РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) № 793/2013 НА КОМИСИЯТА
от 20 август 2013 година
за определяне на мерки по отношение на Фарьорските острови с цел опазване на запасите от атлантическо-скандинавска херинга
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕС) № 1026/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 г. относно някои мерки, целящи опазването на рибни запаси, по отношение на държави, позволяващи неустойчив риболов (1), и по-специално член 4 от него,
като има предвид, че:
(1)
Запасите от атлантическо-скандинавска херинга (също наричана „размножаваща се през пролетта норвежка херинга“) са най-големите запаси от херинга в света. Тези запаси са позволявали улов от порядъка на един до два милиона тона. Прекалено интензивната експлоатация обаче, дължаща се на прекомерен улов, доведе до рязко намаляване на запасите и спиране на риболова за повече от две десетилетия - между началото на 70-те и средата на 90-те години на XX век, с изключително тежки последици за флотовете, експлоатиращи запаса.
(2)
След възстановяването на запасите от атлантическо-скандинавска херинга и подновяването на риболова през 1996 г. запасите бяха управлявани въз основа на консултации между петте страни, през чиито изключителни икономически зони (ИИЗ) преминава рибата от този вид при миграционния си цикъл: Руската федерация, Норвегия, Фарьорските острови, Исландия и Европейския съюз (наричани по-долу „крайбрежните държави“).
(3)
От 2007 г. в споразуменията, постигнати в хода на консултациите между крайбрежните държави, бяха включени окончателни правила за споделяне на общия допустим улов и ангажименти за запазване на относителна стабилност на дяловете през идните години. Дяловете от запаса от атлантическо-скандинавска херинга, за които бе достигнато споразумение, възлизаха на 5,16 % за Фарьорските острови, 14,51 % за Исландия, 6,51 % за Съюза, 61 % за Норвегия и 12,82 % за Руската федерация. Освен това крайбрежните държави имат също дългосрочна договореност да извършват преглед и ревизия на одобрените от всички страни споразумения за управление на запаса само съвместно и въз основа на нови научни препоръки и към дадена дата.
(4)
За да се улесни установяването на общия допустим улов, въз основа на наличните научни познания крайбрежните държави договориха и започнаха прилагането на съвместим с принципа на предпазливост дългосрочен план за управление на запаса, чиято цел е да се запази уловът в рамките на допустимите биологични равнища и да се осигури устойчиво рибарство.
(5)
Целта на дългосрочния план за управление беше да се избегне падането на запаса под 2 500 000 тона биомаса и да се положат всички възможни усилия запасът да остане над 5 000 000 тона - равнището, за което се смята, че ще доведе до максимален устойчив улов. Предвиденият начин за постигане на тази цел беше чрез ограничаване на улова по начин, който е съвместим със смъртност от риболов от 0,125. Беше договорено, че ако равнището на биомаса падне под нивото от 5 000 000 тона, смъртността от риболов следва да бъде ограничена, за да се гарантира бързото възстановяване на запаса.
(6)
През септември 2012 г. Международният съвет за изследване на морето (ICES) препоръча в съответствие с принципа на предпазливост, установен в плана за управление, общият допустим улов (ОДУ) за петте крайбрежни държави да не да надвишава 619 000 тона през 2013 г., което е намаление с 26 % в сравнение с определения за 2012 г. ОДУ.
(7)
На консултациите между крайбрежните държави, които се проведоха между октомври 2012 г. и януари 2013 г. с оглед постигане на договореностите за 2013 г., представителите на Фарьорските острови последователно и многократно заявяваха, че отхвърлят продължаването на настоящите споразумения за дяловете. Договореностите за 2013 г. бяха окончателно сключени на 18 януари 2013 г. от само четири крайбрежни държави, за да се запази, доколкото е възможно, съгласуваното управление на запаса от страна на крайбрежните държави. Съгласуваният протокол от консултациите, носещ дата 23 януари 2013 г., гласи: „Делегациите изразяват загрижеността си от това, че Фарьорските острови се оттеглят от Споразумението между крайбрежните държави без предварително уведомление“. С оглед на невъзможността да се достигне до споразумение между петте страни поради оттеглянето на Фарьорските острови от консултациите оставащите четири страни се споразумяха да вземат предвид риболовните интереси на Фарьорските острови, като запазят традиционния им дял, т.е. дела, предоставен на Фарьорските острови съгласно договореностите от 2007 г., който отговаря на 31 000 тона (5,16 % от ОДУ).
(8)
В хода на консултациите на крайбрежните държави до 23 януари 2013 г. представителите на Фарьорските острови не представиха никакво искане за конкретен дял, не отправиха писмено или устно предложение за ново споразумение за определяне на дяловете, не потърсиха контакт с другите четири страни и не положиха никакви усилия за сътрудничество в рамките на обсъжданията за договореност за 2013 г.
(9)
В изявление от 26 март 2013 г. министърът на риболова на Фарьорските острови заяви, че за флота на Фарьорските острови е било едностранно определено ограничение на улова от 105 230 тона, което представлява 17 % от препоръчания ОДУ, или повече от три пъти от дела, който би съответствал на прилагането на предишните договорености, и увеличение от 145 % на дела на Фарьорските острови през 2012 г. Посочената едностранна декларация следва да се оценява в контекста на споменатата по-горе научна препоръка за намаляване на улова с 26 % през 2013 г. С декларацията Фарьорските острови de facto се оттеглиха от съвместно приетия план за управление.
(10)
С тези действия Фарьорските острови се отказаха също от сътрудничество със Съюза и с другите крайбрежни държави в областта на управлението на запаса от атлантическо-скандинавска херинга от общ интерес, а освен това не изпълниха задълженията си по член 61, параграф 2, член 63, параграфи 1 и 2, членове 118, 119 и 300 от Конвенцията на Организацията на обединените нации по морско право от 10 декември 1982 г., както и членове 5 и 6 и член 8, параграфи 1 и 2 от Споразумението на Организацията на обединените нации за прилагане на разпоредбите на Конвенцията на ООН по морско право от 10 декември 1982 г., свързани с опазването и управлението на трансгранично преминаващите и далекомигриращите рибни запаси („Споразумението на ООН за рибните запаси“).
(11)
Ако бъдат постигнати ограниченията на улова, определени от четирите крайбрежни държави и Фарьорските острови, общият улов ще достигне 692 290 тона, което ще бъде прекомерен улов в сравнение с препоръчания ОДУ. Според оценките и предвижданията за улова, направени от ICES при издаване на препоръката за управление за риболовния сезон през 2013 г. (2), такъв улов би довел до намаляване на хвърлящата хайвер биомаса в началото на 2014 г. до равнището от 4 200 000 тона, което е далеч под равнището от 5 000 000 тона, за което се очаква, че ще произведе максимален устойчив улов.
(12)
Освен това новите достъпни за широката общественост научни данни, предоставени от ICES (3) през май 2013 г., потвърждават, че в настоящия си вид дългосрочният план за управление (при който се цели смъртност от риболов от 0,125) е предпазлив, докато увеличаването на целевата смъртност от риболов до стойност 0,15, съвпадаща със смъртността от риболов, която би настъпила при увеличаването на дела на Фарьорските острови, би превърнало плана в непредпазлив със свързания с това риск от изчерпване на запаса.
(13)
Според член 3 от Регламент (ЕС) № 1026/2012 дадена държава може да бъде определена като държава, позволяваща неустойчив риболов, когато: а) не сътрудничи в управлението на запас от общ интерес при пълно спазване на разпоредбите на Конвенцията на ООН по морско право от 10 декември 1982 г. и Споразумението на Организацията на обединените нации за прилагане на разпоредбите на Конвенцията на ООН по морско право от 10 декември 1982 г., свързани с опазването и управлението на трансгранично преминаващите и далекомигриращите рибни запаси от 4 август 1995 г. („Споразумението на ООН за рибните запаси“), или на всякакво друго международно споразумение или норма на международното право; и б) или: i) не е приела необходимите мерки за управление на риболова; или ii) е приела мерки за управление на риболова без необходимото съобразяване с правата, интересите и задълженията на други държави и на Съюза, и тези мерки за управление на риболова, когато се разглеждат съвместно с мерките, предприети от други държави и Съюза, водят до риболовни дейности, които биха могли да причинят неустойчиво състояние на запаса.
(14)
От горните съображения произтича, че Фарьорските острови отговарят на всички критерии, за да бъдат определени като държава, която разрешава неустойчив риболов, поради което Комисията може да приеме мерките, предвидени в Регламент (ЕС) № 1026/2012.
(15)
В съответствие с член 6 от Регламент (ЕС) № 1026/2012 Комисията реши с Решение от 17 май 2013 г. (4) и с писмо от същата дата да уведоми местното правителство на Фарьорските острови и правителството на Дания за намерението си да определи Фарьорските острови като държава, която разрешава неустойчив риболов, като посочи доводи за това определяне и опише възможните мерки, които могат да се вземат в съответствие с посочения регламент. Още същия ден местното правителство на Фарьорските острови потвърди получаването на писмото.
(16)
На 17 юни 2013 г. местното правителство на Фарьорските острови отговори на уведомлението, като оспори изтъкнатите от Комисията доводи със свои собствени аргументи, а именно, че Фарьорските острови не са се оттеглили от консултациите, че поддържат ангажимента си за намиране на договорено решение за поделяне на запаса и че ЕС няма право да прилага мерки за процесуална принуда. Местното правителство на Фарьорските острови обаче не изрази намерение да измени решението си за неустойчивите ограничения на улова за 2013 г., нито обоснова по ясен начин увеличението на ограничението за улова за 2013 г., освен с лишеното от основание „увеличение на запаса през последните години в морските области под юрисдикцията на Фарьорските острови“.
(17)
Комисията проучи съществуващата научна литература по въпроса и намери твърдения само за отделни случаи, в които във водите под юрисдикцията на Фарьорските острови е констатирано присъствие на херинга по-дълго през сезона, но не и източник, който да позволи това явление да се тълкува като постоянно увеличаване на достъпното количество. По отношение на довода на Фарьорските острови, че през 2014 г. запасът ще намалее под максималния устойчив улов (МУУ) при всички случаи, а не в резултат от техния едностранно увеличен дял, следва да се отбележи, че съгласно последните научни препоръки (вж. съображение 12 по-горе) въпреки че запасът може да се възстанови и да достигне МУУ, той ще остане дълго под това равнище и под заплаха от изчерпване, ако настоящата целева смъртност от риболов се увеличи до стойност, еквивалентна на получената в резултат на увеличения дял на Фарьорските острови.
(18)
След подробен анализ на доводите на местното правителство на Фарьорските острови Комисията заключи, че те не опровергават доводите, посочени в нейното уведомление, нито са обективна причина за отказа за сътрудничество, изразен от тази държава. Това заключение, както и нежеланието да се коригират едностранните ограничения за улова за 2013 г., доведоха Комисията до заключението, че Фарьорските острови продължават да отговарят на условията да бъдат определени като държава, позволяваща неустойчив риболов.
(19)
Поради това Комисията е на мнение, че е необходимо да се приемат мерки в съответствие с член 4 от Регламент (ЕС) № 1026/2012.
(20)
Необходимо е мерките да бъдат ефективни и пропорционални, за да се постигне целта за запазване на запаса и да се попречи на Фарьорските острови да се възползват от пазара, пристанищата и съоръженията на Съюза, докато продължават неустойчивия улов на херинга.
(21)
Освен това Комисията оцени въздействието върху околната среда, търговското, икономическото и социалното въздействие в краткосрочен и в дългосрочен план на мерките, които може да бъдат приети в съответствие с член 4, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1026/2012, както и административната тежест, свързана с тяхното прилагане.
(22)
Въз основа на тази оценка е целесъобразно да се приемат първоначално някои от мерките, изброени в член 4, параграф 1, букви в), г), д) и и) от Регламент (ЕС) № 1026/2012. Ако тези мерки се окажат неефективни и ако Фарьорските острови продължат да позволяват неустойчив риболов, могат да бъдат предприети допълнителни мерки.
(23)
Уловът на херинга на Фарьорските острови, който се извършва от пелагични траулери, може да бъде целеви риболов през студените месеци на годината и смесен риболов през късната пролет и лятото, когато се улавят херинга и скумрия в сходни количества. По време на сезона и двата вида могат да бъдат улавяни от един и същ кораб при едно хвърляне, при един риболовен рейс или една риболовна зона. Затова скумрията е съпътстващ вид за херингата. Следователно, като продължават да улавят и изнасят скумрия, Фарьорските острови по необходимост ще продължават да улавят големи количества херинга, която представлява необходим прилов, дори ако херингата не може да бъде изнасяна за Съюза. Поради това, ако вносът на скумрия не се включи в мерките, ефективността на забраната за внос на херинга като средство за предотвратяване на по-големите щети върху устойчивостта на запаса от херинга ще бъде намалена. Скумрията съжителства с херингата до такава степен, че при улов на скумрия в риболовните зони под контрола на Фарьорските острови винаги има риск от улов на херинга. Поради това всичката скумрия, уловена под контрола на Фарьорските острови, може да е била уловена заедно с херинга. Следователно, за да се гарантира ефективността на търговските мерки, те следва да обхванат както херингата, така и скумрията.
(24)
При оценката на пропорционалността на мерките и по-специално при вземането на решение дали ограниченията на търговията с основния вид, добиван при улова на херинга, следва да се ограничат до определено количество или да бъде забранен всякакъв внос, Комисията разгледа въпроса дали могат да бъдат предвидени по-пропорционални мерки, различни от цялостната забрана на вноса на всички продукти от херинга или скумрия или съдържащи тези видове риба. Бяха разгледани три възможности: i) количествено ограничение за всички продукти, като се ограничи вносът до традиционния обмен, ii) цялостна забрана само на прясна, замразена и консервирана риба, като не се включват преработени продукти, като рибно брашно и рибено масло, и iii) забрана за внос, ограничена до херингата и продуктите от нея. Въпреки че първата от трите възможности може да бъде много ефективна, като се има предвид голямата важност на износа на рибно брашно от Фарьорските острови за ЕС, на сегашния етап тя се възприема като твърде обременителна, особено като се има предвид, че от една страна, тя може да засегне сектори на рибарската промишленост на Фарьорските острови, които не са пряко свързани със сектора на пелагичния риболов, а от друга - че ще създаде голяма административна тежест, свързана с анализа на проби от рибно брашно и рибено масло в специализирани лаборатории с цел определяне на състава им по видове. Третата възможност, както бе посочено по-горе, се смята за неефективна, тъй като нейните възможни икономически последици могат лесно да се неутрализират от износа на скумрия. Ето защо втората възможност предлага най-добър баланс между средствата и желаното им въздействие, като няма по-лесноосъществими мерки за постигане на необходимия резултат.
(25)
При оценката на пропорционалността Комисията разгледа също необходимостта от други мерки освен ограниченията на вноса, а именно ограничения в ползването на пристанища. Тъй като използването на пристанища за зареждане с гориво, разтоварване на сушата, смяна на екипажи, ремонт и почивка е обичайна и необходима дейност, свързана с улова на херинга, Комисията заключи, че тези мерки също са необходими и че не съществуват алтернативни, по-малко ограничителни мерки, които да предотвратят използването от страна на флота на Фарьорските острови на съоръженията на ЕС при извършване на неустойчив улов на херинга.
(26)
При оценката на краткосрочното и дългосрочното въздействие на мерките върху околната среда, търговията, икономиката и обществото, както и на свързаната с прилагането им административна тежест, може да се заключи, че мерките са разумни и че няма да имат неприемливо въздействие или да създадат ненужна административна тежест. Въздействието върху околната среда е положително, тъй като се очаква мерките да подобрят устойчивостта на запаса от херинга. Въздействието върху търговията е умерено, тъй като независимо от незабавното икономическо влияние, което следва да се очаква, в средносрочен план могат да бъдат намерени алтернативни механизми за обмен и в крайна сметка не следва да се очакват затруднения в доставките в рамките на ЕС. Прогнозира се, че икономическото и социалното въздействие ще бъдат умерени в краткосрочен план, тъй като те са свързани с въздействието върху търговията; ако мерките постигнат желаното въздействие, в средносрочен и в дългосрочен план те със сигурност ще имат много положително въздействие върху редица флотове, които са силно зависими от пелагичния улов в икономическо отношение. Административната тежест от мерките ще бъде относително малка, като се има предвид, че повечето средства за контрол, включително персоналът, необходими за прилагане на мерките в държавите членки, вече съществуват.
(27)
На последно място, Комисията разгледа съвместимостта на мерките с международното право и стигна до заключението, че те се вземат с цел запазване на заплашен от изчерпване рибен запас и целят ефективно избягване на неговата свръхексплоатация, тъй като мерките имат за цел запасът от атлантическо-скандинавска херинга да се поддържа в безопасни биологични граници. Мерките се прилагат заедно със собствените мерки на Съюза за опазване (член 5, параграф 1, буква б) от Регламент (ЕС) № 1026/2012). По-специално, в съответствие с препоръките на Международния съвет за изследване на морето (ICES), Съюзът намали улова си с 26 % и се съобразява изцяло с условията и ограниченията на дългосрочния план за управление, който беше договорен и приведен в действие от крайбрежните държави през 1999 г., и който през май 2013 г. беше отново потвърден от ICES като съвместим с подхода на предпазливост и като правилен подход за управление, имащ за цел да се поддържа уловът в безопасни биологични граници. Освен това няма убедителни научни данни, които да сочат, че Фарьорските острови имат право върху по-голям дял от запаса на атлантическо-скандинавска херинга, поради което би било целесъобразно те да ограничат улова си в съответствие с препоръките на ICES за 2013 г.
(28)
Следователно мерките, приети на първо време, следва да включват: а) забрана за внос на херинга и скумрия от атлантическо-скандинавските запаси, както и рибни продукти, съдържащи тези риби или приготвени от тях, и б) ограничения за използването на пристанищата на Съюза от кораби, извършващи риболов от запасите на атлантическо-скандинавска херинга и скумрия под контрола на Фарьорските острови, както и от кораби, които превозват риба или рибни продукти с произход от такъв риболов. За да се улесни изпълнението на мерките, приложими към корабите, които извършват риболов от съответните запаси на херинга или скумрия или които превозват риба или рибни продукти с произход от тези запаси, на държавите членки следва да се предостави списък на тези кораби. За да се определи дали херингата или скумрията са уловени под контрола на Фарьорските острови, следва да се използва схемата за сертифициране на улова, предвидена в глава III от Регламент (ЕО) № 1005/2008 на Съвета от 29 септември 2008 г. за създаване на система на Общността за предотвратяване, възпиране и премахване на незаконния, недеклариран и нерегулиран риболов, за изменение на регламенти (ЕИО) № 2847/93, (ЕО) № 1936/2001 и (ЕО) № 601/2004 и за отмяна на регламенти (ЕО) № 1093/94 и (ЕО) № 1447/1999 (5).
(29)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Комитета по рибарство и аквакултури,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Предмет
С настоящия регламент Фарьорските острови се определят като държава, която позволява неустойчив риболов на запаса от атлантическо-скандинавска херинга и се установяват мерки по отношение на Фарьорските острови с цел да се гарантира запазването в дългосрочен план на този запас.
Член 2
Обхват и цели
Настоящият регламент се прилага към улова на атлантическо-скандинавска херинга, извършван под контрола на Фарьорските острови. С него се цели да се гарантира запазването в дългосрочен план на запаса от атлантическо-скандинавска херинга.
Член 3
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
„запас от атлантическо-скандинавска херинга“ означава запасът от херинга (Clupea harengus) от подзони I, II, V, XII и XIV на ICES (Международен съвет за изследване на морето) (6);
б)
„атлантическо-скандинавска херинга“ означава рибата от запаса от атлантическо-скандинавска херинга;
в)
„скумрия“ означава риба от вида Scomber scombrus, която е уловена в зоните, населявани от атлантическо-скандинавска херинга;
г)
„уловена под контрола на Фарьорските острови“ означава уловена от кораби, плаващи под флага на Фарьорските острови, или от кораби, плаващи под контрола на друга държава, на които е разрешено да извършват риболов в изключителната икономическа зона на Фарьорските острови или които са наети от стопански субект от Фарьорските острови или от органи на Фарьорските острови.
Член 4
Определяне
Фарьорските острови се определят като държава, която позволява неустойчив улов на риба от запаса от атлантическо-скандинавска херинга.
Член 5
Мерки
1. Забранява се въвеждането на територията на Съюза, включително за целите на трансбордиране в пристанищата, на посочените в приложението риба или рибни продукти, които се състоят от атлантическо-скандинавска херинга или скумрия, които са приготвени от такава риба или които съдържат такава риба, уловена под контрола на Фарьорските острови.
2. Забранява се използването на пристанищата на Съюза от кораби, плаващи под флага на Фарьорските острови, които извършват улов на атлантическо-скандинавска херинга или скумрия, и от кораби, които превозват риба или рибни продукти с произход от атлантическо-скандинавска херинга или скумрия, уловена от кораби, плаващи под флага на Фарьорските острови, или от кораби, получили разрешение от тази държава, които плават под друг флаг. Тази забрана не се прилага в случаите на непреодолима сила или бедствие по смисъла на член 18 от Конвенцията на ООН по морско право от 1982 г. по отношение на предоставянето на услуги, необходими единствено за справяне с тези ситуации.
Член 6
Изпълнение
1. Компетентните органи на държавите членки използват схемата за сертифициране на улова, предвидена в глава III от Регламент (ЕО) № 1005/2008, за да определят продуктите, обхванати от забраната, установена в член 5, параграф 1 от настоящия регламент.
2. За да се улесни изпълнението на забраната, установена в член 5, параграф 2, на държавите членки се предоставят примерни списъци на корабите, за които има достоверни данни, че са извършвали улов или понастоящем извършват улов на атлантическо-скандинавска херинга или скумрия под контрола на Фарьорските острови.
Член 7
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на седмия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 20 август 2013 година.
KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) Nr. 793/2013
af 20. august 2013
om fastlæggelse af foranstaltninger for Færøerne med henblik på at sikre bevarelsen af bestanden af atlantisk-skandinavisk sild
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1026/2012 af 25. oktober 2012 om visse foranstaltninger med henblik på bevarelse af fiskebestande over for lande, der tillader ikke-bæredygtigt fiskeri (1), særlig artikel 4, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Bestanden af atlantisk-skandinavisk sild (også kaldet norsk forårsgydende sild) er den største sildebestand i verden. Den producerer fangster i størrelsesordenen 1-2 millioner tons. Voldsom udnyttelse som følge af overfiskeri førte imidlertid til, at bestanden kollapsede, og at al fiskeri ophørte i over to årtier i perioden fra starten af 1970'erne til midten af 1990'erne med store konsekvenser for de flåder, som udnyttede bestanden.
(2)
Efter at bestanden af atlantisk-skandinavisk sild var blevet genoprettet og fiskeriet var blevet genåbnet i 1996, blev bestanden forvaltet efter høringer blandt de fem parter, hvis eksklusive økonomiske zone denne fisk kommer igennem i sin migrationscyklus: Den Russiske Føderation, Norge, Færøerne, Island og Den Europæiske Union (i det følgende benævnt »kyststaterne«).
(3)
Siden 2007 har de aftaler, som blev indgået under høringerne af kyststaterne, omfattet endelige regler om fordelingen af den samlede tilladte fangstmængde (TAC) og et tilsagn om at fastholde relativt stabile andele i de kommende år. De aftalte andele for bestanden af atlantisk-skandinavisk sild var 5,16 % for Færøerne, 14,51 % for Island, 6,51 % for Unionen, 61 % for Norge og 12,82 % for Den Russiske Føderation. Endvidere har kyststaterne også haft en mangeårig aftale om, at de sammen skulle revurdere og revidere de fælles vedtagne forvaltningsordninger på grundlag af ny videnskabelig rådgivning og inden en bestemt dato.
(4)
For at gøre det lettere at fastsætte samlede tilladte fangstmængder havde kyststaterne på grundlag af den tilgængelige videnskabelige viden aftalt og gennemført en langsigtet forvaltningsplan i overensstemmelse med den præventive tilgang, som skulle holde fangsterne inden for sikre biologiske grænser og sikre bæredygtigt fiskeri.
(5)
Formålet med den langsigtede forvaltningsplan var at undgå, at bestanden skulle falde til et biomasseniveau på under 2 500 000 tons, og gøre alt for at holde den på over 5 000 000 tons, som er det niveau, som menes at give det maksimalt bæredygtige udbytte. Dette skulle ske ved at begrænse fangsterne, så de stemte overens med en fiskeridødelighed på 0,125. Det blev aftalt, at såfremt biomasseniveauet faldt til under 5 000 000 tons, skulle fiskeridødeligheden reduceres for at sikre en hurtig genopretning af bestanden.
(6)
I september 2012 anbefalede Det Internationale Havundersøgelsesråd (ICES) i overensstemmelse med den præventive tilgang i forvaltningsplanen, at den samlede tilladte fangst (TAC) for de fem kyststater ikke måtte overstige 619 000 tons i 2013, hvilket svarer til et fald på 26 % sammenlignet med TAC'en for 2012.
(7)
I høringerne af kyststaterne, som blev afholdt fra oktober 2012 til januar 2013 for at forhandle aftalerne for 2013, afviste repræsentanterne for Færøerne gentagne gange konsekvent at fortsætte den aktuelle fordelingsaftale. Aftalerne for 2013 blev endeligt indgået den 18. januar 2013 af blot fire kyststater for så vidt muligt at bevare en koordineret forvaltning af bestanden i kyststaterne. Af aftalereferatet fra disse høringer af 23. januar 2013 fremgår det, at delegationerne udtrykte bekymring over, at Færøerne havde trukket sig fra kyststaternes aftale uden forudgående varsel. Eftersom det ikke var muligt at indgå en aftale med alle fem parter, fordi Færøerne havde trukket sig ud af høringerne, blev de resterende fire parter enige om at tage hensyn til Færøernes rettigheder ved at afsætte landets traditionelle andel, dvs. den andel, som Færøerne har haft siden aftalen i 2007, svarende til 31 000 tons (5,16 % af TAC'en).
(8)
Under kyststaternes høringer frem til den 23. januar 2013 fremsatte Færøerne ikke noget krav om en bestemt andel og heller ikke noget skriftligt eller mundtligt forslag om en ny fordelingsaftale, de forsøgte ikke at deltage sammen med de fire andre parter, og de gjorde sig ingen bestræbelser på at samarbejde om at drøfte aftalen for 2013.
(9)
Færøernes fiskeriminister bekendtgjorde i en erklæring af 26. marts 2013, at der ensidigt var fastsat en fangstgrænse på 105 230 tons for den færøske flåde, svarende til 17 % af den anbefalede TAC eller over tre gange så meget som den andel, som ville svare til at anvende de tidligere aftaler og en stigning på 145 % af deres andel i 2012. Denne ensidige bekendtgørelse skal ses i lyset af ovennævnte videnskabelige rådgivning om at reducere fangsterne i 2013 med 26 %. Med denne bekendtgørelse afviste Færøerne reelt også den fælles aftalte forvaltningsplan.
(10)
Færøerne har dermed undladt at samarbejde med Unionen og de andre kyststater om at forvalte en bestand af fælles interesse, nemlig bestanden af atlantisk-skandinavisk sild, og har ikke overholdt forpligtelserne i henhold til artikel 61, stk. 2, artikel 63, stk. 1 og 2, og artikel 118, 119 og 300 i De Forenede Nationers havretskonvention af 10. december 1982 (UNCLOS) og artikel 5 og 6 og artikel 8, stk. 1 og 2, i De Forenede Nationers aftale om gennemførelse af bestemmelserne i De Forenede Nationers havretskonvention af 10. december 1982 vedrørende bevarelse og forvaltning af fælles fiskebestande og stærkt vandrende fiskearter (UNFSA).
(11)
Hvis de fangstgrænser, som de fire kyststater og Færøerne har fastsat, nås, vil den samlede fangstmængde nå op på 692 290 tons, hvilket vil være overfiskeri sammenlignet med den anbefalede TAC. Ifølge de vurderinger og fangstprognoser, som ICES kom med i sin rådgivning om forvaltningen af fiskerisæsonen 2013 (2), ville en sådan fangstmængde medføre en gydebiomasse (SSB) i starten af 2014 på 4 200 000 tons, hvilket er langt under de 5 000 000 tons, som ventes at give det maksimalt bæredygtige udbytte.
(12)
Endvidere bekræfter nyligt offentliggjorte videnskabelige beviser fra ICES i maj 2013 (3), at den langsigtede forvaltningsplan i sin nuværende form (med målet om en fiskeridødelighed på 0,125) er præventiv, mens en stigning i målet for fiskeridødelighed til en værdi på 0,15, som netop svarer til den værdi, som fremkommer som følge af stigningen af Færøernes andel, gør planen ikke-præventiv med deraf følgende øget risiko for, at bestanden kollapser.
(13)
Ifølge artikel 3 i forordning (EU) nr. 1026/2012 kan et land identificeres som et land, der tillader ikke-bæredygtigt fiskeri, hvis: a) det undlader at samarbejde om forvaltningen af en bestand af fælles interesse i fuld overensstemmelse med bestemmelserne i De Forenede Nationers havretskonvention af 10. december 1982 (UNCLOS) og De Forenede Nationers aftale om gennemførelse af bestemmelserne i De Forenede Nationers havretskonvention af 10. december 1982 vedrørende bevarelse og forvaltning af fælles fiskebestande og stærkt vandrende fiskearter af 4. august 1995 (UNFSA) eller enhver anden international aftale eller folkeretlig norm, og b) det enten: i) undlader at vedtage de nødvendige foranstaltninger for fiskeriforvaltningen, eller ii) vedtager foranstaltninger for fiskeriforvaltningen uden behørig hensyntagen til andre landes og Unionens rettigheder, interesser og pligter, og disse foranstaltninger for fiskeriforvaltningen, når de sammenholdes med foranstaltninger truffet af andre lande og Unionen, fører til fiskeriaktiviteter, der kunne resultere i, at bestanden kommer i en ikke-bæredygtig tilstand.
(14)
Som følge af ovenstående overvejelser opfylder Færøerne alle kriterierne for at blive identificeret som et land, der tillader ikke-bæredygtigt fiskeri, og Kommissionen kan derfor vedtage foranstaltningerne i forordning (EU) nr. 1026/2012.
(15)
Kommissionen besluttede i medfør af artikel 6 i forordning (EU) nr. 1026/2012 ved beslutning af 17. maj 2013 (4) og skrivelse af samme dato at meddele Færøernes landsstyre og den danske regering, at den havde til hensigt at identificere Færøerne som et land, der tillader ikke-bæredygtigt fiskeri, med oplysninger om årsagerne til denne identificering og de mulige foranstaltninger, der kan træffes i henhold til forordningen. Færøernes landsstyre bekræftede modtagelse af skrivelsen samme dag.
(16)
Færøernes landsstyre svarede på meddelelsen inden den 17. juni 2013 og afviste Kommissionens argumenter med sine egne argumenter, nemlig at de ikke havde trukket sig ud af høringerne, at de fortsat bestræbte sig på at finde en forhandlet løsning på fordelingen af bestanden, og at EU ikke havde ret til at bruge tvangsforanstaltninger. De udtrykte imidlertid heller ikke nogen hensigt om at ændre beslutningen om ikke-bæredygtige fangstgrænser for 2013, ligesom de ikke gav nogen tydelige begrundelser for deres høje fangstgrænse for 2013 ud over en ikke-begrundet påstand om en øget forekomst af denne bestand inden for de seneste år i de havområder, som er under færøsk jurisdiktion.
(17)
Kommissionen undersøgte den eksisterende videnskabelige litteratur om emnet og fandt kun udtalelser, som pegede på, at der i løbet af en sæson ind imellem forekom sild i færøske farvande i længere tid, men fandt ingen henvisninger, der tillod at fortolke dette fænomen som en stabil eller permanent stigning i mængden. Med hensyn til Færøernes argument om, at bestanden under alle omstændigheder og ikke som følge af deres øgede ensidige andel vil falde til under det maksimale bæredygtige udbytte (MSY) i 2014, bemærkes det, at bestanden ifølge den seneste videnskabelige rådgivning (se betragtning 12 ovenfor) igen kan stige til det maksimale bæredygtige udbytte, men vil ligge under dette niveau i længere tid og med større risiko for, at bestanden kollapser, hvis det nuværende mål for fiskeridødelighed øges til en værdi, som svarer til den værdi, der følger af den større færøske andel.
(18)
Kommissionen konkluderede efter en detaljeret analyse af det færøske landsstyres argumenter, at disse ikke modbeviser årsagerne i Kommissionens meddelelse eller giver nogen objektiv begrundelse for landets manglende samarbejde. Som følge af denne konklusion og den manglende vilje til at korrigere de ensidige fangstgrænser for 2013 konkluderer Kommissionen, at Færøerne fortsat opfylder kriterierne for at blive identificeret som et land, der tillader ikke-bæredygtigt fiskeri.
(19)
Kommissionen mener derfor, at det er nødvendigt at vedtage foranstaltninger i henhold til artikel 4 i forordning (EU) nr. 1026/2012.
(20)
Disse foranstaltninger skal være effektive og forholdsmæssigt afpassede i forhold til at nå målet om bevarelse og bør forhindre Færøerne i at udnytte Unionens markeder, havne og faciliteter til at opretholde sit ikke-bæredygtige fiskeri efter sild.
(21)
Kommissionen har endvidere evalueret de miljømæssige, handelsmæssige, økonomiske og sociale konsekvenser på kort og lang sigt af de foranstaltninger, som kan vedtages i henhold til artikel 4, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1026/2012 samt den administrative byrde i forbindelse med foranstaltningernes gennemførelse.
(22)
På grundlag af denne evaluering forekommer det hensigtsmæssigt indledningsvist at vedtage visse foranstaltninger i henhold til artikel 4, stk. 1, litra c), d), e), og i), i forordning (EU) nr. 1026/2012. Såfremt disse foranstaltninger viser sig at være ineffektive, og såfremt Færøerne fortsat tillader ikke-bæredygtigt fiskeri, kan der vedtages yderligere foranstaltninger.
(23)
Det færøske fiskeri efter sild med flydetrawl kan være direkte fiskeri i årets koldeste måneder, men er blandet fiskeri i det sene forår og om sommeren, hvor der fanges lige store mængder sild og makrel. Begge arter kan fanges med det samme fartøj i samme træk, på den samme fangstrejse eller på de samme fangstpladser i løbet af sæsonen. Makrel er dermed som art knyttet til sild. Ved fortsat at fange og eksportere makrel vil Færøerne således også forsætte med at fange store mængder sild som en nødvendig bifangst, selv om sild ikke kan eksporteres til Unionen. Hvis foranstaltningerne således ikke også omfatter makrelimport, undermineres effektiviteten af et forbud mod import af sild som et middel til at forhindre yderligere skade på sildebestandens bæredygtighed. Makrel lever sammen med sild i et sådant omfang, at der i forbindelse med fiskeri efter makrel under Færøernes kontrol altid er en risiko for at fange sild. Der er således en risiko for, at al makrel, der fanges under Færøernes kontrol, er fanget sammen med sild. For at sikre effektive handelsmæssige foranstaltninger bør de derfor omfatte både sild og makrel.
(24)
I forbindelse med sin vurdering af, om foranstaltningerne er forholdsmæssige, og navnlig i forbindelse med beslutningen om, hvorvidt begrænsningerne for handelen med de vigtigste arter, som fanges under sildefiskeriet, bør begrænses til en bestemt mængde, eller om al import bør forbydes, undersøgte Kommissionen, om der fandtes andre alternative foranstaltninger end et totalt forbud mod import af alle produkter, som fremstilles af eller indeholder sild eller makrel, og som kunne være mere forholdsmæssige foranstaltninger. Tre mulige alternativer blev vurderet: i) en kvantitativ begrænsning for alle produkter, der begrænser import til den traditionelle handel, ii) et totalt forbud mod frisk og frossen fisk og fisk på dåse, men ikke mere detaljerede produkter som fiskemel og -olie og iii) et importforbud begrænset udelukkende til sild og sildeprodukter. Den første af disse tre muligheder kan være yderst effektiv i lyset af den store betydning af Færøernes eksport af fiskemel til EU, men den anses på dette tidspunkt for at være alt for byrdefuld, navnlig i lyset af at den på den ene side kan påvirke sektorer af den færøske fiskeriindustri, som ikke er direkte knyttet til den pelagiske fangstsektor, og på den anden side vil skabe en stor administrativ byrde i forbindelse med, at fiskemel og -olie skal analyseres i specialiserede laboratorier for at fastslå den artsmæssige sammensætning. Det tredje alternativ anses som nævnt ovenfor for at være ineffektivt, så længe de økonomiske konsekvenser let kan udlignes af makreleksporten. Det andet alternativ giver således den bedste balance mellem midlerne og de ønskede virkninger, og der findes ikke nogen mindre byrdefulde foranstaltninger med henblik på at opnå det nødvendige resultat.
(25)
I sin vurdering af forholdsmæssigheden undersøgte Kommissionen endvidere, om der er behov for andre foranstaltninger end importbegrænsninger og navnlig begrænsninger for brug af havne. Da havne rutinemæssigt og nødvendigvis anvendes til aktiviteter i forbindelse med fangst af sild som påfyldning af brændstof, landing af fisk, udskiftning af besætning, reparationer og hvile, konkluderede Kommissionen, at sådanne foranstaltninger også er nødvendige, og at der ikke findes alternative, mindre restriktive foranstaltninger for at undgå, at Færøernes flåde udnytter EU's faciliteter, med hensyn til at retsforfølge ubæredygtigt sildefiskeri.
(26)
I vurderingen af de miljømæssige, handelsmæssige, økonomiske og sociale konsekvenser af foranstaltningerne på kort og lang sigt samt den administrative byrde i forbindelse med foranstaltningernes gennemførelse kan det konkluderes, at foranstaltningerne er rimelige og ikke vil have en uacceptabel virkning eller skabe en uforholdsmæssig byrde. Foranstaltningernes miljømæssige konsekvenser er fornuftige, eftersom de ventes at bidrage til at forbedre sildebestandens bæredygtighed. Deres handelsmæssige konsekvenser vil være moderate, selv om der ventes umiddelbare økonomiske konsekvenser, og selv om der på mellemlang sigt kan findes alternative udvekslingsmekanismer og i sidste ende ikke ventes nogen mangel på forsyninger i EU. De økonomiske og sociale konsekvenser ventes at være moderate på kort sigt, eftersom de vil være knyttet til de handelsmæssige konsekvenser, men vil på mellemlang og lang sigt, såfremt foranstaltningerne opnår den ønskede virkning, nødvendigvis være meget positive, navnlig for en række flåder, som i høj grad er økonomisk afhængige af pelagisk fiskeri. Den administrative byrde som følge af foranstaltningerne vil være relativt lille, i betragtning af at de fleste kontrolmidler, herunder personale, som er nødvendige for at håndhæve foranstaltningerne i medlemsstaterne, allerede eksisterer.
(27)
Endelig undersøgte Kommissionen foranstaltningernes forenelighed med international ret og konkluderede, at de vedrører bevarelse af en udtømmelig fiskebestand og har til formål effektivt at undgå overudnyttelse af bestanden, eftersom foranstaltningerne har til formål at opretholde bestanden af atlantisk-skandinaviske sild inden for sikre biologiske grænser. Foranstaltningerne benyttes sammen med Unionens egne bevaringsforanstaltninger (artikel 5, stk. 1, litra b), i forordning (EU) nr. 1026/2012. Unionen har navnlig reduceret sine fangster med 26 % på linje med anbefalingen fra Det Internationale Havundersøgelsesråd (ICES), og Unionen anvender fuldt ud betingelserne og begrænsningerne i den langsigtede forvaltningsplan, som blev vedtaget af kystaterne i 1999 og har været anvendt siden da, og som igen blev bekræftet af ICES i maj 2013 som værende i overensstemmelse med den præventive tilgang og som den rette forvaltningstilgang til at kunne holde fangsterne inden for sikre biologiske grænser. Desuden er der ikke noget afgørende videnskabeligt bevis for, at Færøerne skulle have ret til en højere andel af fiskeriet af atlantisk-skandinavisk sild; derfor ville en reduktion af deres fangster som anbefalet af ICES for 2013 have været rimeligt.
(28)
De foranstaltninger, der indledningsvis skal vedtages, bør derfor omfatte: a) forbud mod import af sild og makrel fra atlantisk-skandinaviske bestande samt af fiskeriprodukter, som indeholder eller er fremstillet af sådanne fisk, og b) begrænsninger for anvendelsen af Unionens havne for fartøjer, der fisker efter bestande af atlantisk-skandinavisk sild og makrel under Færøernes kontrol, og for fartøjer, der transporterer fisk eller fiskeriprodukter, som stammer fra sådant fiskeri. For at fremme håndhævelsen af foranstaltningerne vedrørende fartøjer, der fisker efter de pågældende bestande af sild eller makrel eller transporterer fisk eller fiskeriprodukter, som stammer fra disse bestande, bør der gives lister over disse fartøjer til medlemsstaterne. For at fastslå, om sild eller makrel er fanget under Færøernes kontrol, bør ordningen for fangstattester, som fremgår af kapitel III i Rådets forordning (EF) nr. 1005/2008 af 29. september 2008 om en EF-ordning, der skal forebygge, afværge og standse ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri, om ændring af forordning (EØF) nr. 2847/93, (EF) nr. 1936/2001 og (EF) nr. 601/2004 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1093/94 og (EF) nr. 1447/1999 (5), anvendes.
(29)
Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra Komitéen for Fiskeri og Akvakultur -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Genstand
I denne forordning identificeres Færøerne som et land, der tillader ikke-bæredygtigt fiskeri efter bestanden af atlantisk-skandinavisk sild, og der træffes foranstaltninger over for Færøerne for at sikre bevarelsen af bestanden på lang sigt.
Artikel 2
Anvendelsesområde og mål
Denne forordning finder anvendelse på fiskeri efter atlantisk-skandinavisk sild under Færøernes kontrol. Den har til formål at sikre bæredygtigheden af bestanden af atlantisk-skandinavisk sild på lang sigt.
Artikel 3
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
a)
»bestand af atlantisk-skandinavisk sild«: bestanden af sild (Clupea harengus) i Det Internationale Havundersøgelsesråds (ICES's) delområde I, II, V, XII og XIV (6)
b)
»atlantisk-skandinavisk sild«: fisk fra bestanden af atlantisk-skandinavisk sild
c)
»makrel«: fisk af arten Scomber scombrus, som er fanget i de områder, hvor atlantisk-skandinavisk sild findes
d)
»fanget under Færøernes kontrol«: fanget af fartøjer, som fører Færøernes flag, eller af fartøjer, som fører en anden stats flag, som har tilladelse til at fiske i Færøernes eksklusive økonomiske zone, eller som er chartret af en færøsk virksomhed eller af færøske myndigheder.
Artikel 4
Identifikation
Færøerne identificeres som et land, der tillader ikke-bæredygtigt fiskeri efter bestanden af atlantisk-skandinavisk sild.
Artikel 5
Foranstaltninger
1. Det forbydes at indføre de i bilaget anførte fisk og fiskeriprodukter, som består af, er fremstillet af eller indeholder atlantisk-skandinavisk sild eller makrel, som er fanget under Færøernes kontrol, på Unionens område, herunder med henblik på omladning i havne.
2. Fartøjer, der fører Færøernes flag, og som fisker efter atlantisk-skandinavisk sild eller makrel, og fartøjer, der transporterer fisk eller fiskeriprodukter, der stammer fra atlantisk-skandinavisk sild eller makrel, som er fanget enten af fartøjer, der fører landets flag, eller fartøjer, som er godkendt af landet, men fører et andet lands flag, forbydes at anvende Unionens havne. Dette forbud gælder ikke i tilfælde af force majeure eller nød inden for betydningen af artikel 18 i De Forenede Nationers havretskonvention (1982) for tjenester, som er strengt nødvendige for at afhjælpe sådanne situationer.
Artikel 6
Gennemførelse
1. Medlemsstaternes kompetente myndigheder skal benytte ordningen for fangstattester i henhold til kapitel III i forordning (EF) nr. 1005/2008 til at identificere produkter, som er omfattet af forbuddet i artikel 5, stk. 1, i denne forordning.
2. For at fremme gennemførelsen af forbuddet i artikel 5, stk. 2, gives medlemsstaterne vejledende lister over de fartøjer, som ifølge pålidelige datakilder har fisket eller aktuelt fisker efter atlantisk-skandinavisk sild eller makrel under Færøernes kontrol.
Artikel 7
Ikrafttrædelse
Denne forordning træder i kraft på syvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i enhver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 20. august 2013.