 2010 г.
(7)
С решение от 10 август 2012 г. (наричано по-нататък „решението за изменение“) (9) Комисията одобри измененията в три ангажимента, включени в окончателното решение за Parex, по искане на Латвия. Тези изменения: 1) удължават срока за продажба на заемите в ОНД (10) до 31 декември 2014 г.; 2) увеличават границата на минималните изисквания в областта на капиталовата адекватност, разрешена за Citadele на равнище банка и група, и 3) позволяват пренос от предходни години на неусвоени ограничения на отпускането на заеми, като същевременно се зачитат първоначалните ограничения на пазарния дял.
(8)
Комисията отбелязва, че на 5 юни 2014 г. Латвия по изключение се е съгласила това решение да бъде прието на английски език.
1.2. Официална процедура по разследване
(9)
На 1 октомври 2013 г. Латвия изпрати искане за допълнително изменение на окончателното решение за Parex, като помоли за отлагане на крайния срок за продажба на дейността по управлението на благосъстоянието на Citadele (11). В хода на оценката на заявлението за изменение Комисията откри, че Латвия е предоставила държавна помощ на Citadele и Parex извън мерките за помощ, одобрени от Комисията.
(10)
Между […] (12) и 4 март 2014 г. се проведоха няколко информационни обмена между Латвия и Комисията по отношение на тези допълнителни мерки за помощ. Латвия представи информация и документи на 30 октомври 2013 г., 31 януари 2014 г. и 4 март 2014 г. (включително преразгледан план за преструктуриране на Parex banka).
(11)
От 11 ноември 2013 г. насам Комисията получава и месечни актуални сведения относно напредъка на Латвия с продажбата на Citadele - процес, който започна през октомври 2013 г.
(12)
С решение от 16 април 2014 г. („решението за откриване на процедурата“) (13) Комисията уведоми Латвия, че след като се е запознала с информацията, предоставена от латвийските органи, тя е взела решение да започне процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз („Договора“). В решението за откриване на процедурата Комисията също така прикани заинтересованите страни да представят своите мнения относно въпросната помощ, като получи един отговор на 23 май 2014 г.
(13)
Латвия информира Комисията, че от съображения за спешност по изключение е съгласна настоящото решение ще бъде прието на английски език.
2. ОПИСАНИЕ
2.1. Съответното предприятие
(14)
Към 31 декември 2008 г. Parex banka е била втората по големина банка в Латвия с общи активи от 3,4 млрд. LVL (4,9 млрд. EUR). Parex banka е основана през 1992 г. През ноември 2008 г. Латвия придоби 84,83 % от дяловия капитал на банката от двата най-големи акционера на символична обща покупна цена от 2 LVL (около 3 EUR), мярка за държавна помощ, одобрена от Комисията през първото и второто решение за оздравяване. След рекапитализацията, одобрена с решенията за оздравяване, Латвия увеличи допълнително своето участие в Parex banka до около 95 % чрез вливане на допълнително 140,75 млн. LVL, което се състоя през май 2009 г. - мярка, която беше одобрена от Комисията чрез третото решение за оздравяване.
(15)
През април 2009 г. Европейската банка за възстановяване и развитие („ЕБВР“) придоби 25 % от дяловия капитал на Parex banka плюс една акция. След разделянето на Parex banka на „добра“ и „лоша“ банка през 2010 г. заедно с последващите промени в акционерната структура, акционерите на Citadele понастоящем са Латвия (75 %) и ЕБВР (25 %), докато акционери на Reverta са Латвия (84,15 %), ЕБВР (12,74 %) и други (3,11 %).
(16)
Подробно описание на Parex banka до момента на окончателното решение за Parex може да бъде намерено в съображения 11 до 15 на това решение.
2.2. Мерките за помощ, одобрени за Citadele и Reverta
(17)
На Parex banka бе разрешено да получи поредица от мерки за помощ, одобрени от Комисията в първото, второто и третото решение за оздравяване („решения за оздравяване“), както и в окончателното решение за Parex.
(18)
Планът за преструктуриране, одобрен от Комисията в окончателното решение за Parex предвижда, че помощта за оздравяване, която вече е одобрена от Комисията, следва да се удължи до края на периода на преструктуриране и да се раздели между Citadele и Reverta. Окончателното решение за Parex одобрява и допълнителната помощ за преструктуриране на Reverta и Citadele. С него се определя и механизъм за усвояване на помощите, които са били временно одобрени чрез решението за оздравяване, след като Parex banka е била разделена, по отношение на:
а)
подкрепа за осигуряване на ликвидност под формата на държавни депозити в Citadele и Reverta (14);
б)
държавни гаранции за задълженията на Citadele и Reverta (15);
в)
държавна рекапитализация за Reverta и Citadele (16); както и
г)
мярка за облекчаване на активите за Citadele (17).
3. ОСНОВАНИЯ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ОФИЦИАЛНАТА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
3.1. Допълнителните мерки, прилагани от Латвия за Parex banka, Citadele и Reverta.
(19)
Въз основа на доклада, предаден на 29 август 2013 г. от контролиращото доверено лице (18), и документите и информацията, предоставени от Латвия от октомври 2013 г., става ясно, че Латвия е привела в действие следните мерки, без да уведоми предварително Комисията за тях:
а)
На 22 май 2009 г. Латвия отпусна на Parex banka подчинен заем от 50,27 млн. LVL (определен като капитал от втори ред) със срок от седем години, т.е. до 21 май 2016 г. („първа мярка“). Падежът на този подчинен заем надвишава максималния петгодишен срок, посочен в първото решение за оздравяване и потвърден в окончателното решение за Parex;
б)
На 27 юни 2013 г. Латвия предостави на Citadele допълнително 18-месечно удължаване на срока („втора мярка“) на подчинени заеми в размер на 37 млн. LVL (от общо 45 млн. LVL, държани от Латвия по това време) (19). Латвия не е изпратила уведомление на Комисията за удължаване на срока на подчинените заеми.
в)
Освен това от 2011 г. Латвия е предоставила на Reverta подкрепа за ликвидността, превишаваща максималните граници, одобрени от Комисията в окончателното решение за Parex („третата мярка“), както за основния сценарий, така и за най-лошия сценарий (20).
(20)
Въз основа на информацията, която беше на разположение на Комисията към момента на приемане на решението за откриване на процедурата, във връзка с първа и втора мярка Комисията изрази сериозни съмнения дали те могат да бъдат окачествени като съвместими с вътрешния пазар, като се има предвид, че:
а)
в първоначалната оценка на съвместимостта на подчинените заеми, предоставени от Латвия, 5-годишният срок до падежа беше счетен за необходимия минимум, поради което заемите можеха да бъдат обявени за съвместими на тази основа, и
б)
не бяха представени нови аргументи, с които да се обоснове защо по-дълъг падеж е абсолютно необходим.
(21)
По същия начин не бяха представени достатъчно аргументи в момента на решението за откриване на процедурата, за да се докаже съвместимостта на третата мярка.
(22)
Въз основа на тези съображения Комисията откри официалната процедура по разследване по силата на член 13, параграф 1 и член 4, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета (21) по отношение на неправомерната помощ, предоставена посредством първата, втората и третата мярка, описани в съображение 19.
3.2. Нарушението на задължението за продажба на дейността по управлението на благосъстоянието на Citadele
(23)
Латвия не е изпълнила и своя ангажимент, който е записан в окончателното решение за Parex, да продаде дейността по управлението на благосъстоянието на Citadele до 30 юни 2013 г. без доверено лице по продажбите или до 31 декември 2013 г. с доверено лице по продажбите („четвъртата мярка“) (22). Поради това задължението за продажба на дейността по управлението на благосъстоянието на Citadele в тези срокове е било нарушено.
(24)
В решението за откриване на процедурата Комисията стигна до заключението, че нарушението на задължението, описано в съображение 21, представлява неправилно използване на помощ. Поради това Комисията реши да открие официална процедура по разследване за неправилно използване на помощ по силата на член 16 от Регламент (ЕО) № 659/1999.
4. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(25)
Вследствие на решението за откриване Комисията получи мнения от едно лице, което не представи елементи, доказващи, че лицето може да се определи като заинтересована страна, т.е. страна, чиито собствени интереси биха могли да бъдат засегнати от мярката (например конкуренти или търговски сдружения (23)), или че е действало от името на заинтересована страна.
(26)
Получените коментари бяха свързани с твърдения за нередности с участието на Parex banka и не бяха свързани с първата, втората и третата мярка, въведени от Латвия за Parex banka, Citadele и Reverta, нито с четвъртата мярка. По същество те се отнасят до факти и информация, които не са от пряко значение за прилагането на правилата за държавната помощ в конкретния случай. Поради това за оценката, извършена в настоящото решение, те бяха регистрирани и отчетени като обща пазарна информация.
5. МНЕНИЯ ОТ ЛАТВИЯ ЗА ОФИЦИАЛНАТА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
(27)
След решението за откриване на процедурата на 26 май 2014 г. Латвия представи мнения, целящи преодоляване на съмненията, изразени от Комисията по отношение на съвместимостта на първата, втората и третата мярка, както и нарушението на задължението за продажба на дейността по управлението на благосъстоянието на Citadele.
(28)
На 30 май 2014 г. Латвия също представи актуализиран план за преструктуриране, в който бяха включени информацията и компенсаторните мерки, представени в раздели 5.1 - 5.5 от настоящото решение.
(29)
След искане за информация от Комисията на 23 юни 2014 г. Латвия представи допълнителни елементи по отношение на втората мярка.
5.1. Относно първоначалния срок до падежа на подчинените заеми, превишаващ условията от решението за оздравяване и окончателното решение за Parex (първата мярка)
(30)
В своите коментари от 26 май 2014 г. Латвия твърди, че приемането на първата мярка е било необходимо, за да се даде възможност на Parex banka да се съобрази с приложимите регулаторни изисквания за платежоспособност и по този начин да предотврати непоправим срив на нестабилната, силно взаимосвързана и взаимозависима латвийска банкова система.
(31)
Латвия твърди, че към момента на приемането на първото решение за оздравяване латвийските органи са имали ограничена информация относно действителното финансово състояние на Parex banka и относно качеството на нейните активи. Следователно в първоначалното си искане до Комисията за одобрение на мерките за държавна помощ Латвия е поела задължението да отпусне подчинени заеми със срок до падежа пет години, като този срок е минимумът, изискван за подчинени заеми, за да се определят като капитал от втори ред по силата на съответните разпоредби на латвийското право.
(32)
Латвия посочва още, че с цел по-добра оценка на финансовото състояние на Parex banka, тя е възложила на PricewaterhouseCoopers да извърши надлежна проверка на Parex banka, която е била извършена на 26 януари 2009 г. след приемането на първото решение за оздравяване.
(33)
В същото време Латвия подчертава факта, че ситуацията на пазара в периода 2008-2009 г. е била много динамична и влошаването на качеството на заемите е било по-бързо от очакваното. Това влошаване е било отразено и е довело до приемането от Комисията на три решения за оздравяване на Parex banka, както и до представянето от Латвия на няколко варианта на плана за преструктуриране на Parex banka, последният от които е изпратен на 11 май 2009 г. („план за преструктуриране от 2009 г.“).
(34)
В тази връзка Латвия обяснява, че предположенията и прогнозите, включени в решенията за оздравяване, бързо са изгубили актуалността си поради бързите промени в икономическата среда, главно поради световната финансова криза и спада на пазарното доверие в Parex banka. Така Латвия е стигнала до извода, че срокът от пет години за подчинените заеми, отпуснати на Parex banka от Латвия, вече няма да бъде достатъчен за стабилизиране на крехката латвийски банкова система. В действителност се оказва, че Parex banka, системна банка по това време, е трябвало да получи подчинени заеми с падеж повече от пет години, за да изпълни своите изисквания за платежоспособност, и по-специално да отговаря на приложимите изисквания по отношение на капиталовата адекватност.
(35)
Съгласно регулаторната рамка (въз основа на стандартите на Базел II (24)), приложима за Parex banka в момента на издаването на подчинените заеми, само 80 % от 5-годишните заеми от 50,27 млн. LVL (т.е. само 40,22 млн. LVL) биха били определени като капитал от втори ред. По-специално, за регулаторни цели трябваше да се приложи кумулативен дисконтов фактор (или амортизация) годишно по отношение на размера на подчинените заеми, за да се отрази намаляващата стойност на тези инструменти, като позитивни елементи на регулаторния капитал. В резултат на това само 80 % от 5-годишния заем в началото отговарят на изискванията за целите на капиталовата адекватност; 60 % в началото на втората година; и т.н.
(36)
Това твърдение е допълнително подкрепено от Латвия чрез сравнителни изчисления, показващи, че ако подчинените заеми бяха отпуснати от Латвия за срок от пет години, те нямаше да бъдат напълно допустими като капитал от втори ред от самото им създаване.
(37)
Определянето на срока до падежа на подчинените заеми, отпуснати на Parex banka от Латвия, на седем години се оказа необходимо, за да се позволи цялата сума от 50,27 млн. LVL подчинени заеми, отпуснати от държавата, да могат да се определят като капитал от втори ред за периода 2009-2010 г., така че да се даде възможност на Parex banka да постигне своята целева капиталова адекватност. В таблица 1 са посочени сумите на допустимия капитал от втори ред, притежаван от Parex banka в края на всяка година, въз основа на срока на подчинения заем в размер на 50,27 млн. LVL, представен през май 2009 г.
Таблица 1
Срок на подчинен заем, представен през май 2009 г., и квалифицирането му като капитал от втори ред (млн. LVL)
Срок до падежа
2009
2010
2011
5-годишен заем
40,22
30,16
20,11
6-годишен заем
50,27
40,22
30,16
7-годишен заем
50,27
50,27
40,22
8-годишен заем
50,27
50,27
50,27
(38)
Латвия обяснява, че на 9 юни 2009 г. Nomura International (назначено от Латвия през март 2009 г. да организира продажбата на Parex banka) е представило на латвийските органи стратегия за продажба на Parex banka с много агресивен график, с план процесът на продажбата да бъде завършен през 2010 г. Поради това е било необходимо Parex banka да остане в пълно съответствие с приложимите изисквания за капитал поне до края на 2010 г.
(39)
Накрая, Латвия твърди, че ако падежът на подчинения заем е бил само пет години, в плана за преструктуриране от 2009 г. е трябвало да се включат други мерки, насочени към укрепване на капиталовата адекватност на Parex banka по друг начин (напр. вливане на свеж капитал, незабавно разширяване на обхвата на подчинените заеми и т.н.). При липсата на подобни мерки вложителите щяха да бъдат оставени без защита и стабилността на латвийската финансова система щеше да бъде сериозно застрашена.
5.2. Относно удължаването на срока до падежа на подчинените заеми, за което не е изпратено уведомление (втората мярка)
(40)
По отношение на втората мярка Латвия счита, че допълнителното удължаване на срока до падежа на подчинения заем е било необходимо поради регулаторните промени, настъпили през 2013 г. По-специално, на 1 март 2013 г. Citadele е била информирана от Комисията за финансовия и капиталов пазар на Латвия („FCMC“), че коефициентът на капиталова адекватност на групата трябва да достигне минимум 10 % в абсолютно изражение до края на 2013 г., докато препоръчителното съотношение за справяне със съществуващите и потенциалните рискове е […]. Преди март 2013 г. минималният нормативен коефициентът на капиталова адекватност е бил 8,4 %.
(41)
Латвия счита, че втората мярка е приета добросъвестно, тъй като латвийските органи са смятали, че мярката е в съответствие с принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика, тъй като тя не води до финансови загуби за държавата.
(42)
Латвия декларира също, че към момента на приемането на втората мярка тя, заедно с Citadele, е считала добросъвестно, че възможността за удължаване на погасителния срок на въпросния подчинен заем е била предвидена в съответните решения на Комисията и в плана за преструктуриране.
(43)
Латвия посочва, че всеки инвеститор на пазара, ако е в позиция на мажоритарен акционер на Citadele, би направил всичко необходимо, за да запази, доколкото е възможно, стойността на своята инвестиция и би бил склонен да приеме и приложи необходимите мерки, за да се предотврати нетната балансова стойност на неговите дялови участия да бъде намалена в резултат на това, че банката не успява да изпълни капиталовите изисквания. Ако Citadele не беше успяла да отговори на по-строгите изисквания за капиталова адекватност, наложени от FCMC по това време, стабилността на банката, жизнеспособността и възможността за пазарна реализация щяха да бъдат застрашени, което в крайна сметка щеше да повлияе върху възможността за продажба в добро финансово състояние.
(44)
Латвия също така представи съпоставителен сценарий, при който втората мярка не е била отпусната. В този съпоставителен сценарий препоръчителното съотношение на капитала не би изпълнено, тъй като равнището на капиталова адекватност е под 9,3 % към 31 декември 2013 г. в сравнение с минималното изискване от 10 %.
(45)
Латвия също така твърди, че алтернативните мерки за подсилване на капиталовата адекватност на Citadele (т.е. увеличение на капитала и емитиране на нови подчинени заеми) не са били осъществими. По-конкретно, тя посочва, че би било невъзможно за Citadele да получи подчинени заеми от трети инвеститори през 2013 г., имайки предвид ангажимента на латвийските органи да продадат Citadele в кратък срок (т.е. до 31 декември 2014 г.). Несигурността по отношение на възможния приобретател и неговата бъдеща стратегия би накарала доставчиците на подчинени заеми да изискват пут опция за всички подчинени заеми, предоставени от тях на Citadele (промяна на клаузата за контрол) (25). Това на практика би означавало, че реалният срок до падежа на такива подчинени заеми при предоставяне би бил считан за по-кратък от пет години и следователно заемите не биха били квалифицирани като капитал от втори ред.
(46)
В отговор на искане за информация от страна на Комисията, за да прецени дали Латвия се е обърнала към ЕБВР относно възможно удължаване на срока до падежа на подчинените заеми във връзка с Citadele, компетентните латвийски органи представиха отговор на 23 юни 2014 г. В него те потвърждават, че преди да предоставят втората мярка, те не са се обърнали към ЕБВР, за да ѝ предложат да удължи срока на подчинените заеми, които държи. В този контекст те повтарят, че втората мярка е трябвало да бъде приета с цел предотвратяване на предстоящо нарушение от страна на Citadele на новите, по-строги капиталови изисквания.
(47)
Латвия посочва, че е трябвало незабавно да пристъпи към удължаване на срока до падежа на подчинения дълг, който притежава в Citadele, и не е договорила подобно удължаване на срока по отношение на подчинения дълг, който е държан от ЕБВР.
(48)
Латвия твърди, че нейното решение в тази връзка е било повлияно от следните три точки.
а)
Необходимостта от ефективно разрешаване на предстоящо нарушение на новите капиталови изисквания: Citadele е преизчислила своите потребности от капитал от втори ред и е направила заключението, че за разлика от приемането на втората мярка, която включва удължаване на срока до падежа с 18 месеца, всяка евентуална промяна на падежа на подчинения дълг, по който ЕБВР също е страна, би изисквала значително по-голямо удължаване на срока. Тази разлика се дължи на факта, че главницата на този заем е по-ниска и следователно неговото въздействие върху капиталовата позиция на Citadele би било значително по-ниско. Латвия също заявява, че удължаването на срока на подчинения дълг, държан от ЕБВР, предполага водене на предварителни преговори с ЕБВР. Освен това, с оглед на разликите по отношение на приложимото право и на общата изисквана правна структура, която ще трябва да бъде въведена за удължаване на подчинения заем, по който ЕБВР също е страна, като в същото време се удължи само част от подчинения дълг, държан от Латвия, би изисквало по-сложни правни договорености.
б)
Латвия подчертава, че към момента на удължаването тя също така е смятала, че удължаването на срока на подчинения дълг, държан от ЕБВР, ще направи продажбата на Citadele по-тежка, тъй като в момента на продажбата ще съществуват няколко взаимосвързани договори за подчинен дълг. Тя счита, че такава възможност би усложнила продажбата на Citadele, тъй като би могла да има последици за съответните крайни условия и вероятно би увеличила съответните разходи по сделката.
в)
Освен това Латвия отбелязва, че статутът на ЕБВР по отношение на Citadele би могъл да усложни решението на ЕБВР да даде съгласието си за удължаването на срока. Тя посочва в заявлението си от 23 юни 2014 г., че твърдо вярва, че по принцип ЕБВР би била склонна да се съгласи с удължаването на срока на съответния инструмент. Тя обаче признава, че позицията на ЕБВР се различава от тази на Латвия по това, че Латвия е мажоритарният акционер на Citadele и в това си качество тя би могла да упражнява решаващо влияние върху процеса на продажба и би могла да договори различни варианти във връзка с плащането на подчинените заеми с участниците в търга. Поради това Латвия призна, че липсата на контрол на ЕБВР върху продажбата на Citadele би могла да представлява демотивиращ фактор за удължаване на срока на съответния заем или във всеки случай би могла да доведе до продължителни преговори.
5.3. По отношение на подкрепата за ликвидността, предоставена на Reverta, за която не е изпратено уведомление (трета мярка)
(49)
Латвия и Reverta признават, че от декември 2010 г. подкрепата за ликвидността, предоставена от Латвия на Parex banka (и след това на Reverta), е превишила разрешения таван на ликвидността, посочен в съображение (55) от окончателното решение за Parex. Решението за откриване на процедурата сочи, че оставащата подкрепа за ликвидността на Reverta към 31 декември 2013 г. е била 362,52 млн. LVL, което превишава с 55,52 млн. LVL тавана от 307 млн. LVL, определен за „най-лошия“ сценарий.
(50)
Латвия твърди, че в окончателното решение за Parex Комисията първоначално е разрешила преобразуването в капитал на отпусната подкрепа за ликвидността в размер на 218,7 млн. LVL за Parex banka. Тази сума, която е трябвало да бъде преобразувана, впоследствие е била намалена в измененото решение на 118,7 млн. LVL. Ако 118,7 млн. LVL подкрепа за ликвидността бяха трансформирани в капитал, подкрепата за ликвидността щеше да бъде намалена и щяха да бъдат спазени ограниченията. Въпреки това, само 49,5 млн. LVL от подкрепа за ликвидността в размер на 118,7 млн. LVL всъщност са били преобразувани в капитал. Този факт се изтъква от Латвия като основна причина за прекомерните нива на ликвидността.
(51)
Освен това Латвия счита, че допълнителната помощ се дължи също на забавяния в генерирането на парични средства в сравнение с темповете на генериране на парични средства, предвидени към момента на окончателното решение за Parex. Лошите длъжници са забавили плащанията и следователно паричното възстановяване е закъсняло с около две години. Латвия счита, че това явление е временно и очаква прекомерните ликвидни средства да намалеят през годините 2015-2016.
(52)
Въпреки това Латвия и Reverta признават отклонението от разрешения размер на помощта, дължащо се на трудностите, които те срещат при подходящото разпределяне на държавната подкрепа между разрешената подкрепа за ликвидността и капиталовите вноски, след приемането на решението за изменение.
(53)
Латвийските органи обясняват още, че ако банковият лиценз на Parex banka (понастоящем Reverta) беше запазен, на Латвия щеше да се наложи да инжектира повече капитал в Parex banka отколкото първоначално предвиденото (в действителност минималното равнище на изисквания капитал съгласно правилата за платежоспособност е бил над максималната капиталова подкрепа от 218,7 млн. LVL, разрешена от окончателното решение за Parex). Въз основа на първоначалния план за преструктуриране, представен на Комисията, икономическата стойност, реализирана от продажбата на активи, и превръщането на 218,7 млн. LVL биха били недостатъчни за Parex banka (Reverta) да отговори на регулаторните изисквания за капиталова адекватност.
(54)
Следователно, ако лицензът беше запазен, Parex banka (Reverta) щеше да има нужда от допълнителен капитал. След оттеглянето на банковия лиценз размерът на допълнителната помощ беше ограничен до сумата, необходима за процеса на ликвидация.
(55)
Съгласно Латвия след 31 декември 2011 г. вече не било необходимо подкрепата за ликвидността да се преобразува в капитал, тъй като банковият лиценз на Reverta е бил оттеглен. Латвия беше съобщила на Комисията своя план да не преобразува подкрепата за ликвидността в капитал след 31 декември 2011 г. по време на обмен на мнения преди приемането на решението за изменение, въпреки че Латвия не потвърди намерението си да го прави на практика и не идентифицира изрично и не сподели с Комисията техническите последствия от липсата на преобразуване. По-специално, Латвия не спомена, че в резултат на „непреобразуването“ в капитал средствата, които вече са били отпуснати като подкрепа за ликвидността, няма да намалеят толкова бързо, колкото се изисква от окончателното решение за Parex.
(56)
Тъй като само 49,5 млн. LVL от подкрепата за ликвидността действително е била преобразувана в капитал до 31 декември 2011 г., а 69,2 млн. LVL подкрепа на ликвидността не е преобразувана в капитал, равнището на подкрепата за ликвидността е превишило одобреното равнище приблизително два пъти.
(57)
Съгласно Латвия запазването на подкрепата за ликвидността и избягването на нейното преобразуване в капитал е най-икономичната мярка за латвийските органи и всъщност намалява до минимум държавната помощ.
(58)
Латвия и Reverta потвърдиха, че Reverta вече не се нуждае от „свежи пари“. Като се има предвид по-ниската сума за подкрепата за ликвидността, преобразувана в капитал, Латвия очаква, че Reverta ще запази [300-350] млн. LVL подкрепа за ликвидността в края на 2014 г., [250-300] млн. LVL в края на 2015 г. и [200-250] млн. LVL в края на 2016 г. и 2017 г. (при ликвидацията на Reverta). Съгласно Латвия тази подкрепа за ликвидността ще надхвърли първоначално разрешения таван, тъй като i) по-малко ликвидни активи са били преобразувани в капитал и ii) закриването на Reverta се очаква да донесе по-малко парични постъпления от първоначално планираното.
(59)
Според новите прогнози за паричните потоци, отразяващи трудностите при възстановяването на активите, Латвия очаква Reverta да има отрицателна капиталова позиция от [250-300] млн. LVL в края на процеса на ликвидация (31 декември 2017 г.).
5.4. Относно ангажимента за продажба на дейността по управлението на благосъстоянието (четвъртата мярка)
(60)
Латвия започна процеса на продажба на Citadele през 2011 г., за да спази поетите си ангажиментите, които са записани в окончателното решение за Parex. Първият опит за продажба беше направен с Nomura International като консултант, но поради значителните сътресения в еврозоната, предизвикани от икономическата и финансова криза в Гърция, както и срива на Snoras и Krajbanka в Литва и Латвия, този опит беше неуспешен.
(61)
В допълнение, през февруари 2013 г. Латвия поръча специално проучване от независим експерт […] относно, между другото, въздействието на продажбата на дейността по управлението на благосъстоянието, на датата, определена в ангажиментите. Експертът доказа, че стойността на двете отделни образувания (дейността за управление на благосъстоянието и останалата част на Citadele) е по-малка от стойността на Citadele като цяло. Следователно, лишавайки Citadele от дейността ѝ за управление на благосъстоянието би намалило балансовата стойност на банката и по този начин би засегнало акционерната стойност. Чрез различни прогнози експертът показа, че без дейността по управление на благосъстоянието „оперативната печалба на банката би спаднала, […]“ и нейните […] ще се влошат.
(62)
Според Латвия въз основа на експертното проучване продажбата на дейността по управление на благосъстояние, отделно от останалата част на Citadele, в рамките на 2013 г. би попречило на жизнеспособността на Citadele и следователно възможността за пазарна реализация. Това би намалило значително способността на банката да привлече частни участници да инвестират в Citadele на разумна цена. Ето защо през 2013 г. започна втора процедура за продажба на цялата Citadele със съдействието на Société Générale и Linklaters LLP като външни консултанти. Двата метода на продажба, които в момента се обмислят, са сливане и придобиване („M&A“) или първоначално публично предлагане („IPO“).
5.5. Компенсаторни мерки, предложени от Латвия
(63)
С цел да се осигури съвместимост с вътрешния пазар съгласно разпоредбите на Съюза за държавна помощ на допълнителните мерки за помощ, предоставени от Латвия на Parex banka, Citadele и Reverta посредством първата, втората и третата мярка, както и неспособността да се продаде дейността по управлението на благосъстоянието на Citadele в определения срок (четвърта мярка), Латвия предложи редица ангажименти, които са посочени в съображения 64 - 73.
5.5.1. Краен срок за продажбата на Citadele и за продажбата на дейността по управление на благосъстоянието
(64)
Латвия и Citadele се задължават да положат всички усилия, за да получат възможно най-скоро и във всички случаи преди […] обвързващи оферти за продажбата на целия дял на Република Латвия в Citadele (включително дейността по управление на благосъстоянието). Продажбата трябва да бъде приключена до […] най-късно. Следва да се остави на преценката на Република Латвия (и нейния консултант) да реши какви са подходящите структура и условия на сделката за продажба (напр. търговска продажба или IPO), доколкото Република Латвия в крайна сметка продаде целия си дял в Citadele най-късно до […]. В случай на IPO Република Латвия се ангажира да приеме задължителен проспект с FCMC до […].
(65)
Латвия и Citadele също се ангажират, че ще бъде назначен управител по продажбата, ако до […] не бъдат получени обвързващи оферти или, в случай на IPO, с една и съща цел, ако не бъде договорен проспект с FCMC. В такъв случай Република Латвия ще предприеме необходимите стъпки, за да гарантира, че управителят по продажбата е назначен и функционира от […]. Подразбира се, че финансовият съветник за продажбата на Citadele също може да бъде назначен за управител по продажбата, считано от […]. Ако бъде назначен управител по продажбата, Латвия и Citadele се ангажират да приемат обвързващи и неотменими за всички страни оферти до […] и да подпишат обвързващо и неотменимо споразумение за продажба на целия дял на Република Латвия в Citadele до […], като сделката следва да бъде приключена най-късно до […].
(66)
Латвия и Citadele се ангажират още, че от […] Citadele ще […] нов бизнес и останалата част от стопанската дейност на Citadele ще […], ако Република Латвия не е влязла до […] в обвързващо и неотменимо споразумение, предвиждащо приключване на продажбата до […] на целия дял на Република Латвия в Citadele или ако IPO не позволява на Република Латвия да продаде целия си дял в Citadele до […].
(67)
Латвия и Citadele се ангажират да приключат покупко-продажбата на целия дял на Република Латвия в Citadele до […]. Ако продажбата на този дял не е приключила до […], те се ангажират, че Citadele ще […] нов бизнес и останалата част от стопанската дейност на Citadele ще бъде […].
(68)
Ако Citadele е […] в някой от случаите, посочени в съображения 64 - 67, всички части от стопанската дейност на Citadele, за които е налице интерес от трети страни, могат да бъдат продадени и прехвърлени от Република Латвия и/или Citadele на такова трето лице (без да се засягат принципите […] и без нова държавна помощ).
5.5.2. Допълнително намаляване на размера на разрешените капиталови вноски
(69)
Що се отнася до Reverta, с решението за изменение беше разрешено преобразуването в капитал на държавни депозити и лихви (подкрепа за ликвидността) за обща сума от 118,7 млн. LVL. Поради факта, че досега само 49,5 млн. LVL подкрепа за ликвидността са били преобразувани в капитал, Латвия предлага незабавно и окончателно да намали максималната обща сума на капитала, който може да бъде предоставен на Reverta от Латвия, на 49,5 млн. LVL (по-рано 118,7 млн. LVL).
5.5.3. Ангажимент за засилване на мерките за споделяне на тежестта чрез предотвратяване на обратните парични потоци към заварените подчинени кредитори на Reverta
(70)
Латвия признава, че засилените мерки за споделяне на тежестта са необходими, за да се гарантира съвместимостта на първата, втората и третата мярка с вътрешния пазар. Тези мерки ще гарантират наред с друго, че не се облагодетелстват неоснователно трети страни от допълнителната държавна помощ, предоставена на Reverta и Citadele.
(71)
За тази цел Латвия се ангажира да засили предишните ангажименти за споделяне на тежестта чрез рекапитализиране чрез вътрешни източници на предишните мажоритарни акционери на Parex banka, техните филиали и другите кредитори („заварените подчинени кредитори“), които са предоставили подчинени заеми („заварени подчинени заеми“).
(72)
Reverta е надхвърлила сумите на ликвидност, разрешени от окончателното решение за Parex, отчасти поради плащането на лихвата по заварените подчинените заеми. Ако Reverta не беше платила тези лихви или ако заварените подчинени заеми бяха обезценени веднага след окончателното решение за Parex, на Латвия може би нямаше да се наложи да прилага първата, втората и третата мярка, доколкото те действително са били предприети.
(73)
В светлината на изложеното по-горе Латвия предлага да изясни и да засили ангажиментите си по отношение на главницата и лихвите, дължими по отношение на заварените подчинени заеми, както следва:
а)
Citadele и Reverta (по-рано Parex banka), както и техните дъщерни предприятия, няма да плащат лихви, дивиденти или купони по съществуващите капиталови инструменти (в това число привилегировани акции, акции В и инструменти от първа и втора група, втори ред) (дължими или начислени), нито ще упражняват права на кол опция по отношение на същите, на притежателите на подчинени дългове или акции, които не са латвийската държава или ЕБВР, докато и освен ако държавната помощ за Reverta и/или Citadele бъде напълно изплатена и ако не съществува правно задължение да го правят. Доколкото съществуват такива правни задължения, Латвия се заема да ги премахне възможно най-скоро (и при всяко положение не по-късно от 30 април 2015 г.).
б)
Латвия също така се ангажира да изплати всички неизплатени дългове (главници) от заварените подчинени заеми (освен ако и докато всички държавни помощи за Reverta/Citadele бъдат напълно изплатени), които ще бъдат:
i)
предмет на обвързваща заповед за това, че никакви плащания по заварените подчинени заеми не са изискуеми и дължими; или
ii)
преобразувани в капитал от първи ред без право на глас; или
iii)
обезценени;
до степента, необходима за покриване на отрицателната нетна стойност на активите на Reverta, и при наличие на правно основание.
в)
Латвия ще предприеме всички необходими мерки, за да гарантира, че всички законови разпоредби, необходими, за да се спазят горепосочените ангажименти, са въведени до 30 април 2015 г. най-късно.
5.6. Реакция на Латвия на мненията на трети страни
(74)
На 6 юни 2014 г. Латвия представи отговора си по отношение на мненията на трети страни, получени от Комисията. Латвия заявява, че твърденията, съдържащи се в коментарите, са неоснователни и нямат отношение към решението за откриване на процедурата. Латвия отхвърля твърденията на третата страна и изисква те да не бъдат взети предвид от Комисията.
6. ОЦЕНКА
6.1. Наличие на държавна помощ вследствие на новите мерки
(75)
В съответствие с член 107, параграф 1 от Договора всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез държавни ресурси под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на определени стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар.
(76)
Квалифицирането на дадена мярка като държавна помощ изисква кумулативно да бъдат изпълнени следните условия: а) мярката трябва да бъде финансирана чрез държавни ресурси; б) тя трябва да предоставя селективно предимство, което може да постави в по-благоприятно положение определени предприятия или производството на някои стоки; в) мярката трябва да нарушава или да заплашва да наруши конкуренцията и да има потенциал да засегне търговията между държавите членки.
6.1.1. Първата мярка
(77)
Това, че предоставянето на подчинени заеми на Parex banka от страна на Латвия е включвало държавна помощ, е установено в първото решение за оздравяване, когато Комисията одобри емитирането на подчинен дълг с петгодишен срок като съвместима мярка за помощ. Комисията тогава реши, че инвеститор в условията на пазарна икономика не би предоставил подчинен дълг с петгодишен срок (26).
(78)
Подчинените заеми, които действително са били отпуснати от Латвия в полза на Parex banka, са били идентични с мярка, която е била одобрена от Комисията, с изключение на факта, че те имат по-продължителен срок до падежа, което създава допълнително предимство за Parex banka.
(79)
Подчинен дълг със 7-годишен срок би осигурил на заемополучателя по-голямо предимство от подчинен дълг с 5-годишен срок, тъй като рискът за инвеститора на дадена инвестиция се увеличава, когато срокът на инвестицията бъде удължен. Ако подчиненият дълг със 7-годишен срок беше предоставен, щеше да бъде още по-малко вероятно инвеститор в условията на пазарна икономика да предостави подчинен дълг с тези удължени срокове, отколкото за срок от пет години. По тази причина по-дългият срок на подчинения дълг представлява допълнително предимство за Parex banka в сравнение с формата на подчинения дълг, който е бил одобрен в рамките на решението за оздравяване и окончателното решение за Parex. Тъй като всички други изисквания за наличие на държавна помощ вече са установени в първото решение за оздравяване, първата мярка представлява допълнителна държавна помощ.
6.1.2. Втората мярка
(80)
На 27 юни 2013 г. Латвия предостави допълнително 18-месечно удължаване на срока на подчинените заеми в размер на 37 млн. LVL за Citadele (от общо 45 млн. LVL, държани от Латвия по това време).
(81)
В решението за откриване на процедурата при липса на други аргументи Комисията е преценила, че подобно удължаване на срока не би било предоставено от инвеститор в условията на пазарна икономика, тъй като създава допълнителни рискове в сравнение с по-рано съществуващите форми на подчинените заеми. Поради това Комисията счете, че по-дългият срок на подчинения дълг представлява допълнително предимство, предоставено от държавата на Citadele, спрямо формата на подчинения дълг, която бе одобрена в рамките на решението за оздравяване и окончателното решение за Parex, и следователно е допълнителна помощ.
(82)
Латвия заяви, че пазарен инвеститор рационално би решил да предприеме конкретни мерки за поддържане на капиталова адекватност на банката, за да запази стойността на своята инвестиция. Поради това тя твърди по същество, че втората мярка не предоставя предимство на Citadele, тъй като предоставянето на допълнителна подкрепа е в съответствие с принципа за оператор в условията на пазарна икономика.
(83)
Комисията не оспорва, че принципът за оператор в условията на пазарна икономика е приложим към сделка като втората мярка. Въпреки това тя припомня, че съдилищата на Съюза са посочили, че ако държава членка ползва този тест по време на административна процедура, тя трябва, когато има съмнения, да установи еднозначно и въз основа на обективни и проверими доказателства, че прилаганата мярка ще бъде приписана на държавата, действаща като акционер, и че в това отношение могат да се изискват доказателства, че решението се основава на икономически оценки, съпоставими с онези, които в дадените обстоятелства рационалният частен инвеститор в положение, възможно най-близко до това на държавата членка, би направил, преди да извърши инвестицията, за да определи своята бъдеща доходност (27).
(84)
При това положение Комисията счита, че твърдението на Латвия, че е действала в съответствие с принципа на оператора в условията на пазарна икономика, не е обосновано с подходящи доводи и подробен анализ.
(85)
На първо място, не са представени никакви доказателства на Комисията, че Латвия е извършила оценка на стойността на своята инвестиция в Citadele едновременно с решението си да приложи втората мярка. Пазарен инвеститор, действащ в качеството си на акционер, би оценил стойността на Citadele, за да определи настоящата стойност на своите инвестиции в тази банка преди (и без) и след изпълнението на втората мярка и би сравнил тези две стойности. Комисията счита, че един целящ печалба пазарен инвеститор би започнал с определяне на настоящата стойност на своите инвестиции в банката и след това би проверил дали сегашната стойност на тази инвестиция ще бъде защитена от допълнителното удължаване на сроковете на подчинените заеми. Ако резултатът от този преглед показва, че стойността е можело да бъде защитена или дори увеличена, тогава като втора стъпка целящият печалба пазарен инвеститор би сравнил алтернативните разходи за защита (или дори увеличаване) на стойността и разликата в стойността.
(86)
Ако Латвия беше извършила такъв анализ, тя трябваше да докаже, че предоставянето на удължен срок е ефективна мярка поне за запазване на стойността на инвестицията и след това трябваше да докаже, че алтернативните разходи за предоставянето на такава мярка са по-ниски от увеличението на стойността. Само ако алтернативните разходи за предоставяне на допълнителен срок до падежа са по-малки от запазването на стойността в резултат на втората мярка, Комисията може да приеме, че Латвия е действала в съответствие с принципа за оператор в условията на пазарна икономика. Латвия обаче не е представила нито валидна оценка за стойността на инвестицията, нито анализ, доказващ, че алтернативните разходи за предоставяне на допълнителен срок до падежа са по-ниски от запазването на стойността, произтичаща от прилагането на втората мярка.
(87)
По тази причина Комисията счита, че втората мярка не може да се счита, че е в съответствие с поведението на пазарен оператор, поставен в сходно положение с това на Латвия през юни 2013 г.
(88)
На второ място и при всички случаи, установените принципи за прилагане на принципа за оператор в условията на пазарна икономика изискват сравнението с поведението на рационален частен инвеститор да се прави в ситуация, която е възможно най-близка до тази на държавата членка (28). Следователно при оценяването на стойността на своята инвестиция в Citadele Латвия следва да е взела предвид ангажиментите, записани в окончателното решение за Parex, свързани с продажбата на Citadele. През юни 2013 г., когато втората мярка е приведена в действие, тези ангажименти включват задълженията за продажба на Citadele до 31 декември 2014 г. и още за продажба на дейността по управлението на благосъстоянието на Citadele (тъй като дейността по управлението на благосъстоянието трябваше да бъде продадена отделно, ако не бъде продадена от 30 юни 2013 г.). Като се има предвид, че на 27 юни 2013 г., когато е било предоставено удължаването на срока, не е бил намерен купувач за дейността по управлението на благосъстоянието, един частен инвеститор би стигнал до извода, че е невъзможно да се продаде дейността по управлението на благосъстоянието заедно със Citadele в срок до 30 юни 2013 г., определен в окончателното решение за Parex, и следователно двете дружества трябва да бъдат продадени поотделно.
(89)
Освен това, един частен акционер в банката в положение, което е възможно най-близко до това на държавата членка, не би имал никакви основания да приеме, че спазването на тези ангажименти би било отменено или отложено, тъй като такива изменения са предмет на одобрение от страна на Комисията. Поради това при определяне на стойността на инвестицията през юни 2013 г. не е можело да се очаква, че тези задължения ще бъдат невалидни, както не е можело да се очаква, че Комисията ще одобри всяко изменение на което и да е задължение преди срока, в рамките на който Латвия се е ангажирала да ги изпълни.
(90)
В резултат на това, с цел да се вземе решение дали да се предостави или не удължен срок до падежа, параметрите за оценяване на стойността на инвестициите на Латвия в Citadele през юни 2013 г. трябва да включват ангажиментите, които са записани в окончателното решение за Parex. Латвия не успя да докаже, че е взела предвид всички тези параметри или че стойността на нейната инвестиция в дадения момент, която би се получила от вземането под внимание на тези параметри, е по-голяма от алтернативната цена на удължаването на срока до падежа. По тази причина Комисията счита, че и втората мярка не може да се счита, че е в съответствие с поведението на пазарен оператор, поставен в сходно положение с това на Латвия през юни 2013 г.
(91)
На трето място, дори да се предположи, че Латвия е направила достатъчно подробен анализ на втората мярка като средство за запазване на стойността на инвестицията ѝ в Citadele през юни 2013 г., и дори ако беше отчела в този анализ ограниченията, които оператор в условията на пазарна икономика би взел предвид, произтичащи от предстоящата продажба на Citadele и отделната продажба на дейността по управлението на благосъстоянието, твърденията на Латвия по отношение на разходите за втората мярка и по отношение на стойността на инвестицията в Citadele, която според Латвия ще се запази с тази мярка, не са приемливи.
(92)
От една страна, Латвия твърди, че втората мярка не включва никакви разходи за държавата, но това твърдение не е подкрепено от никакви допълнителни подробности или доказателства по отношение на оценката на разходите, извършени от Латвия към момента на предоставяне на втората мярка. Такъв анализ на алтернативните разходи и всички други видове разходи, свързани с втората мярка, би бил предварително условие за един частен инвеститор, за да вземе рационално решение дали да удължи срока на подчинения заем. Липсата на оценка на разходите води Комисията до заключението, че един частен инвеститор не би бил в състояние да оцени целесъобразността на втората мярка от гледна точка на максимизирането на печалбата.
(93)
От друга страна, Латвия твърди, че втората мярка запазва стойността на инвестицията на Латвия в Citadele, но това твърдение не се потвърждава от характеристиките на инвестицията в Citadele, притежавана от държавата членка от юни 2013 г. Комисията отбелязва, че за целящия печалба инвеститор текущата стойност на инвестицията зависи от перспективата за бъдещи потоци от доходи от тази инвестиция (под формата например на дивиденти) в комбинация с капиталовата стойност на тази инвестиция към този момент във времето (която може да бъде извлечена например от цената, която купувачът ще плати за акционерната инвестиция към този момент или от сконтираната стойност на цената, която купувачът би платил за акционерната инвестиция в бъдещето). Всички индекси на разположение на Комисията сочат, че стойността на инвестициите на Латвия в Citadele през юни 2013 г. е била ниска, ако изобщо е била положителна.
(94)
Що се отнася до възможните бъдещи потоци от доходи от инвестиции на Латвия в Citadele, не бяха предоставени доказателства, че през юни 2013 г. акционерите са можели да очакват някакви дивиденти от Citadele в обозримо бъдеще. Всяка оценка от частен акционер на банката в положение, възможно най-близко до това на държавата членка, на очакваните приходи от разпределянето на дивиденти би било свързано със задължението за продажба на Citadele до 31 декември 2014 г. Освен това проучването, описано в съображение 61, установи, че дейността по управлението на благосъстоянието на Citadele би станала губеща - заключение, което намали допълнително перспективата за печалба от разпределянето на дивиденти, като се има предвид, че от 27 юни 2013 г. оператор в условията на пазарна икономика би трябвало да приеме, че Citadele и дейността по управлението на благосъстоянието ще бъдат продадени поотделно.
(95)
Когато беше предоставено удължаване на погасителния срок, нямаше доказателства, че Citadele ще може (като се имат предвид неговите очаквани печалби и съотношение на капитала) да разпредели дивиденти преди 31 декември 2014 г., тъй като съотношението на капитала от 10,3 %, планирано да се достигне до 31 декември 2013 г., едва надвишава изискваното минимално съотношение на капитала от 10 % и е далеч под […] %, препоръчани от FCMC за справяне със съществуващите и потенциалните рискове за Citadele. Следователно един частен инвеститор би взел предвид, че от юни 2013 г. има малка вероятност акционерите да получат някакво разпределение на дивиденти от Citadele в обозримо бъдеще.
(96)
Що се отнася до капиталовата стойност на инвестициите на Латвия в Citadele през юни 2013 г., проучването, представено от латвийските органи, описано в съображение 61 и което бе изготвено през февруари 2013 г., показва, че Citadele би била засегната неблагоприятно от отделната продажба на дейността по управлението на благосъстоянието. Един частен инвеститор в положение, което е възможно най-близко до това на Латвия през юни 2013 г., би взел предвид факта, че около четири месеца по-рано независим експерт е установил, че продажната стойност на Citadele без дейността по управлението на благосъстоянието ще бъде по-ниска отколкото комбинираната цена на двата субекта. В резултат на това частният инвеститор би имал нужда от убедителни причини по отношение на оптимизиране на възвръщаемостта, коригирана спрямо риска, за да предприеме допълнителни рискове чрез предоставяне на удължаване на сроковете на подчинените заеми. Въпреки това Латвия не е предоставила доказателства за такива наложителни причини за оператор в условията на пазарна икономика да поеме тези допълнителни рискове по това време. Дори удължаването на срока да беше предоставено, няма доказателства, че Citadele без дейността по управлението на благосъстоянието може да бъде продадена за […], което кара Комисията да заключи, че през юни 2013 г. Латвия не е […] в инвестицията си да бъде запазена, която е била […] за предоставянето на втората мярка.
(97)
Тези допълнителни причини също карат Комисията да смята, че втората мярка не може да се счита, че е в съответствие с поведението на пазарен оператор, поставен в сходно положение с това на Латвия през юни 2013 г.
(98)
На четвърто и последно място, Комисията също така отбелязва, че ЕБВР, която през юни 2013 г. е единственият друг акционер на Citadele освен латвийската държава, не е удължила срока на своя непогасен подчинен заем за Citadele и че Латвия никога не се е обръщала към ЕБВР, за да обсъдят участието на ЕБВР във втората мярка, както е обяснено в съображения 46-48. Тази липса на всякакъв опит за обсъждане на споделянето на тежестта на разходите за втората мярка, ако тази мярка е трябвало да бъде средство за запазване на стойността на инвестициите в Citadele, е допълнителен признак, че втората мярка не е в съответствие с изискванията на принципа за оператор в условията на пазарна икономика.
(99)
В това отношение на първо място Комисията припомня, че според писмото от FCMC Citadele е разполагала с десет месеца (от 1 март до 31 декември 2013 г.), за да спази новия коефициент на капиталова адекватност. В този контекст Комисията счита, че повечето акционери биха използвали целия период от десет месеца за намиране на подходящо решение за посрещане на новите капиталови изисквания, което свежда до минимум техните разходи. Аргументът на Латвия относно улесняването на продажбата на Citadele не обяснява защо втората мярка е приета без допитване до миноритарните акционери на Citadele в срок от четири месеца от писмото на FCMC, вместо да се използва по-пълно периодът от десет месеца.
(100)
Освен това, дори ако участието на ЕБВР в удължаването на срока би предполагало мярка с характеристики, различни от тези на втората мярка, Латвия не предоставя никакви доказателства, че тази различна мярка, в която участва и ЕБВР, би била по-малко ефикасна от втората мярка, или че би струвала повече на мажоритарния акционер в сравнение с разходите за втората мярка.
(101)
Що се отнася до аргумента на Латвия, че удължаването от ЕБВР на срока на нейния подчинен заем би довело до допълнителна тежест в момента на продажбата на Citadele, латвийските органи не са представили никакви доказателства, че такова удължаване действително би създало такива допълнителни разходи. Не съществува специално проучване на разходите за продажбата на Citadele след втората мярка в сравнение с разходите за хипотетичната продажбата на Citadele след удължаване на срока, в което ЕБВР участва, за да се обоснове твърдението на Латвия, че би имало допълнителни тежести. Комисията счита, че всеки частен оператор, който обмисля начини за запазване на стойността на инвестицията си в Citadele, поне би могъл да посочи актуална оценка на евентуалните алтернативни разходи, при последваща продажба, в случай че миноритарният акционер в Citadele удължи срока на своите подчинени заеми в тази банка.
(102)
На последно място, както бе отбелязано в съображение 48, буква в), Латвия обяснява, че счита, че ЕБВР би била склонна да удължи срока на заемите си за Citadele. При това положение дори ако участието на ЕБВР би довело до по-голяма сложност, Комисията счита, че частен мажоритарен акционер, който обмисля удължаване на срока на собствения си съществуващ подчинен дълг в полза на Citadele, най-малко би се обърнал към миноритарния акционер, който също е притежател на подчинен дълг в Citadele, за да установи дали последният i) би поел част от разходите за допълнителна помощ за Citadele чрез удължаване на срока на собствените си заеми или ii) би сключил алтернативна договореност пряко с мажоритарния акционер, за да подкрепи разходите за втората мярка на мажоритарния акционер. В рамките на прилагане на принципа за оператор в условията на пазарна икономика Комисията не може да приеме, че мажоритарен акционер в дружество би приел всички разходи за защита на стойността на всички инвестиции в това дружество и по този начин би защитил стойността на инвестицията на миноритарния акционер, без дори да се допита до последния, за да потърси принос от него.
(103)
С оглед на всеки от тези фактори липсата на допитване до ЕБВР в периода между 1 март 2013 г. и 27 юни 2013 г. е още едно доказателство, че втората мярка не е била проведена в съответствие с изискванията на принципа за оператор в условията на пазарна икономика.
(104)
За всяка една от четирите причини, посочени в съображения 85-103, не беше доказано недвусмислено и въз основа на обективни и проверими доказателства, че втората мярка следва да бъде приписана на държава членка, действаща като частен акционер. При тези обстоятелства Комисията не може да приеме, че Citadele би могла, при обстоятелства, които съответстват на обичайните пазарни условия, да получи същите предимства като тези, които са ѝ били предоставени чрез държавни ресурси под формата на втората мярка.
(105)
Латвия е изпълнила втората мярка за Citadele, която е и ще бъде активна на пазарите, открити за международна конкуренция. Следователно всяко предимство от държавните ресурси би повлияло на конкуренцията в банковия сектор и би оказало въздействие върху търговията вътре в Съюза. Освен това тази мярка е селективна, тъй като е от полза единствено за Citadele. Тя е финансирана чрез държавни ресурси. През юни 2013 г., както е обяснено от Латвия в съображение 45, оператор в условията на пазарна икономика не би предоставил мярка, подобна на втората мярка, при съпоставими условия. Поради това Комисията потвърждава своята по-ранна предварителна оценка от решението за откриване на процедурата, че втората мярка представлява допълнителна държавна помощ.
6.1.3. Третата мярка
(106)
По отношение на подкрепата за ликвидността, предоставена на Reverta, тя е била първоначално одобрена като част от съвместими мерки за държавна помощ, одобрени с първото решение за оздравяване, под формата на държавни депозити. По това време Комисията отбеляза, че Parex banka е имала недостиг на ликвидни обезпечения и че Латвия е депозирала средствата, предвид нуждите от ликвидност на банката, когато никой пазарен инвеститор не е бил готов да предостави ликвидност с оглед на нестабилното положение на Parex banka (29).
(107)
След окончателното решение за Parex (и разделянето на „добра“ и „лоша“ банка) помощта за осигуряване на ликвидност впоследствие беше прехвърлена на Citadele и Reverta. Citadele вече е изплатила изцяло своя дял от подкрепата за ликвидността. От Reverta е било изискано да ограничи размера на подкрепата за ликвидността, която е получила, както е посочено в съображение 19, буква в). Въпреки това размерът на подкрепата за ликвидността, действително предоставена на Reverta, надхвърля дори нивата, предвидени за най-лошия сценарий, одобрен в окончателното решение за Parex. Тази допълнителна подкрепа за ликвидността предоставя допълнително предимство за Reverta в сравнение с помощта, одобрена с решението за оздравяване и окончателното решение за Parex. Латвия не е твърдяла, че е действала като пазарен кредитор при предоставянето на такава ликвидност, нито е представила елементи, които да позволят на Комисията да заключи, че Reverta би могла при обстоятелства, които съответстват на обичайните пазарни условия, да получи същите предимства като тези, които са ѝ били предоставени чрез държавни ресурси под формата на третата мярка. Никоя от останалите характеристики на подкрепата за ликвидността, освен количеството ѝ, не е била изменена и затова Комисията стига до заключението, че мярката представлява държавна помощ.
(108)
Въз основа на съображения 106 и 107, тъй като увеличената подкрепа за ликвидността очевидно представлява допълнително предимство в сравнение с одобрените мерки за помощ, следователно тя представлява допълнителна помощ (тъй като всички други критерии по член 107, параграф 1 от Договора са все още в сила).
6.2. Правно основание за съвместимостта на новата допълнителна помощ
(109)
Член 107, параграф 3, буква б) от Договора оправомощава Комисията да определи, че дадена помощ е съвместима с вътрешния пазар, ако цели „преодоляването на сериозни затруднения в икономиката на държава членка“.
(110)
Предвид системното значение на Parex banka (която беше водеща банка в Латвия) и значимостта на нейните дейности по предоставяне на заеми за икономиката на Латвия към момента на одобряването на мерките за помощ Комисията прие, че неспособността да се преодолеят затрудненията на банката би довело до сериозни последици за икономиката на Латвия.
(111)
В решението за оздравяване и окончателното решение за Parex мерките за помощ, одобрени за Parex banka, бяха оценени съгласно член 107, параграф 3, буква б) от Договора, както и въз основа на съобщенията (30), приети в контекста на финансовата криза, които са били в сила по времето, когато е отпусната помощта.
(112)
Комисията счита, че същото правно основание се прилага за допълнителната помощ, отпусната чрез първата и втората мярка, въз основа на графика за тяхното изпълнение и техните сходни характеристики с одобрените мерки за помощ.
(113)
Що се отнася до третата мярка, оценката на Комисията на съвместимостта трябва да се извърши въз основа на актуализираните критерии, изложени в Съобщението относно банковия сектор от 2013 г. (31). Всяка помощ, изцяло или частично предоставена без разрешение от Комисията (и следователно в нарушение на член 108, параграф 3 на Договора) след публикуването в Официален вестник на Европейския съюз на Съобщението относно банковия сектор от 2013 г., трябва да бъде разгледана въз основа на това съобщение. Тъй като третата мярка е била прилагана непрекъснато от 2011 г. до настоящия момент, може да се заключи, че помощта е била частично отпусната след 1 август 2013 г., датата на публикуване в Официален вестник на Европейския съюз на Съобщението относно банковия сектор от 2013 г.
6.3. Съвместимост на помощта с вътрешния пазар
6.3.1. По отношение на първата мярка
(114)
Подчиненият заем, предоставена от Латвия на Parex banka, от датата на емитиране (22 май 2009 г.) е със срок от седем години (т.е. до 21 май 2016 г.), като по този начин се надвишава максималният петгодишен срок, който е посочен в първото решение за оздравяване и е потвърден в окончателното решение за Parex. За тази мярка не беше отправено уведомление до Комисията.
(115)
По отношение на тази допълнителна мярка за помощ, предоставена чрез по-дълъг срок на погасяване на подчинените заеми от този в условията на решенията, Комисията има съмнения, че се поддържа до необходимия минимум и поради това не може да заключи, че всички критерии за съвместимост са изпълнени.
(116)
В решението за откриване на процедурата Комисията припомня, че подчиненият заем, одобрен за Parex banka с петгодишен срок, е бил оценен в решението за оздравяване като мярка, ограничена до необходимия минимум като размер и срок до падежа. Въз основа на това заключение 5-годишният подчинен заем е бил квалифициран като съвместим в решението за оздравяване и окончателното решение за Parex.
(117)
Въз основа на доводите, представени в рамките на решението за оздравяване и окончателното решение за Parex, и при липсата на нови аргументи, Комисията изрази съмнения относно съвместимостта на удължения срок на подчинените заеми, емитирани със срок от седем години вместо пет години, както е първоначално одобрено.
(118)
С оглед на новите аргументи, представени от Латвия след решението за откриване и посочени в раздел 5.1, Комисията е в състояние да направи повторна оценка, ако подчинените заеми със 7-годишен срок, предоставени от Латвия на Parex banka, отговарят на изискването за съвместимост на държавна помощ, ограничена до необходимия минимум.
(119)
В съответствие със Съобщението относно банковия сектор от 2008 г. мярката за помощ трябва, по своя размер и форма, да е необходима за постигане на преследваната цел. Това означава, че вливането на капитал трябва да бъде в минималния необходим размер за постигане на целта. Целта на предоставянето на подчинен заем, квалифициран като капитал от втори ред) на Parex banka беше да се даде възможност на Parex banka да продължи да отговаря на коефициента на капиталова адекватност, и да се гарантира, че тя ще бъде капитализирана в достатъчна степен, така че по-добре да издържи на потенциални загуби, за да се избегне сериозно сътресение в икономиката на Латвия.
(120)
В първото решение за оздравяване минималните изисквания, за да могат подчинените заеми да бъдат допустими като капитал от втори ред на Parex banka, взети предвид от Комисията, се основават на приложимото латвийско законодателство, представено от Латвия (32). Следователно беше установено, че минималният срок до падежа, за да може подчиненият заем да се класифицират като капитал от втори ред, е пет години. Тази оценка не е била изменяна от последващите решения.
(121)
Като преразгледа допълнителната информация, предоставена от Латвия и отразена в съображения 30-39, Комисията признава, че допълнителните ограничения променят изискваните характеристики на подчинените заеми, така че да се определят изцяло като капитал от втори ред до 2010 г.
(122)
По-специално, Комисията отбелязва, че въздействието на критериите от рамката Базел II върху размера на подчинените заеми, получени от Parex banka през 2009 г., които са допустими като капитал от втори ред, представлява основен елемент за определянето на минималния първоначален срок на подчинените заеми. Правилното разглеждане на амортизационния коефициент по Базел II е било необходимо за постигането на крайната цел на мярката за помощ, а именно да се гарантира достатъчна степен на капитализация на Parex banka и да се избегнат сериозни смущения в икономиката на Латвия към момента на предоставяне на първоначалния подчинен заем.
(123)
Комисията счита, че ако предположенията и предвижданията, представени от Латвия в момента на решението за оздравяване, са отразявали адекватно и напълно амортизацията на подчинения дълг по силата на правилата от Базел II, както е отразено в съображение 37, те щяха да доведат до различна оценка на сроковете на подчинените заеми, с извода, че необходимият минимум е седем години, а не пет години.
(124)
Комисията припомня също, че оценката на съвместимостта на помощите в третото решение за оздравяване се основава, наред с друго, на ангажимента на латвийските органи, че ще продадат своите акции в Parex banka във възможно най-кратък срок, но не по-късно от три години след като първите оздравителни мерки бяха предоставени на Parex banka (33), т.е. не по-късно от 2011 г.
(125)
В светлината на тези обстоятелства Комисията счита, че определянето на първоначалния срок на седем години може да се счита за необходимия минимум, така че подчинените заеми, предоставени от Латвия, да се определят изцяло като капитал от втори ред и да се гарантира, че Parex banka е постигнал целта за капиталова адекватност, с оглед на запазването на стабилността на латвийската банков система, както и спазването на ангажимента за продажба на банката.
6.3.2. Относно удължаването на срока до падежа на подчинените заеми, за което не е изпратено уведомление (втората мярка)
(126)
В решението за откриване на процедурата Комисията изрази съмнения, че допълнителната помощ, произтичаща от 18-месечното удължаване на падежите на подчинените заеми, може да се счита за съвместима, тъй като съществуващата оценка беше, че петгодишният срок на подчинения дълг, е това, което осигурява ограничаване до необходимия минимум, и не бяха представени нови доводи за обосновка на съвместимостта.
(127)
С оглед на информацията, представена от Латвия след решението за откриване на процедурата, Комисията отбелязва, че са настъпили регулаторни промени през 2013 г. (34), които се отнасят до минималните капиталови изисквания.
(128)
В това отношение на Комисията беше представено писмо от 1 март 2013 г. от FCMC до Citadele. Писмото представлява реакция от страна на банковия регулатор на вътрешен доклад за оценка на капиталовата адекватност, който Citadele е представила на FCMC по отношение на финансовото си състояние към 30 юни 2012 г.
(129)
В писмото от 1 март 2013 г. първо се обръща внимание на факта, че според политиката на FCMC всички банки трябва да поддържат коефициент на капиталова адекватност, надвишаващ 10 %. След това в писмото ясно се заявява, че „ако коефициентът на капиталова адекватност на банка и консолидирана група падне под 10 %, банката и консолидираната група се считат за недостатъчно капитализирани и FCMC може да наложи коригиращи мерки, например ограничаване на операциите на банката“. В случая на Citadele и консолидираната ѝ група в писмото се уточнява също, че за да се обхванат съществуващите и потенциалните рискове, произтичащи от операциите на Citadele, до края на 2013 г. съотношението на капиталовата адекватност на групата трябва да достигне до […] %.
(130)
Въз основа на това писмо Комисията приема, че Citadele е трябвало да има капиталова адекватност най-малко над 10 % в края на 2013 г., с цел да продължи изцяло операциите си.
(131)
Комисията припомня, че крайната цел за отпускане на държавна помощ под формата на подчинени заеми, както е определено в решение за оздравяване и окончателното решение за Parex, е да се гарантира достатъчна степен на капитализация на Citadele на Parex banka (след 2010 г.), за да се избегне сериозно сътресение в икономиката на Латвия.
(132)
Поради това Комисията приема, че през юни 2013 г. Латвия е трябвало да предприеме корективни действия, за да се избегнат рисковете, които биха възникнали от неуспеха на Citadele да спази неочакваното увеличение на надзорните изисквания. За преодоляване на потенциалния недостиг на капитал спрямо новите изисквания, единствените възможни варианти биха били:
а)
вливане на допълнителни средства - като капитала от първи и втори ред (напр. предоставяне на нови подчинени заеми);
б)
удължаване на срока на съществуващите подчинени заеми, за да се промени техният амортизационен процент, както и да се даде възможност за по-голям процент от заемите да участват в капитала на банката.
(133)
Таблица 2 отразява сравнителен сценарий между ситуации, при които всички други параметри са равни и срокът на подчинените заеми е удължен през 2013 г. (както беше направено чрез втората мярка) или се запазва при същите условия, при които заемите са били първоначално издадени. Въз основа на изчислението Комисията констатира, че запазването на сроковете на подчинените заеми би довело, като всички други фактори се смятат за равни, до неуспех за Citadele да постигне съотношение на капиталова адекватност от 10 % в края на 2013 г.
Таблица 2
Сравнение на равнището на капиталова адекватност със или без удължаване на погасителния срок:
Капиталова адекватност в %
31 декември 2013 г.
Финансови прогнози преди удължаването на срока с 18 месеца (изготвени през юни 2013 г.)
9,75
Действителни стойности към 31 декември 2013 г., включително удължаването на погасителния срок
10,30 (35)
Проформа на действителната ситуация без удължаването на срока с 18 месеца
9,30
(134)
Предвид факта, че:
а)
новите капиталови изисквания трябва да се изпълнят до 31 декември 2013 г.,
б)
дейността по управлението на благосъстоянието трябва да бъде продадена до 31 декември 2013 г. и
в)
обезценяването на подчинения дълг оказва пряко влияние върху капиталовото съотношение,
Комисията е съгласна, че втората мярка представлява ефективно и ефикасно решение с оглед на новите изискванията за капиталова адекватност за Citadele и че предоставената отсрочка е необходимият минимум за постигането на тази цел. Това решение не налага трансфер на нови парични средства (въпреки че изисква от Латвия да се въздържа от събиране на средства, които иначе биха били дължими), като отговаря на надзорното искане, основано на необходимостта от запазване на финансовата стабилност.
(135)
Комисията също така положително отбелязва, че към 31 декември 2013 г. коефициентът на капиталова адекватност на Citadele е бил малко над минималното изискване от 10 % (36), което потвърждава становището ѝ, че 18-месечното удължаване на този срок е било ограничено до необходимия минимум.
6.3.3. По отношение на ликвидната подкрепа, предоставена на Reverta, за която не е изпратено уведомление (трета мярка)
(136)
От 2011 г. Латвия е предоставила на Reverta подкрепа за ликвидността, превишаваща максималните граници, одобрени от Комисията в окончателното решение за Parex за базов сценарий и за най-лош възможен сценарий. Тези ограничения са припомнени в таблица 3 (37). Действителните размери на ликвидна подкрепа, от която се е ползвала Reverta (съобщени от Латвия в преработения план за преструктуриране, представен през януари 2014 г.), както е посочено в таблица 4, непрекъснато са превишавали размерите, постановени в окончателното решение за Parex:
Таблица 3
Тавани за ликвидността на Reverta, отразени в окончателното решение за Parex:
млн. LVL
1.8.2010 г.
31.12.2010 г.
31.12.2011 г.
31.12.2012 г.
31.12.2013 г.
Базов сценарий
458
446
419
349
315
Оптимистичен сценарий
458
446
419
356
322
Песимистичен сценарий
458
446
419
344
307
Таблица 4
Действителни размери на средствата за ликвидност, от които се е възползвала Reverta
млн. LVL
1.8.2010 г.
31.12.2010 г.
31.12.2011 г.
31.12.2012 г.
31.12.2013 г.
Излишък от подкрепа за ликвидност
446
446
428
385
363
(137)
Подкрепата за ликвидността, първоначално предоставена на Reverta, е била одобрена като част от съвместими мерки за държавна помощ, обхванати от първото решение за оздравяване, под формата на държавни депозити.
(138)
След окончателното решение за Parex (и разделянето на Parex banka на „добра“ и „лоша“ банка) помощта за осигуряване на ликвидност впоследствие е била прехвърлена към Citadele и Reverta. Citadele вече е върнала изцяло своя дял от подкрепата на ликвидността, докато Reverta трябваше да ограничи размера на подкрепата на ликвидността, която е получила. Въпреки това, сумата на финансовата подкрепа, действително предоставена на Reverta, надвишава всички равнища, одобрени в рамките на окончателното решение за Parex.
(139)
Оценката на плана за преструктуриране в окончателното решение за Parex се базира на допускания, представени по това време по отношение на очакваните входящи потоци на ликвидни средства в Reverta, които биха дали възможност тя да започне да връща помощта за ликвидността, предоставена ѝ под формата на държавни депозити, до нивата, предварително определени в окончателното решение за Parex (38).
(140)
Сумите, които се очаква да останат неплатени, както е описано в окончателното решение за Parex, варират в диапазона от [0-100] млн. LVL (базов сценарий) до [100-200] млн. LVL (песимистичен сценарий). Въпреки това според последните прогнози за паричните потоци, представени от Латвия, предоставената подкрепа за ликвидността е планирана да превишава ограничението, определено в окончателното решение за Parex до 2017 г., както е отразено в таблица 5:
Таблица 5
Надплатени суми за ликвидност за Reverta спрямо плана за преструктуриране от 2010 г.
млн. LVL
31.12.14
31.12.15
31.12.16
31.12.17
Песимистичен сценарий (първоначален план за преструктуриране)
[250-300]
[250-300]
[200-250]
[150-200]
Очаквана подкрепа за ликвидността (актуализация от 2014 г.)
[300-350]
[250-300]
[250-300]
[250-300]
Разлика
[…]
[…]
[…]
[…]
(141)
Комисията разбира, че поради следните трудности:
а)
по-ниско качество на активите и по-ниска стойност в сравнение с това, което е било предвидено в плана за преструктуриране, и
б)
по-бавно възстановяване на обезпечението и съдебни спорове с длъжници,
е имало закъснение от две години при събирането на паричните средства (както е посочено в съображение 45) спрямо предвижданото по време на приемането на окончателното решение за Parex. Това забавяне наложи увеличаване на държавната подкрепа.
(142)
Поради това допълнителната нужда от подкрепа за ликвидността бе предизвикана от влошаващото се финансово състояние на Reverta в сравнение с това, което е било очаквано в окончателното решение за Parex. Комисията отбелязва, че предоставената подкрепа на ликвидността постепенно е нараснала през последните години в съответствие с трудностите на Reverta при възстановяването на активи.
(143)
Както е посочено в съображение 56, Латвия твърди, че тъй като само 49,5 млн. LVL за подкрепа за ликвидността от общо 118,7 млн. LVL са били преобразувани в капитал, останалата подкрепа за ликвидността в размер на 69,2 млн. LVL е довела до прекомерна подкрепа за ликвидността в почти еднакъв размер.
(144)
Въпреки това, Комисията припомня, че, както е посочено в съображение 63, буква б) от окончателното решение за Parex, единствено държавните депозити могат да бъдат преобразувани в капитал. Ето защо Комисията счита, че по-ниското ниво на подкрепата за ликвидността, преобразувана в капитал, не води автоматично до прекомерна подкрепа за ликвидността.
(145)
Комисията отбелязва още, че банковият лиценз на Reverta е бил оттеглен през 2011 г., с което е била избегната необходимостта да се преобразува в капитал допълнителна ликвидност за удовлетворяване на регулаторния коефициент на платежоспособност. По този начин Комисията признава, че прекратяването на капиталовите изисквания (39) е позволило на Латвия да предостави по-нисък размер на помощ за рекапитализация за Reverta от максималната сума на рекапитализация, одобрена посредством решенията.
(146)
Въз основа на трудностите, с които се сблъсква Reverta при възстановяването на активи, и ограничения размер на капитализация, изискван след отнемане на банковия лиценз, Комисията заключава, че подкрепата за ликвидността, получена от Reverta, е била ограничена до минимума, необходим за доброто управление на процеса на ликвидация.
(147)
Комисията също така заключава, че допълнителната подкрепа за ликвидността отговаря на изискването за споделяне на тежестта, определено в Съобщението относно банковия сектор от 2013 г. По-специално, Комисията отбелязва, че в съответствие с точка 77 от Съобщението относно банковия сектор от 2013 г. собственият капитал на бившите акционери на Parex banka е бил изцяло отписан и че Латвия се ангажирала да предотврати предоставянето на допълнителна помощ в полза на притежателите на подчинен дълг.
6.3.4. По отношение на нарушението на задължението за продажба на дейността по управление на благосъстоянието на Citadele (четвъртата мярка)
(148)
Латвийските органи заявяват, че предвид сегашните трудни условия на пазара, Латвия не е успяла да намери купувачи за дейността по управление на благосъстоянието на Citadele в рамките на определения срок и няма да бъде в състояние да го направи дори в рамките на обозрим период от време.
(149)
Латвийските органи напомнят, че продажбата на Citadele бе установена, наред с други ангажименти, като ключова мярка за отстраняване на нарушенията на конкуренцията, които мерките за помощ са предизвикали. Но като се има предвид влошаването на финансовото състояние на Citadele в сравнение с това, което е било предвидено в момента на окончателното решение за Parex, продажбата на Citadele може да не бъде постигната в рамките на предвидените срокове.
(150)
Латвия твърди освен това, че комбинирането на продажбата на дейността по управление на благосъстоянието с продажбата на Citadele ще подобри пазарния интерес към Citadele и че удължаването на крайния срок за продажба е по-вероятно да позволи повторната приватизация на Citadele.
(151)
Комисията приема, че финансовото състояние на Citadele е по-лошо в сравнение с това, което се е очаквало да бъде в първоначалния план за преструктуриране. Тази оценка е потвърдена също от контролиращото доверено лице (40) и се отразява в показателите, посочени в таблица 6:
Таблица 6
Съпоставяне на основните финансови показатели в сравнение с плана за преструктуриране
31.12.2013 г.
План за преструктуриране
Действителен
Оперативни разходи/общи приходи
[50-60]
57,0 %
Обезценяване/нетни заеми
[0-5]
2,0 %
Нетни приходи (загуби) в млн. LVL
[20-30]
10,8
Възвръщаемост на собствения капитал (ROE) %
[20-30]
8,1 %
Собствен капитал/общи активи
[5-10]
6,9 %
Коефициент на капиталова адекватност
[10-20]
11,7 %
Като се има предвид по-ниското ниво на рентабилност на Citadele в сравнение с първоначалния план за преструктуриране, Комисията разбира трудностите, свързани с продажбата на Citadele в рамките на строго определения график.
(152)
Комисията припомня, че задължението за продажба на дейността по управление на благосъстоянието, наред с ангажимента за продажба на самата Citadele, беше включено в окончателното решение за Parex за ограничаване на нарушенията на конкуренцията, тъй като това дава възможност на конкурентите да предложат оферта за тези предприятия (41).
(153)
Комисията отбелязва като положително, че след окончателното решение за Parex Citadele започна процес на продажба, за да тества пазарния интерес и също така назначи независим експерт за изготвяне на най-добрата стратегия за продажба, както е споменато в съображения 61 и 62, с което се опита на добра воля да спази посочените ангажименти.
(154)
Комисията взема под внимание, че Латвия сега има за цел удължаване на крайния срок за приключване на продажбата на дейността по управлението на благосъстоянието в сравнение със сроковете, които се е ангажирала да спази през 2009 г. Латвия иска изменение на окончателното решение за Parex, за да се отложи първоначалният краен срок за продажбата на дейността по управлението на благосъстоянието, за да може да я продаде заедно с Citadele, въз основа на допълнителни ангажименти, посочени в съображения 64-68.
6.3.5. Компенсаторни мерки за ограничаване на нарушенията на конкуренцията и подобряване на споделянето на тежестта
(155)
За да може Комисията да одобри изменения на окончателните си решения, промените трябва да се основават на нови задължения, които могат да се считат за равностойни на тези, които първоначално са предвидени (42). В този случай мерките за помощ ще продължат да бъдат съвместими с вътрешния пазар въз основа на член 107, параграф 3, буква б) от Договора само ако общият баланс на първоначалното решение остане незасегнат. С цел да се запази първоначалният баланс, изменените ангажименти не следва да оказва отрицателно въздействие върху жизнеспособността на получателя на помощта, като общият набор от поети ангажименти трябва да бъдат поне равностойни по отношение на споделянето на тежестта и компенсаторните мерки, като се отчитат изискванията на приложимите съобщения на Комисията.
(156)
В това отношение Комисията има положително отношение към набора от ангажименти, представени от Латвия и съдържащи се в съображения 64-73, тъй като те допринасят за преодоляването на евентуални нарушения на конкуренцията, произтичащи от първата, втората, третата и четвъртата мярка, както и за гарантиране на подходящо споделяне на тежестта от страна на заинтересованите страни на бенефициерите.
(157)
В раздел 4 от Съобщението за преструктурирането се призовава за прилагането на ефективни и пропорционални мерки за ограничаване на нарушенията на конкуренцията.
(158)
Окончателното решение за Parex включва няколко такива мерки, сред които ангажиментът на Латвия да продаде или да възложи продажбата на Citadele до 31 декември 2015 г. (43) беше от основно значение. Комисията счита за достатъчни и адекватни за избягване на нарушаването на конкуренцията в резултат на държавните помощи, отпуснати на Parex banka, ангажиментите за продажба на Citadele в рамките на този срок, съчетано с намаление на големината и пазарното присъствие на Citadele.
(159)
В решението за откриване Комисията счете, че както първоначалният по-дълъг срок на подчинения дълг, така и 18-месечното му удължаване, приложено през 2013 г., представляват допълнителни предимства за Parex banka в сравнение с формата на подчинения дълг, одобрен в рамките на решението за оздравяване и окончателното решение за Parex.
(160)
В този контекст Комисията приветства ангажимента, предлаган от Латвия, да изтегли напред крайния срок за приключване на продажбата на Citadele от 31 декември 2015 г. на […], като мярка за компенсиране на допълнителните предимства, произтичащи от по-дългия срок на подчинените заеми. Ускоряването на продажбата на Citadele допринася за запазване на равнопоставени условия на конкуренция.
(161)
В допълнение, Комисията отбелязва, че Латвия е предоставила ясен ангажимент за […], ако продажбата не бъде постигната в рамките на посочения по-горе краен срок. Този ангажимент предвижда допълнителна предпазна мярка (която не е била изрично включена в първоначалния план за преструктуриране), за да се гарантира, че нарушаването на конкуренцията ще бъде смекчено по подходящ начин, като в рамките на по-малко от […], Citadele ще […]
(162)
Комисията също така отбелязва с удовлетворение, че Латвия пое задължението за допълнително намаляване на размера на капитала, който може да бъде предоставен на Reverta от латвийските органи, както е посочено в съображение 69.
(163)
В раздел 3 от Съобщението за преструктуриране се предвижда банките и техните акционери да допринесат за разходите за преструктурирането във възможно най-голяма степен, за да се ограничи размерът на помощта до минимум и да се отстранят нарушенията на конкуренцията и въпросите, свързани с моралния риск.
(164)
В този отношение Комисията взема под внимание допълнителните компенсаторни мерки, предложени от Латвия, за да се гарантира, че трети страни няма да се облагодетелстват от допълнителната сума на помощта, получена от Reverta, а именно ангажимента за засилени механизми за споделяне на тежестта, описан в съображения 70-73.
(165)
Латвия се ангажира, че Citadele и Parex banka (по-рано Reverta), както и техните дъщерни предприятия, няма да плащат никакви лихви, дивиденти или купони по съществуващите капиталови инструменти (в това число привилегировани акции, акции В и инструменти от първа и втора група, втори ред) (дължими или начислени) или да упражняват каквито и да било права за изкупуване във връзка с тях на притежателите на подчинени дългове или други акционери, различни от латвийската държава или на ЕБВР, докато и освен ако държавната помощ за Reverta и/или Citadele бъде напълно изплатена и освен ако съществува правно задължение да го направи. В това отношение Латвия също така се ангажира да отстрани всички такива правни задължения във възможно най-кратък срок и не по-късно от 30 април 2015 г. В резултат на това притежателите на съществуващи капиталови инструменти няма да получават никакво заплащане, тъй като тези съществуващи капиталови инструменти не носят задължителен купон и в процеса на ликвидацията на Reverta (която ще се осъществи до края на 2017 г.) те се нареждат след първостепенния дълг. Тъй като Reverta има отрицателен капитал, ще бъде невъзможно от практическа гледна точка за притежателите на тези капиталови инструменти да получат заплащане или възстановяване.
(166)
Освен това, в допълнение към задълженията, посочени в съображение 165, Латвия се ангажира също да не изплати останалите дългове (главници) по заварени подчинени заеми, освен ако и докато всички държавни помощи за Reverta/Citadele бъдат напълно върнати до степента, необходима за покриване на отрицателния нетен актив на Reverta, и при условие че съществува правно основание. За тази цел непогасеният дълг (главница) по заварените подчинени заеми ще бъде i) предмет на обвързваща заповед за това, че никакви плащания по заварените подчинени заеми не са изискуеми и дължими; или ii) преобразуван в капитал от първи ред без право на глас; или iii) обезценен. В това отношение, като се има предвид, че националното право не предоставя подходяща правна основа, даваща възможност за спазване на този ангажимент, Латвия допълнително се ангажира да предприеме всички необходими мерки, за да гарантира, че всички законови разпоредби, необходими, за да се съобрази с този ангажимент, са въведени до 30 април 2015 г. най-късно.
(167)
Комисията приветства ангажиментите на Латвия, посочен в съображения 165 и 166, защото като се стреми към ограничаване на плащанията на главницата и лихвите, дължими по отношение на заварените подчинени заеми и капиталовите инструменти на Reverta и Citadele, тя осигурява допълнително споделяне на тежестта.
(168)
В резултат на това Комисията счита, че предложените компенсаторни мерки, посочени в раздел 5.5, могат да се считат за подходящи и равностойни (от гледна точка на ефективността) на тези, предложени преди това от Латвия и одобрени от Комисията с окончателното решение за Parex, изменено с решението за изменение. В действителност предложените компенсаторни мерки преследват една и съща цел за ограничаване на нарушаването на конкуренцията. Те са добре насочени, тъй като имат за цел ограничаване на нарушаването на конкуренцията на пазарите, на които Citadele функционира.
(169)
Съответно Комисията стигна до заключението, че изменените ангажименти са равностойни на първоначалните по отношение на възстановяването на жизнеспособността, споделянето на тежестта и ограничаването на нарушенията на конкуренцията. Замяната на първоначалните ангажименти с новите ангажименти не нарушава съвместимостта на помощта с вътрешния пазар, установена от окончателното решение за Parex, изменено с решението за изменение.
7. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(170)
Комисията съжалява, че Латвия неправомерно е привела в действие първата, втората и третата мярка в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС и че е нарушила задължението за продажба на дейността по управлението на благосъстоянието на Citadele в рамките на срока, записан в окончателното решение за Parex (четвъртата мярка).
(171)
Въпреки това поради причините, изложени по-горе, и с оглед на допълнителните ангажименти, поети от Латвия и Citadele,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Следните мерки представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора:
а)
предоставянето на Parex banka на подчинени заеми с първоначален срок до падежа, превишаващ условията на мярката, одобрена с решението за оздравяване и окончателното решение за Parex (първата мярка);
б)
предоставянето на Citadele на допълнително 18-месечно удължаване на срока на подчинените заеми в размер на 37 млн. LVL (втората мярка);
в)
предоставянето на Reverta на подкрепа за ликвидността, превишаваща максималните граници, одобрени от Комисията в окончателното решение за Parex (третата мярка).
Член 2
Мерките за помощ, посочени в член 1, са съвместими с вътрешния пазар по смисъла на член 107, параграф 3, буква б) от Договора в контекста на ангажиментите, поети от Латвия, както е посочено в приложение I.
Член 3
Крайните срокове за продажба на дейността по управлението на благосъстоянието (ДУБ) на Citadele до 30 юни 2013 г. без доверено лице по продажбата или до 31 декември 2013 г. с доверено лице по продажбата (четвъртата мярка), записани в съображение 73 от Решение C(2010) 6202 окончателен поправен на Комисията от 15 септември 2009 г. относно държавна помощ C 26/09 (ex N 289/09), която Латвия възнамерява да приведе в действие за преструктурирането на AS Parex banka, се изменят в съответствие с ангажимента, предоставен от Латвия, който е изложен в приложение II.
Член 4
Адресат на настоящото решение е Република Латвия.
Съставено в Брюксел на 9 юли 2014 година.
KOMMISSIONENS AFGØRELSE (EU) 2015/162
af 9. juli 2014
om statsstøtte SA.36612 (2014/C) (ex 2013/NN), som Letland har gennemført for Parex
(meddelt under nummer C(2014) 4550)
(Kun den engelske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit,
efter at have opfordret de interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med den nævnte artikel (1), og
ud fra følgende betragtninger:
1. SAGSFORLØB
1.1. Tidligere foranstaltninger til fordel for Parex
(1)
Den 10. november 2008 anmeldte Letland en pakke foranstaltninger til fordel for AS Parex banka (»Parex banka«), som skulle understøtte det finansielle systems stabilitet. Kommissionen godkendte foreløbigt denne pakke den 24. november 2008 (2) (»første redningsbeslutning«) på grundlag af Letlands tilsagn om at fremsende en omstruktureringsplan for Parex banka inden for seks måneder.
(2)
Efter anmodning fra Letland godkendte Kommissionen to sæt ændringer af støtteforanstaltningerne vedrørende Parex banka ved beslutning af 11. februar 2009 (3) (»anden redningsbeslutning«) og beslutning af 11. maj 2009 (4) (»tredje redningsbeslutning«).
(3)
Den 11. maj 2009 anmeldte Letland en omstruktureringsplan for Parex banka. Ved beslutning af 29. juni 2009 (5) konkluderede Kommissionen i første omgang, at de anmeldte omstruktureringsforanstaltninger udgjorde statsstøtte til Parex banka, og betvivlede, at en sådan støtte kunne betragtes som forenelig med det indre marked. Kommissionen besluttede derfor at indlede den procedure, der er omhandlet i traktatens artikel 108, stk. 2, og krævede, at Letland fremlagde de nødvendige oplysninger til brug for vurderingen af støttens forenelighed.
(4)
I perioden mellem den 11. maj 2009 og den 15. september 2010 fandt flere informationsudvekslinger og drøftelser sted mellem Letland og Kommissionen vedrørende omstruktureringen af Parex banka. I løbet af den periode ajourførte Letland omstruktureringsplanen for Parex banka flere gange.
(5)
I omstruktureringsplanen blev der taget udgangspunkt i en opsplitning af Parex banka mellem en nyetableret såkaldt »god bank« med navnet AS Citadele banka (»Citadele«), som skulle overtage alle kerneaktiver og nogle ikke-kerneaktiver (6), og en såkaldt »bad bank« (»Reverta« (7)), som skulle overtage de resterende ikke-kerneaktiver og dårlige engagementer. Opsplitningen blev gennemført pr. 1. august 2010.
(6)
Ved sin afgørelse af 15. september 2010 (8) (»den endelige afgørelse om Parex«) godkendte Kommissionen omstruktureringsplanen for Parex banka på grundlag af de tilsagn, de lettiske myndigheder havde indgivet den 3. september 2010.
(7)
Ved afgørelse af 10. august 2012 (»afgørelsen om ændringer«) (9) godkendte Kommissionen efter anmodning fra Letland ændringerne af de tre tilsagn, der var anført i den endelige afgørelse om Parex. Disse ændringer: 1) forlængede fristen for afhændelse af SNG-lån (10) til den 31. december 2014, 2) forhøjede minimumskapitalkravet til Citadele på bank- og koncernniveau og 3) tillod overførsel af foregående års uudnyttede udlånslofter, samtidig med at de oprindelige lofter på markedsandele blev overholdt.
(8)
Kommissionen bemærker, at Letland den 5. juni 2014 undtagelsesvis accepterede, at denne afgørelse vedtages på engelsk.
1.2. Den formelle undersøgelsesprocedure
(9)
Den 1. oktober 2013 indgav Letland en anmodning om en yderligere ændring af den endelige afgørelse om Parex, som omfattede udsættelse af fristen for frasalg af Citadeles formueforvaltningsaktivitet (11). I forbindelse med vurderingen af denne anmodning konstaterede Kommissionen, at Letland havde ydet statsstøtte til Parex og Citadele ud over de støtteforanstaltninger, som Kommissionen havde godkendt.
(10)
Mellem den […] (12) og den 4. marts 2014 fandt flere udvekslinger af oplysninger sted mellem Letland og Kommissionen vedrørende disse yderligere støtteforanstaltninger. Letland indgav oplysninger og dokumenter den 30. oktober 2013, 31. januar 2014 og 4. marts 2014 (herunder en revideret omstruktureringsplan for Parex banka).
(11)
Siden den 11. november 2013 har Kommissionen desuden modtaget månedlige rapporter om status for Letlands salg af Citadele, en proces, der blev indledt i oktober 2013.
(12)
Ved afgørelse af 16. april 2014 (»indledningsafgørelsen«) (13)meddelte Kommissionen Letland, at den efter at have undersøgt de oplysninger, som de lettiske myndigheder havde fremlagt, havde besluttet at indlede proceduren efter artikel 108, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (»traktaten«). I indledningsafgørelsen opfordrede Kommissionen de interesserede parter til at indgive deres bemærkninger til støtten. Som svar herpå modtog den én bemærkning den 23. maj 2014.
(13)
Letland har meddelt Kommissionen, at man i medfør af sagens hastende karakter undtagelsesvis accepterer, at denne afgørelse vedtages på engelsk.
2. BESKRIVELSE
2.1. Det berørte foretagende
(14)
Parex banka var Letlands næststørste bank med samlede aktiver for 3,4 mia. LVL (4,9 mia. EUR) pr. 31. december 2008. Parex banka blev stiftet i 1992. I november 2008 erhvervede Letland 84,83 % af bankens aktiekapital fra de to største aktionærer til en symbolsk købspris på 2 LVL (ca. 3 EUR), en statsstøtteforanstaltning, som Kommissionen havde godkendt via den første og anden redningsbeslutning. Efter rekapitaliseringen, som var godkendt ved redningsbeslutningerne, øgede Letland sin kapitalandel i Parex banka til ca. 95 % gennem et kapitalindskud på yderligere 140,75 mio. LVL, som fandt sted i maj 2009, en foranstaltning, som Kommissionen godkendte via den tredje redningsbeslutning.
(15)
I april 2009 erhvervede Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling (»EBRD«) 25 % af aktiekapitalen i Parex banka plus én aktie. Efter opsplitningen af Parex banka i en god bank og en bad bank i 2010 og de efterfølgende ændringer i ejerskabsstrukturen er aktionærerne i Citadele nu Letland (75 %) og EBRD (25 %), mens aktionærerne i Reverta er Letland (84,15 %), EBRD (12,74 %) og andre (3,11 %).
(16)
Der findes en detaljeret beskrivelse af Parex banka indtil tidspunktet for den endelige afgørelse om Parex i betragtning 11-15 i nævnte afgørelse.
2.2. Godkendte støtteforanstaltninger til fordel for Citadele og Reverta
(17)
Parex banka fik tilladelse til at modtage en række støtteforanstaltninger, som var godkendt af Kommissionen i den første, anden og tredje redningsbeslutning (»redningsbeslutningerne«) og i den endelige afgørelse om Parex.
(18)
Ifølge den omstruktureringsplan, som Kommissionen godkendte i den endelige afgørelse om Parex, skulle den redningsstøtte, som Kommissionen tidligere havde godkendt, forlænges indtil udløbet af omstruktureringsperioden og fordeles mellem Citadele og Reverta. I den endelige afgørelse om Parex godkendtes også yderligere omstruktureringsstøtte til Reverta og Citadele. Den fastlagde også en ordning for udnyttelsen af støtten, der tidligere var godkendt via redningsbeslutningerne efter opsplitningen af Parex banka, med hensyn til:
a)
likviditetsstøtte i form af statsindlån i både Citadele og Reverta (14)
b)
statsgarantier for Citadeles og Revertas udeståender (15)
c)
en statslig rekapitalisering af Reverta og Citadele (16) og
d)
overførsel af værdiforringede aktiver for Citadele (17).
3. BEGRUNDELSE FOR INDLEDNING AF DEN FORMELLE UNDERSØGELSESPROCEDURE
3.1. Yderligere foranstaltninger gennemført af Letland for Parex banka, Citadele og Reverta
(19)
Af den tilsynsførendes rapport indgivet den 29. august 2013 (18) samt dokumenter og oplysninger indgivet af Letland siden oktober 2013 fremgår det, at Letland har iværksat følgende foranstaltninger uden forhåndsanmeldelse til Kommissionen:
a)
Den 22. maj 2009 tildelte Letland et beløb på 50,27 mio. LVL til Parex banka som et efterstillet lån (supplerende kapital) med en løbetid på syv år, dvs. indtil den 21. maj 2016 (»den første foranstaltning«). Løbetiden for det efterstillede lån overstiger den maksimale løbetid på fem år, der er fastsat i den første redningsbeslutning og bekræftet i den endelige afgørelse om Parex.
b)
Den 27. juni 2013 bevilgede Letland Citadele yderligere 18 måneders forlængelse af løbetiden (»den anden foranstaltning«) for efterstillede lån svarende til 37 mio. LVL (ud af Letlands efterstillede lån på i alt 45 mio. LVL på daværende tidspunkt) (19). Letland anmeldte ikke forlængelsen af løbetiden for de efterstillede lån til Kommissionen.
c)
Siden 2011 har Letland desuden forsynet Reverta med likviditetsstøtte, der overstiger den maksimumsgrænse, Kommissionen havde godkendt i den endelige afgørelse om Parex (»den tredje foranstaltninger«) under både basisscenariet og det værst tænkelige scenarie (20).
(20)
På grundlag af de oplysninger, der var tilgængelige for Kommissionen på tidspunktet for indledningsafgørelsen, tvivlede Kommissionen med hensyn til den første og anden foranstaltning stærkt på, at de ville være forenelige med det indre marked, eftersom:
a)
en løbetid på fem år for lånene blev betegnet som det nødvendige minimum i den oprindelige vurdering af foreneligheden af Letlands efterstillede lån, og løbetiden blev derfor anset for forenelig på det grundlag
b)
der ikke var fremsat nye argumenter, der kunne begrunde, hvorfor en længere løbetid reelt var det nødvendige minimum.
(21)
Der blev ligeledes ikke fremsat overbevisende argumenter i forbindelse med indledningsafgørelsen, som skulle påvise foreneligheden af den tredje foranstaltning.
(22)
På det grundlag indledte Kommissionen den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 13, stk. 1, og artikel 4, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 (21) i forbindelse med den ulovlige støtte, der er ydet gennem den første, anden og tredje foranstaltning beskrevet i betragtning 19.
3.2. Manglende efterlevelse af tilsagnet om at frasælge Citadeles formueforvaltningsaktivitet
(23)
Letland har heller ikke opfyldt sit tilsagn, som fremgår af den endelige afgørelse om Parex, om at frasælge Citadeles formueforvaltningsaktivitet inden den 30. juni 2013 uden en frasalgsadministrator eller inden den 31. december 2013 med en frasalgsadministrator (»den fjerde foranstaltning«) (22). Tilsagnet om at frasælge Citadeles formueforvaltningsaktivitet inden disse tidsfrister er således ikke blevet efterlevet.
(24)
I indledningsafgørelsen konkluderede Kommissionen, at den manglende efterlevelse af tilsagnet, jf. betragtning 21, udgør misbrug af støtte. Kommissionen besluttede derfor at indlede en formel undersøgelsesprocedure for misbrug af støtte i henhold til artikel 16 i forordning (EF) nr. 659/1999.
4. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER
(25)
Efter indledningsafgørelsen modtog Kommissionen bemærkninger fra en enkeltperson, der dog ikke kunne godtgøre, at han er en interesseret part, dvs. en part, hvis egne interesser kan blive berørt af foranstaltningen (f.eks. en konkurrent eller branchesammenslutning (23)), eller at han handlede på vegne af en interesseret part.
(26)
De modtagne bemærkninger vedrørte påståede ulovlige forhold vedrørende Parex banka og vedrørte ikke den første, anden og tredje foranstaltning, som Letland havde gennemført til fordel for Parex banka, Citadele og Reverta, og heller ikke den fjerde foranstaltning. De vedrørte primært forhold og oplysninger, der ikke er direkte relevante for håndhævelsen af statsstøttereglerne i den foreliggende sag. I den vurdering, der er udført i forbindelse med denne afgørelse, er de derfor registreret og taget i betragtning som generelle markedsoplysninger.
5. BEMÆRKNINGER FRA LETLAND TIL DE FORMELLE UNDERSØGELSESPROCEDURER
(27)
Efter indledningsafgørelsen indgav Letland den 26. maj 2014 en række bemærkninger, der havde til formål at imødegå den tvivl, Kommissionen havde rejst med hensyn til foreneligheden af første, anden og tredje foranstaltning samt den manglende efterlevelse af tilsagnet om at frasælge Citadeles formueforvaltningsaktivitet.
(28)
Den 30. maj 2014 indgav Letland også en opdateret omstruktureringsplan, som omfattede de oplysninger og kompensationsforanstaltninger, der er anført i afsnit 5.1-5.5 i denne afgørelse.
(29)
Efter en anmodning om oplysninger fra Kommissionen indgav Letland den 23. juni 2014 yderligere oplysninger vedrørende den anden foranstaltning.
5.1. Vedrørende den oprindelige løbetid for de efterstillede lån ud over betingelserne i redningsbeslutningerne og den endelige afgørelse om Parex (den første foranstaltning)
(30)
I bemærkninger af 26. maj 2014 hævder Letland, at det var nødvendigt at vedtage den første foranstaltning, for at Parex banka kunne opfylde lovgivningens solvenskrav og for dermed at forhindre et uopretteligt sammenbrud i det skrøbelige og stærkt indbyrdes forbundne og afhængige lettiske banksystem.
(31)
Letland oplyser, at de lettiske myndigheder kun havde begrænsede oplysninger om Parex bankas faktiske finansielle situation og kvaliteten af dens aktiver, da den første redningsbeslutning blev truffet. Da Letland oprindeligt anmodede Kommissionen om at godkende statsstøtteforanstaltningerne, gav Letland derfor tilsagn om at yde efterstillede lån med en løbetid på fem år, da denne løbetid var det nødvendige minimum, for at lånene kunne betegnes som supplerende kapital i henhold til de relevante bestemmelser i lettisk lovgivning.
(32)
Letland anfører videre, at man for bedre at kunne vurdere Parex bankas finansielle situation anmodede PricewaterhouseCoopers om at udføre en due diligence-undersøgelse af Parex banka, som blev afsluttet den 26. januar 2009 efter vedtagelsen af den første redningsbeslutning.
(33)
Samtidig understreger Letland, at markedssituationen i 2008-2009 var meget dynamisk, og at kvaliteten af lånene blev forringet hurtigere end forventet. Den stadig værre situation blev afspejlet i og resulterede i Kommissionens vedtagelse af tre redningsbeslutninger for Parex banka og Letlands indgivelse af flere versioner af omstruktureringsplanen for Parex banka, hvoraf den sidste blev anmeldt den 11. maj 2009 (»omstruktureringsplanen fra 2009«).
(34)
I den sammenhæng forklarer Letland, at de forudsætninger og prognoser, der ligger til grund for redningsbeslutningerne, hurtigt blev forældede som følge af de hurtige ændringer i det økonomiske miljø, som primært skyldtes den globale finanskrise og markedets faldende tillid til Parex banka. Letland konkluderede derfor, at en løbetid på fem år for de efterstillede lån, som Letland havde ydet til Parex banka, ikke længere var tilstrækkelig til at stabilisere det skrøbelige lettiske banksystem. Det viste sig faktisk, at Parex banka, en bank af systemisk betydning på daværende tidspunkt, var nødt til at få tilført efterstillede lån med en løbetid på mere end fem år for at opfylde solvenskravene og de gældende kapitalkrav.
(35)
I henhold til den lovgivningsramme (baseret på Basel II-regelsættet (24)), der fandt anvendelse på Parex banka, da de efterstillede lån blev ydet, kunne kun 80 % af de femårige lån på 50,27 mio. LVL (dvs. kun 40,22 mio. LVL) betegnes som supplerende kapital. I reguleringsøjemed skulle en kumulativ diskonteringssats (eller amortisationssats) årligt anvendes på de efterstillede lån for derigennem at afspejle disse instrumenters faldende værdi som positive komponenter af den krævede kapital. Som følge deraf kan et femårigt lån kun indgå med 80 % af dets pålydende værdi i forbindelse med beregning af kapitalkrav, med 60 % ved begyndelsen af år to osv.
(36)
Denne oplysning underbygges yderligere af Letland ved brug af komparative beregninger, der viser, at de efterstillede lån ikke fuldt ud kunne betegnes som supplerende kapital, hvis de var blevet ydet med en løbetid på kun fem år.
(37)
Fastsættelsen af en løbetid på syv år for Letlands efterstillede lån til Parex banka viste sig at være nødvendig, for at hele det beløb på 50,27 mio. LVL, som staten havde ydet som efterstillede lån, kunne betegnes som supplerende kapital i perioden 2009-2010, hvilket satte Parex banka i stand til at tilvejebringe det krævede kapitalgrundlag. Tabel 1 viser Parex bankas berettigede supplerende kapital ved udgangen af hvert år baseret på løbetiden for de efterstillede lån på 50,27 mio. LVL, som blev ydet i maj 2009.
Tabel 1
Løbetid for efterstillede lån ydet i maj 2009 og deres kvalifikation som supplerende kapital (mio. LVL)
Løbetid
2009
2010
2011
5-årigt lån
40,22
30,16
20,11
6-årigt lån
50,27
40,22
30,16
7-årigt lån
50,27
50,27
40,22
8-årigt lån
50,27
50,27
50,27
(38)
Ifølge Letland fremlagde Nomura International (udpeget af Letland i marts 2009 til at organisere salget af Parex banka) den 9. juni 2009 en strategi for salget af Parex banka for de lettiske myndigheder med en meget aggressiv tidsplan, hvor salgsprocessen forventedes afsluttet i løbet af 2010. Parex banka skulle derfor fortsat fuldt ud overholde de gældende kapitalkrav som minimum indtil udgangen af 2010.
(39)
Endelig fremfører Letland, at omstruktureringsplanen fra 2009 skulle have omfattet yderligere foranstaltninger, der kunne styrke Parex bankas kapitalgrundlag (f.eks. indskud af ny kapital, omgående forlængelse af efterstillede lån osv.), hvis løbetiden for de efterstillede lån kun havde været på fem år. Uden sådanne foranstaltninger ville indskyderne have været uden beskyttelse, og stabiliteten af det lettiske finansielle system ville have været alvorligt truet.
5.2. Vedrørende den ikke-anmeldte forlængelse af løbetiden for efterstillede lån (den anden foranstaltning)
(40)
Med hensyn til den anden foranstaltning oplyser Letland, at den yderligere forlængelse af løbetiden for efterstillede lån var nødvendig som følge af lovgivningsændringer, der blev indført i 2013. Citadele fik f.eks. den 1. marts 2013 påbud fra Letlands finanstilsyn (»FCMC«) om, at koncernens kapitalgrundlag skulle være mindst 10 % i absolutte tal inden udgangen af 2013, mens det anbefalede grundlag for hensættelser til eksisterende og potentielle risici var […]. Indtil marts 2013 havde mindstekravet til kapitalgrundlag været 8,4 %.
(41)
Letland oplyser, at den anden foranstaltning blev gennemført i god tro, da de lettiske myndigheder vurderede, at foranstaltningen var i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip og ikke medførte økonomiske tab for staten.
(42)
Letland oplyser videre, at man sammen med Citadele i god tro vurderede, at muligheden for at forlænge løbetiden for de pågældende efterstillede lån var i overensstemmelse med Kommissionens relevante afgørelser og omstruktureringsplanen, da den anden foranstaltning blev vedtaget.
(43)
Letland hævder, at enhver markedsinvestor som majoritetsaktionær i Citadele ville have gjort sit yderste for så vidt muligt at bevare værdien af sin investering og ville have været tilbøjelig til at vedtage og gennemføre de nødvendige foranstaltninger for at forhindre, at bogføringsværdien af vedkommendes investering faldt, fordi banken ikke kunne opfylde sine kapitalkrav. Hvis Citadele ikke havde overholdt de strenge kapitalkrav, som FCMC indførte på daværende tidspunkt, ville bankens stabilitet, levedygtighed og salgbarhed have været i fare, og det ville i sidste ende påvirke muligheden for et salg på gode finansielle betingelser.
(44)
Letland fremlægger også et kontrafaktisk scenarie, hvor den anden foranstaltning ikke er gennemført. I dette kontrafaktiske scenarie ville man ikke have opnået det anbefalede kapitalgrundlag, da kapitalgrundlaget ville have været under 9,3 % pr. 31. december 2013 sammenlignet med mindstekravet på 10 %.
(45)
Letland hævder endvidere, at alternative foranstaltninger til styrkelse af Citadeles kapitalgrundlag (dvs. en kapitalforhøjelse eller udstedelse af nye efterstillede lån) ikke kunne gennemføres. Landet anfører mere specifikt, at det ikke havde været muligt for Citadele at fremskaffe efterstillede lån fra tredjepartsinvestorer i 2013 som følge af de lettiske myndigheders tilsagn om at frasælge Citadele inden for en kort tidsramme (dvs. inden den 31. december 2014). Usikkerhed med hensyn til den potentielle køber og dennes fremtidige strategi ville have fået efterstillede långivere til at kræve en salgsoption i forbindelse med ethvert efterstillet lån til Citadele (klausul om kontrolændring) (25). Det ville reelt have betydet, at man ved udstedelsen af sådanne efterstillede lån ville have anset den faktiske løbetid for at være under fem år. Derved kunne lånene ikke betegnes som supplerende kapital.
(46)
Som svar på Kommissionens anmodning om oplysninger om, hvorvidt Letland havde forespurgt hos EBRD, om denne ville forlænge løbetiden for dens efterstillede lån til Citadele, indsendte de lettiske myndigheder en række oplysninger den 23. juni 2014. De bekræfter her, at de - inden de tildelte den anden foranstaltning - ikke henvendte sig til EBRD vedrørende en forlængelse af løbetiden for dens efterstillede lån. De gentager her, at den anden foranstaltning skulle vedtages for at undgå, at Citadele i nær fremtid ikke ville leve op til de nye, strengere kapitalkrav.
(47)
Letland hævder, at man straks måtte iværksætte forlængelsen af løbetiden for statens efterstillede lån til Citadele og ikke forhandlede en tilsvarende forlængelse af EBRD's efterstillede lån til Citadele.
(48)
Letland tilkendegiver, at denne beslutning var baseret på tre punkter:
a)
Nødvendigheden af effektivt at forhindre den forestående manglende efterlevelse af de nye kapitalkrav: Citadele havde beregnet sit behov for supplerende kapital og konkluderet, at en potentiel ændring af løbetiden for efterstillede lån, som EBRD også var part i, ville kræve en betydeligt længere forlængelse end den forlængelse på 18 måneder, der var omhandlet i den anden foranstaltning. Denne forskel skyldtes, at hovedstolen af denne indskudskapital var lavere, og at dens indvirkning på Citadeles kapitalposition ville have været betydeligt lavere. Letland anfører videre, at forlængelsen af løbetiden for EBRD's efterstillede lån ville have krævet forhandlinger med EBRD herom. Som følge af reguleringsmæssige forskelle og den generelle juridiske struktur, man skulle have etableret for at forlænge løbetiden for de efterstillede lån, som EBRD var part i, samtidig med at løbetiden for Letlands efterstillede lån blev forlænget, ville det have krævet omfattende juridiske arrangementer.
b)
Letland understreger, at man på tidspunktet for forlængelsen endvidere fandt, at en forlængelse af løbetiden for EBRD's efterstillede lån ville have gjort frasalget af Citadele mere besværligt, da der så ville foreligge flere indbyrdes forbundne kontrakter om efterstillede lån på salgstidspunktet. Man vurderede, at en sådan mulighed ville komplicere salget af Citadele, da det kunne få følger for de relevante salgsbetingelser og sandsynligvis ville forhøje transaktionsomkostningerne.
c)
Letland bemærker desuden, at EBRD's status over for Citadele kunne have betydet, at det ville være endnu vanskeligere for EBRD at tilslutte sig forlængelsen. I sin meddelelse af 23. juni 2014 anfører Letland, at man var overbevist om, at EBRD ville have tilsluttet sig en forlængelse af løbetiden for det omhandlede instrument. Letland anerkender dog også, at EBRD's position adskilte sig fra Letlands, idet sidstnævnte var majoritetsaktionær i Citadele og som sådan havde bestemmende indflydelse på salgsprocessen, hvor Letland kunne forhandle forskellige muligheder med hensyn til betaling af de efterstillede lån med budgiverne. Letland vurderede derfor, at EBRD's manglende indflydelse på salget af Citadele kunne være et argument mod at forlænge løbetiden for indskudskapitalen eller i det mindste ville have ført til langvarige forhandlinger.
5.3. Vedrørende ikke-anmeldt likviditetsstøtte til Reverta (den tredje foranstaltning)
(49)
Letland og Reverta anerkender, at Letlands likviditetsstøtte til Parex banka (og derefter til Reverta) siden december 2010 har oversteget det godkendte likviditetsloft, der er fastsat i betragtning 55 i den endelige afgørelse om Parex. I indledningsafgørelsen anføres det, at den udestående likviditetsstøtte til Reverta pr. 31. december 2013 beløb sig til 362,52 mio. LVL, hvilket var 55,52 mio. LVL mere end det likviditetsloft på 307 mio. LVL, der var fastsat for det værst tænkelige scenarie.
(50)
Letland hævder, at Kommissionen i sin endelige afgørelse om Parex godkendte konverteringen af 218,7 mio. LVL til kapital til brug for likviditetsstøtte til Parex banka. Beløbet til konvertering blev senere reduceret til 118,7 mio. LVL i den ændrede afgørelse. Hvis likviditetsstøtten på 118,7 mio. LVL på daværende tidspunkt var blevet konverteret til kapital, ville likviditetsstøtten have været mindre og ville have været inden for de godkendte grænser. Kun 49,5 mio. LVL ud af likviditetsstøtten på 118,7 mio. LVL blev rent faktisk konverteret til kapital. Dette er i henhold til Letland hovedårsagen til det høje likviditetsniveau.
(51)
Letland hævder endvidere, at den for høje støtte også skyldtes forsinkelser i tilvejebringelsen af likvide midler i forhold til det forventede på tidspunktet for den endelige afgørelse om Parex. Dårlige betalere har betalt for sent, og det har medført mere end to års forsinkelse for inddrivelsen af likvide midler. Letland vurderer, at fænomenet er midlertidigt, og forventer, at den for høje likviditetsstøtte ophører i 2015-2016.
(52)
Letland og Reverta erkender dog afvigelsen fra de godkendte støttebeløb, der følger af de vanskeligheder, de oplevede i forbindelse med fordelingen af statsstøtten mellem godkendt likviditetsstøtte og kapitalbidrag efter vedtagelsen af afgørelsen om ændringer.
(53)
De lettiske myndigheder forklarer videre, at hvis Parex banka (nu Reverta) havde beholdt sin banklicens, skulle Letland have foretaget endnu større kapitalindskud i Parex banka end oprindeligt forventet (den krævede minimumskapital i henhold til solvensreglerne oversteg det maksimale støttebeløb på 218,7 mio. LVL, som var godkendt i medfør af den endelige afgørelse om Parex). På grundlag af den oprindelige omstruktureringsplan, som var indgivet til Kommissionen, ville den økonomiske værdi, der blev realiseret ved salget af aktiver og konverteringen, på 218,7 mio. LVL have været utilstrækkelig til, at Parex banka (Reverta) kunne efterleve de lovbestemte kapitalkrav.
(54)
Hvis Parex banka (Reverta) havde beholdt sin licens, ville banken således have haft brug for yderligere kapital. Efter tilbagetrækningen af banklicensen var den yderligere støtte begrænset til det beløb, der var nødvendigt for at gennemføre afviklingen.
(55)
Ifølge Letland var det ikke nødvendigt at konvertere yderligere likviditetsstøtte til kapital efter den 31. december 2011, fordi Revertas banklicens var blevet trukket tilbage. Letland havde anmeldt sin plan om ikke at konvertere likviditetsstøtte til kapital til Kommissionen efter den 31. december 2011 i forbindelse med udveksling af oplysninger inden vedtagelsen af afgørelsen om ændringer, selv om Letland ikke bekræftede sin hensigt om rent faktisk at gøre det og ikke udtrykkeligt beskrev og meddelte de tekniske følger af den manglende konvertering til Kommissionen. Letland nævnte f.eks. ikke, at de midler, der allerede var blevet indrømmet i likviditetsstøtte, ikke ville falde så hurtigt, som de skulle i henhold til den endelige afgørelse om Parex, som følge af den manglende konvertering til kapital.
(56)
Eftersom kun likviditetsstøtte på 49,5 mio. LVL rent faktisk var blevet konverteret til kapital pr. 31. december 2011, og likviditetsstøtte på 69,2 mio. LVL ikke var blevet konverteret til kapital, var likviditetsstøtten stadig omkring det dobbelte af den godkendte støtte.
(57)
Ifølge Letland var den mindst belastende foranstaltning for de lettiske myndigheder at bevare likviditetsstøtten og undgå at konvertere den til kapital, hvilket faktisk reducerer statsstøtten til det nødvendige minimum.
(58)
Letland og Reverta bekræfter, at Reverta ikke længere har brug for »frisk kapital«. I medfør af den lavere konvertering af likviditetsstøtte til kapital forventer Letland, at Reverta vil have [300-350] mio. LVL i likviditetsstøtte ved udgangen af 2014, [250-300] mio. LVL ved udgangen af 2015 og [200-250] mio. LVL ved udgangen af 2016 og 2017 (efter likvidation af Reverta). Denne likviditetsstøtte vil derfor i henhold til Letland overstige det loft, der oprindeligt var godkendt, fordi i) mindre likviditetsstøtte er blevet konverteret til kapital, og ii) afviklingen af Reverta forventes at give et lavere kontant overskud end oprindeligt planlagt.
(59)
Ifølge de nye likviditetsprognoser, der afspejler vanskelighederne med at inddrive aktiver, forventer Letland, at Reverta vil have en negativ kapitalposition på [250-300] mio. LVL efter likvidationen (31. december 2017).
5.4. Vedrørende den manglende efterlevelse af tilsagnet om at frasælge formueforvaltningsaktiviteten (den fjerde foranstaltning)
(60)
Letland indledte salget af Citadele i 2011 med henblik på at overholde statens tilsagn, som var anført i den endelige afgørelse om Parex. Det første salgsforsøg blev gennemført med Nomura International som rådgiver, men som følge af betydelig uro i euroområdet forårsaget af den økonomiske og finansielle krise i Grækenland og sammenbruddet af Snoras og Krajbanka i Litauen og Letland var dette forsøg ikke vellykket.
(61)
I februar 2013 bestilte Letland en specifik undersøgelse hos en uafhængig ekspert […] vedrørende bl.a. virkningen af salget af formueforvaltningsaktiviteten på den dato, der er anført i tilsagnene. Eksperten påviste, at værdien af de to enkelte enheder (formueforvaltningsaktiviteten og den resterende del af Citadele) var mindre end værdien af Citadele som helhed. Som følge deraf ville Citadeles bogførte værdi blive lavere, hvis formueforvaltningsaktiviteten blev solgt, og værdien ville således blive forringet for aktionærerne. Via forskellige prognoser godtgjorde eksperten, at bankens »driftsresultat ville styrtdykke […]«, og at dens […] ville være blevet endnu lavere uden formueforvaltningsaktiviteten.
(62)
På grundlag af ekspertundersøgelsen anfører Letland, at Citadeles levedygtighed i 2013 og dermed bankens salgbarhed ville være blevet forringet, hvis formueforvaltningsaktiviteten blev frasolgt separat i forhold til resten af banken. Det ville i væsentlig grad have reduceret bankens evne til at tiltrække private investorer til Citadele til en rimelig pris. En anden salgsproces for hele Citadele blev derfor indledt i 2013 med assistance fra Société Générale og Linklaters LLP som eksterne rådgivere. De to salgsmetoder, der i øjeblikket er under overvejelse, er en fusion og overtagelse eller en introduktion på børsen.
5.5. Kompensationsforanstaltninger foreslået af Letland
(63)
For at sikre, at de yderligere støtteforanstaltninger, som Letland har ydet til Parex banka, Citadele og Reverta gennem den første, anden og tredje foranstaltning, og det manglende frasalg af Citadeles formueforvaltningsaktivitet inden den fastsatte tidsfrist (den fjerde foranstaltning), er forenelige med EU's statsstøtteregler, har Letland foreslået en række tilsagn, der er anført i betragtning 64-73.
5.5.1. Tidsfrist for salg af Citadele og frasalg af formueforvaltningsaktiviteten
(64)
Letland og Citadele forpligter sig til at yde deres bedste for så hurtigt som muligt og under alle omstændigheder før den […] at indhente bindende bud på salget af Republikken Letlands samlede andel i Citadele (herunder formueforvaltningsaktiviteten). Salget skal være afsluttet senest den […]. Det overlades til Republikken Letland (og dens rådgiver) at fastlægge strukturen og metoderne for gennemførelsen af salgstransaktionen (f.eks. et handelssalg eller en børsintroduktion), såfremt Letland i sidste ende frasælger hele sin andel i Citadele senest den […]. Ved en børsintroduktion forpligter Letland sig til at fastlægge et bindende prospekt i samarbejde med FCMC inden den […].
(65)
Letland og Citadele bekræfter endvidere, at en frasalgsadministrator vil blive udpeget, hvis der ikke er modtaget bindende bud inden den […], eller hvis man ikke er nået til enighed med FCMC om et prospekt, hvis en børsintroduktion anvendes. I dette tilfælde vil Letland træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at frasalgsadministratoren er udpeget og kan påbegynde sit arbejde med virkning fra den […]. Det bekræftes, at den finansielle rådgiver i forbindelse med salget af Citadele også kan udpeges som frasalgsadministrator med virkning fra den […]. Hvis en frasalgsadministrator udpeges, forpligter Letland og Citadele sig til at modtage bindende bud, der er uigenkaldelige for alle parter, inden den […] og indgå en bindende og uigenkaldelig aftale om salget af Letlands samlede andel af Citadele inden den […], som senest skal træde i kraft den […].
(66)
Letland og Citadele bekræfter endvidere, at Citadele pr. […] vil […] nye aktiviteter, og Citadeles øvrige aktiviteter vil […], hvis Letland ikke senest den […] har indgået en bindende og uigenkaldelig aftale om afslutning af salget senest den […] af Letlands samlede andel i Citadele, eller hvis børsintroduktionen ikke sætter Letland i stand til at sælge hele sin andel i Citadele inden den […].
(67)
Letland og Citadele forpligter sig til at afslutte salgs- og købstransaktionen vedrørende salget af Letlands samlede andel i Citadele inden den […]. Hvis salget af denne andel ikke er afsluttet den […], bekræfter de, at Citadele vil […] nye aktiviteter, og Citadeles øvrige aktiviteter vil […].
(68)
Hvis Citadele er […] under nogle af de omstændigheder, der nævnes i betragtning 64-67, kan de dele af Citadeles aktiviteter, som tredjepart er interesseret i, sælges og overdrages af Letland og/eller Citadele til en sådan tredjepart (uden at det berører principperne om […], og såfremt der ikke ydes ny statsstøtte).
5.5.2. Yderligere nedsættelse af beløbet for godkendte kapitalbidrag
(69)
Med hensyn til Reverta blev konverteringen af statens indlån og renter (likviditetsstøtten) til kapital svarende til et samlet på beløb på 118,7 mio. LVL godkendt i afgørelsen om ændringer. Indtil videre er kun likviditetsstøtte på 49,5 mio. LVL blevet konverteret til kapital, og derfor foreslår Letland, at det samlede kapitalbeløb, som Letland maksimalt må yde til Reverta nedsættes fra 118,7 mio. LVL til 49,5 mio. LVL.
5.5.3. Tilsagn om at styrke byrdefordelingen ved at forhindre udstrømning af likviditet til Revertas eksisterende efterstillede kreditorer
(70)
Letland anerkender, at styrkede byrdefordelingsforanstaltninger er nødvendige for at sikre foreneligheden af første, anden og tredje foranstaltning med det indre marked. Sådanne foranstaltninger ville bl.a. sikre, at en tredjepart ikke kan opnå uberettigede fordele ved den yderligere statsstøtte, der er ydet til Reverta og Citadele.
(71)
Til det formål forpligter Letland sig til at styrke de tidligere byrdefordelingstilsagn via bail-in af de tidligere majoritetsaktionærer i Parex banka, deres tilknyttede virksomheder og andre kreditorer (de »eksisterende efterstillede kreditorer«), der havde ydet den ansvarlige indskudskapital (de »eksisterende efterstillede lån«).
(72)
Reverta har overskredet de likviditetsbeløb, der var godkendt i den endelige afgørelse om Parex, delvist som følge af betaling af rente på de eksisterende efterstillede lån. Hvis Reverta ikke havde betalt rente, eller hvis de eksisterende efterstillede lån ikke var blevet nedskrevet umiddelbart efter den endelige afgørelse om Parex, havde Letland muligvis ikke været nødt til at gennemføre første, anden og tredje foranstaltning i det omfang, de faktisk blev gennemført.
(73)
I lyset af ovennævnte tilbyder Letland at afklare og styrke statens tilsagn med hensyn til den forfaldne hovedstol og rente i forbindelse med de eksisterende efterstillede lån på følgende måde:
a)
Citadele og Reverta (tidligere Parex banka) og deres tilknyttede virksomheder må ikke udbetale rente, udbytte eller kuponrente på eksisterende kapitalinstrumenter (herunder præferenceaktier, B-aktier og supplerende kapitalinstrumenter) (hverken forfaldne eller påløbne) til eksisterende efterstillede kreditorer eller aktionærer, som ikke præcist er den lettiske stat eller EBRD, eller udøve nogen call-optioner i forbindelse dermed, indtil og medmindre statsstøtten til Reverta og/eller Citadele er blevet tilbagebetalt, og medmindre de er juridisk forpligtet dertil. For så vidt sådanne juridiske forpligtelser gør sig gældende, forpligter Letland sig til at fjerne dem så hurtigt som muligt (og under alle omstændigheder inden den 30. april 2015).
b)
Letland giver også tilsagn om ikke at tilbagebetale udestående beløb (hovedstol) af de eksisterende efterstillede lån (indtil og medmindre statsstøtten til Reverta og/eller Citadele er blevet tilbagebetalt), som enten:
i)
underlægges et bindende påbud om, at betalinger af de eksisterende efterstillede lån ikke forfalder til betaling, eller
ii)
konverteres til kernekapital uden stemmeret eller
iii)
nedskrives
for så vidt det er nødvendigt for at dække Revertas negative kapitalværdi, og det er tilladt i henhold til lovgivningen.
c)
Letland forpligter sig til at gennemføre alle foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre, at de juridiske bestemmelser, der er nødvendige for at overholde tilsagnene, er vedtaget senest den 30. april 2015.
5.6. Letlands svar på bemærkninger fra tredjeparter
(74)
Den 6. juni 2014 indgav Letland sit svar på de tredjepartsbemærkninger, som Kommissionen havde modtaget. Letland hævder, at påstandene i bemærkningerne er ubegrundede og irrelevante for indledningsafgørelsen. Letland afviser tredjepartens påstande og anmoder Kommissionen om at tilsidesætte dem.
6. VURDERING
6.1. Eksistens af statsstøtte efter de nye foranstaltninger
(75)
I henhold til artikel 107, stk. 1, i traktaten er støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med det indre marked, i det omfang den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.
(76)
En foranstaltning udgør derfor kun statsstøtte, hvis følgende betingelser er opfyldt: a) foranstaltningen skal være finansieret af en medlemsstat eller ved hjælp af statsmidler, b) den skal indrømme en selektiv fordel til visse virksomheder eller visse produktioner, og c) den skal fordreje eller true med at fordreje konkurrencevilkårene og kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.
6.1.1. Den første foranstaltning
(77)
Allerede i den første redningsbeslutning, hvor Kommissionen godkendte udstedelsen af efterstillede lån med en løbetid på fem år som en forenelig støtteforanstaltning, blev det slået fast, at de efterstillede lån, som Letland ydede til Parex banka, udgjorde statsstøtte. Kommissionen besluttede på daværende tidspunkt, at en markedsøkonomisk investor ikke ville have ydet efterstillede lån med en løbetid på fem år (26).
(78)
De efterstillede lån, som Letland faktisk ydede til fordel for Parex banka, var identiske med den foranstaltning, som Kommissionen havde godkendt, bortset fra at de havde en længere løbetid, hvilket gav Parex banka en yderligere fordel.
(79)
Efterstillede lån med en løbetid på syv år ville give låntageren en større fordel end efterstillede lån med en løbetid på fem år, fordi investorens risiko i forbindelse med en investering stiger, når løbetiden for investeringen forlænges. Når der ydes efterstillede lån med en løbetid på syv år, er det endnu mindre sandsynligt, at en markedsøkonomisk investor ville have ydet lånene på disse forlængede vilkår, end med en løbetid på fem år. Den længere løbetid for de efterstillede lån udgjorde derfor en yderligere fordel for Parex banka sammenlignet med den type efterstillede lån, der var godkendt i redningsbeslutningerne og den endelige afgørelse om Parex. Da alle øvrige betingelser for, at der er tale om statsstøtte, allerede er blevet påvist i den første redningsbeslutning, udgør den første foranstaltning statsstøtte.
6.1.2. Den anden foranstaltning
(80)
Den 27. juni 2013 bevilgede Letland Citadele yderligere 18 måneders forlængelse af løbetiden for efterstillede lån svarende til 37 mio. LVL (ud af Letlands ansvarlige indskudskapitel på i alt 45 mio. LVL på daværende tidspunkt).
(81)
Da der ikke forelå andre argumenter, vurderede Kommissionen i indledningsafgørelsen, at en markedsøkonomisk investor næppe havde indrømmet en sådan forlængelse af løbetiden, da den repræsenterede yderligere risici sammenlignet med den tidligere form for efterstillede lån. Kommissionen fandt derfor, at den længere løbetid for de efterstillede lån udgjorde en yderligere fordel fra staten til Citadele sammenlignet med den type efterstillede lån, der var godkendt i redningsbeslutningerne og den endelige afgørelse om Parex, og dermed yderligere støtte.
(82)
Letland har tilkendegivet, at en markedsøkonomisk investor rationelt ville have valgt at træffe specifikke foranstaltninger for at sikre bankens kapitalgrundlag og bevare værdien af sin investering. Letland hævder derfor, at den anden foranstaltning grundlæggende ikke gav Citadele en fordel, fordi indrømmelsen af yderligere støtte var i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip.
(83)
Kommissionen bestrider ikke, at det markedsøkonomiske investorprincip gælder for en transaktion, såsom den anden foranstaltning. Den minder dog om, at EU's domstole har understreget, at en medlemsstat, som påberåber denne test i løbet af den administrative procedure, utvetydigt og på grundlag af objektive elementer, som kan efterprøves, skal føre bevis for, at beslutningen om at gennemføre foranstaltningen blev truffet i dens egenskab af aktionær, og at der i denne forbindelse kan kræves beviser, hvoraf fremgår, at denne beslutning er baseret på økonomiske vurderinger, som kan sammenlignes med dem, som en rationel privat investor, som befinder sig i en situation, som ligger så tæt som muligt på den situation, som nævnte medlemsstat befinder sig i, under de foreliggende omstændigheder ville have udført, inden han foretog en sådan investering, med henblik på at fastslå den fremtidige rentabilitet af en sådan investering (27).
(84)
På den baggrund finder Kommissionen, at Letlands påstand om, at man har handlet i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip, ikke er tilstrækkeligt begrundet med argumenter og en detaljeret analyse.
(85)
Der er for det første ikke fremlagt beviser for Kommissionen, som dokumenterer, at Letland har udført en vurdering af sin investering i Citadele samtidig med beslutningen om at gennemføre den anden foranstaltning. En markedsøkonomisk investor ville i sin egenskab af aktionær have vurderet Citadeles værdi med henblik på at fastsætte den nuværende værdi af sin investering i banken inden (og også uden) og efter gennemførelsen af den anden foranstaltning, og ville have sammenlignet de to værdier. Kommissionen er af den opfattelse, at en overskudsdrevet markedsøkonomisk investor først ville have fastlagt den nuværende værdi af sin investering i banken og derefter ville have undersøgt, om værdien af denne investering ville være sikret, hvis løbetiden for de efterstillede lån blev yderligere forlænget. Hvis denne undersøgelse viste, at værdien ville være sikret eller endda kunne forøges, ville en overskudsdrevet markedsøkonomisk investor dernæst have sammenlignet offeromkostningerne til at sikre (eller endda forøge) værdien med forskellen i værdien.
(86)
Hvis Letland havde udført en sådan analyse, burde Letland have påvist, at indrømmelsen af den forlængede løbetid var en effektiv foranstaltning med henblik på i det mindste at sikre værdien af investeringen, og burde dernæst have påvist, at offeromkostningerne til indrømmelse af en sådan foranstaltning var mindre end værdistigningen. Kun hvis offeromkostningerne til indrømmelse af den yderligere løbetid var mindre end den værdisikring, der blev opnået ved den anden foranstaltning, kan Kommissionen acceptere, at Letland har handlet i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip. Letland har dog hverken fremlagt en samtidig vurdering af investeringens værdi eller en analyse, der påviser, at offeromkostningerne til indrømmelse af den yderligere løbetid var mindre end den værdisikring, der blev opnået ved gennemførelsen af den anden foranstaltning.
(87)
Kommissionen mener derfor, at den anden foranstaltning ikke er i overensstemmelse med den adfærd, der forventes af en markedsøkonomisk investor i en position svarende til Letlands position i juni 2013.
(88)
For det andet kræver de fastlagte principper for anvendelsen af det markedsøkonomiske investorprincip under alle omstændigheder, at en rational privat investors adfærd sammenlignes med en situation, der er så tæt på medlemsstatens som muligt (28). Da Letland vurderede værdien af statens investering i Citadele, burde Letland derfor have taget de tilsagn, der var fastsat i den endelige afgørelse om Parex vedrørende salget af Citadele, i betragtning. Da den anden foranstaltning blev gennemført i juni 2013, omfattede disse tilsagn forpligtelsen til at frasælge Citadele inden den 31. december 2014 og også at frasælge Citadele uden formueforvaltningsaktiviteten (eftersom formueforvaltningsaktiviteten skulle frasælges separat, hvis den ikke var blevet solgt inden den 30. juni 2013). Eftersom der ikke var fundet en køber til formueforvaltningsaktiviteten, da forlængelsen af løbetiden blev indrømmet den 27. juni 2013, ville en privat investor have konkluderet, at det ikke var muligt at sælge formueforvaltningsaktiviteten sammen med Citadele inden den 30. juni 2013, som var den frist, der var fastsat i den endelige afgørelse om Parex, og at de to enheder derfor skulle sælges separat.
(89)
En privat aktionær i banken, der var i en situation, der er så tæt på medlemsstatens som muligt, ville ikke have haft nogen grund til at antage, at efterlevelsen af disse tilsagn kunne undlades eller udskydes, eftersom sådanne ændringer skulle godkendes af Kommissionen. Ved fastsættelsen af værdien af investeringen i juni 2013 kunne man derfor ikke forvente, at disse forpligtelser ville være irrelevante, da det ikke kunne antages, at Kommissionen ville godkende en ændring af forpligtelserne inden den periode, hvor Letland havde forpligtet sig til at opfylde dem.
(90)
Med henblik på at afgøre, om den forlængede løbetid skulle indrømmes, skal parametrene for vurdering af værdien af Letlands investering i Citadele i juni 2013 derfor omfatte de tilsagn, der er fastsat i den endelige afgørelse om Parex. Letland har ikke fremlagt bevis for, at staten tog alle disse parametre i betragtning, eller at den værdi af statens investering på daværende tidspunkt, der ville være resultatet af indregningen af disse parametre, ville overstige offeromkostningerne til indrømmelsen af den forlængede løbetid. Kommissionen mener derfor, at den anden foranstaltning ikke er i overensstemmelse med den adfærd, der forventes af en markedsøkonomisk investor i en position svarende til Letlands position i juni 2013.
(91)
Selv om Letland havde udført en tilstrækkeligt detaljeret analyse af den anden foranstaltning med det formål at sikre værdien af statens investering i Citadele pr. juni 2013, og selv om Letland i en sådan analyse havde indregnet de begrænsninger, som en markedsøkonomisk investor ville have taget i betragtning som følge af det forestående salg af Citadele og det separate frasalg af formueforvaltningsaktiviteten, er Letlands påstande med hensyn til omkostningerne ved den anden foranstaltning og værdien af investeringen i Citadele, der angiveligt blev sikret ved denne foranstaltning, for det tredje ikke plausible.
(92)
Letland hævder på den ene side, at den anden foranstaltning ikke medførte nogen omkostninger for staten, men denne påstand underbygges ikke af yderligere oplysninger eller beviser vedrørende den omkostningsvurdering, som Letland udførte, da den anden foranstaltning blev indrømmet. En privat investor, der skal træffe en rationel beslutning om, hvorvidt løbetiden for efterstillede lån skal forlænges, vil foretage en sådan analyse af offeromkostningerne og andre typer omkostninger vedrørende den anden foranstaltning. Den manglende evaluering af omkostningerne får Kommissionen til at konkludere, at en privat investor ikke ville have været i stand til at vurdere, hvorvidt den anden foranstaltning ville være fordelagtig med hensyn til overskudsmaksimering.
(93)
Letland hævder på den anden side, at den anden foranstaltning sikrede værdien af Letlands investering, men denne påstand understøttes ikke af kendetegnene ved statens investering i Citadele pr. juni 2013. Kommissionen bemærker, at den nuværende værdi af en investering for en overskudsdrevet investor afhænger af udsigten til fremtidig indtjening fra investeringen (i form af eksempelvis udbytte) kombineret med kapitalværdien af investeringen på det pågældende tidspunkt (som f.eks. kan udledes af den pris, som en køber ville betale for aktionærens investering på det pågældende tidspunkt, eller af værdien af den pris, som en køber ville betale for aktionærens investering i fremtiden efter indregning af tidsfaktoren). Alle de beviser, der er til rådighed for Kommissionen, antyder, at værdien af Letlands investering i Citadele i juni 2013 var lav, hvis den overhovedet var positiv.
(94)
Med hensyn til fremtidige indtjeningsstrømme fra Letlands investering i Citadele er der ikke fremlagt beviser, som antyder, at aktionærer i juni 2013 kunne forvente udbytte fra Citadele inden for overskuelig fremtid. En privat aktionær i banken, der var i en situation, der er så tæt på medlemsstatens som muligt, og som vurderede den forventede indtjening fra udbytte, ville have foretaget en sammenkædning med forpligtelsen til at frasælge Citadele inden den 31. december 2014. Den undersøgelse, der er beskrevet i betragtning 61, fastlagde endvidere, at Citadele uden formueforvaltningsaktiviteten ville have været underskudsgivende, en konklusion, som yderligere reducerede udsigten til indtjening fra udbytte, eftersom en markedsøkonomisk investor pr. 27. juni 2013 ville have antaget, at Citadele og formueforvaltningsaktiviteten ville blive solgt separat.
(95)
Da forlængelsen af løbetiden blev indrømmet, var der ikke bevis for, at Citadele (i betragtning af bankens forventede overskud og kapitalprocent) ville kunne udbetale udbytte inden den 31. december 2014, efter som den kapitalprocent på 10,3 %, der efter planen skulle opnås pr. 31. december 2013, kun lige netop oversteg den krævede minimumskapitalprocent på 10 % og ville ligge langt under den kapitalprocent på […] %, der blev anbefalet af FCMC for at afhjælpe de eksisterende og potentielle risici for Citadele. En privat investor ville derfor have taget det forhold i betragtning, at det pr. juni 2013 var usandsynligt, at aktionærer forventede udbetaling af udbytte fra Citadele inden for overskuelig fremtid.
(96)
Med hensyn til kapitalværdien af Letlands investering i Citadele i juni 2013 viser den undersøgelse, som de lettiske myndigheder har indgivet som anført i betragtning 61, og som var udarbejdet i februar 2013, at Citadele ville være blevet negativt berørt af det separate frasalg af formueforvaltningsaktiviteten. En privat investor i en situation, der er så tæt på Letlands situation i juni 2013 som muligt, ville have taget højde for den kendsgerning, at en uafhængig ekspert omkring fire måneder tidligere havde slået fast, at salgsværdien af Citadele uden formueforvaltningsaktiviteten ville være lavere end værdien af de to enheder i kombination. En sådan privat investor ville derfor have krævet vægtige grunde med hensyn til risikojusteret maksimering af afkast, inden denne ville påtage sig yderligere risici ved at indrømme en forlængelse af løbetiden for efterstillede lån. Letland har dog ikke fremlagt bevis for sådanne vægtige grunde til, at en markedsøkonomisk investor skulle påtage sig sådanne yderligere risici på daværende tidspunkt. Selv om forlængelsen af løbetiden blev indrømmet, var det ikke bevis for, at Citadele uden formueforvaltningsaktiviteten kunne sælges til […], hvilket får Kommissionen til at konkludere, at Letland pr. juni 2013 ikke havde […], til at statens investering kunne sikres, som var […] for at indrømme den anden foranstaltning.
(97)
Af disse yderligere grunde mener Kommissionen, at den anden foranstaltning ikke er i overensstemmelse med den adfærd, der forventes af en markedsøkonomisk investor i en position svarende til Letlands position i juni 2013.
(98)
For det fjerde og endelig bemærker Kommissionen, at EBRD, som i juni 2013 var den eneste anden aktionær i Citadele ud over den lettiske stat, ikke forlængede løbetiden for sine efterstillede lån til Citadele, og at Letland ikke henvendte sig til EBRD for at drøfte sidstnævntes deltagelse i den anden foranstaltning, jf. betragtning 46, 47 og 48. Dette manglende forsøg på at drøfte en deling af omkostningsbyrden i forbindelse med den anden foranstaltning, hvis denne foranstaltning skulle være et middel til at sikre værdien af investeringerne i Citadele, er endnu et tegn på, at den anden foranstaltning ikke var i overensstemmelse med kravene i det markedsøkonomiske investorprincip.
(99)
I den henseende fremhæver Kommissionen først, at Citadele i henhold til brev fra FCMC havde 10 måneder (1.3.-31.12.2013) til at overholde det nye kapitalkrav. I den forbindelse er Kommissionen af den opfattelse, at en majoritetsaktionær ville have udnyttet hele perioden på 10 måneder til at finde en hensigtsmæssig løsning, der ville gøre det muligt at efterleve det nye kapitalkrav og samtidig minimere omkostningerne. Letlands argument vedrørende fremme af salget af Citadele forklarer ikke, hvorfor den anden foranstaltning blev vedtaget uden henvendelse til minoritetsaktionæren i Citadele kun fire måneder efter FCMC's brev i stedet for at udnytte den periode på 10 måneder, man havde til rådighed.
(100)
Selv hvis EBRD's deltagelse i en forlængelse af løbetiden havde resulteret i en foranstaltning af en anden karakter end den anden foranstaltning, har Letland ikke fremlagt bevis for, at en sådan foranstaltning med deltagelse af EBRD ville have været mindre effektiv end den anden foranstaltning, eller at den ville have medført flere omkostninger for majoritetsaktionæren end den anden foranstaltning.
(101)
Med hensyn til Letlands argument om, at det ville have medført yderligere byrder på tidspunktet for salget af Citadele, hvis EBRD havde forlænget løbetiden for sine efterstillede lån, har de lettiske myndigheder ikke fremlagt dokumentation for, at en sådan forlængelse rent faktisk ville have medført sådanne yderligere omkostninger. Der er ikke udført en specifik undersøgelse af omkostningerne til frasalg af Citadele efter den anden foranstaltning sammenlignet med omkostningerne til et hypotetisk salg af Citadele efter en forlængelse med deltagelse af EBRD for at underbygge Letlands påstand om, at der ville have opstået yderligere byrder. Kommissionen mener derfor, at en privat investor, der overvejer, hvordan han bedst sikrer værdien af sin investering i Citadele, i det mindste ville have foretaget en samtidig vurdering af de omkostninger, der med henblik på et efterfølgende salg ville opstå, hvis minoritetsaktionæren i Citadele forlængede løbetiden for sine efterstillede lån til banken.
(102)
Som bemærket i betragtning 48, litra c), forklarer Letland endelig, at man mente, at EBRD ville have været villig til at forlænge løbetid for sine lån til Citadele. Selv om EBRD's deltagelse ville have kompliceret sagen, mener Kommissionen, at en privat majoritetsaktionær, som overvejer at forlænge løbetiden for sine efterstillede lån til fordel for Citadele, i en sådan situation i det mindste ville have henvendt sig til minoritetsaktionæren, som også har indskudt kapital i Citadele, for at undersøge, om denne ville enten i) dele omkostningerne til den yderligere støtte til Citadele ved at forlænge løbetiden for vedkommendes lån eller ii) deltage i en alternativ ordning direkte med majoritetsaktionæren, for så vidt angår omkostningerne til den anden foranstaltning. På grundlag af det markedsøkonomiske investorprincip kan Kommissionen ikke godtage, at en majoritetsaktionær i et selskab ville have påtaget sig alle omkostningerne til at sikre værdien af alle investeringer i selskabet og derved sikret værdien af investeringen for en minoritetsaktionær uden overhovedet at henvende sig til sidstnævnte for at få vedkommende til at bidrage.
(103)
I lyset af disse faktorer er den manglende henvendelse til EBRD i perioden mellem den 1. marts 2013 og den 27. juni 2013 endnu et tegn på, at den anden foranstaltning ikke blev gennemført i overensstemmelse med kravene i det markedsøkonomiske investorprincip.
(104)
Af hver af de fire grunde, der er anført i betragtning 85-103, er der ikke utvetydigt og på grundlag af objektive elementer, som kan efterprøves, ført bevis for, at medlemsstaten traf beslutningen om at gennemføre foranstaltningen i sin egenskab af aktionær. Under disse omstændigheder mener Kommissionen ikke, at Citadele under omstændigheder svarende til normale markedsvilkår kunne have opnået samme fordel, som den opnåede via de statslige ressourcer i form af den anden foranstaltning.
(105)
Letland har gennemført den anden foranstaltning for Citadele, som er og også fortsat vil være aktiv på markeder, der er åbne for international konkurrence. Derfor vil en fordel på grund af statsmidler berøre konkurrencen i banksektoren og have en indvirkning på samhandelen i Unionen. Endvidere er foranstaltningen selektiv, fordi den kun begunstiger Citadele. Den finansieres af statsmidler. Som forklaret af Letland i betragtning 45 ville en markedsøkonomisk tredjepartsinvestor ikke have indrømmet en foranstaltning svarende til den anden foranstaltning på tilsvarende vilkår i juni 2013. Kommissionen bekræfter derfor sin tidligere foreløbige vurdering i indledningsafgørelsen om, at den anden foranstaltning udgør yderligere statsstøtte.
6.1.3. Den tredje foranstaltning
(106)
Med hensyn til den likviditetsstøtte, der blev ydet til Reverta, blev den oprindeligt godkendt som en del af de forenelige statsstøtteforanstaltninger i den første redningsbeslutning i form af statsindlån. På daværende tidspunkt bemærkede Kommissionen, at Parex banka manglede likvid sikkerhed, og at Letland havde tilført midlerne på baggrund af bankens likviditetsbehov på et tidspunkt, hvor ingen markedsøkonomisk investor var villig til at indskyde likviditet som følge af Parex bankas skrøbelige situation (29).
(107)
Efter den endelige afgørelse om Parex (og opsplitningen i en god bank og en bad bank) blev likviditetsstøtten overført til Citadele og Reverta. Førstnævnte har allerede tilbagebetalt hele sin andel af likviditetsstøtten. Reverta skulle begrænse den likviditetsstøtte, den modtog, som anført i betragtning 19, litra c). Det beløb i likviditetsstøtte, der rent faktisk blev ydet til Reverta, overstiger endda de niveauer, der er fastsat for det værst tænkelige scenarie, som var godkendt i den endelige afgørelse om Parex. Denne yderligere likviditetsstøtte giver Reverta en yderligere fordel sammenlignet med den støtte, der var godkendt i redningsbeslutningerne og den endelige afgørelse om Parex. Letland har ikke påstået, at staten optrådte som markedsøkonomisk långiver, da den tilførte denne likviditet, og Letland har heller ikke fremlagt bevis, som sætter Kommissionen i stand til at konkludere, at Reverta under omstændigheder svarende til normale markedsvilkår kunne have opnået samme fordel, som den opnåede via de statslige ressourcer i form af den tredje foranstaltning. Ingen af de andre elementer af likviditetsstøtten er ændret, bortset fra dens størrelse, og Kommissionen konkluderer derfor, at foranstaltningen udgør statsstøtte.
(108)
Eftersom den forhøjede likviditetsstøtte klart udgør en yderligere fordel sammenlignet med de godkendte støtteforanstaltninger, repræsenterer den på grundlag af betragtning 106 og 107 derfor yderligere støtte (eftersom alle de øvrige kriterier fastlagt ved traktatens artikel 107, stk. 1, stadig gør sig gældende).
6.2. Retsgrundlag for foreneligheden af ny yderligere støtte
(109)
Traktatens artikel 107, stk. 3, litra b), giver Kommissionen beføjelse til at afgøre, at støtten er forenelig med det indre marked, hvis den har til formål at »afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i en medlemsstats økonomi«.
(110)
I betragtning af den systemiske betydning af Parex banka - det var en førende bank i Letland - og betydningen af dens udlånsaktiviteter for den lettiske økonomi, da støtteforanstaltningerne blev godkendt, accepterede Kommissionen, at det ville have haft alvorlige følger for Letlands økonomi, hvis banken ikke havde efterlevet de skærpede kapitalkrav.
(111)
I redningsbeslutningerne og den endelige afgørelse om Parex blev de støtteforanstaltninger, der var godkendt for Parex banka, derfor vurderet i henhold til traktatens artikel 107, stk. 3, litra b), og på grundlag af de meddelelser (30), der blev vedtaget i forbindelse med finanskrisen, der gjorde sig gældende, da støtten blev ydet.
(112)
Kommissionen mener, at det samme retsgrundlag finder anvendelse på den yderligere støtte ydet gennem den første og anden foranstaltning på grundlag af tidspunkterne for deres gennemførelse og deres karakteristika, som svarer til de godkendte støtteforanstaltninger.
(113)
Med hensyn til den tredje foranstaltning skal Kommissionen gennemføre sin forenelighedsvurdering på grundlag af de ajourførte kriterier i bankmeddelelsen fra 2013 (31). Enhver støtte, der ydes helt eller delvist uden Kommissionens godkendelse (og dermed i strid med traktatens artikel 108, stk. 3) efter offentliggørelsen af bankmeddelelsen fra 2013 i Den Europæiske Unions Tidende, skal undersøges på grundlag af denne meddelelse. Eftersom den tredje foranstaltning er blevet anvendt kontinuerligt fra 2011 til i dag, må det konkluderes, at støtten delvist blev ydet efter den 1. august 2013, datoen for offentliggørelsen af bankmeddelelsen fra 2013 i Den Europæiske Unions Tidende.
6.3. Støttens forenelighed med det indre marked
6.3.1. Vedrørende den første foranstaltning
(114)
De efterstillede lån, som Letland ydede til Parex banka, havde fra udstedelsesdatoen (22. maj 2009) en løbetid på syv år (dvs. indtil den 21. maj 2016) og oversteg dermed den maksimale løbetid på fem år, der er fastsat i den første redningsbeslutning, og som senere blev bekræftet i den endelige afgørelse om Parex. Denne foranstaltning blev ikke anmeldt til Kommissionen.
(115)
Med hensyn til den yderligere støtteforanstaltning, der udgøres af en løbetid for de efterstillede lån, som går ud over betingelserne i afgørelserne, betvivlede Kommissionen, at den var inden for det nødvendige minimum, og kunne derfor ikke konkludere, at alle kriterierne for forenelighed var opfyldt.
(116)
I indledningsafgørelsen mindede Kommissionen derfor om, at de efterstillede lån, der var godkendt for Parex banka med en løbetid på fem år, ifølge redningsbeslutningerne var begrænset til det nødvendige minimum med hensyn til beløb og løbetid. På grundlag af denne konklusion blev de efterstillede lån med en løbetid på fem år derfor anset for at være forenelige i henhold til redningsbeslutningerne og den endelige afgørelse om Parex.
(117)
På grundlag af de argumenter, der præsenteres i redningsbeslutningerne og den endelige afgørelse om Parex, og da der ikke er fremlagt nye argumenter, udtrykte Kommissionen tvivl om foreneligheden af den forlængede løbetid for de efterstillede lån med en løbetid på syv år i stedet for fem år som oprindeligt godkendt.
(118)
I lyset af de nye argumenter, som Letland har fremsat efter indledningsafgørelsen, og som er anført i afsnit 5.1, kan Kommissionen igen vurdere, om de efterstillede lån med en løbetid på syv år, som Letland har ydet til Parex banka, opfylder kravet om, at statsstøtte skal være begrænset til det nødvendige minimum, for at være forenelig.
(119)
Ifølge bankmeddelelsen fra 2008 skal støtteforanstaltningen både med hensyn til beløb og form være nødvendig for at nå målet. Det betyder, at kapitaltilførslen skal være det nødvendige minimum for at nå dette mål. Målet med at yde efterstillede lån, som repræsenterede supplerende kapital, til Parex banka var at sætte sidstnævnte i stand til at opfylde kapitalkravet og sikre, at banken havde tilstrækkelig kapital til bedre at kunne modstå alvorlige tab og dermed undgå alvorlig forstyrrelse af den lettiske økonomi.
(120)
I den første redningsbeslutning vurderede Kommissionen de minimumskrav, der skulle opfyldes, for at de efterstillede lån til Parex banka kunne betegnes som supplerende kapital, på grundlag af den gældende lettiske lovgivning som anmeldt af Letland (32). Det blev således fastlagt, at minimumsløbetiden for efterstillede lån var fem år, hvis de skulle betegnes som supplerende kapital. Denne vurdering blev ikke ændret ved de efterfølgende afgørelser.
(121)
Efter at have gennemgået de yderligere oplysninger, som Letland har fremlagt, og som fremgår af betragtning 30-39, anerkender Kommissionen, at yderligere begrænsninger ændrede karakteristikaene for, at efterstillede lån kunne kvalificeres som supplerende kapital indtil 2010.
(122)
Kommissionen bemærker navnlig, at indvirkningen af kriterierne i Basel II-rammen, for så vidt angår størrelsen af de efterstillede lån, som Parex banka modtog i 2009, og som var kvalificeret som supplerende kapital, var et grundlæggende element for fastlæggelsen af den oprindelige minimumsløbetid for de efterstillede lån. Indregning af Basel II-amortisationssatsen var nødvendig for at opfylde støtteforanstaltningens endelige mål, nemlig at sikre tilstrækkelig kapitalisering af Parex banka og undgå alvorlig forstyrrelse af den lettiske økonomi på det tidspunkt, hvor det første efterstillede lån blev ydet.
(123)
Hvis de forudsætninger og prognoser, som Letland fremlagde i forbindelse med redningsbeslutningerne, tilstrækkeligt og fuldstændigt havde afspejlet amortiseringen af de efterstillede lån i henhold til Basel II-reglerne, jf. betragtning 37, ville de efter Kommissionens opfattelse have resulteret i en anden vurdering af løbetiden for de efterstillede lån med syv år som det nødvendige minimum i stedet for fem år.
(124)
Kommissionen minder også om, at forenelighedsvurderingen af støtten i forbindelse med den tredje redningsbeslutning bl.a. var baseret på de lettiske myndigheders tilsagn om, at de ville sælge statens aktier i Parex banka så hurtigt som muligt, men senest tre år efter indrømmelsen af de første støtteforanstaltninger til Parex banka (33), dvs. senest i 2011.
(125)
På denne baggrund mener Kommissionen, at en oprindelig løbetid på syv år kan betragtes som det nødvendige minimum med henblik på at sikre, at efterstillede lån ydet af Letland kunne kvalificeres som supplerende kapital, at Parex banka kunne opfylde kapitalkravet af hensyn til stabiliteten af det lettiske banksystem, og at tilsagnet om at sælge banken blev efterlevet.
6.3.2. Vedrørende den ikke-anmeldte forlængelse af løbetiden for efterstillede lån (den anden foranstaltning)
(126)
I indledningsafgørelsen udtrykte Kommissionen tvivl om, at den yderligere støtte, som forlængelsen af løbetiden for de efterstillede lån med 18 måneder udgjorde, kunne betragtes som forenelig, fordi det på daværende tidspunkt blev vurderet, at en løbetid på fem år for de efterstillede lån repræsenterede det nødvendige minimum, og fordi der ikke var fremlagt nye argumenter til begrundelse af foreneligheden.
(127)
På baggrund af de oplysninger, som Letland fremlagde efter indledningsafgørelsen, bemærker Kommissionen, at lovgivningen vedrørende minimumskapitalkrav blev ændret i 2013 (34).
(128)
I den henseende har Kommissionen fået forelagt brev af 1. marts 2013 fra FCMC til Citadele. Brevet er finanstilsynets reaktion på en intern kapitalkravsrapport, som Citadele havde indgivet til FCMC, og som vedrørte bankens finansielle situation pr. 30. juni 2012.
(129)
Brevet af 1. marts 2013 henleder først opmærksomheden på det forhold, at alle banker i henhold til FCMC's politikdokumenter skal have et kapitalgrundlag på mindst 10 %. Det anføres derefter klart, at banken og den konsoliderede koncern betragtes som utilstrækkeligt kapitaliseret, og at FCMC kan pålægge korrigerende foranstaltninger, f.eks. begrænse bankens aktiviteter, hvis bankens og den konsoliderede koncerns kapitalgrundlag er lavere end 10 %. I brevet til Citadele og dens konsoliderede koncern anføres det videre, at koncernens kapitalgrundlag skal nå op på […] % inden udgangen af 2013 for at dække eksisterende og potentielle risici.
(130)
På baggrund af det brev accepterer Kommissionen, at Citadele var nødt til at hæve sit kapitalgrundlag til mere end 10 % ved udgangen af 2013 for at kunne fortsætte alle sine aktiviteter.
(131)
Kommissionen minder om, at det endelige formål med at yde statsstøtte i form af efterstillede lån, som defineret i redningsbeslutningerne og den endelige afgørelse om Parex, var at sikre tilstrækkelig kapitalisering af Parex banka (Citadele efter 2010) med henblik på at undgå alvorlig forstyrrelse af Letlands økonomi.
(132)
Kommissionen er derfor enig i, at Letland i juni 2013 Letland var nødt til at iværksætte korrigerende foranstaltninger for at undgå de risici, der ville være opstået, hvis Citadele ikke kunne efterleve de strengere krav fra finanstilsynet. For at imødegå den potentielle mangel på kapital i forhold til de nye krav ville de eneste muligheder have været at:
a)
indskyde yderligere midler - enten som kernekapital eller som supplerende kapital (f.eks. yde nye efterstillede lån)
b)
forlænge løbetiden for eksisterende efterstillede lån og derved ændre deres amortiseringssats, således at en højere procentdel af lånene kunne bidrage til bankens kapital.
(133)
Tabel 2 viser en sammenligning mellem situationer, hvor løbetiden for de efterstillede lån - alt andet lige - forlænges i 2013 (som det skete via den anden foranstaltninger) eller forbliver uændret i forhold til de betingelser, der var gældende, da lånene oprindeligt blev udstedt. På grundlag af beregningen finder Kommissionen, at en fastholdelse af løbetiden for de efterstillede lån - alt andet lige - ville have betydet, at Citadele ikke var nået op på et kapitalgrundlag på 10 % ved udgangen af 2013.
Tabel 2
Sammenligning af kapitalgrundlag med og uden forlænget løbetid:
Kapitalgrundlag i %
31. december 2013
Finansielle prognoser inden forlængelsen af løbetiden med 18 måneder (fastlagt i juni 2013)
9,75
Faktiske tal pr. 31. december 2013 med forlængelsen af løbetiden
10,30 (35)
Proforma af faktisk situation uden forlængelsen af løbetiden med 18 måneder
9,30
(134)
Eftersom:
a)
det nye kapitalkrav skulle opfyldes inden den 31. december 2013
b)
formueforvaltningsaktiviteten skulle frasælges inden den 31. december 2013, og
c)
amortiseringen af de efterstillede lån påvirker kapitalgrundlaget direkte
er Kommissionen enig i, at den anden foranstaltning repræsenterede en effektiv løsning med henblik på at opfylde de nye kapitalkrav for Citadele, og at den indrømmede forlængelse var det nødvendige minimum for at opfylde dette mål. Denne løsning krævede ikke overførsel af nye midler (selv om den krævede, at Letland undlod at inddrive midler, der ellers ville være forfaldne til betaling), og den imødekom finanstilsynets krav baseret på behovet for at sikre den finansielle stabilitet.
(135)
Kommissionen glæder sig over, at Citadeles kapitalgrundlag pr. 31. december 2013 var lidt over minimumskravet på 10 % (36), hvilket bekræfter, at forlængelsen på 18 måneder var begrænset til det nødvendige minimum.
6.3.3. Vedrørende ikke-anmeldt likviditetsstøtte til Reverta (den tredje foranstaltning)
(136)
Siden 2011 har Letland forsynet Reverta med likviditetsstøtte, der overstiger den maksimumsgrænse, Kommissionen godkendte i den endelige afgørelse om Parex under både basisscenariet og det værst tænkelige scenarie. Disse grænser er anført i tabel 3 (37). Den faktiske likviditetsstøtte, som Reverta har modtaget (som meddelt af Letland i den reviderede omstruktureringsplan indgivet i januar 2014), jf. tabel 4, har konstant oversteget de beløb, der er fastsat i den endelige afgørelse om Parex:
Tabel 3
Likviditetslofter for Reverta i henhold til den endelige afgørelse om Parex:
mio. LVL
1.8.2010
31.12.2010
31.12.2011
31.12.2012
31.12.2013
Basisscenariet
458
446
419
349
315
Det bedst tænkelige scenarie
458
446
419
356
322
Det værst tænkelige scenarie
458
446
419
344
307
Tabel 4
Faktisk likviditetsstøtte, som Reverta har modtaget
mio. LVL
1.8.2010
31.12.2010
31.12.2011
31.12.2012
31.12.2013
Udestående likviditetsstøtte
446
446
428
385
363
(137)
Likviditetsstøtten til Reverta blev oprindeligt godkendt som en del af de forenelige statsstøtteforanstaltninger i den første redningsbeslutning i form af statsindlån.
(138)
Efter den endelige afgørelse om Parex (og opsplitningen i en god bank og en bad bank) blev likviditetsstøtten overført til Citadele og Reverta. Citadele har allerede tilbagebetalt hele sin andel af likviditetsstøtten, mens Reverta måtte begrænse den likviditetsstøtte, den modtog. Den likviditetsstøtte, der faktisk blev ydet til Reverta, overstiger dog alle de niveauer, der var godkendt i den endelige afgørelse om Parex.
(139)
Vurderingen af omstruktureringsplanen i den endelige afgørelse om Parex var baseret på de forudsætninger, der blev præsenteret på daværende tidspunkt, med hensyn til forventet tilstrømning af likviditet til Reverta, som ville sætte den i stand til at begynde at tilbagebetale den likviditetsstøtte, der var ydet i form af statsindlån, til de niveauer, der var fastsat i den endelige afgørelse om Parex (38).
(140)
De beløb, der forventes at forblive ubetalte, jf. den endelige afgørelse om Parex, varierede fra [0-100] mio. LVL (basisscenariet) til [100-200] mio. LVL (det værst tænkelige scenarie). I henhold de seneste pengestrømsprognoser fra Letland forventes den ydede likviditetsstøtte at overstige den grænse, der er fastsat i den endelige afgørelse om Parex, indtil 2017, som det også fremgår af tabel 5:
Tabel 5
For høj likviditet til Reverta i forhold til omstruktureringsplanen fra 2010
mio. LVL
31.12.2014
31.12.2015
31.12.2016
31.12.2017
Værst tænkelige scenarie (oprindelig omstruktureringsplan)
[250-300]
[250-300]
[200-250]
[150-200]
Anslået likviditetsstøtte (opdatering fra 2014)
[300-350]
[250-300]
[250-300]
[250-300]
Difference
(…)
(…)
(…)
(…)
(141)
Kommissionen kan på grundlag af følgende vanskeligheder:
a)
lavere aktivkvalitet og -værdi sammenlignet med det forventede i omstruktureringsplanen og
b)
langsommere inddrivelse af sikkerhed og retssager mod skyldnere
forstå, at inddrivelsen af likvide midler (jf. betragtning 45) var blevet forsinket med mere end to år i forhold til det forventede, da den endelige afgørelse om Parex blev vedtaget. Denne forsinkelse krævede øget statsstøtte.
(142)
Det yderligere behov for likviditetsstøtte blev derfor udløst af forværringen af Revertas finansielle position i forhold til det forventede i den endelige afgørelse om Parex. Kommissionen bemærker, at den ydede likviditetsstøtte er steget progressivt i de senere år i takt med Revertas problemer med at inddrive aktiver.
(143)
Som det fremgår af betragtning 56, påstår Letland, at - eftersom kun 49,5 mio. LVL af likviditetsstøtten på 118,7 mio. LVL blev konverteret til kapital - den resterende likviditetsstøtte på 69,2 mio. LVL forhøjede likviditetsstøtteniveauet med omtrent det samme beløb.
(144)
Kommissionen minder dog om, at kun statsindlån kan konverteres til kapital, jf. betragtning 63, litra b), i den endelige afgørelse om Parex. Kommissionen finder derfor, at et lavere niveau af kapital konverteret til kapital ikke automatisk medførte for høj likviditetsstøtte.
(145)
Kommissionen bemærker videre, at Revertas banklicens blev trukket tilbage i 2011, hvilket gjorde det overflødigt at konvertere yderligere likviditet til kapital for at opfylde det lovbestemte kapitalkrav. Kommissionen anerkender således, at ophøret af kapitalkravene (39) gav Letland mulighed for at yde lavere rekapitaliseringsstøtte til Reverta end det fastsatte maksimale rekapitaliseringsbeløb.
(146)
På grundlag af Revertas problemer med at inddrive aktiver og det lavere kapitaliseringsbeløb, der krævedes efter tilbagetrækningen af banklicensen, konkluderer Kommissionen, at den likviditetsstøtte, Reverta modtog, var begrænset til det nødvendige minimum for korrekt afvikling af bankens aktiviteter.
(147)
Kommissionen konkluderer videre, at den yderligere likviditetsstøtte er i overensstemmelse med kravet om byrdefordeling i bankmeddelelsen fra 2013. Kommissionen bemærker, at tidligere Parex banka-aktionærers kapital i henhold til punkt 77 i bankmeddelelsen fra 2013 er blevet helt nedskrevet, og at Letland nu har forpligtet sig til at forhindre, at yderligere støtte ydes til fordel for efterstillede kreditorer.
6.3.4. Vedrørende manglende efterlevelse af tilsagnet om at frasælge Citadeles formueforvaltningsaktivitet (den fjerde foranstaltning)
(148)
De lettiske myndigheder anfører, at Letland som følge af de aktuelt vanskelige markedsbetingelser ikke kunne finde interesserede købere til Citadeles formueforvaltningsaktivitet inden den fastsatte tidsfrist og ikke vil være i stand til det inden for overskuelig fremtid.
(149)
De lettiske myndigheder minder om, at salget af Citadele blandt andre tilsagn blev udpeget som et tiltag, der var centralt for at afhjælpe den konkurrencefordrejning, som støtteforanstaltningerne havde medført. Som følge af forværringen af Citadeles finansielle position i forhold til det forventede, da den endelige afgørelse om Parex blev truffet, var det ikke muligt at frasælge Citadele inden for den fastsatte tidsramme.
(150)
Letland oplyser videre, at markedets interesse for Citadele vil stige, hvis formueforvaltningsaktiviteten sælges sammen med Citadele, og at en forlængelse af salgsperioden sandsynligvis vil gøre det muligt at reprivatisere Citadele.
(151)
Kommissionen er enig i, at Citadeles finansielle position er ringere end forventet i den oprindelige omstruktureringsplan. Denne vurdering bekræftes også af den tilsynsførende (40) og afspejles i de indikatorer, der er anført i tabel 6:
Tabel 6
Primære finansielle indikatorer sammenlignet med omstruktureringsplanen
31.12.2013
Omstruktureringsplan
Faktisk
Driftsudgifter/samlet indkomst
[50-60]
57,0 %
Værdiforringelse/nettoudlån
[0-5]
2,0 %
Årets resultat i mio. LVL
[20-30]
10,8 %
Egenkapitalforrentning
[20-30]
8,1 %
Egenkapital/samlede aktiver
[5-10]
6,9 %
Kapitalgrundlag
[10-20]
11,7 %
På baggrund af Citadeles lavere rentabilitet sammenlignet med den oprindelige omstruktureringsplan erkender Kommissionen, at det er vanskeligt at frasælge Citadele inden for en stram tidsfrist.
(152)
Kommissionen minder om, at tilsagnet vedrørende salget af formueforvaltningsaktiviteten sammen med tilsagnet om at sælge selve Citadele var anført i den endelige afgørelse om Parex med det formål at begrænse konkurrencefordrejningen, da de gav konkurrenter mulighed for at byde på disse aktiviteter (41).
(153)
Kommissionen glæder sig over, at Citadele - efter den endelige afgørelse om Parex - indledte en salgsproces for at teste markedets interesse og også udpegede en uafhængig ekspert til at udvikle den bedste salgsstrategi, jf. betragtning 61 og 62, og derfor i god tro forsøgte at efterleve disse tilsagn.
(154)
Kommissionen bemærker, at Letland nu ønsker at få forlænget tidsfristen for salget af formueforvaltningsaktiviteten i forhold til de tidsfrister, staten oprindeligt forpligtede sig til at overholde i 2009. Letland ønsker at få ændret den endelige afgørelse om Parex, således at fristen for salget af formueforvaltningsaktiviteten udskydes, så det bliver muligt at sælge den sammen med Citadele med udgangspunkt i de yderligere tilsagn, der er fastlagt i betragtning 64-68.
6.3.5. Kompensationsforanstaltninger til afhjælpning af konkurrencefordrejninger og styrkelse af byrdefordeling
(155)
For at Kommissionen kan godkende ændringer af endelige afgørelser, skal disse ændringer være baseret på nye tilsagn, som svarer til de oprindelige tilsagn (42). I det tilfælde ville støtteforanstaltningerne fortsat være forenelige på grundlag af traktatens artikel 107, stk. 3, litra b), hvis den samlede balance i den oprindelige afgørelse er intakt. For at bevare den oprindelige balance må de ændrede tilsagn ikke påvirke støttemodtagerens levedygtighed negativt, idet tilsagnene samlet set mindst skal være ækvivalente med hensyn til byrdefordeling og kompensationsforanstaltninger under hensyntagen til kravene i Kommissionens relevante meddelelser.
(156)
I den henseende kan Kommissionen tilslutte sig de tilsagn, som Letland har fremlagt, og som er præsenteret i betragtning 64-73, idet de bidrager til at afhjælpe den konkurrencefordrejning, der følger af den første, anden, tredje og fjerde foranstaltning, og til at sikre tilstrækkelig byrdefordeling mellem støttemodtagerne.
(157)
I henhold til afsnit 4 i omstruktureringsmeddelelsen skal der gennemføres effektive og forholdsmæssige foranstaltninger, der begrænser konkurrencefordrejninger.
(158)
Den endelige afgørelse om Parex indeholdt en række sådanne foranstaltninger, hvoraf Letlands tilsagn om at sælge eller bevirke salg af Citadele inden den 31. december 2015 (43) var et centralt element. Kommissionen vurderede, at tilsagnet om at sælge Citadele inden den fastsatte tidsfrist sammen med bankens nedskæringer og reduktion af dens tilstedeværelse på markedet var tilstrækkelige og passende til at undgå konkurrencefordrejninger som følge af den statsstøtte, der blev ydet til Parex banka.
(159)
I indledningsafgørelsen fandt Kommissionen, at både den oprindeligt længere løbetid for de efterstillede lån og den forlængelse på 18 måneder, der blev gennemført i 2013, repræsenterede yderligere fordele for Parex banka sammenlignet med den form for efterstillede lån, der var godkendt i redningsbeslutningerne og den endelige afgørelse om Parex.
(160)
I den sammenhæng glæder Kommissionen sig over Letlands tilbud om at fremskyde fristen for gennemførelsen af salget af Citadele fra den 31. december 2015 til den […] for at kompensere for den yderligere fordel, der følger af den længere løbetid for de efterstillede lån. Fremskyndelsen af salget af Citadele medvirker til at sikre lige konkurrencevilkår.
(161)
Kommissionen bemærker endvidere, at Letland har givet et klart tilsagn om, at […], hvis salget ikke gennemføres inden denne tidligere frist. Dette tilsagn er en ekstra sikkerhedsforanstaltning (som ikke udtrykkeligt var anført i den oprindelige omstruktureringsplan), som kan sikre, at konkurrencefordrejninger afhjælpes effektivt, da Citadele inden for mindre end […] vil […].
(162)
Kommissionen glæder sig også over, at Letland har forpligtet sig til yderligere at reducere den kapital, som de lettiske myndigheder kan stille til rådighed for Reverta, jf. betragtning 69.
(163)
Ifølge afsnit 3 i omstruktureringsmeddelelsen skal banker og deres interessenter bidrage så meget som muligt til omstruktureringen for at begrænse støtten til et minimum samt begrænse konkurrencefordrejninger og »moral hazard«.
(164)
I den forbindelse bemærker Kommissionen de yderligere kompensationsforanstaltninger, som Letland har foreslået med det formål at sikre, at tredjeparter ikke opnår fordele ved den yderligere støtte, som Reverta har modtaget, dvs. tilsagnet vedrørende styrket byrdefordeling anført i betragtning 70-73.
(165)
Letland giver tilsagn om, at Citadele og Reverta (tidligere Parex banka) og deres tilknyttede virksomheder ikke vil udbetale rente, udbytte eller kuponrente på eksisterende kapitalinstrumenter (herunder præferenceaktier, B-aktier og supplerende kapitalinstrumenter) (hverken forfaldne eller påløbne) til eksisterende efterstillede kreditorer eller aktionærer, som ikke er den lettiske stat eller EBRD, eller udøve nogen call-optioner i forbindelse dermed, indtil og medmindre statsstøtten til Reverta og/eller Citadele er blevet tilbagebetalt, og medmindre de er juridisk forpligtet dertil. I den henseende forpligter Letland sig også til at fjerne sådanne juridiske forpligtelser så hurtigt som muligt og senest den 30. april 2015. Som følge deraf vil indehavere af eksisterende kapitalinstrumenter ikke modtage betaling, da disse eksisterende kapitalinstrumenter ikke bærer en obligatorisk kupon, og fordi de ved likvidationen af Reverta (som finder sted inden udgangen af 2017) rangordnes efter foranstillet gæld. Revertas kapital er negativ, og derfor vil det i praksis være umuligt for indehaverne af disse kapitalinstrumenter at modtage betaling eller godtgørelse.
(166)
Ud over de tilsagn, der er nævnt i betragtning 165, forpligter Letland sig endvidere til ikke at tilbagebetale udestående beløb (hovedstol) af de eksisterende efterstillede lån, indtil og medmindre statsstøtten til Reverta og/eller Citadele er blevet tilbagebetalt, for så vidt det er nødvendigt for at dække Revertas negative kapitalværdi, og det er tilladt i henhold til lovgivningen. Til det formål vil udestående beløb (hovedstol) af de eksisterende efterstillede lån enten blive i) underlagt et bindende påbud om, at betalinger af de eksisterende efterstillede lån ikke forfalder til betaling, eller ii) konverteret til kernekapital uden stemmeret, eller iii) nedskrevet. Efter som Letlands lovgivning i øjeblikket ikke indeholder bestemmelser, der gør det muligt at efterleve dette tilsagn, forpligter Letland sig endvidere til at sikre, at de juridiske bestemmelser, der er nødvendige for at overholde tilsagnene, er vedtaget senest den 30. april 2015.
(167)
Kommissionen glæder sig over Letlands tilsagn, jf. betragtning 165 og 166, da de sikrer yderligere byrdefordeling ved at begrænse forfaldne hovedstols- og rentebetalinger vedrørende de eksisterende efterstillede lån og kapitalinstrumenter i Reverta og Citadele.
(168)
Som følge deraf er de foreslåede kompensationsforanstaltninger nævnt i afsnit 5.5 efter Kommissionens opfattelse hensigtsmæssige og ækvivalente (med hensyn til effektivitet) med de foranstaltninger, der tidligere er foreslået af Letland og godkendt af Kommissionen ved den endelige afgørelse om Parex som efterfølgende ændret. De foreslåede kompensationsforanstaltninger har faktisk samme mål om at begrænse konkurrencefordrejningerne. De er målrettede, da de søger at begrænse konkurrencefordrejningerne på de markeder, hvor Citadele har aktiviteter.
(169)
Kommissionen konkluderer derfor, at de ændrede tilsagn er ækvivalente med de oprindelige med hensyn til genoprettelse af levedygtighed, byrdefordeling og afhjælpning af konkurrencefordrejninger. Udskiftningen af de oprindelige tilsagn med de nye ændrer ikke foreneligheden af støtten med det indre marked som fastlagt ved den endelige afgørelse om Parex som efterfølgende ændret.
7. KONKLUSION
(170)
Kommissionen beklager, at Letland ulovligt har gennemført den første, anden og tredje foranstaltning i strid med artikel 108, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, og at Letland ikke efterlevede sit tilsagn om at frasælge Citadeles formueforvaltningsaktiviteter inden den frist, der var fastsat i den endelige afgørelse om Parex (den fjerde foranstaltning).
(171)
Dog af de grunde, der er nævnt ovenfor, og de yderligere tilsagn, som Letland og Citadele har givet -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Følgende foranstaltninger udgør statsstøtte i henhold til traktatens artikel 107, stk. 1:
a)
ydelsen til Parex banka af efterstillede lån med en indledende løbetid ud over betingelserne i den foranstaltning, der var godkendt i redningsbeslutningerne og den endelige afgørelse om Parex (den første foranstaltning)
b)
ydelsen til Citadele af en yderligere forlængelse af løbetiden for efterstillede lån på 37 mio. LVL med 18 måneder (den anden foranstaltning)
c)
ydelsen til Reverta af likviditetsstøtte ud over de maksimumsgrænser, som Kommissionen har godkendt i den endelige afgørelse om Parex (den tredje foranstaltning).
Artikel 2
De støtteforanstaltninger, der er nævnt i artikel 1, er forenelige med det indre marked i henhold til traktatens artikel 107, stk. 3, litra b), i lyset af de tilsagn, som Letland har givet, og som er anført i bilag I.
Artikel 3
Fristerne for at frasælge Citadeles formueforvaltningsaktiviteter inden den 30. juni 2013 uden en frasalgsadministrator eller inden den 31. december 2013 med en frasalgsadministrator (den fjerde foranstaltning), som er omhandlet i betragtning 73 i Kommissionens afgørelse K(2010) 6202 endelig af 15. september 2010 om Letlands planlagte statsstøtte C 26/09 (ex N 289/09) til omstruktureringen af AS Parex banka, ændres i overensstemmelse med Letlands tilsagn, som er anført i bilag II.
Artikel 4
Denne afgørelse er rettet til Republikken Letland.
Udfærdiget i Bruxelles, den 9. juli 2014.