РЕШЕНИЕ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 19 декември 2012 година
съгласно Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета относно достатъчната степен на защита на личните данни от страна на Нова Зеландия
(нотифицирано под номер C(2012) 9557)
(текст от значение за ЕИП)
(2013/65/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 г. за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (1), и по-специално член 25, параграф 6 от нея,
след консултация с Европейския надзорен орган по защита на данните,
като има предвид, че:
(1)
Съгласно Директива 95/46/ЕО от държавите членки се изисква да предвидят, че предаването на лични данни на трета страна може да се извършва само ако въпросната трета страна гарантира достатъчна степен на защита и ако законодателствата на държавите членки по прилагане на други разпоредби от директивата бъдат спазени преди предаването.
(2)
Комисията може да установи, че третата страна гарантира достатъчна степен на защита. В такъв случай държавите членки могат да предават лични данни, без да са необходими допълнителни гаранции.
(3)
Директива 95/46/ЕО изисква степента на защита на данните да бъде преценявана с оглед на всички обстоятелства, свързани с операцията по предаване на данни или набора от операции по предаване на данни, като се обръща специално внимание на определени елементи, посочени в директивата, които са свързани с предаването.
(4)
Поради съществуващите различни подходи в третите страни по отношение на защитата на данните, е необходимо извършването на оценката за адекватност и приемането и изпълнението на всяко решение, основаващо се на Директива 95/46/ЕО, да стават по начин, който не води до произволна или необоснована дискриминация по отношение на или между трети страни, в които съществуват сходни условия, нито представлява скрита пречка за търговията съгласно действащите международни ангажименти на Съюза.
(5)
Нова Зеландия е бивша британска колония. Тя става независим доминион през 1907 г., но до 1947 г. конституционните ѝ връзки с Великобритания официално не са прекъснати. Нова Зеландия е унитарна държава и няма писана конституция в общоприетия смисъл на утвърден конститутивен документ. Тя е конституционна монархия и парламентарна демокрация по уестминстърския модел, като неин държавен глава е кралицата на Нова Зеландия.
(6)
В страната се прилага принципът на парламентарния суверенитет. По традиция обаче съществуват известен брой закони с особено конституционно значение, които се считат за „върховно законодателство“ (higher law). Това означава, че те са част от конституционната основа или среда и оказват влияние върху практиките на държавните органи и приемането на останалото законодателство. Освен това за изменението или отменянето на въпросното законодателство е необходим общ политически консенсус. Няколко такива закона - Хартата за правата (Bill of Rights Act) от 28 август 1990 г. (общ закон (Public Act) № 109 от 1990 г.), Законът за правата на човека (Human Rights Act) от 10 август 1993 г. (общ закон (Public Act) № 82 от 1993 г.) и Законът за правото на неприкосновеност на личния живот (Privacy Act) от 17 май 1993 г. (общ закон (Public Act) № 28 от 1993 г.) - са свързани със защитата на данните. Конституционното значение на това законодателство проличава от традицията, според която то трябва да бъде взето предвид при изготвянето или предлагането на ново законодателство.
(7)
Правните норми за защитата на личните данни в Нова Зеландия са установени предимно в Закона за правото на неприкосновеност на личния живот, изменен със Закона за изменение на Закона за правото на неприкосновеност на личния живот (трансгранично информиране) (Privacy (Cross-border Information) Amendment Act) от 7 септември 2010 г. (общ закон (Public Act) № 113 от 2010 г.). Този по-ранен от Директива 95/46/ЕО закон не се ограничава до автоматизирано обработваните данни или съдържащите се във файл структурирани данни, а обхваща цялата лична информация, независимо от нейното естество или форма. Той се прилага спрямо публичния и частния сектор в тяхната цялост, с няколко специфични изключения от обществен интерес, каквито може да се очакват в едно демократично общество.
(8)
В Нова Зеландия съществуват няколко правни уредби, посветени на въпросите относно правото на неприкосновеност на личния живот, от гледна точка на политика, разпоредби или юрисдикции, компетентни да разглеждат оплаквания. Някои от тях са регламентирани в законодателството, докато други зависят от саморегулиращи се професионални образувания, като например в областта на медиите, директния маркетинг, нежеланите електронни съобщения, пазарните проучвания, здравословното състояние и уврежданията, банковото и застрахователното дело и спестяванията.
(9)
В допълнение към законодателството, приемано от парламента на Нова Зеландия, съществува и внушителен корпус от правила на обичайното право, които произтичат от английското обичайно право и в който са обхванати релевантни за защитата на данните принципи и разпоредби на обичайното право. Сред основните принципи на обичайното право е принципът, че достойнството на личността е от първостепенно значение за правото. Този принцип на обичайното право е ключов елемент от общия контекст при постановяването на съдебните решения в Нова Зеландия. От съдебната практика на тази страна, основаваща се на обичайното право, също могат да се изведат редица други аспекти на неприкосновеността на личния живот, сред които са накърняването на неприкосновеността на личния живот, злоупотребата с доверие и инцидентната защита в случай на клевета, нарушаване на обществения ред, тормоз, злонамерена лъжа, небрежност и други.
(10)
Правните норми за защита на данните, приложими в Нова Зеландия, обхващат всички основни принципи, необходими за осигуряването на достатъчна степен на защита на физическите лица, като в тях се предвиждат и изключения и ограничения с цел защитата на важни обществени интереси. Тези правни норми за защита на данните и изключенията отразяват принципите, установени в Директива 95/46/ЕО.
(11)
Прилагането на правните норми за защита на данните се гарантира чрез административни и съдебни средства за защита и чрез независим надзор, осъществяван от надзорен орган - Комисаря по въпросите на неприкосновеността на личния живот, който разполага с подобни на предвидените в член 28 от Директива 95/46/ЕО правомощия и който действа като независим орган. Освен това всяка заинтересована страна може да търси защита по съдебен ред за обезщетяване на вреди, възникнали в резултат на незаконно обработване на личните ѝ данни.
(12)
Поради това следва да се счита, че Нова Зеландия осигурява достатъчна степен на защита на личните данни съгласно предвиденото в Директива 95/46/ЕО.
(13)
Настоящото решение следва да се отнася до достатъчния характер на степента на защита, предоставяна в Нова Зеландия, с оглед на спазването на изискванията на член 25, параграф 1 от Директива 95/46/ЕО. То не трябва да засяга други условия или ограничения за прилагането на други разпоредби от директивата, отнасящи се до обработването на лични данни в държавите членки.
(14)
В интерес на прозрачността, а и за да се обезпечи възможността компетентните органи в държавите членки да осигурят защитата на лицата по отношение на обработването на техните лични данни, е необходимо да се укажат извънредните обстоятелства, при които спирането на определени потоци от данни може да бъде счетено за основателно въпреки констатацията за наличие на достатъчна степен на защита.
(15)
Работната група за защита на лицата при обработването на лични данни, създадена съгласно член 29 от Директива 95/46/ЕО, даде положително становище относно степента на защита в Нова Зеландия по отношение на личните данни (2). Това становище бе взето предвид при подготовката на настоящото решение за изпълнение.
(16)
Мерките, предвидени в настоящото решение, са в съответствие със становището на комитета, учреден съгласно член 31, параграф 1 от Директива 95/46/ЕО,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. За целите на член 25, параграф 2 от Директива 95/46/ЕО се счита, че Нова Зеландия осигурява достатъчна степен на защита на личните данни, предавани от Съюза.
2. Компетентният надзорен орган за прилагането на правните норми за защита на данните в Нова Зеландия е посочен в приложението към настоящото решение.
Член 2
1. Без да се засягат правомощията им да предприемат действия за гарантиране на спазването на националното законодателство, прието на основание на разпоредби, различни от член 25 от Директива 95/46/ЕО, компетентните органи на държавите членки могат да упражняват правомощията, с които разполагат, за да спрат потоците от данни към получател в Нова Зеландия с цел защита на лицата по отношение на обработването на техните лични данни в следните случаи:
а)
когато компетентен орган на Нова Зеландия е установил, че получателят нарушава приложимите норми за защита; или
б)
когато е много вероятно, че нормите за защита се нарушават, има основателни причини да се смята, че компетентният орган в Нова Зеландия не взема или няма да вземе подходящи и навременни мерки за разрешаване на случая, продължаването на предаването на данни би довело до неизбежен риск от сериозно увреждане на субектите на данни и при дадените обстоятелства компетентните органи на държавата членка са положили достатъчни усилия да предупредят отговарящия за обработването, който е установен в Нова Зеландия, и да му дадат възможност за отговор.
2. Спирането престава да действа веднага щом бъде осигурено спазването на нормите за защита и компетентният орган в съответните държави членки бъде уведомен за това.
Член 3
1. Държавите членки уведомяват незабавно Комисията за мерките, приети на основание член 2.
2. Държавите членки и Комисията се информират взаимно за случаите, при които действията на органите, отговорни за гарантиране на спазването на нормите за защита в Нова Зеландия, не са достатъчни за осигуряване на такова спазване.
3. Ако информация, събрана съгласно член 2, параграф 1 и параграфи 1 и 2 от настоящия член, показва, че даден орган, натоварен със задачата да гарантира спазването на нормите за защита в Нова Зеландия, не изпълнява ефикасно функциите си, Комисията уведомява компетентния орган в Нова Зеландия и, ако е необходимо, представя проект за мерки съгласно процедурата по член 31, параграф 2 от Директива 95/46/ЕО с оглед отменяне или спиране на действието на настоящото решение или ограничаване на неговото приложно поле.
Член 4
Комисията наблюдава прилагането на настоящото решение и съобщава съответните констатации на комитета, учреден съгласно член 31 от Директива 95/46/ЕО, включително всяка информация, която би могла да има отражение върху съдържащата се в член 1 от настоящото решение констатация, че защитата в Нова Зеландия е достатъчна по смисъла на член 25 от Директива 95/46/ЕО, както и всяка информация, че решението се прилага по дискриминационен начин.
Член 5
Държавите членки предприемат всички необходими мерки, за да се съобразят с настоящото решение до 20 март 2013 г.
Член 6
Адресати на настоящото решение са държавите членки.
Съставено в Брюксел на 19 декември 2012 година.
KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESAFGØRELSE
af 19. december 2012
i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF om, hvorvidt New Zealand yder tilstrækkelig beskyttelse af personoplysninger
(meddelt under nummer C(2012) 9557)
(EØS-relevant tekst)
(2013/65/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions Funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (1), særlig artikel 25, stk. 6,
efter høring af Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Medlemsstaterne skal i henhold til direktiv 95/46/EF fastsætte bestemmelser om, at videregivelse af personoplysninger til et tredjeland kun må finde sted, hvis det pågældende tredjeland sikrer et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau, og medlemsstaternes love til gennemførelse af direktivets øvrige bestemmelser overholdes inden videregivelsen.
(2)
Kommissionen kan fastslå, at et tredjeland sikrer et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau. I så fald kan der videregives personoplysninger fra medlemsstaterne, uden at yderligere garantier er påkrævet.
(3)
Vurderingen af, om beskyttelsesniveauet for personoplysninger er tilstrækkeligt, skal i henhold til direktiv 95/46/EF ske på grundlag af samtlige de forhold, der har indflydelse på en videregivelse eller en type videregivelse af oplysninger og under hensyntagen til visse angivne faktorer, der er relevante for den pågældende videregivelse.
(4)
Vurderingen af, om beskyttelsesniveauet er tilstrækkeligt, og vedtagelsen og gennemførelsen af afgørelser i henhold til direktiv 95/46/EF skal på grund af tredjelandenes forskellige tilgang til beskyttelse af oplysninger foretages på en sådan måde, at der ikke vilkårligt eller uberettiget diskrimineres mod eller mellem tredjelande, hvor lignende forhold gør sig gældende, eller skabes skjulte handelshindringer, idet der tages hensyn til Den Europæiske Unions nuværende internationale forpligtelser.
(5)
New Zealand er en tidligere britisk koloni. Landet blev en uafhængig »dominion« i 1907, men afbrød ikke formelt sine forfatningsmæssige forbindelser med Storbritannien før 1947. New Zealand er en enhedsstat og har ikke nogen skriftlig forfatning i sædvanlig forstand i form af et grundlæggende forfatningsdokument. Landet er et konstitutionelt monarki og et parlamentarisk demokrati efter Westminster-modellen med dronningen af New Zealand som statsoverhoved.
(6)
New Zealand fungerer efter princippet om parlamentarisk suverænitet. Ikke desto mindre er der sædvanligvis en række love, som er af særlig forfatningsmæssig betydning og anses for »higher law« (overordnede retsregler). Dette skal forstås sådan, at de udgør en del af det forfatningsmæssige grundlag, idet de ligger til grund for de offentlige myndigheders praksis og vedtagelsen af anden lovgivning. Endvidere ville man forvente en tværpolitisk konsensus ved ændring eller ophævelse af disse love. Flere af lovene er relevante for beskyttelsen af personoplysninger: »Bill of Rights Act« af 28. august 1990 (Public Act nr. 109 af 1990), »Human Rights Act« af 10. august 1993 (Public Act nr. 82 af 1993) og »Privacy Act« af 17. maj 1993 (Public Act nr. 28 af 1993). Disse loves forfatningsmæssige vigtighed afspejles i, at de konventionelt altid skal tages i betragtning, når der skal udarbejdes eller fremsættes nye lovforslag.
(7)
De retlige standarder for beskyttelse af personoplysninger i New Zealand er primært anført i »Privacy Act« som ændret ved »Privacy (Cross-border Information) Ammendment Act« af 7. september 2010 (offentlig lov nr. 113 af 2010). Den er vedtaget før direktiv 95/46/EF og er ikke begrænset til elektronisk behandlede oplysninger eller strukturerede oplysninger i et register, men dækker alle personoplysninger uanset deres form. Den dækker både den private og den offentlige sektor med nogle få specifikke undtagelser af offentlig interesse, som må forventes af et demokratisk samfund.
(8)
Der er en række lovgivningsmæssige rammer i New Zealand, som har til formål at regulere spørgsmål om privatlivets fred på det politiske område og med hensyn til regler og klageinstanser. Nogle er lovbestemte, mens andre er selvregulerende brancheorganisationer, herunder regulering af medier, direkte markedsføring, uopfordret elektronisk post, markedsforskning, sundhedsvæsen, bank- og forsikringsvirksomhed.
(9)
Udover den lovgivning, New Zealands parlament har vedtaget, findes der en anseelig samling sædvaneretlige regler, som har rødder tilbage i engelsk sædvaneret, og som indeholder sædvaneretlige principper og regler, der er relevante for beskyttelse af oplysninger. Et af de væsentlige sædvaneretlige principper er princippet om den personlige værdighed, som er et af de vigtigste retlige anliggender. Dette princip er et nøgleelement i New Zealands retspraksis. New Zealands retspraksis baseret på sædvaneret omfatter også en række andre aspekter af privatlivets fred, herunder krænkelse af privatlivets fred, tillidsbrud og beskyttelse mod ærekrænkelse, gener, chikane, injurier, uagtsomhed m.m.
(10)
De gældende retsregler om beskyttelse af oplysninger i New Zealand indeholder alle de grundlæggende principper, der er nødvendige for at sikre et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau for fysiske personer, og de indeholder også en række undtagelser og begrænsninger med henblik på at beskytte vigtige offentlige interesser. Disse retsregler om beskyttelse af oplysninger og undtagelserne herfra afspejler de principper, der er fastsat i direktiv 95/46/EF.
(11)
Anvendelsen af disse retsregler om beskyttelse af oplysninger sikres gennem adgang til domstolsprøvelse og administrative klagemuligheder og ved uafhængig kontrol foretaget af tilsynsmyndigheden, benævnt »Privacy Commissioner«, som handler uafhængigt, og som er udstyret med de beføjelser, der er anført i artikel 28 i direktiv 95/46/EF. Desuden har enhver berørt part ret til at indgive søgsmål til domstolene med henblik på skadeserstatning som følge af ulovlig behandling af den pågældendes personoplysninger.
(12)
New Zealand bør derfor anses for at sikre et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau for personoplysninger i henhold til direktiv 95/46/EF.
(13)
Denne afgørelse vedrører spørgsmålet om, hvorvidt den beskyttelse, som New Zealand yder, er tilstrækkelig med henblik på at opfylde kravene i artikel 25, stk. 1, i direktiv 95/46/EF. Den har ingen indvirkning på andre betingelser eller begrænsninger, der finder anvendelse ved gennemførelsen af andre bestemmelser i direktivet, som vedrører behandling af personoplysninger i medlemsstaterne.
(14)
Af hensyn til åbenheden og for at sikre, at medlemsstaternes ansvarlige myndigheder kan beskytte fysiske personer i forbindelse med behandlingen af deres personoplysninger, er det nødvendigt at specificere, under hvilke særlige omstændigheder det kan være berettiget at suspendere specifik videregivelse af oplysninger, uanset om det konstateres, at beskyttelsen er tilstrækkelig.
(15)
Gruppen vedrørende beskyttelse af personer i forbindelse med behandling af personoplysninger, der er nedsat ved artikel 29 i direktiv 95/46/EF, har afgivet en positiv udtalelse om tilstrækkeligheden af beskyttelsesniveauet for personoplysninger i New Zealand (2), som er taget i betragtning ved udarbejdelsen af denne gennemførelsesafgørelse.
(16)
Foranstaltningerne i denne afgørelse er i overensstemmelse med udtalelsen fra det udvalg, der er nedsat ved artikel 31, stk. 1, i direktiv 95/46/EF -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
1. For så vidt angår artikel 25, stk. 2, i direktiv 95/46/EF, anses New Zealand for at sikre et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau for personoplysninger, der videregives fra Den Europæiske Union.
2. Den tilsynsmyndighed, der har ansvaret for anvendelsen af retsreglerne om beskyttelse af oplysninger i New Zealand, er angivet i bilaget til denne afgørelse.
Artikel 2
1. De kompetente myndigheder i medlemsstaterne kan, uden at dette berører deres beføjelser til at træffe foranstaltninger for at sikre overensstemmelse med nationale bestemmelser, der er udstedt i henhold til andre bestemmelser end artikel 25 i direktiv 95/46/EF, gøre brug af deres beføjelser til at suspendere den fortsatte videregivelse af oplysninger til en modtager i New Zealand for at beskytte fysiske personer i forbindelse med behandlingen af deres personoplysninger:
a)
når en ansvarlig myndighed i New Zealand fastslår, at den pågældende modtager overtræder de gældende beskyttelsesnormer, eller
b)
når der er væsentlig sandsynlighed for, at beskyttelsesnormerne overtrædes, når der er rimelig grund til at antage, at den kompetente newzealandske myndighed ikke tager eller ikke agter at tage passende og rettidige skridt til at afgøre forholdet, når en fortsat videregivelse af personoplysninger vil kunne skabe overhængende risiko for alvorlig skade for de registrerede, og de kompetente myndigheder i medlemsstaterne, forholdene taget i betragtning, på passende vis har forsøgt at underrette den ansvarlige for behandlingen i New Zealand og give vedkommende mulighed for at reagere.
2. Suspenderingen ophæves, når beskyttelsesnormerne overholdes, og den kompetente myndighed i de pågældende medlemsstater underrettes herom.
Artikel 3
1. Medlemsstaterne underretter straks Kommissionen, hvis der træffes foranstaltninger i henhold til artikel 2.
2. Medlemsstaterne og Kommissionen underretter hinanden om tilfælde, hvor de organer, som er ansvarlige for håndhævelsen af beskyttelsesnormerne i New Zealand, ikke er i stand til at sikre, at normerne overholdes.
3. Hvor oplysninger, der er indsamlet i medfør af artikel 2, stk. 1, og stk. 1 og 2, i denne artikel, kan godtgøre, at et organ, der har ansvaret for at sikre, at beskyttelsesnormerne i New Zealand overholdes, ikke udfører sin opgave effektivt, underretter Kommissionen den ansvarlige myndighed i New Zealand herom og forelægger om nødvendigt et udkast til foranstaltninger efter proceduren i artikel 31, stk. 2, i direktiv 95/46/EF med henblik på at ophæve eller suspendere denne afgørelse eller begrænse dens anvendelsesområde.
Artikel 4
Kommissionen fører tilsyn med anvendelsen af denne afgørelse og fremsender alle relevante oplysninger til det udvalg, der er nedsat i henhold til artikel 31 i direktiv 95/46/EF, herunder oplysninger om ethvert forhold, der kan påvirke den vurdering, der foretages i henhold til artikel 1 i denne afgørelse, af, at beskyttelsen i New Zealand er tilstrækkelig efter artikel 25 i direktiv 95/46/EF, og ethvert forhold, der viser, at afgørelsen gennemføres på en diskriminerende måde.
Artikel 5
Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme denne afgørelse inden den 20. marts 2013.
Artikel 6
Denne afgørelse er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Bruxelles, den 19. december 2012.