РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 230/2014 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 11 март 2014 година
за създаване на Инструмент, допринасящ за стабилността и мира
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 209, параграф 1 и член 212, параграф 2 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта за законодателния акт на националните парламенти,
в съответствие с обикновената законодателна процедура (1),
като имат предвид, че:
(1)
Настоящият регламент съставлява един от инструментите, които осигуряват пряка подкрепа за външните политики на Съюза, и заменя Регламент (ЕО) № 1717/2006 на Европейския парламент и на Съвета (2), чието действие изтече на 31 декември 2013 г.
(2)
Опазването на мира, предотвратяването на конфликти и укрепването на международната сигурност, както и подпомагането на населението, на държавите и регионите, изправени пред природни или причинени от човека бедствия, са сред основните цели на външната дейност на Съюза, изложени, inter alia, в член 21 от Договора за Европейския съюз (ДЕС). Кризите и конфликтите, засягащи държави и региони, и други фактори като тероризма, организираната престъпност, насилието въз основа на пола, изменението на климата, предизвикателствата пред киберсигурността и заплахите за сигурността, произтичащи от природни бедствия, представляват риск за стабилността и сигурността. За да се решат тези въпроси ефективно и навременно, са необходими специфични финансови ресурси и инструменти, които могат да се прилагат по начин, допълващ хуманитарната помощ и инструментите за дългосрочно сътрудничество.
(3)
В заключенията си от 15-16 юни 2001 г. Европейският съвет одобри Програмата на Съюза за предотвратяване на конфликти, свързани с насилие, като подчерта „политическата ангажираност на Съюза да преследва предотвратяването на конфликтите като една от основните цели на външните отношения на Съюза“ и призна, че инструментите за сътрудничество за развитие могат да допринесат за постигането на тази цел. В заключенията на Съвета от 20 юни 2011 г. относно предотвратяване на конфликтите беше потвърдена отново валидността на тази програма като валидна основа за политиката за по-нататъшни действия на Съюза в областта на предотвратяването на конфликти. В заключенията си от 17 ноември 2009 г. Съветът одобри концепцията за повишаване на способностите на ЕС за посредничество и диалог.
(4)
В заключенията на Съвета от 19 ноември 2007 г. относно отговора на ЕС при ситуации на нестабилност, както и в заключенията на Съвета и представителите на правителствата на държавите членки, заседаващи в рамките на Съвета, относно сигурността и развитието, също от 19 ноември 2007 г., се изтъква, че взаимната обусловеност между развитието и сигурността следва да служи като основа за стратегиите и политиките на Съюза, за да допринася за съгласуваността на политиките за развитие, в съответствие с член 208 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), и за съгласуваността на външните действия на ЕС като цяло. По-конкретно, Съветът заключи, че бъдещата работа относно сигурността и развитието следва да включва последствията за сигурността и развитието от изменението на климата, въпросите на околната среда и на управлението на природните ресурси и миграцията.
(5)
На 12 декември 2003 г. Европейският съвет одобри Европейската стратегия за сигурност, а на 11 декември 2008 г. - и съвместния анализ на доклада за изпълнението ѝ. В своето съобщение, озаглавено „Стратегия за вътрешна сигурност на ЕС в действие: пет стъпки към една по-сигурна Европа“, Комисията отбелязва също важността на сътрудничеството с трети държави и регионални организации, особено за целите на борбата с многокомпонентни заплахи като трафика на хора, трафика на наркотици и тероризма.
(6)
В своето съобщение, озаглавено „ЕС в търсене на отговор за справяне със ситуации на несигурност - намеса в трудна среда с цел устойчиво развитие, стабилност и мир“, Комисията отчете съществения принос, който има Съюза за насърчаването на мира и стабилността посредством справяне с проявите на насилие и с основните причини за несигурността и за конфликтите, свързани с насилие. Настоящият регламент следва да допринася за постигането на тези цели.
(7)
На 8 декември 2008 г. Съветът одобри цялостен подход на Съюза към изпълнението на резолюции 1325 (2000 г.) и 1820 (2008 г.) на Съвета за сигурност на ООН относно жените, мира и сигурността, отчитайки тесните връзки между въпросите, свързани с мира, сигурността, развитието и равенството между половете. Съюзът многократно е призовавал за цялостно изпълнение на програмата относно жените, мира и сигурността, заложена в съответните резолюции на Съвета за сигурност на Организацията на обединените нации, със специален акцент върху необходимостта от борба с насилието срещу жените в ситуации на конфликт и от насърчаване на участието на жените в изграждането на мира.
(8)
Стратегическата рамка и планът за действие на ЕС относно правата на човека и демокрацията, приети от Съвета на 25 юни 2012 г., призовават за разработване на оперативни насоки, които да гарантират, че правата на човека се вземат предвид при формулирането и изпълнението на мерките за помощ в областта на борбата с тероризма, и в тях се подчертава, че премахването на изтезанията и други форми на жестоко, нечовешко или унизително отнасяне и надлежното провеждане на съдебния процес (включително презумпцията за невиновност, правото на справедлив процес и правото на защита) са приоритет на Съюза при прилагането на правата на човека.
(9)
Демокрацията и правата на човека са изведени на преден план в отношенията на Съюза с трети държави и поради това следва да се разглеждат като принципи в рамките на настоящия регламент.
(10)
В декларацията на Европейския съвет от 25 март 2004 г. относно борбата срещу тероризма бе призовано целите за противодействие на тероризма да бъдат включени в програмите за външна помощ. В Стратегията на Европейския съюз за борба тероризма, приета от Съвета на 30 ноември 2005 г., бе отправен призив да се засили сътрудничеството за борба с тероризма с трети държави и с Обединените нации. В заключенията на Съвета от 23 май 2011 г. относно засилването на връзките между вътрешното и външното измерение на борбата с тероризма се отправя призив за укрепване на капацитета на компетентните органи, които участват в борбата с тероризма в трети държави, в стратегическото програмиране на Инструмента за стабилност, създаден с Регламент (ЕО) № 1717/2006.
(11)
Регламент (ЕО) № 1717/2006, беше приет с цел да се даде възможност на Съюза да предостави последователен и цялостен отговор при ситуации на криза или на възникваща криза, за да се преодолеят специфични глобални и трансрегионални заплахи за сигурността и да се подобри готовността за действие при кризи. Настоящият регламент има за цел да се въведе преразгледан инструмент въз основа на опита от Регламент (ЕО) № 1717/2006, за да се увеличат ефикасността и съгласуваността на действията на Съюза в областта на ответните мерки при кризи, предотвратяването на конфликти, укрепване на мира и готовността за действие при кризи и за отговор на заплахите и предизвикателствата за сигурността.
(12)
Приетите съгласно настоящия регламент мерки следва да са насочени към постигане на целите на член 21 от ДЕС и на членове 208 и 212 от ДФЕС. Те могат да допълват и следва да бъдат съгласувани с мерките, приети от Съюза, при следване на целите на общата външна политика и политика на сигурност в рамките на дял V от ДЕС и мерките, приети в рамките на част пета от ДФЕС. Съветът и Комисията следва да си сътрудничат, за да гарантират тази съгласуваност, като всеки от тях действа съгласно съответните си правомощия.
(13)
Настоящият регламент следва да е съгласуван с разпоредбите относно организацията и функционирането на Европейската служба за външна дейност (ЕСВД), установени в Решение 2010/427/ЕС на Съвета (3). Декларацията на върховния представител от 2010 г. относно политическата отчетност потвърди принципите на диалог и консултации с Европейския парламент и на предоставяне на информация и докладване пред него.
(14)
Комисията и ЕСВД, в зависимост от случая, следва да осъществяват редовен и периодичен обмен на мнения и информация с Европейския парламент. Освен това, съгласно съответните междуинституционални споразумения в тази област, на Европейския парламент следва да бъде даден достъп до документи с цел правото на контрол по силата на Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета (4) да се упражнява по осведомен начин.
(15)
Общите правила и процедури за изпълнение на инструментите на Съюза за финансиране на външна дейност трябва да се определят в Регламент (ЕС) № 231/2014 на Европейския парламент и на Съвета (5).
(16)
С оглед осигуряване на еднакви условия за прилагането на настоящия регламент на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия във връзка с програмирането и мерките за изпълнение. Тези правомощия следва да бъдат упражнявани в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011.
(17)
Като се има предвид естеството на тези актове за изпълнение, по-специално характера на политическата им насоченост и отражението им върху бюджета, за тяхното приемане следва по принцип да се използва процедурата по разглеждане, освен в случай на мерки с малък финансов мащаб.
(18)
Комисията следва да приема актове за изпълнение с незабавно приложение, когато в надлежно обосновани случаи, свързани с необходимостта от бърза реакция на Съюза, наложителни причини за спешност изискват това.
(19)
Съюзът следва да се стреми към най-ефективно използване на наличните ресурси с оглед оптимизиране на въздействието на външната му дейност. Това следва да бъде постигнато чрез съгласуваност и взаимно допълване между инструментите на Съюза за външната дейност, както и чрез създаването на полезни взаимодействия между настоящия регламент, другите инструменти на Съюза за финансиране за външна дейност и другите политики на Съюза. Това следва да доведе и до взаимното укрепване на програмите, разработени в рамките на инструментите за финансиране на външната дейност.
(20)
Доколкото целите на настоящия регламент не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите членки, а поради обхвата и последиците от действието, могат да бъдат по-добре постигнати на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от ДЕС. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигане на тези цели.
(21)
С настоящия регламент се определя финансов пакет за целия срок на прилагане на регламента, който да представлява основната референта сума по смисъла на точка 17 от Междуинституционалното споразумение от 2 декември 2013 г. между Европейския парламент, Съвета и Комисията относно бюджетната дисциплина, сътрудничеството по бюджетни въпроси и доброто финансово управление (6), за Европейския парламент и Съвета в рамките на годишната бюджетна процедура.
(22)
Уместно е срокът на прилагане на настоящия регламент да се съобрази с този на Регламент (ЕС, Евратом) № 1311/2013 на Съвета (7). Поради това настоящият регламент следва да се прилага от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2020 г.,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ДЯЛ I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Предмет и цели
1. С настоящия регламент се създава инструмент („Инструмент, допринасящ за стабилността и мира“), който за периода 2014-2020 г. осигурява пряко подпомагане на външните политики на Съюза, като увеличава ефикасността и съгласуваността на действията на Съюза в областите на ответните мерки при кризи, предотвратяване на конфликти, укрепване на мира и готовност за действие при кризи, както и действията му в отговор на глобалните и трансрегионалните заплахи.
2. Съюзът предприема мерки за сътрудничество за развитие, както и мерки за финансово, икономическо и техническо сътрудничество с трети държави, регионални и международни организации и други държавни субекти и представители на гражданското общество при условията, установени в настоящия регламент.
3. За целите на настоящия регламент терминът „представители на гражданското общество“ включва неправителствени организации, организации, представляващи коренното население, местни граждански групи и търговски асоциации, кооперации, профсъюзи, организации, представляващи икономически и социални интереси, местни организации (включително мрежи), които участват в децентрализирано регионално сътрудничество и интеграция, потребителски организации, женски и младежки организации, образователни организации, организации с културна насоченост, научни и изследователски организации, университети, църкви и религиозни асоциации и общности, медиите и всякакви неправителствени асоциации и частни и обществени фондации, за които е вероятно да допринесат за развитието на вътрешните политики или на външното им измерение. Други органи или субекти, които не са изброени в настоящия параграф, могат да бъдат финансирани, когато това е необходимо с оглед постигане на целите на настоящия регламент.
4. Специфичните цели на настоящия регламент са:
а)
в ситуация на криза или на възникваща криза да се способства бързо за стабилност, като се осигури ефективен отговор, предназначен да помогне да се запазят, установят или възстановят условията от съществено значение за правилното изпълнение на външните политики и действия на Съюза в съответствие с член 21 от ДЕС;
б)
да се способства за предотвратяването на конфликти и за осигуряването на капацитет и готовност за справяне с предкризисни и следкризисни ситуации и за изграждането на мира; както и
в)
да се посрещат специфични глобални и трансрегионални заплахи за мира, международната сигурност и стабилността.
Член 2
Съгласуваност и допълващ характер на помощта на Съюза
1. Комисията гарантира, че мерките, приети съгласно настоящия регламент, са съвместими с цялостната стратегическа рамка на политиките на Съюза за партньорските държави, и по-специално с целите на мерките, посочени в параграф 2, както и с други съответни мерки на Съюза.
2. Мерките, приети съгласно настоящия регламент, могат да бъдат допълващи към мерките, приети съгласно дял V от ДЕС и част пета от ДФЕС, и са съгласувани с тях. Мерките, приети съгласно настоящия регламент, надлежно отчитат вижданията на Европейския парламент.
3. Помощта на Съюза съгласно настоящия регламент допълва предвидената в рамките на инструментите на Съюза за външна помощ и се предоставя само дотолкова, доколкото адекватен и ефективен отговор не може да бъде осигурен в рамките на тези инструменти, и се планира и изпълнява по начин, по който се постига непрекъснатост на действията по силата на тези инструменти, когато това е приложимо.
4. Когато е възможно, включително при програмирането, се обхващат следните въпроси, имащи отражение върху всички сектори:
а)
насърчаване на демокрацията и доброто управление;
б)
правата на човека и хуманитарното право, включително правата на децата и правата на коренното население;
в)
недискриминацията;
г)
равенството между половете и укрепване на положението на жените;
д)
предотвратяването на конфликти; и
е)
изменението на климата.
5. Дейностите, попадащи в обхвата на Регламент (ЕО) № 1257/96 на Съвета (8) и на Решение (ЕС) № 1313 /2013/EС на Европейския парламент и на Съвета (9), които са допустими за финансиране съгласно тези актове, не се финансират съгласно настоящия регламент.
6. За да се подобрят ефективността и допълващият характер на мерките за помощ на Съюза и на националните мерки за помощ и за да се предотврати двойното финансиране, Комисията насърчава тясната координация между дейностите на Съюза и тези на държавите членки, както на равнище вземане на решения, така и при действия на място. За тази цел държавите членки и Комисията поддържат система за обмен на информация. Комисията може да предприема инициативи за насърчаване на тази координация. Освен това Комисията осигурява координацията и сътрудничеството с многостранни, регионални и подрегионални организации и други донори.
ДЯЛ II
ВИДОВЕ ПОМОЩ НА СЪЮЗА
Член 3
Помощ в отговор на ситуация на криза или на възникваща криза, за да се предотвратят конфликти
1. Съюзът предоставя техническа и финансова помощ в преследване на специфичните цели, определени в член 1, параграф 4, буква а), в отговор на следните извънредни и непредвидени ситуации:
а)
ситуация на неотложност, на криза или на възникваща криза;
б)
ситуация, застрашаваща демокрацията, законността и реда, защитата на правата на човека и основните свободи или сигурността и безопасността на лицата, по-специално на тези, изложени на насилие въз основа на пола в ситуации на нестабилност; или
в)
ситуация, застрашаваща да ескалира във въоръжен конфликт или да дестабилизира сериозно съответната трета държава или държави.
Такава помощ може също да бъде насочена към ситуации, при които Съюзът се е позовал на клаузите върху съществени елементи на международни споразумения, за да спре частично или изцяло сътрудничеството с трети държави.
2. Техническата и финансовата помощ, посочена в параграф 1, може да обхваща следното:
а)
подкрепа посредством предоставяне на техническа и логистична помощ за усилията, предприети от международни и регионални организации, както и от представители на гражданското общество, за насърчаване изграждането на доверие, посредничеството, диалога и помирението;
б)
подкрепа за изпълнение на резолюциите на Съвета за сигурност на ООН относно жените, мира и сигурността, и по-конкретно в нестабилни държави, държави с нерешен конфликт и държави след конфликт;
в)
подкрепа за установяване и функциониране на временни администрации, получили мандат в съответствие с международното право;
г)
подкрепа за развитие на демократични, плуралистични държавни институции, включително мерки за засилване ролята на жените в тези институции, на ефективна гражданска администрация и граждански надзор върху системата за сигурност, както и на мерки за засилване на капацитета на правоприлагащите и съдебните органи, които участват в борбата срещу тероризма, организираната престъпност и всички форми на незаконен трафик;
д)
подкрепа за международни наказателни съдилища и ad hoc национални съдилища, комисии за установяване на истината и помирение и механизми за правно уреждане на искове относно правата на човека и за отстояване и присъждане на права на собственост, установени в съответствие с международните стандарти в областта на правата на човека и на правовата държава;
е)
подкрепа за мерките, необходими за започване на възстановяване и реконструкция на ключови инфраструктури, жилища, обществени сгради и икономически активи, и съществен производствен капацитет, както и други мерки за повторното започване на икономическа дейност, създаването на заетост и установяването на минимални условия, необходими за устойчиво социално развитие;
ж)
подкрепа за граждански мерки, свързани с демобилизацията и реинтеграцията на бивши бойци и техните семейства в гражданското общество, и по целесъобразност тяхното репатриране, както и мерки за справяне с положението на децата и жените бойци;
з)
подкрепа за мерки за смекчаване на социалните ефекти от преструктурирането на въоръжените сили;
и)
подкрепа за мерки за справяне, в рамките на политиките за сътрудничество на Съюза и техните цели, със социално-икономическото въздействие върху гражданското население на противопехотни мини, неексплодирали взривни боеприпаси или взривни военни остатъци. Дейностите, финансирани съгласно настоящия регламент, могат да обхващат, наред с другото, обучение за рисковете, откриване на мини и прочистване от мини и във връзка с това, унищожаване на запасите;
й)
подкрепа за мерки за борба, в рамките на политиките за сътрудничество на Съюза и техните цели, с незаконната употреба и достъпа до огнестрелни оръжия, малки оръжия и леки въоръжения;
к)
подкрепа за мерки, които гарантират, че се отговаря адекватно на специфичните нужди на жените и децата в ситуации на криза и конфликт, включително излагането им на насилие въз основа на пола;
л)
подкрепа за възстановяване и реинтеграция на жертвите на въоръжен конфликт, включително мерки за справяне със специфичните нужди на жените и децата;
м)
подкрепа за мерки за насърчаване и защита на зачитането на правата на човека и основните свободи, демокрацията и правовата държава, и на съответните международни инструменти;
н)
подкрепа за социално-икономически мерки за насърчаване на справедливия достъп до природните ресурси и тяхното прозрачно управление в ситуация на криза или на възникваща криза, включително укрепване на мира;
о)
подкрепа за мерки за справяне с потенциалното въздействие на внезапни движения на населението във връзка с политическото положение и сигурността, включително. мерки за справяне с нуждите на приемните общности в ситуация на криза или на възникваща криза, включително укрепване на мира;
п)
подкрепа за мерки за насърчаване развитието и организацията на гражданското общество и неговото участие в политическия процес, включително мерки за засилване на ролята на жените в тези процеси и мерки за насърчаване на независими, плуралистични и професионални медии;
р)
подкрепа за мерки в отговор на природни или предизвикани от човека бедствия, които представляват заплаха за стабилността, и в отговор на заплахи за общественото здраве, свързани с пандемии, при липса на хуманитарна помощ и помощ за гражданска защита на Съюза или като допълнение към тази помощ.
3. В ситуациите, посочени в параграф 1 от настоящия член, Съюзът може също да предостави техническа и финансова помощ, която не попада изрично в обхвата на параграф 2 от настоящия член. Тази помощ се ограничава до извънредните мерки за помощ, посочени в член 7, параграф 2, които отговарят на всички от посочените по-долу условия:
а)
попадат както в общия обхват на настоящия регламент, така и на конкретните цели, определени в член 1, параграф 4, буква а);
б)
са ограничени по времетраене до периода, определен в член 7, параграф 2,
в)
обикновено биха били допустими съгласно други инструменти на Съюза за външна помощ или други компоненти на настоящия регламент, но които поради необходимостта от бърз отговор на ситуацията следва да бъдат осъществени чрез мерки при криза или възникваща криза.
Член 4
Помощ за предотвратяване на конфликти, укрепване на мира и готовност за действие при кризи
1. Съюзът предоставя техническа и финансова помощ за изпълнение на специфичните цели, определени в член 1, параграф 4, буква б). Тази помощ обхваща подкрепа за мерки, които целят изграждане и засилване на капацитета на Съюза и неговите партньори за предотвратяване на конфликти, укрепване на мира и справяне с предкризисни и следкризисни нужди в тясно сътрудничество с Организацията на обединените нации и други международни, регионални и подрегионални организации, държавни субекти и представители на гражданското общество по отношение на техните усилия за:
а)
насърчаване на ранното предупреждение и анализа на риска от конфликти при изготвянето и прилагането на политиките;
б)
улесняване и укрепване на капацитета в областта на изграждането на доверие, посредничеството, диалога и помирението, като се обърне особено внимание на възникващо напрежение между общностите;
в)
засилване на капацитета за участие и разгръщане в граждански мисии за стабилизиране;
г)
подобряване на възстановяването след конфликт, както и възстановяването след бедствие с отношение към политическото положение и сигурността;
д)
ограничаване на използването на природни ресурси за финансиране на конфликти и подпомагане на спазването от заинтересованите страни на инициативи като схемата за сертифициране в рамките на процеса от Кимбърли, особено по отношение осъществяването на ефективен местен контрол върху производството и търговията с природни ресурси.
2. Мерките съгласно настоящия член:
a)
включват трансфер на ноу-хау, обмен на информация и добри практики, оценка на риска или заплахата, научни изследвания и анализ, системи за ранно предупреждение, обучение и предоставяне на услуги;
б)
допринасят за по-нататъшното разгръщане на структурния диалог по въпросите за укрепването на мира;
в)
могат също да включват техническа и финансова помощ за изпълнението на дейности за подкрепа на укрепването на мира и на държавното изграждане.
Член 5
Помощ за справяне с глобалните, трансрегионалните и възникващите заплахи
1. Съюзът предоставя техническа и финансова помощ в преследване на специфичните цели, определени в член 1, параграф 4, буква в), в следните области:
а)
Заплахи за законността и реда, за сигурността и безопасността на лицата, за критични инфраструктури и за общественото здраве;
б)
смекчаване на ефекта и готовност за рискове, породени от умишлени действия, аварии или природни бедствия, свързани с химични, биологични, радиологични и ядрени материали или агенти;
2. Помощта в областите, посочени в параграф 1, буква а), обхваща подкрепа за мерки, насочени към:
а)
засилване на капацитета на правоприлагащите, съдебните и гражданските органи, които участват в борбата срещу тероризма, организираната престъпност, включително киберпрестъпността, и всички форми на незаконен трафик, както и в ефективния контрол върху незаконната търговия и транзит;
б)
справяне със заплахите за критичната инфраструктура, които могат да включват международния транспорт, включително превоза на пътници и товари, енергийните дейности и енергоразпределението и електронните информационни и комуникационни мрежи. С тези мерки се поставя акцент особено върху трансрегионалното сътрудничество и изпълнението на международните стандарти в областта на осъзнаване на риска, анализ на уязвимостта, аварийна готовност, управление на тревогите и на последиците;
в)
гарантиране на адекватен отговор на сериозни заплахи за общественото здраве, включително внезапно възникнали епидемии с потенциално транснационално въздействие;
г)
справяне с глобалните и трансрегионалните последици от изменението на климата, имащи потенциален дестабилизиращ ефект върху мира и сигурността.
3. По отношение на мерките, посочени в параграф 2, буква а):
а)
дава се приоритет на трансрегионалното сътрудничество, включващо две или повече трети държави, които са доказали ясна политическа воля за решаване на възникващите проблеми. Сътрудничество в борбата срещу тероризма може да бъде осъществявано също с отделни държави, региони и международни, регионални и подрегионални организации;
б)
те наблягат по-специално върху доброто управление и са в съответствие с международното право;
в)
по отношение на помощта за органите, които участват в борбата срещу тероризма, се дава приоритет на мерките за подкрепа, отнасящи се до развитието и укрепването на законодателството за противодействие на тероризма, изпълнението и практиката на финансовото право, на митническото право и на правото в областта на имиграцията, разработването на процедури за правоприлагане, които съответстват на най-високите международни стандарти и на международното право, укрепването на демократичния контрол и на институционалните механизми за надзор, както и предотвратяването на отявления радикализъм;
г)
по отношение на помощта, свързана с проблема с наркотиците, подобаващо внимание се отделя на международното сътрудничество, което цели насърчаване на добрите практики, свързани с намаляване на търсенето, производството и вредите.
4. Помощта в областите, посочени в параграф 1, буква б) обхваща подкрепа за мерки, насочени към:
а)
насърчаване на дейности за граждански научни изследвания като алтернатива на свързаните с отбраната научни изследвания;
б)
подобряване на практиките за безопасност, свързани с граждански обекти, в които чувствителни химични, биологични, радиологични и ядрени материали или агенти се съхраняват или се третират в контекста на гражданските програми за научни изследвания;
в)
оказване на подкрепа, в рамките на политиките за сътрудничество на Съюза и техните цели, за установяването на граждански инфраструктури и съответни граждански изследвания, необходими за закриването, разчистването или конверсията на оръжейни съоръжения и обекти, когато бъде обявено, че вече не са част от отбранителна програма;
г)
засилване на капацитета на компетентните граждански органи, участващи в развитието и изпълнението на ефективен контрол на незаконния трафик на химични, биологични, радиологични и ядрени материали или агенти (включително оборудването за тяхното производство или доставка);
д)
разработване на правната рамка и на институционалния капацитет за установяване и изпълнение на ефективни мерки за контрол при износ на изделия с двойна употреба, включително мерки за регионално сътрудничество;
е)
разработване на ефективни мерки за гражданска готовност при бедствия, планове за действие при извънредни ситуации, ответни мерки при кризи и капацитет за мерки за справяне с последиците.
ДЯЛ III
ПРОГРАМИРАНЕ И ИЗПЪЛНЕНИЕ
Член 6
Обща рамка
Помощта на Съюза се изпълнява в съответствие с Регламент (ЕС) № 236/2014 чрез:
а)
извънредни мерки за помощ и програми за временни мерки, посочени в член 7;
б)
тематични стратегически документи и многогодишни индикативни програми, посочени в член 8;
в)
годишни програми за действие, индивидуални мерки и специални мерки;
г)
мерки за подкрепа.
Член 7
Извънредни мерки за помощ и програми за временни мерки
1. Помощта на Съюза съгласно член 3 се предоставя посредством извънредни мерки за помощ и програми за временни мерки.
2. В ситуациите, посочени в член 3, параграф 1,Комисията може да приеме извънредни мерки за помощ, които изпълняват условията, определени в член 3, параграф 3. Такава извънредна мярка за помощ може да има срок до 18 месеца, който може да се удължи двукратно с допълнителен срок от най-много шест месеца, до общ срок от най-много 30 месеца, в случай на обективни и непредвидени пречки за нейното изпълнение, при условие че не се увеличава размерът на финансовите средства за мярката.
В случаи на продължителна кризи и конфликт Комисията може да приеме втора извънредна мярка за помощ със срок до 18 месеца.
Срокът на извънредната мярка за помощ, посочена в първа алинея, съчетан със срока на мярката, посочена във втора алинея, не може да превишава 36 месеца.
3. Когато разходите за извънредна мярка за помощ надхвърлят 20 000 000 EUR, тя се приема в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 16, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 236/2014.
4. Преди да приеме или удължи срока на действие на извънредните мерки за помощ в размер до 20 000 000 EUR, Комисията информира Съвета относно тяхното естество и цели и относно предвидените финансови средства. Комисията информира по същия начин Съвета, преди да направи значителни и съществени промени във вече приетите извънредни мерки за помощ. Комисията взема предвид съответния политически подход на Съвета както при планирането, така и при последващото изпълнение на тези мерки в интерес на съгласуваността на външната дейност на Съюза.
5. Възможно най-рано след приемането на извънредна мярка за помощ и при всички положения в рамките на три месеца след това, Комисията докладва на Европейския парламент и на Съвета, като прави преглед на естеството, контекста и обосновката на приетите мерки, включително на допълващия характер на тези мерки спрямо текущия и планиран отговор на Съюза.
6. Комисията може да приеме програми за временни мерки в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 16, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 236/2014, с оглед установяване или възстановяване на съществените условия, необходими за ефективното изпълнение на политиките за външно сътрудничество на Съюза.
Програмите за временни мерки се основават на извънредните мерки за помощ.
7. Комисията надлежно и своевременно информира Европейския парламент за планирането и изпълнението на помощта на Съюза съгласно член 3, включително за предвидените финансови средства, и информира също Европейския парламент за направените значителни промени или удължавания за тази помощ.
Член 8
Тематични стратегически документи и многогодишни индикативни програми
1. Тематичните стратегически документи представляват общата основа за изпълнението на помощта съгласно членове 4 и 5. Тематичните стратегически документи предоставят рамка за сътрудничество между Съюза и съответните партньорските държави или региони.
2. При подготовката и прилагането на тематични стратегически документи се съблюдават принципите за ефективност на помощта, като партньорство, координиране и където е приложимо, хармонизиране. За тази цел тематичните стратегически документи съответстват на документите за програмиране, одобрени или приети съгласно други инструменти на Съюза за външна помощ, и избягват дублирането с тях.
Тематичните стратегически документи по принцип се основават на диалога между Съюза и където е целесъобразно, имащите отношение държави членки, и съответните партньорски държави или региони с участието на гражданското общество и на регионалните и местните органи, така че да се гарантира, че съответните държави или региони поемат отговорност за процеса на програмиране в достатъчна степен.
При необходимост Съюзът и държавите членки се консултират помежду си на ранен етап от процеса на програмиране, за да се насърчи съгласуваността и взаимното допълване на действията им за сътрудничество.
3. Всеки тематичен стратегически документ се придружава от многогодишна индикативна програма, в която се обобщават приоритетните области, подбрани за финансиране от Съюза, специфичните цели, очакваните резултати, показателите за изпълнение и графикът за помощ от Съюза.
В многогодишната индикативна програма се определят индикативните финансови средства за всяка програма, като се отчитат нуждите и специфичните трудности на съответните партньорски държави или региони. Финансовите средства могат да бъдат представени под формата на определен диапазон, ако е необходимо.
4. Тематичните стратегически документи се одобряват и многогодишните индикативни програми се приемат от Комисията в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 16, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 236/2014 Тази процедура се прилага и по отношение на съществени прегледи, които имат за резултат значително изменение на тематичните стратегически документи или на многогодишните индикативни програми.
5. Процедурата по разглеждане, посочена в член 16, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 236/2014, не се прилага за несъществени изменения или технически корекции на тематичните стратегически документи и многогодишните индикативни програми, съгласно които средствата се пренасочват в рамките на индикативните финансови средства по приоритетни области или размерът на първоначалните индикативни средства се увеличава или намалява с не повече от 20 %, но със сума, която не превишава сумата от 10 000 000 евро, при условие че подобни изменения или технически корекции не засягат приоритетните области и целите, определени в тези документи.
В тези случаи измененията или техническите корекциите се съобщават незабавно на Европейския парламент и на представителите на държавите членки в комитета, посочен в член 11.
6. По надлежно обосновани наложителни причини за спешност свързани с необходимостта от бърз отговор от Съюза, Комисията може да изменя тематични стратегически документи и многогодишни индикативни програми в съответствие с процедурата, посочена в член 16, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 236/2014.
7. При всяко програмиране или преразглеждане на програмите, което се прави след публикуването на доклада за междинен преглед, посочен в член 17 от Регламент (ЕС) № 236/2014 се отчитат резултатите, констатациите и заключенията, съдържащи се в посочения доклад.
Член 9
Гражданско общество
Изготвянето, програмирането, изпълнението и мониторингът на мерките по настоящия регламент се извършват в консултации с гражданското общество, когато това е възможно и целесъобразно.
Член 10
Права на човека
1. Комисията гарантира, че мерките, приети по настоящия регламент във връзка с борбата срещу тероризма и организираната престъпност, се изпълняват в съответствие с международното право, включително международното хуманитарно право.
2. В съответствие със Стратегическата рамка и плана за действие на ЕС относно правата на човека и демокрацията Комисията разработва оперативни насоки, които да гарантират, че правата на човека се вземат предвид при формулирането и изпълнението на мерките, посочени в параграф 1, по-специално по отношение на предотвратяването на изтезанията и други форми на жестоко, нечовешко или унизително отнасяне и надлежното провеждане на съдебния процес, включително презумпцията за невиновност, правото на справедлив процес и правото на защита. Измерението, свързано с правата на човека, присъства по недвусмислен начин и в мерките, насочени към киберсигурността и борбата срещу киберпрестъпността.
3. Комисията следи внимателно изпълнението на мерките, посочени в параграф 1, за да гарантира съответствието със задълженията по отношение правата на човека. Комисията включва информация по този въпрос в редовните си доклади.
ДЯЛ IV
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 11
Комитет
Комисията се подпомага от комитет (Комитет относно Инструмента за стабилност и мир). Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
Член 12
Европейска служба за външна дейност
Настоящият регламент се прилага в съответствие с Решение 2010/427/ЕС, и по-специално с член 9 от него.
Член 13
Финансов пакет
1. Финансовият пакет за изпълнението на настоящия регламент за периода от 2014 г. до 2020 г. се определя на 2 338 719 000 EUR.
2. Годишните бюджетни кредити се разрешават от Европейския парламент и Съвета в границите, посочени в многогодишната финансова рамка.
3. През периода от 2014 г до 2020 г.:
a)
най-малко 70 процентни пункта от финансовия пакет се разпределят за мерки, попадащи в приложното поле на член 3, и
б)
съответно девет процентни пункта от финансовия пакет се разпределят за мерки, попадащи в приложното поле на член 4.
Член 14
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила в деня след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Прилага се от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2020 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Страсбург на 11 март 2014 година.
EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 230/2014
af 11. marts 2014
om oprettelse af et instrument, der bidrager til stabilitet og fred
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 209, stk. 1, og artikel 212, stk. 2,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
efter den almindelige lovgivningsprocedure (1), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Denne forordning udgør et af de instrumenter, der direkte støtter Unionens eksterne politikker, og den efterfølger Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1717/2006 (2), der udløb den 31. december 2013.
(2)
Fredsbevarelse, forebyggelse af konflikter, styrkelse af den internationale sikkerhed og bistand til befolkninger, lande og regioner, der står over for naturkatastrofer eller menneskeskabte katastrofer, hører til de vigtigste mål for Unionens optræden udadtil som omhandlet i bl.a. artikel 21 i traktaten om Den Europæiske Union (TEU). Kriser og konflikter, der påvirker lande og regioner, og andre faktorer, såsom terrorisme, organiseret kriminalitet, kønsbestemt vold, klimaændringer, problemer og trusler i forbindelse med it-sikkerheden og sikkerhedstrusler, der udspringer af naturkatastrofer, udgør en risiko for stabilitet og sikkerhed. For at sikre en effektiv og rettidig håndtering af disse problemer er der behov for specifikke finansielle ressourcer og finansieringsinstrumenter, som kan supplere humanitær bistand og langsigtede samarbejdsinstrumenter.
(3)
I sine konklusioner af 15.-16. juni 2001 godkendte Det Europæiske Råd Unionens program for forebyggelse af voldelige konflikter, og understregede Unionens politiske forpligtelse til konfliktforebyggelse som et af hovedmålene for Unionens forbindelser udadtil, og anerkendte, at instrumenterne for udviklingssamarbejde kan bidrage til at nå dette mål. Rådet har i sine konklusioner af 20. juni 2011 om konfliktforebyggelse gentaget, at dette program er et gyldigt politisk grundlag for en yderligere EU-indsats inden for konfliktforebyggelse. I sine konklusioner af 17. november 2009 godkendte Rådet konceptet for styrkelse af EU's mæglings- og dialogkapaciteter.
(4)
Rådets konklusioner af 19. november 2007 om EU's respons på struktursvaghed og konklusionerne vedtaget af Rådet og repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Rådet, også af 19. november 2007, om sikkerhed og udvikling understregede, at sammenhængen mellem udvikling og sikkerhed bør være retningsgivende for Unionens strategier og politikker for at bidrage til udviklingsvenlig politikkohærens i overensstemmelse med artikel 208 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) og sammenhængen i Unionens optræden udadtil generelt. Især konkluderede Rådet, at det fremtidige arbejde med sikkerhed og udvikling bør omfatte de sikkerheds- og udviklingsmæssige følger for klimaændringerne, spørgsmål om forvaltning af miljø og naturressourcer samt migration.
(5)
Det Europæiske Råd godkendte den europæiske sikkerhedsstrategi den 12. december 2003 og den fælles analyse i sin gennemførelsesrapport den 11. december 2008. I sin meddelelse med titlen »Strategien for EU's indre sikkerhed i praksis - Fem skridt hen imod et mere sikkert EU« understregede Kommissionen også betydningen af samarbejde med tredjelande og regionale organisationer, især med henblik på bekæmpelse af en lang række trusler, såsom menneskehandel, narkotikahandel og terrorisme.
(6)
I sin meddelelse »EU's respons på struktursvaghed - EU's bestræbelser på at fremme udvikling, fred og stabilitet i vanskelige situationer« anerkendte Kommissionen Unionens betydelige bidrag til fremme af fred og stabilitet ved at tage fat på voldshandlinger og underliggende årsager til usikkerhed og voldelige konflikter. Denne forordning bør bidrage til at nå disse målsætninger.
(7)
Den 8. december 2008 godkendte Rådet en samlet tilgang til Unionens gennemførelse af FN's Sikkerhedsråds resolution 1325 (2000) og 1820 (2008) om kvinder, fred og sikkerhed, som anerkender de tætte forbindelser mellem fred, sikkerhed, udvikling og ligestilling mellem mænd og kvinder. Unionen har gang på gang opfordret til den fulde gennemførelse af dagsordenen vedrørende kvinder, fred og sikkerhed som fastlagt i de relevante resolutioner fra De Forenede Nationers Sikkerhedsråd, navnlig med hensyn til nødvendigheden af at bekæmpe vold mod kvinder i konfliktsituationer og fremme kvinders deltagelse i fredsopbygning.
(8)
EU's strategiske ramme og handlingsplan for menneskerettigheder og demokrati, der blev vedtaget af Rådet den 25. juni 2012, opfordrer til udarbejdelse af praktisk vejledning for at sikre, at der tages hensyn til menneskerettigheder ved udformningen og gennemførelsen af terrorbekæmpelsesforanstaltninger, og understreger, at udryddelsen af tortur og anden grusom, umenneskelig eller nedværdigende behandling samt overholdelse af den nødvendige proces (herunder uskyldsformodning, retten til en retfærdig rettergang og retten til et forsvar) er en EU-prioritet i forbindelse med gennemførelse af menneskerettigheder.
(9)
Demokrati og menneskerettigheder er sat helt i front i Unionens forbindelser med tredjelande og bør derfor betragtes som principper under denne forordning.
(10)
I Det Europæiske Råds erklæring af 25. marts 2004 om bekæmpelse af terrorisme opfordres der til, at terrorbekæmpelsesmålene integreres i de eksterne bistandsprogrammer. Den Europæiske Unions terrorbekæmpelsesstrategi, som Rådet vedtog den 30. november 2005, opfordrede til øget samarbejde om terrorbekæmpelse med tredjelande og FN. Rådets konklusioner af 23. maj 2011 om bedre sammenkædning af de interne og eksterne aspekter af terrorbekæmpelse opfordrede til, at de kompetente myndigheder, der er involveret i terrorbekæmpelse i tredjelande, får styrket deres kapacitet ved den strategiske programmering af stabilitetsinstrumentet, som blev oprettet ved forordning (EF) nr. 1717/2006.
(11)
Forordning (EF) nr. 1717/2006, blev vedtaget med det formål at sætte Unionen i stand til at reagere på eksisterende og begyndende krisesituationer på en ensartet og integreret måde, at håndtere specifikke globale og tværregionale sikkerhedstrusler og at forbedre kriseberedskabet. Nærværende forordning tager sigte på at oprette et revideret instrument på grundlag af erfaringerne med forordning (EF) nr. 1717/2006 for at øge effektiviteten af og sammenhængen i Unionens aktioner i forbindelse med krisestyring, forebyggelse af konflikter, fredsopbygning og kriseberedskab og ved håndtering af sikkerhedstrusler og -udfordringer.
(12)
Foranstaltninger, der vedtages i henhold til denne forordning, bør forfølge målene i artikel 21 i TEU og artikel 208 og 212 i TEUF. De kan supplere og bør være i overensstemmelse med de foranstaltninger, som Unionen træffer med henblik på gennemførelse af målene for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik inden for rammerne af afsnit V i TEU, og de foranstaltninger, der vedtages inden for rammerne af femte del i TEUF. Rådet og Kommissionen bør i overensstemmelse med deres respektive beføjelser samarbejde om at sikre en sådan ensartethed.
(13)
Denne forordning bør være i overensstemmelse med bestemmelserne vedrørende tilrettelæggelsen og funktionen af Tjenesten for EU's Optræden Udadtil (»EU-Udenrigstjenesten«), jf. Rådets afgørelse 2010/427/EU (3). Erklæringen fra 2010 fra den højtstående repræsentant om politisk ansvarlighed bekræftede principperne om dialog med og høring af samt informationsformidling og rapportering til Europa-Parlamentet.
(14)
Alt efter omstændighederne bør Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten regelmæssigt og hyppigt udveksle synspunkter og oplysninger med Europa-Parlamentet. Herudover skal Europa-Parlamentet i henhold til relevante interinstitutionelle aftaler om forholdet gives adgang til dokumenter for at sikre, at retten til indsigelse i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 (4) udøves på et informeret grundlag.
(15)
Der er fastsat fælles regler og procedurer for gennemførelse af instrumenterne til finansiering af Unionens optræden udadtil i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 231/2014 (5).
(16)
For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne forordning bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser for så vidt angår programmerings- og gennemførelsesforanstaltninger. Disse beføjelser bør udøves i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 182/2011.
(17)
Under hensyn til disse gennemførelsesretsakters art, især deres politiske retningsgivende karakter og budgetmæssige konsekvenser, bør undersøgelsesproceduren i princippet anvendes ved deres vedtagelse, undtagen i forbindelse med mindre finansielle foranstaltninger.
(18)
Kommissionen bør vedtage gennemførelsesretsakter, der finder anvendelse straks, når det i behørigt begrundede tilfælde i forbindelse med behovet for en hurtig indsats fra Unionens side er påkrævet af særligt hastende årsager.
(19)
Unionen bør tilstræbe den mest effektive anvendelse af de ressourcer, der er til rådighed, for at optimere virkningen af sin optræden udadtil. Dette bør ske ved hjælp af sammenhæng og komplementaritet mellem instrumenterne for Unionens optræden udadtil samt skabelse af synergier mellem nærværende instrument, andre EU-instrumenter til finansiering af Unionens optræden udadtil og andre af Unionens politikker. Dette bør endvidere føre til gensidig styrkelse af de programmer, der iværksættes i henhold til instrumenterne til finansiering af optræden udadtil.
(20)
Målene for denne forordning kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne, men kan på grund af handlingens omfang og virkninger bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i TEU. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.
(21)
Denne forordning fastlægger en finansieringsramme for dens anvendelsesperiode, der skal udgøre det primære referencebeløb for Europa-Parlamentet og Rådet under den årlige budgetprocedure, jf. punkt 17 i den interinstitutionelle aftale af 2. december 2013 mellem Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen om budgetdisciplin, om samarbejde på budgetområdet og om forsvarlig økonomisk forvaltning (6).
(22)
Det er hensigtsmæssigt at afstemme denne forordnings anvendelsesperiode med anvendelsesperioden for Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 1311/2013 (7). Nærværende forordning bør derfor finde anvendelse fra den 1. januar 2014 indtil den 31. december 2020 -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
AFSNIT I
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 1
Genstand og mål
1. Ved denne forordning oprettes et instrument (»instrument, der bidrager til stabilitet og fred«), der for perioden 2014-2020 direkte støtter Unionens eksterne politikker ved at øge effektiviteten af og sammenhængen i Unionens aktioner i forbindelse med krisestyring, forebyggelse af konflikter, fredsopbygning og kriseberedskab og ved håndtering af globale og tværregionale trusler.
2. Unionen træffer foranstaltninger vedrørende udviklingssamarbejde samt finansielt, økonomisk og teknisk samarbejde med tredjelande, regionale og internationale organisationer og andre statslige aktører og civilsamfundsaktører på de betingelser, der er fastsat i denne forordning.
3. Med henblik på denne forordning omfatter begrebet »civilsamfundsaktører« ikke-statslige organisationer, organisationer, der repræsenterer oprindelige folk, lokale borgergrupper og erhvervssammenslutninger, kooperativer, fagforeninger, organisationer, der repræsenterer økonomiske og sociale interesser, lokale organisationer (herunder netværk) inden for decentralt regionalt samarbejde og decentral regional integration, forbrugerorganisationer, kvinde- og ungdomsorganisationer, organisationer inden for undervisning, kultur, forskning og videnskab, universiteter, kirker, religiøse sammenslutninger og trossamfund, medier og alle ikke-statslige sammenslutninger og private og offentlige stiftelser, som vil kunne bidrage til de interne politikkers udvikling eller eksterne dimension. Andre organer eller aktører, der ikke er opført i dette afsnit, kan finansieres, når det er nødvendigt for at nå denne forordnings mål.
4. De specifikke mål for denne forordning er:
a)
i en eksisterende eller begyndende krisesituation at bidrage hurtigt til stabilitet gennem en effektiv indsats, der er udformet med henblik på at hjælpe med at opretholde, etablere eller genetablere de betingelser, som er nødvendige for en korrekt gennemførelse af Unionens eksterne politikker og tiltag i overensstemmelse med artikel 21 i TEU
b)
at bidrage til at forebygge konflikter og til at sikre kapacitet og beredskab til at håndtere situationer før og efter en krise og opbygge fred, og
c)
at håndtere specifikke globale og tværregionale trusler mod fred, international sikkerhed og stabilitet.
Artikel 2
EU-bistandens ensartethed og komplementaritet
1. Kommissionen sikrer, at foranstaltninger, der vedtages i henhold til denne forordning, er i overensstemmelse med Unionens overordnede strategiske politiske ramme for partnerlandene og især med målene med de foranstaltninger, der er omhandlet i stk. 2, samt med andre relevante EU-foranstaltninger.
2. Foranstaltninger, der vedtages i henhold til denne forordning, kan supplere og skal være i overensstemmelse med de foranstaltninger, der vedtages i henhold til afsnit V i TEU og femte del i TEUF. Foranstaltninger, der vedtages i henhold til denne forordning, skal tage behørigt hensyn til Europa-Parlamentets synspunkter.
3. EU-bistand i henhold til denne forordning supplerer den bistand, der ydes i henhold til EU-instrumenter vedrørende ekstern bistand, den ydes kun i det omfang, der ikke kan gøres en tilstrækkelig og effektiv indsats på grundlag af disse instrumenter, og den programmeres og gennemføres, hvor det er relevant, på en sådan måde, at der opnås kontinuitet i forbindelse med aktionerne under disse instrumenter.
4. Følgende tværgående spørgsmål, inddrages, så vidt muligt også i programmeringen:
a)
fremme af demokrati og god regeringsførelse
b)
menneskerettigheder samt humanitær folkeret, herunder børns rettigheder og oprindelige folks rettigheder
c)
ikke-diskrimination
d)
ligestilling mellem mænd og kvinder samt styrkelse af kvinders indflydelse og status
e)
konfliktforebyggelse, og
f)
klimaændringer.
5. Der kan ikke ydes støtte i henhold til denne forordning til aktiviteter, der falder ind under anvendelsesområdet for Rådets forordning (EF) nr. 1257/96 (8) og Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1313/2013/EU (9), og som er støtteberettigede i henhold til disse retsakter.
6. For at gøre både Unionens og de nationale bistandsforanstaltninger mere effektive og indbyrdes komplementære og undgå dobbelt finansiering fremmer Kommissionen en snæver samordning af Unionens aktiviteter og med medlemsstaternes aktiviteter såvel på beslutningsniveau som på stedet. Med henblik herpå anvender medlemsstaterne og Kommissionen et informationsudvekslingssystem. Kommissionen kan tage initiativer for at fremme en sådan samordning. Kommissionen sikrer endvidere samordning og samarbejde med multilaterale, regionale og subregionale organisationer og andre donorer.
AFSNIT II
TYPER AF EU-BISTAND
Artikel 3
Bistand i tilfælde af eksisterende eller begyndende krisesituationer for at forebygge konflikter
1. Unionen yder teknisk og finansiel bistand til at nå de specifikke mål, der er fastsat i artikel 1, stk. 4, litra a), i tilfælde af følgende ekstraordinære og uforudsete situationer:
a)
en eksisterende eller begyndende krisesituation
b)
en situation, der udgør en trussel mod demokratiet, lov og orden, beskyttelsen af menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder eller enkeltpersoners sikkerhed, navnlig personer, der er udsat for kønsrelateret vold i situationer med ustabilitet, eller
c)
en situation, der truer med at udvikle sig til en væbnet konflikt eller med alvorligt at destabilisere det eller de berørte tredjelande.
Sådan bistand kan også tjene til håndtering af situationer, hvor Unionen har påberåbt sig bestemmelserne om væsentlige elementer i internationale aftaler med henblik på helt eller delvis at suspendere samarbejde med tredjelande.
2. Teknisk og finansiel bistand som omhandlet i stk. 1 kan omfatte følgende:
a)
støtte i form af teknisk og logistisk bistand til internationale og regionale organisationers og statslige aktørers og civilsamfundsaktørers bestræbelser på at fremme tillidsskabelse, mægling, dialog og forsoning
b)
støtte til gennemførelsen af FN's Sikkerhedsråds resolutioner om kvinder, fred og sikkerhed, især i skrøbelige lande og konflikt- eller postkonfliktlande
c)
støtte til oprettelse af midlertidige administrationer med folkeretligt mandat og støtte til deres arbejde
d)
støtte til udvikling af demokratiske, pluralistiske statslige institutioner, herunder foranstaltninger til styrkelse af kvinders rolle i sådanne institutioner, effektiv civil administration og civil kontrol med sikkerhedssystemet samt foranstaltninger til styrkelse af kapaciteten hos de retshåndhævende og retslige myndigheder, der er involveret i bekæmpelsen af terrorisme, organiseret kriminalitet og alle former for ulovlig handel
e)
støtte til internationale straffedomstole og nationale undersøgelsesdomstole, sandheds- og forsoningskommissioner samt mekanismer til retsforfølgelse af menneskerettighedskrænkelser og fremsættelse af krav om og fastlæggelse af ejendomsrettigheder, som er oprettet i overensstemmelse med internationale standarder inden for menneskerettigheder og retsstatsprincippet
f)
støtte til foranstaltninger, der er nødvendige for at påbegynde rehabilitering og genopbygning af nøgleinfrastruktur, boliger, offentlige bygninger og økonomiske aktiver og væsentlig produktionskapacitet, og støtte til andre foranstaltninger, som skal genoplive den økonomiske aktivitet, fremme beskæftigelsen og skabe de nødvendige mindstebetingelser for en bæredygtig social udvikling
g)
støtte til civile foranstaltninger i forbindelse med demobilisering og reintegrering af tidligere kombattanter og deres familier i det civile samfund og om nødvendigt deres repatriering og foranstaltninger til håndtering af problematikken med børnesoldater og kvindelige kombattanter
h)
støtte til foranstaltninger til afbødning af de sociale følger af en omstrukturering af væbnede styrker
i)
støtte til foranstaltninger til inden for rammerne af Unionens samarbejdspolitikker og deres målsætninger at håndtere de socioøkonomiske følger for den civile befolkning af personelminer, ueksploderet ammunition eller eksplosive krigsefterladenskaber. Aktiviteter, der finansieres i henhold til denne forordning, kan blandt andet omfatte risikooplysning, minesporing og -rydning samt i forbindelse hermed destruktion af lagre
j)
støtte til foranstaltninger til inden for rammerne af Unionens samarbejdspolitikker og deres målsætninger at bekæmpe ulovlig brug af og adgang til skydevåben, håndskydevåben og lette våben
k)
støtte til foranstaltninger til at sikre, at der tages behørigt hensyn til kvinders og børns særlige behov i krise- og konfliktsituationer, herunder situationer, hvor de udsættes for kønsbestemt vold
l)
støtte til rehabilitering og reintegrering af ofre for væbnede konflikter, herunder foranstaltninger til opfyldelse af kvinders og børns særlige behov
m)
støtte til foranstaltninger til fremme af og forsvar for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, demokrati og retsstatsprincippet samt de hermed forbundne internationale instrumenter
n)
støtte til socioøkonomiske foranstaltninger til at fremme lige adgang til og transparent forvaltning af naturressourcerne i en eksisterende eller begyndende krisesituation, herunder fredsopbygning
o)
støtte til foranstaltninger til at håndtere de potentielle følger af pludselige befolkningsbevægelser af relevans for den politiske og sikkerhedsmæssige situation, herunder foranstaltninger til dækning af værtssamfundenes behov i en eksisterende eller begyndende krisesituation, herunder fredsopbygning
p)
støtte til foranstaltninger til at fremme civilsamfundets udvikling og organisering og dets deltagelse i den politiske proces, herunder foranstaltninger til at styrke kvinders rolle i sådanne processer, samt foranstaltninger til fremme af uafhængige, pluralistiske og professionelle medier
q)
støtte til foranstaltninger til håndtering af naturkatastrofer eller menneskeskabte katastrofer, der er en trussel mod stabiliteten og folkesundheden i forbindelse med pandemier, i mangel af eller som supplement til humanitær bistand og civilbeskyttelsesbistand fra Unionen.
3. I de situationer, der er omhandlet i stk. 1 i denne artikel, kan Unionen også yde teknisk og finansiel bistand, som ikke udtrykkeligt er omfattet af stk. 2 i denne artikel. Denne bistand begrænses til ekstraordinære bistandsforanstaltninger, jf. artikel 7, stk. 2, som opfylder følgende betingelser:
a)
de henhører både under denne forordnings generelle anvendelsesområde og de specifikke mål, der er fastsat i artikel 1, stk. 4, litra a)
b)
de er tidsmæssigt begrænset til den periode, der er fastsat i artikel 7, stk. 2
c)
de ville normalt være omfattet af andre EU-instrumenter vedrørende ekstern bistand eller de andre komponenter i denne forordning, men fordi der er behov for at reagere hurtigt på situationen, bør de behandles via kriseforanstaltninger til eksisterende eller begyndende krisesituationer.
Artikel 4
Bistand til forebyggelse af konflikter, fredsopbygning og kriseberedskab
1. Unionen yder teknisk og finansiel bistand til at nå de specifikke mål, der er fastsat i artikel 1, stk. 4, litra c). Denne bistand skal omfatte foranstaltninger til opbygning og styrkelse af Unionens og dens partneres kapacitet til at forebygge konflikter, opbygge fred og imødekomme behov før og efter en krisesituation i tæt samordning med FN og andre internationale, regionale og subregionale organisationer og statslige aktører og civilsamfundsaktører i deres bestræbelser for:
a)
at fremme tidlig varsling og konfliktfølsom risikoanalyse ved politikudformningen og gennemførelsen af politikker
b)
at fremme og opbygge kapacitet til tillidsskabende foranstaltninger, mægling, dialog og forsoning under særligt hensyn til nye spændinger mellem forskellige samfundsgrupper
c)
at styrke kapaciteten til deltagelse og deployering i civile stabiliseringsmissioner
d)
at forbedre genopbygningen efter konflikter og efter katastrofer af relevans for den politiske og sikkerhedsmæssige situation
e)
at bremse brugen af naturressourcer til finansiering af konflikter og at støtte interessenternes overholdelse af initiativer, f.eks. Kimberleyprocessens certificeringsordning, navnlig i forbindelse med gennemførelsen af effektiv national kontrol med produktionen af og handelen med naturressourcer.
2. Foranstaltninger i henhold til denne artikel:
a)
omfatter overførsel af knowhow, udveksling af oplysninger og bedste praksis, vurdering af risici eller trusler, forskning og analyse, systemer for tidlig varsling, uddannelse og levering af tjenesteydelser.
b)
skal bidrage til yderligere udvikling af en strukturel dialog om spørgsmål vedrørende fredsopbygning
c)
kan omfatte teknisk og finansiel bistand til gennemførelse af fredsopbyggende aktioner og statsopbygningsaktioner.
Artikel 5
Bistand til håndtering af globale og tværregionale trusler og begyndende trusler
1. Unionen yder teknisk og finansiel bistand til at nå de specifikke mål, der er fastsat i artikel 1, stk. 4, litra c), på følgende områder:
a)
trusler mod lov og orden, den enkeltes sikkerhed, kritisk infrastruktur og folkesundheden.
b)
begrænsning af og beredskab vedrørende risici, hvad enten af forsætlig, tilfældig eller naturlig oprindelse, i forbindelse med kemiske, biologiske, radiologiske og nukleare materialer og agenser
2. Bistand på de i stk. 1, litra a), omhandlede områder omfatter støtte til foranstaltninger, der tager sigte på:
a)
at styrke kapaciteten hos de retshåndhævende, de retslige og de civile myndigheder, der er involveret i bekæmpelse af terrorisme, organiseret kriminalitet, herunder it-kriminalitet, og alle former for ulovlig handel samt i effektiv kontrol med ulovlig handel og transit
b)
at håndtere trusler mod kritisk infrastruktur, hvilket kan omfatte international transport, herunder passager- og godstransport, energivirksomhed og -distribution samt elektroniske informations- og kommunikationsnet. Sådanne foranstaltninger skal lægge særlig vægt på tværregionalt samarbejde og gennemførelse af internationale standarder inden for risikoerkendelse, sårbarhedsanalyse, katastrofeberedskab, varsling og konsekvensstyring
c)
at sikre en fyldestgørende reaktion på større trusler mod folkesundheden, som f.eks. pludseligt opståede epidemier med potentielle tværnationale virkninger
d)
at håndtere klimaændringernes globale og tværregionale virkninger, der har potentielt destabiliserende følger for fred og sikkerhed.
3. For så vidt angår de i stk. 2, litra a), omhandlede foranstaltninger:
a)
tværregionalt samarbejde mellem to eller flere tredjelande, der har udvist klar politisk vilje til at imødegå de problemer, der opstår, skal prioriteres. Der kan også gennemføres et samarbejde med individuelle lande, regioner eller internationale, regionale og subregionale organisationer om bekæmpelse af terrorisme
b)
de skal lægge særlig vægt på god forvaltningspraksis og være i overensstemmelse med international ret
c)
med hensyn til bistand til myndigheder, der er involveret i bekæmpelse af terrorisme, prioriteres støtteforanstaltninger vedrørende udvikling og styrkelse af lovgivning til bekæmpelse af terrorisme, gennemførelse og anvendelse af skatte-, told- og immigrationslovgivning, udvikling af retshåndhævelsesprocedurer, der er i overensstemmelse med de højeste internationale standarder og som overholder international ret, styrkelse af demokratisk kontrol og institutionelle tilsynsmekanismer samt forebyggelse af voldelig radikalisme
d)
med hensyn til bistand i forbindelse med narkotikaproblemet lægges der behørig vægt på internationalt samarbejde med henblik på fremme af bedste praksis for begrænsning af efterspørgsel, produktion og skader.
4. Bistand på de i stk. 1, litra b), omhandlede områder omfatter støtte til foranstaltninger, der tager sigte på:
a)
at fremme civile forskningsaktiviteter som et alternativ til forsvarsrelateret forskning
b)
at forbedre sikkerhedspraksis på civile anlæg, hvor følsomme kemiske, biologiske, radiologiske og nukleare materialer eller agenser oplagres, eller hvor de håndteres i forbindelse med civile forskningsprogrammer
c)
inden for rammerne af Unionens samarbejdspolitikker og deres målsætninger at støtte etablering af civil infrastruktur og gennemførelse af relevante civile undersøgelser, der er nødvendige for nedlukning, oprydning eller omstilling af våbenrelaterede faciliteter og anlæg, når det erklæres, at de ikke længere er del af et forsvarsprogram
d)
at styrke kapaciteten hos de kompetente civile myndigheder, der er involveret i udvikling og håndhævelse af effektiv kontrol med ulovlig handel med kemiske, biologiske, radiologiske og nukleare materialer og agenser (herunder udstyr til produktion eller levering heraf)
e)
at udvikle de retlige rammer og den institutionelle kapacitet til indførelse og håndhævelse af effektiv eksportkontrol med produkter med dobbelt anvendelse, herunder regionale samarbejdsforanstaltninger
f)
at udvikle et effektivt civilt katastrofeberedskab, beredskabsplaner, kriseindsats og kapacitet til oprydningsforanstaltninger.
AFSNIT III
PROGRAMMERING OG GENNEMFØRELSE
Artikel 6
Generel ramme
Unionens bistand gennemføres i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 236/2014 ved hjælp af:
a)
ekstraordinære bistandsforanstaltninger og midlertidige indsatsprogrammer, jf. artikel 7
b)
tematiske strategidokumenter og flerårige vejledende programmer, jf. artikel 8
c)
årlige handlingsprogrammer, individuelle foranstaltninger og særlige foranstaltninger
d)
støtteforanstaltninger.
Artikel 7
Ekstraordinære bistandsforanstaltninger og midlertidige indsatsprogrammer
1. EU-bistand i henhold til artikel 3 ydes i form af ekstraordinære bistandsforanstaltninger og midlertidige indsatsprogrammer.
2. I situationer som omhandlet i artikel 3, stk. 1, kan Kommissionen vedtage ekstraordinære bistandsforanstaltninger, som opfylder betingelserne i artikel 3, stk. 3. En sådan ekstraordinær bistandsforanstaltning kan have en varighed af op til 18 måneder, som kan forlænges to gange med op til yderligere seks måneder, op til en maksimal varighed på 30 måneder, hvis der ligger objektive og uforudsete hindringer i vejen for gennemførelsen af dem, forudsat at der ikke sker en stigning i udgifterne til foranstaltningerne.
I tilfælde af at en krisesituation eller konflikt trækker i langdrag, kan Kommissionen vedtage en anden ekstraordinær bistandsforanstaltning af en varighed på op til 18 måneder.
Varigheden af den ekstraordinære bistandsforanstaltning som omhandlet i første afsnit kombineret med varigheden i andet afsnit må ikke overstige 36 måneder.
3. Er udgifterne til en ekstraordinær bistandsforanstaltning på mere end 20 000 000 EUR, vedtages den efter undersøgelsesproceduren i artikel 16, stk. 3, i forordning (EU) nr. 236/2014.
4. Inden Kommissionen vedtager eller forlænger en ekstraordinær bistandsforanstaltning, hvortil udgifterne andrager op til 20 000 000 EUR, underretter den Rådet om foranstaltningernes karakter og formål og om de forventede udgifter. Kommissionen underretter ligeledes Rådet, inden den foretager betydelige grundlæggende ændringer i ekstraordinære bistandsforanstaltninger, der allerede er vedtaget. Af hensyn til sammenhængen i Unionens optræden udadtil tager Kommissionen højde for Rådets relevante politiske strategi ved såvel sin planlægning som sin efterfølgende gennemførelse af sådanne foranstaltninger.
5. Kommissionen aflægger hurtigst muligt efter vedtagelsen af en ekstraordinær bistandsforanstaltning og under alle omstændigheder senest tre måneder herefter beretning til Europa-Parlamentet og Rådet, idet den forelægger en oversigt over de vedtagne foranstaltningers art og berettigelse samt den sammenhæng, hvori de indgår, herunder sådanne foranstaltningers komplementaritet med Unionens igangværende og planlagte indsats.
6. Kommissionen kan vedtage midlertidige indsatsprogrammer efter undersøgelsesproceduren i artikel 16, stk. 3, i forordning (EU) nr. 236/2014 med henblik på at etablere eller genetablere de væsentlige betingelser, der er nødvendige for en effektiv gennemførelse af Unionens eksterne samarbejdspolitikker.
Midlertidige indsatsprogrammer skal bygge på ekstraordinære bistandsforanstaltninger.
7. Kommissionen holder Europa-Parlamentet behørigt og rettidigt underrettet om sin planlægning og gennemførelsen af EU-bistand i henhold til artikel 3, herunder de forventede udgifter, og underretter ligeledes Europa-Parlamentet, når den foretager omfattende ændringer eller forlængelser af denne bistand.
Artikel 8
Tematiske strategidokumenter og flerårige vejledende programmer
1. Tematiske strategidokumenter udgør det generelle grundlag for gennemførelse af bistand i henhold til artikel 4 og 5. Tematiske strategidokumenter skal danne ramme om samarbejdet mellem Unionen og de berørte partnerlande eller -regioner.
2. Udarbejdelsen og gennemførelsen af tematiske strategidokumenter skal overholde principperne om bistandseffektivitet, såsom partnerskab, samordning og, hvor dette er relevant, harmonisering. De tematiske strategidokumenter skal derfor være i overensstemmelse med og undgå overlapning af programmeringsdokumenter, der er godkendt eller vedtaget i henhold til andre EU-instrumenter vedrørende ekstern bistand.
Tematiske strategidokumenter skal principielt baseres på en dialog mellem Unionen og eventuelt de relevante medlemsstater på den ene side og de berørte partnerlande eller -regioner, herunder civilsamfundet og regionale og lokale myndigheder, på den anden side for at sikre, at de berørte lande eller regioner får tilstrækkeligt ejerskab til programmeringsprocessen.
Unionen og medlemsstaterne konsulterer hinanden på et tidligt tidspunkt i programmeringsprocessen for at fremme ensartetheden og komplementariteten i deres samarbejdsaktiviteter.
3. Hvert tematisk strategidokument skal ledsages af et flerårigt vejledende program med en kortfattet oversigt over de prioriterede områder, der er udvalgt til EU-finansiering, samt EU-bistandens specifikke mål, forventede resultater, resultatindikatorer og tidsramme.
Det flerårige vejledende program fastlægger de vejledende finansielle bevillinger til hvert program deri under hensyn til de berørte partnerlandes eller -regioners behov og særlige vanskeligheder. De finansielle bevillinger kan eventuelt angives i form af et beløbsinterval.
4. Kommissionen godkender tematiske strategidokumenter og vedtager flerårige vejledende programmer efter undersøgelsesproceduren i artikel 16, stk. 3, i forordning (EU) nr. 236/2014. Denne procedure finder også anvendelse i forbindelse med omfattende revisioner, som medfører markante ændringer af tematiske strategidokumenter eller flerårige vejledende programmer.
5. Undersøgelsesproceduren i artikel 16, stk. 3, i forordning (EU) nr. 236/2014, anvendes ikke ved ubetydelige ændringer eller tekniske tilpasninger i de tematiske strategidokumenter og flerårige vejledende programmer, i henhold til hvilke midlerne omfordeles inden for de vejledende finansielle bevillinger pr. prioriteret område, eller de oprindelige vejledende finansielle bevillinger forøges eller mindskes med højst 20 % svarende til et beløb på højst 10 000 000 EUR, forudsat at sådanne ændringer eller tekniske tilpasninger ikke påvirker de prioriterede områder og mål, der er fastsat i de pågældende dokumenter.
I sådanne tilfælde skal ændringerne eller de tekniske tilpasninger hurtigst muligt meddeles Europa-Parlamentet og medlemsstaternes repræsentanter i det i artikel 11 omhandlede udvalg.
6. I behørigt begrundede særligt hastende tilfælde vedrørende behovet for en hurtig indsats fra Unionens side kan Kommissionen ændre tematiske strategidokumenter og flerårige vejledende programmer efter proceduren i artikel 16, stk. 4, i forordning (EU) nr. 236/2014.
7. Enhver programmering eller revision af programmer, der finder sted efter offentliggørelsen af den midtvejsrevisionsrapport, der er nævnt i artikel 17 i forordning (EU) nr. 236/2014, skal tage hensyn til resultaterne og konklusionerne i nævnte rapport.
Artikel 9
Civilsamfundet
Ved udarbejdelse, programmering, gennemførelse og overvågning af de foranstaltninger, der er omfattet af denne forordning, konsulteres civilsamfundet, hvor dette er muligt og hensigtsmæssigt.
Artikel 10
Menneskerettigheder
1. Kommissionen sikrer, at alle foranstaltninger, der vedtages i henhold til denne forordning i forbindelse med bekæmpelsen af terrorisme og organiseret kriminalitet, gennemføres i overensstemmelse med international ret, herunder den humanitære folkeret.
2. I henhold til EU's strategiske ramme og handlingsplan for menneskerettigheder og demokrati udarbejder Kommissionen praktisk vejledning for at sikre, at der tages hensyn til menneskerettigheder ved udformningen og gennemførelsen af de i stk. 1 omhandlede foranstaltninger, navnlig med hensyn til forebyggelse af tortur og anden grusom, umenneskelig eller nedværdigende behandling samt overholdelse af den behørige proces, herunder uskyldsformodning, retten til en retfærdig rettergang og retten til et forsvar. Der skal ligeledes være et klart menneskerettighedsperspektiv i foranstaltninger vedrørende it-sikkerhed og bekæmpelse af it-kriminalitet.
3. Kommissionen overvåger omhyggeligt gennemførelsen af foranstaltningerne i stk. 1 med henblik på at sikre overholdelse af menneskerettighedsforpligtelser. Kommissionen indarbejder oplysninger herom i sin regelmæssige rapportering.
AFSNIT IV
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 11
Udvalg
Kommissionen bistås af et udvalg (»Udvalget for Instrumentet, der bidrager til Stabilitet og Fred«). Dette udvalg er et udvalg som omhandlet i forordning (EU) nr. 182/2011.
Artikel 12
Tjenesten for EU's Optræden Udadtil
Denne forordning anvendes i overensstemmelse med afgørelse 2010/427/EU, særlig artikel 9.
Artikel 13
Finansieringsramme
1. Finansieringsrammen for gennemførelsen af denne forordning for perioden 2014-2020 fastsættes til 2 338 719 000 EUR.
2. De årlige bevillinger godkendes af Europa-Parlamentet og Rådet inden for den flerårige finansielle ramme.
3. I perioden 2014-2020:
a)
tildeles mindst 70 procentpoint af finansieringsrammen til foranstaltninger, der falder ind under artikel 3, og
b)
ni procentpoint til foranstaltninger, der falder ind under artikel 4.
Artikel 14
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 1. januar 2014 indtil den 31. december 2020.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i enhver medlemsstat.
Udfærdiget i Strasbourg, den 11. marts 2014.