РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) 2015/262 НА КОМИСИЯТА
от 17 февруари 2015 година
за определяне на правила в съответствие с директиви 90/427/ЕИО и 2009/156/ЕО на Съвета по отношение на методите за идентификация на еднокопитни животни (Регламент за паспорт на еднокопитните животни)
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 90/427/ЕИО на Съвета от 26 юни 1990 г. относно зоотехническите и генеалогичните условия за търговия с еднокопитни животни в Общността (1), и по-специално член 4, параграф 2, букви в) и г), член 6, параграф 2, второ тире и член 8, параграф 1, първа алинея от нея,
като взе предвид Директива 2009/156/ЕО на Съвета от 30 ноември 2009 г. относно ветеринарно-санитарните условия, регулиращи движението и вноса от трети страни на еднокопитни животни (2), и по-специално член 4, параграф 4 от нея,
като има предвид, че:
(1)
В Директива 90/427/ЕИО се определят зоотехническите условия, уреждащи търговията с еднокопитни животни в рамките на Съюза. С нея от държавите членки се изисква да гарантират, че регистрираните еднокопитни животни, които се движат в рамките на Съюза, се придружават от идентификационен документ, издаден от одобрени развъдни организации или асоциации на животновъди, посочени в директивата.
(2)
В Директива 2009/156/ЕО се определят ветеринарно-санитарните условия относно движението и вноса от трети държави на еднокопитни животни. В нея се предвижда, че регистрираните еднокопитни животни трябва да се идентифицират с идентификационен документ, издаден в съответствие с Директива 90/427/ЕИО от международна асоциация или организация, която организира състезания или надбягвания с коне. Еднокопитните животни за разплод и доотглеждане трябва да са идентифицирани по метод, установен от Комисията.
(3)
В Регламент (ЕО) № 504/2008 на Комисията (3), който се прилага от 1 юли 2009 г., се определят правила за идентификацията на еднокопитни животни, които са родени или внесени в Съюза, и се определя какъв е идентификационният документ за еднокопитни животни (паспорт на еднокопитно животно), който е многоцелеви документ, предназначен за нуждите на здравето на животните, общественото здраве, зоотехниката и конния спорт. Като поставя акцент върху идентификационния документ като съществен елемент от системата за идентификация на еднокопитните животни, този регламент само предвижда възможността за включване на информацията, съдържаща се в базите данни на редица органи, издаващи посочените документи, в централна база данни или за създаване на мрежа от техните бази данни и централната база данни.
(4)
Държавите членки срещат затруднения при изпълнението на мерките, предвидени в Регламент (ЕО) № 504/2008. Тези затруднения се отнасят преди всичко до метода на идентификация на еднокопитни животни чрез идентификационния документ.
(5)
Разследванията, проведени от държавите членки, показаха, че идентификационният документ е обект на значителни измами. Основният риск е незаконното повторно въвеждане в хранителната верига на еднокопитни животни, които преди това са били изключени от клане за консумация от човека и лекувани с медицински продукти, които не са разрешени за животни, отглеждани за производство на храни. След приемането на Решение 2000/68/ЕО на Комисията (4) хиляди еднокопитни животни са били безвъзвратно изключени от клане за консумация от човека. Липсата на варианти, различни от доживотното отглеждане на излишни и нежелани еднокопитни животни, които са били изключени от клане за консумация от човека, е довело до занемаряване и изоставяне на животните със сериозни последици за здравето им и за хуманното отношение към тях. Това положение се влошава от настоящата икономическа ситуация, в която в много случаи стопаните не могат да си позволят отглеждането на еднокопитни животни в края на продуктивния им живот. В някои държави членки тези проблеми са стигнали до такива размери, че компетентните органи са започнали програми за клане на излишни еднокопитни животни, които са извън хранителната верига.
(6)
През последните години възникна едно ново явление - незаконната паша - което засяга собствениците на пасища, тъй като така по закон те стават стопани на еднокопитни животни и неволно придобиват отговорности съгласно Регламент (ЕО) № 504/2008. Неясният статут на тези еднокопитни животни може също така да има значение за правилното прилагане на правилата на Съюза в други области.
(7)
Стана ясно, че информацията, записана в базата данни на органа, който издава идентификационния документ, към момента на издаването му бързо остарява. Следователно може да се каже, че е изключително трудно, ако не и напълно неосъществимо, при сертифициране или проверка на самоличността компетентните органи да проверяват дали даден идентификационен документ е автентичен, дали съдържащата се в него информация е актуална и достоверна и дали не е бил неправомерно подправян, най-вече по отношение на статута на животните като предназначени за клане, но също и с цел да се използват по-благоприятни условия за здравето и хуманното отношение към животните при движение на регистрирани еднокопитни животни.
(8)
В повечето държави членки базите данни на различните органи, които издават паспортите, не са свързани една с друга, а по правни и административни причини съществуването на един-единствен орган за издаване на паспорти не е лесно осъществим вариант. Поради това създаването на централна база данни се смята за най-ефективното решение за обмен и синхронизиране на данни между различните участници съгласно директиви 90/427/ЕИО и 2009/156/ЕО, както и необходима мярка за управление на идентификационните документи на еднокопитни животни с цел да се осигурят не само необходимите гаранции за здравето на животните, но също така и да се даде възможност за прилагането на тези разпоредби в законодателството на Съюза за хуманното отношение към животните и за общественото здраве, където точната и надеждната идентификация на еднокопитни животни е важно условие.
(9)
Проучване, проведено от Комисията по повод на събитията от 2013 г. с конското месо, показа, че 23 държави членки са създали централна база данни, а две държави членки имат единна база данни съответно за регистрирани еднокопитни и еднокопитни за разплод и доотглеждане. Три държави членки, представляващи около 20 % от 6,7-те милиона еднокопитни животни в Съюза, нямат централизирана база данни.
(10)
Ето защо е необходимо системата на Съюза за идентификация на еднокопитни животни да се преразгледа, за да се гарантира, че тя е както безопасна, така и лесна за използване от потребителите.
(11)
Вносът на еднокопитни животни в териториите, посочени в приложение I към Регламент (ЕО) № 882/2004 на Европейския парламент и на Съвета (5), е обвързан с условията, определени в съответствие с Директива 2009/156/ЕО, и е разрешен от трети държави, изброени в приложението към Решение 2004/211/ЕО на Комисията (6). Обикновено около 4 000 регистрирани еднокопитни и еднокопитни за разплод и доотглеждане се въвеждат всяка година в Съюза при условията, посочени в Решение 93/197/ЕИО на Комисията (7).
(12)
Когато се прилагат митническите режими, определени в Регламент (ЕС) № 952/2013 на Европейския парламент и на Съвета (8), е необходимо допълнително позоваване на Регламент (ЕИО) № 706/73 на Съвета (9). В Регламент (ЕИО) № 706/73 се предвижда, че от 1 септември 1973 г. правилата на Съюза в областта на ветеринарното законодателство се прилагат и в Англо-нормандските острови и на остров Ман.
(13)
С Решение 96/78/ЕО на Комисията (10) се определят критериите за вписването и регистрацията на еднокопитни животни в племенните книги за развъдни цели. С посоченото решение се изисква, наред с други неща, че за да бъде вписано в главния раздел на племенна книга за своята порода, дадено еднокопитно животно трябва да бъде идентифицирано като неотбито конче до 6-месечна възраст съгласно правилата за водене на племенната книга, според които се изисква най-малкото сертификат за покриване. В интерес на последователността на законодателството на Съюза и лесното му прилагане правилата относно идентификационния документ следва да не възпрепятстват прилагането на правилата относно идентификацията на еднокопитни животни за целите на тяхното вписване в племенните книги.
(14)
Методите за идентификация на еднокопитни животни, предвидени в настоящия регламент, следва да бъдат в съответствие също и с принципите, установени от одобрени в съответствие с Решение 92/353/ЕИО на Комисията (11) развъдни организации. В съответствие с посоченото решение организацията или асоциацията, които водят племенната книга за произхода на породата, следва да определят принципите за идентификация на еднокопитните животни и на разделянето на племенната книга по раздели и на родословията, вписани в племенните книги.
(15)
За да се гарантира високо качество на идентификационните документи и водене на отчетност за всички еднокопитни животни в Съюза, държавите членки следва да гарантират, че системите за идентификация на регистрирани еднокопитни животни, които са вписани или регистрирани в племенните книги, заведени от одобрени или признати развъдни организации или асоциации на животновъди, по отношение на издаването на идентификационните документи отговарят на условията, установени за определянето от компетентния орган на институции, които да издават идентификационни документи за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане.
(16)
Определението за еднокопитни животни - изцяло в обхвата на член 2, буква б) от Директива 2009/156/ЕО, следва да бъде в съответствие с таксономията, използвана в законодателството на Съюза, като например допълненията към Регламент (ЕИО) № 3626/82 на Съвета (12) и Регламент (ЕС) № 206/2010 на Комисията (13).
(17)
Тъй като определението за стопанство от Директива 92/35/ЕИО на Съвета (14) включва природни резервати, в които еднокопитни животни живеят на свобода, като така то е по-обхватно от определеното в Директива 2009/156/ЕО, е целесъобразно определението за стопанство в настоящия регламент също да обхваща и природни резервати, в които еднокопитните животни живеят на свобода.
(18)
Ветеринарният контрол, необходим за получаване на ветеринарно-здравните гаранции, изисквани в съответствие с Директива 2009/156/ЕО, може да се осигури само ако стопанството, както е определено в посочената директива, е известно на компетентния орган. Подобни изисквания произтичат от прилагането на раздел I, глава II, част A от приложение I към Регламент (ЕО) № 854/2004 на Европейския парламент и на Съвета (15) във връзка с еднокопитните животни като животни, отглеждани за производство на храни. Като се вземе предвид обаче честото движение на еднокопитни животни в рамките на ЕС, не е целесъобразно да се изгражда система, чрез която еднокопитните животни да се проследяват в реално време. По-скоро за компетентните органи следва да има на разположение данни за идентификация и за тази цел наличието на централна база данни във всяка държава членка е от основно значение за управлението на информацията за еднокопитни животни, които се отглеждат в съответната държава членка.
(19)
Законодателството на Съюза прави разграничение между собствениците и стопаните на животните. Терминът „животновъд“ е определен и използван в Регламент (ЕО) № 1760/2000 на Европейския парламент и на Съвета (16). В Директива 2009/156/ЕО се говори за собственик на животното и животновъд. Комбинирано определение на собственик и на лице, което отглежда животни (стопанин), се съдържа в Директива 92/35/ЕИО. Тъй като според законодателството на Съюза и националното законодателство собственикът на еднокопитно животно не е задължително лицето, което отговаря за еднокопитното животно, целесъобразно е да се уточни, че основно стопанинът, който може да е или да не е и негов собственик, следва да е отговорен за идентификацията на еднокопитните животни в съответствие с настоящия регламент.
(20)
Съгласно законодателството в държавите членки или като изискване на някои издаващи органи е необходимо информацията за собственика на животното да бъде вписана в идентификационния документ, а впоследствие - и в базата данни, водена от издаващия орган. Тази информация за собствеността, а най-вече за промяната в собствеността, може да бъде предоставена със сертификати за собственост или регистрационни карти в различен формат, включително картата carte d'immatriculation, използвана успешно в една от държавите членки.
(21)
В Директива 2008/73/ЕО на Съвета (17) се предвижда държавите членки да съставят и да актуализират списъци на одобрени заведения във ветеринарната и зоотехническата област и да ги предоставят на останалите държави членки и на обществеността. За да бъде улеснен достъпът на останалите държави членки и на обществеността до списъците на одобрените заведения, тези списъци следва да бъдат предоставени в електронен формат от държавите членки посредством информационни интернет страници. Комисията следва да подпомогне държавите членки при осигуряването на достъп на останалите държави членки и на обществеността до тези списъци, като предостави адреса на уебсайта, на който са публикувани препратки към националните информационни интернет страници на държавите членки.
(22)
За да се улесни обменът на информация между държавите членки по електронен път, както и за да се осигури прозрачност и яснота, е важно списъците да бъдат представени по единен начин в целия Съюз. Поради това в Решение 2009/712/ЕО на Комисията (18) са установени образци за оформлението на посочените списъци на информационните интернет страници, създадени от държавите членки.
(23)
В Регламент (ЕО) № 504/2008 се предвижда, че еднокопитни животни не се отглеждат, освен ако не са идентифицирани в съответствие с посочения регламент. На Комисията се е налагало да отговоря на няколко жалби относно популации от домашни коне, които живеят извън стопанствата в условия, несъвместими с условията, които в посочения регламент са описани като полудиви. Поради това е необходимо да се изясни, че еднокопитните животни, живеещи в Съюза, следва да бъдат идентифицирани, а като втора стъпка да се предвиди дерогация, когато това условие не може да бъде изпълнено.
(24)
Еднокопитните животни, които живеят в Съюза, следва да се идентифицират с доживотен идентификационен документ, който съдържа текстово описание и контурна схема на еднокопитното животно и в който са отбелязани индивидуалните белези на животното за целите на удостоверяването на самоличността. Тези белези могат да бъдат както унаследени - като например повече от три завъртока, кестени, цветни петна, редки дефекти на очната пигментация, характерни вдлъбнатини на мускулите, а също и особености в структурата на ириса или ретината, специфични генетични маркери (ДНК профил), така и придобити - като например депигментация от оседлаването, белези от рани, включително от кастрация на жребци, или от жигосване.
(25)
Идентификационни документи следва да се издават само ако са попълнени с необходимите данни за идентификация, които трябва да бъдат записани в базата данни на издаващия орган в съответствие с настоящия регламент.
(26)
Освен това в сертификата за произход, предвиден с Директива 90/427/ЕИО, който следва да се включи в идентификационния документ, следва да е отбелязана цялата необходима информация, за да се гарантира, че еднокопитните животни, които се прехвърлят между различни племенни книги, се вписват в съответния раздел на племенната книга, на чиито критерии отговарят.
(27)
В съответствие с Решение 96/510/ЕО на Комисията (19) родословният и зоотехнически сертификат за регистрирани еднокопитни животни трябва да отговаря на идентификационния документ, определен в Решение 93/623/ЕИО на Комисията (20). Тъй като решения 93/623/ЕО и 2000/68/ЕО са отменени с Регламент (ЕО) № 504/2008, е целесъобразно да се поясни, че всяко позоваване на тези решения следва да се счита за позоваване на настоящия регламент.
(28)
Органите, издаващи идентификационни документи на регистрирани еднокопитни животни, следва да бъдат организациите или асоциациите, които водят или създават племенни книги за регистрирани еднокопитни животни и които са официално одобрени или признати от компетентния орган на дадената държава членка в съответствие с Решение 92/353/ЕИО, или официална агенция на държавата членка, която води племенната книга, в която се вписва или регистрира еднокопитното животно за разплод в съответствие с Решение 96/78/ЕО. Освен това националните клонове на международни организации или асоциации, които организират състезания или надбягвания с коне и са със седалище в държава членка, следва също така да могат да действат като орган за издаване на идентификационни документи на регистрирани коне.
(29)
На държавите членки следва да се предостави повече свобода на преценка по отношение на издаващите органи, които издават идентификационни документи за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане. Следва да бъде възможно тези идентификационни документи да бъдат издавани от компетентния орган за стопанството, където се отглежда еднокопитното животно по време на неговата идентификация, или от издаващ орган, който се определя от посочения компетентен орган и се намира под неговия надзор.
(30)
Компетентният орган, отговорен за одобряването или признаването на организациите или асоциации, които създават племенни книги в съответствие с приложението към Решение 92/353/ЕИО, следва да си сътрудничи с компетентния орган, посочен в Регламент (ЕО) № 882/2004, за да се гарантира - при необходимост чрез трансгранично сътрудничество - че идентификационните документи за еднокопитни животни се издават и използват в съответствие с настоящия регламент.
(31)
Тъй като всички еднокопитни животни, родени или внесени в Съюза, следва да бъдат идентифицирани в съответствие с настоящия регламент с единен идентификационен документ, издаден за целия им живот, са необходими специални разпоредби за случаите, когато статутът на животното се променя от „еднокопитно за разплод и доотглеждане“ на „регистрирано еднокопитно животно“ по смисъла на Директива 2009/156/ЕО. Като се имат предвид значителните последици от такава промяна върху движението, търговията с животни, както и вносът в Съюза от трети държави на еднокопитни животни по отношение на приложимите правила за здравеопазване на животните, определени в Директива 2009/156/ЕО, а така също и по отношение на правилата за хуманно отношение към животните, уреждащи такова движение в съответствие с Регламент (ЕО) № 1/2005 на Съвета (21), е необходимо компетентният орган да разполага с единна точка за достъп, а именно централна база данни, за да провери данните за идентификацията на еднокопитните животни, които се изискват при сертифицирането или при официален контрол.
(32)
Държавите членки трябва да са в състояние да въвеждат специални режими за идентификация на еднокопитни животни, отглеждани в диви или полудиви условия в определени зони или територии, включително природни резервати, с оглед спазването на определението за стопанство съгласно Директива 92/35/ЕИО. Всяка дерогация от общото задължение за идентификация на еднокопитни животни обаче следва да бъде предоставена само когато тези определени популации на еднокопитни животни, живеещи в диви или полудиви условия, са ефективно отделени от еднокопитни животни, които се използват като домашни животни, и остават не само извън контрол от човека по отношение на оцеляването и размножаването им, но също и извън обхвата на Директива 98/58/ЕО на Съвета (22), която не се прилага по отношение на животни, които живеят в диви условия.
(33)
За удостоверяването на самоличността на еднокопитното животно идентификационният документ следва да съдържа на първо място изключително достоверно описание на еднокопитното животно, включващо текстово описание на еднокопитното животно и неговите белези, и подробна контурна схема, на която са изобразени индивидуалните и отличителните белези на еднокопитното животно.
(34)
За да се гарантира, че еднокопитните животни са описани правилно в придружаващите ги идентификационни документи, издаващите органи следва да се стремят да следват най-добрите практики и да обучат служителите, натоварени с описанието на животните, като например да следват насоките, предоставени от Международната федерация по конен спорт (Fédération Équestre Internationale) (23) и от Weatherbys (24).
(35)
Белезите на дадено еднокопитно животно и приложените средства за идентификация, които са използвани съвместно за целите на удостоверяването на самоличността, следва не само да установят наличието на недвусмислена връзка между еднокопитното животно и идентификационния му документ, но следва също така да показват, че това еднокопитно животно е минало процеса на идентификация в съответствие с настоящия регламент, така че за едно еднокопитно животно се издава не повече от един идентификационен документ. Електронните идентификатори („транспондери“) за еднокопитни животни вече са навлезли в широка употреба в международен план. Тази технология следва да се използва, за да се осигури ясна връзка между еднокопитното животно и идентификационния му документ, въпреки че следва да се предвидят алтернативни методи, които да се използват за проверка на самоличността на еднокопитните животни, при условие че тези алтернативни методи предлагат еквивалентни гаранции за предотвратяване на многократно издаване на идентификационни документи.
(36)
Транспондерите, използвани за маркиране на еднокопитни животни, и четящите устройства за показване на кода, вградени в транспондера, следва да отговарят на международно приетите стандарти. Тези стандарти предвиждат две различни системи за гарантиране на уникалността на кода на транспондера. По-голямата част от държавите членки са изпълнили Регламент (ЕО) № 504/2008 така, че при тях се използва тризначен буквено-цифров код на държавата и управлението на разпределението на транспондерите се осъществява чрез техните компетентни органи.
(37)
Тази система за гарантиране на уникалността на кода на транспондера следва да бъде интегрирана в проекта на базата данни, поддържана от издаващите органи, и в централната база данни и да се прилага така, че да не се нарушават търговията и вносът в Съюза на еднокопитни животни, които също са маркирани с транспондер, който показва буквено-цифров код в различен вид.
(38)
В Директива 90/425/ЕИО на Съвета (25) се предвижда извършването на ветеринарни проверки на някои животни и продукти при тяхното местоназначение. По-специално, в него се предвижда, че отбелязаните в сертификата или в документа, предвиден в посочената директива, получатели на животните трябва по искане на компетентния орган на държавата членка по местоназначение и в необходимата степен да извършват тези проверки и да уведомяват предварително за пристигането на животни и продукти от друга държава членка, по специално за естеството на пратката и за предвидената дата на пристигане. Това уведомяване не се изисква за регистрирани коне, снабдени с предвидения с Директива 90/427/ЕИО идентификационен документ.
(39)
Въпреки че еднокопитните животни винаги трябва да се придружават от идентификационните си документи в съответствие с настоящото законодателство на Съюза, следва да се предвиди разпоредба, която да допуска дерогация от това изискване, когато изпълнението му е невъзможно или дори нецелесъобразно с оглед на съхраняването на идентификационния документ през целия живот на еднокопитното животно, или когато посоченият документ не е бил издаден, ако животното е било предназначено за клане, преди да достигне необходимата пределна възраст за идентификация.
(40)
На държавите членки следва също така да се позволи да допускат използването на опростен идентификационен документ за еднокопитни животни, които се придвижват в границите на територията им. В различни сфери бяха въведени пластмасови карти с вградени компютърни чипове („карти с чип“) като устройства за запаметяване на данни. Следва да се допусне издаването на такива карти с чип като допълнителна възможност в добавка към идентификационния документ и използването им при определени условия вместо идентификационния документ, придружаващ еднокопитните животни за разплод и доотглеждане по време на тяхното движение в границите на държава членка.
(41)
Необходимо е също така да се вземат предвид случаите, когато оригиналният идентификационен документ, издаден в съответствие с настоящия регламент за целия живот на еднокопитното животно, бъде загубен, вече не се чете или съдържа неточна информация, което обаче не е в резултат от неправомерни действия. Тези разпоредби следва да изключат колкото се може по-обхватно възможността за незаконно притежаване на повече от един идентификационен документ, с цел да се отрази правилно статутът на еднокопитното животно като предназначено за клане за консумация от човека. При наличието на достатъчно информация, която може да се провери, следва да се издаде дубликат на идентификационния документ, който е отбелязан като такъв и в който еднокопитното животно се изключва от клане за консумация от човека. В други случаи следва да бъде издаден заместващ идентификационен документ, на който също е отбелязано, че е заместващ, и в който еднокопитните животни са изключени от клане за консумация от човека и който освен това следва да определя животното като еднокопитно животно за разплод и доотглеждане.
(42)
Тези процедури следва също така да се прилагат за еднокопитни животни, които са представени за идентификация след установения краен срок за първата идентификация, тъй като не могат да бъдат изключени измамни практики и намерение да се получи допълнителен идентификационен документ.
(43)
В някои случаи, когато еднокопитните животни се вписват или регистрират в племенни книги, водени от развъдни организации в трети държави, са необходими специални разпоредби, които позволяват еднокопитното животно да остане регистрирано в племенната книга, като едновременно с това се гарантира неговото изключване от хранителната верига чрез съответните записи в посочения идентификационен документ.
(44)
В съответствие с Директива 2009/156/ЕО идентификационният документ е инструмент за ограничаване на движението на еднокопитни животни, ако в стопанството, където те се държат или отглеждат, има огнище на болест, която задължително се обявява. Поради това е необходимо да се предвиди при наличие на огнища на определени болести валидността на посочения идентификационен документ за целите на движението да се прекрати чрез съответното вписване в идентификационния документ.
(45)
Освен това с Директива 2009/156/ЕО се изисква регистрираните еднокопитни животни, когато те напускат стопанството, да бъдат идентифицирани с идентификационен документ, който трябва да удостоверява по-специално, че еднокопитните животни не идват от стопанство, на което са били наложени определени забрани. С оглед на това е целесъобразно попълването на съответния раздел от образеца на идентификационния документ да бъде задължително по отношение на всички еднокопитни животни, както и съответно да се преформулира.
(46)
При настъпването на смърт на еднокопитно животно, различна от смърт при клане в кланица, идентификационният документ, ако придружава трупа съгласно националното законодателство, следва да бъде върнат на издаващия орган от органа, осъществяващ надзора над обработката на мъртвото животно в съответствие с Регламент (ЕО) № 1069/2009 на Европейския парламент и на Съвета (26) или над кремирането в инсталации за изгаряне с нисък капацитет, посочени в глава III на приложение III към Регламент (ЕС) № 142/2011 на Комисията (27), и следва да се гарантира, че транспондерът или други алтернативни методи, използвани за удостоверяване на самоличността на еднокопитните животни, не могат да бъдат рециклирани.
(47)
За предотвратяване на това транспондерите да навлязат в хранителната верига, месото от еднокопитни животни, от които не е било възможно да се отстрани транспондерът по време на клането, следва да бъде обявено за негодно за консумация от човека в съответствие с раздел II, глава V от приложение I към Регламент (ЕО) № 854/2004. За да се улесни намирането на местоположението на имплантираните транспондери, мястото на имплантиране следва да бъде стандартизирано и отбелязано в идентификационните документи.
(48)
В съответствие с Регламент (ЕО) № 178/2002 на Европейския парламент и на Съвета (28) живите животни, подготвени за пускане на пазара за консумация от човека, се определят като храна. В посочения регламент се предвижда широк обхват на отговорностите на стопанските субекти в областта на храните във всички етапи на производството на храни, включително проследяването на животни за производство на храни.
(49)
Еднокопитните животни за разплод и доотглеждане, както и регистрираните еднокопитни животни на определен етап от живота си могат да станат еднокопитни за клане, както е определено в Директива 2009/156/ЕО. Месо на нечифтокопитни животни, синоним на еднокопитни животни, е определено в точка 1 от приложение I към Регламент (ЕО) № 853/2004 на Европейския парламент и на Съвета (29), в който се определят специфични хигиенни правила за храните от животински произход.
(50)
След изтичането на действието на преходните разпоредби за прилагането на регламенти (ЕО) № 853/2004, (ЕО) № 854/2004 и (ЕО) № 882/2004 в съответствие с Регламент (ЕО) № 2076/2005 на Комисията (30), от 1 януари 2010 г. се прилагат изискванията за информацията относно хранителната верига за еднокопитните животни.
(51)
В Регламент (ЕО) № 853/2004 се предвижда, че предприятието за хранителни продукти, управляващо кланицата, получава, проверява и действа съобразно информацията за хранителната верига, която дава данни за произхода, историята и управлението на животните, предназначени за производство на храни. Компетентният орган може да разреши информацията за домашните еднокопитни животни да бъде изпратена до кланицата едновременно с животните вместо предварително. Поради това идентификационният документ, който придружава еднокопитните животни за клане, следва да стане част от тази информация за хранителната верига.
(52)
В Регламент (ЕО) № 854/2004 се предвижда, че официалният ветеринарен лекар проверява дали стопанският субект в областта на храните изпълнява задължението си да гарантира, че животните, приети за клане за консумация от човека, са надлежно идентифицирани.
(53)
В Регламент (ЕО) № 853/2004 се предвижда стопанските субекти в областта на храните да проверяват паспортите, придружаващи еднокопитните домашни животни, за да се гарантира, че животното е предназначено за клане за консумация от човека, а ако те приемат животното за клане, те предават паспорта му на официалния ветеринарен лекар.
(54)
Като се има предвид специфичното положение на еднокопитните животни, родени като животни от видове, отглеждани за производство на храни, но не винаги отглеждани предимно с тази цел и не във всички случаи отглеждани през целия си живот от стопанските субекти в областта на храните, както е определено в член 3, подточка 3 от Регламент (ЕО) № 178/2002, е необходимо да се предвиди процедура, която да гарантира безпрепятствена връзка от проверките на идентификационния документ от съображения за опазване на общественото здраве до управлението на този документ в съответствие с Директива 2009/156/ЕО. Поради това наличието на централна база данни във всяка държава членка е от съществено значение за проверката на някои данни за и в идентификационния документ, преди да се вземе решение за приемане на дадено животно за клане за консумация от човека. Когато информацията по отношение на изключването от клане за консумация от човека в раздел II на идентификационния документ не съответства на информацията, записана в централната база данни, предимство има информацията, която се съдържа в който и да било от двата източника, въз основата на която дадено еднокопитно животно се изключва от клане за консумация от човека.
(55)
Директива 96/22/ЕО на Съвета (31) се прилага за селскостопански животни, включително домашни еднокопитни животни, както и диви животни от видовете, които се отглеждат в дивечови стопанства. В член 7 от посочената директива се разрешава търговия с регистрирани еднокопитни животни, на които за зоотехнически цели са предписвани ветеринарномедицински продукти, съдържащи алил тренболон или бета-агонисти, да се извършва преди изтичането на карентния период, в случай че са изпълнени изискванията за регламентиране на предписването и че видът и датата на третирането са записани в сертификата или паспорта, които придружават тези животни.
(56)
Съгласно член 2, буква б) от Регламент (ЕО) № 470/2009 на Европейския парламент и на Съвета (32)„животни, отглеждани за производство на храни“ са животни, които се развъждат, отглеждат, изхранват, колят или улавят с цел произвеждане на храни. В член 16 от посочения регламент се предвижда, че само фармакологичноактивни субстанции, които са класифицирани в съответствие с член 14, параграф 2, буква а), б) или в) от него, могат да бъдат прилагани на животни, отглеждани за производство на храни в рамките на Съюза, при условие че прилагането е в съответствие с Директива 2001/82/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (33).
(57)
В член 6 от Директива 2001/82/ЕО се предвижда, че за целите на прилагането на даден ветеринарномедицински продукт върху един или повече видове продуктивни животни може да не се издава разрешително за пускане на пазара с цел, с изключение когато фармакологичноактивните вещества, които се съдържат в този продукт, са включени в приложения I, II или III към Регламент (ЕИО) № 2377/90. Правилата, предвидени в посочените приложения, към момента са определени в Регламент (ЕС) № 37/2010 на Комисията (34). Чрез дерогация обаче даден ветеринарномедицински продукт, съдържащ фармакологичноактивни вещества, които не са включени в приложения I, II или III към Регламент (ЕИО) № 2377/90, могат да бъдат разрешени за някои животни от семейство еднокопитни, за които в съответствие със законодателството на Съюза относно здравето на животните, е декларирано, че не са предназначени за клане с цел консумация от човека. Тези ветеринарномедицински продукти не трябва да съдържат активни вещества, които са включени в приложение IV към Регламент (ЕИО) № 2377/90, нито да са предназначени за употреба при лечение на състояния, описани подробно в разрешената кратка характеристика на продукта, за които даденият ветеринарномедицински продукт е разрешен за употреба при животни от семейство еднокопитни. Поради това следва да се предвидят разпоредби, че еднокопитното животно може да бъде изключено от клане за консумация от човека по преценка на собственика на животното.
(58)
В член 10, параграфи 2 и 3 от Директива 2001/82/ЕО се предвиждат специални дерогации от член 11 от същата директива по отношение на еднокопитни, засягащи лечението на продуктивни животни с лекарствени продукти, които имат установени максимално допустими граници на остатъчни вещества за видове, различни от целевите видове, или са разрешени за друго състояние, при условие че еднокопитните са идентифицирани в съответствие със законодателството на Съюза и в идентификационния им документ специално е отбелязано, че не са предназначени за клане с цел консумация от човека или че са предназначени за клане с цел консумация от човека, след карентен период от поне шест месеца след лечението на животните с веществата, изброени в Регламент (ЕО) № 1950/2006 (35).
(59)
В съответствие с Директива 2001/82/ЕО държавите членки гарантират, че собствениците или животновъдите, които отглеждат продуктивни животни, могат да представят доказателство за закупуването, притежаването и прилагането на ветеринарномедицински продукти при тези животни в продължение на пет години след тяхното прилагане, включително в случаите, когато животното е заклано по време на петгодишния срок. Поради това за прилагането на това законодателство е необходимо клането на еднокопитно животно да се въвежда незабавно в централната база данни на държавата членка, в която се намира стопанството на животното.
(60)
С оглед на това да се запази контролът над издаването на идентификационни документи, в базата данни, поддържана от издаващия орган, следва да се зададе минимален набор от необходими данни по отношение на издаването на посочените документи.
(61)
Системата за универсалния доживотен номер на еднокопитните (UELN) бе договорена в световен мащаб от най-важните организации за отглеждане на коне и за провеждане на конни надбягвания. Тя бе разработена по инициатива на Световната федерация за отглеждане на състезателни коне (World Breeding Federation for Sport Horses, WBFSH), Международния комитет по племенните книги (the International Stud-Book Committee, ISBC), Световната организация за отглеждане на арабски коне (the World Arabian Horse Organization, WAHO), Европейската конференция на организациите за отглеждане на арабски коне (the European Conference of Arabian Horse Organisations, ECAHO), Международната конференция за отглеждане на англо-арабските коне (Conférence Internationale de l'Anglo-Arabe, CIAA), Международната федерация по конен спорт (Fédération Equestre Internationale, FEI) и Европейския съюз за надпрепусквания с двуколки (Union Européenne du Trot, UET), а информация за тази система може да се получи на уебсайта на UELN (36).
(62)
Системата UELN е подходяща за регистрация както на регистрирани еднокопитни, така и на еднокопитни за разплод и доотглеждане и позволява да бъдат въведени постепенно компютъризирани мрежи, за да се гарантира, че самоличността на животните може да се проверява и занапред в съответствие с член 6 от Директива 90/427/ЕИО, когато става въпрос за регистрирани еднокопитни животни.
(63)
При определяне на кодове за базите данни тези кодове и форматът на записаните идентификационни номера на отделните животни следва по никакъв начин да не противоречат на създадената система UELN. Затова преди да бъдат определени каквито и да било нови кодове за дадена база данни, трябва да се прави справка в списъка на определените кодове UELN.
(64)
В Директива 2009/156/ЕО се изисква официалният ветеринарен лекар да отбелязва идентификационния номер или номера на идентификационния документ на закланото еднокопитно животно, както и да изпрати на компетентния орган по мястото на изпращане - по негово искане - удостоверение, че животното е било заклано. Поради това следва да се изясни, че в тези случаи идентификационните документи трябва да бъдат унищожени на мястото на клане, за да се предотврати неправомерната употреба на идентификационните документи на закланите еднокопитни животни.
(65)
В посочената директива се предвижда също така, че когато регистрирани коне са заклани, което включва умъртвяване, поради борба с болест, идентификационните им документи се връщат на органа, който ги е издал. Тези изисквания следва да се прилагат и за идентификационни документи, издадени за регистрирани еднокопитни животни, различни от регистрирани коне и еднокопитни животни за разплод и доотглеждане.
(66)
За да се гарантира, че базите данни на издаващите органи съдържат актуализирана информация, е необходимо да се установи как се предава информацията за смъртта или загубата на животното в базата данни на органа, издал документа, и в централната база данни в държавата членка, където се намира стопанството, в което се отглежда еднокопитното животно.
(67)
Създаването на съвместим с UELN доживотен номер и използването му при идентифицирането на властите или органите, издали идентификационния документ, би следвало да улеснят спазването на тези изисквания. Когато е възможно, държавите членки следва да използват органите за връзка, които те са определили в съответствие с Регламент (ЕО) № 882/2004.
(68)
Задължителното отбелязване на лицето, което подава заявление за издаване на идентификационен документ, което е - в периода до 12 месеца след раждането на животното - животновъдът и обикновено собственикът на животното, за което се издава идентификационният документ, заедно със задължението издаващият орган да бъде уведомяван за всяка промяна на обичайното пребиваване на еднокопитното животно чрез преместването му в друга държава членка могат да спомогнат за изграждането на верига от информация, с която да се проследи животното, когато е необходимо.
(69)
В съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008 данните за идентификацията се актуализират в идентификационния документ от издаващия орган, който е издал документа. Държавите членки съобщиха за нежеланието от страна на собственици на еднокопитни животни да изпращат по пощата идентификационния документ на издаващите органи за актуализиране на идентификационните данни, най-вече когато издаващият орган се намира в чужбина. Това нежелание се обяснява с опасенията от евентуална загуба на идентификационния документ, което означава, че еднокопитното животно трябва да бъде идентифицирано с дубликат на документа или с идентификационен документ, заместващ оригинала, което изключва животното от клане за консумация от човека и значително намалява стойността му.
(70)
За да се улесни управлението на идентификационния документ за целия живот на животното, е необходимо да се предвидят процедури за регистрацията на идентификационния документ в държавата членка на обичайното пребиваване, особено когато идентификационният документ е бил издаден в различна държава членка. Най-подходящият начин за осъществяване на необходимата комуникация с издаващия орган, извършил първоначалната идентификация, представлява обменът на информация между централните бази данни на съответните държави членки
(71)
Освен това издаващите органи могат да загубят своето одобрение или да не бъдат повече посочени за издаващи органи, макар издадените идентификационни документи да остават валидни документи за целите на здравеопазването на животните и общественото здраве. Поради това е необходимо информацията в идентификационния документ да се подкрепи с база данни, която е достъпна за компетентните органи в областта на здравеопазването на животните, общественото здраве и хуманното отношение към животните.
(72)
Тъй като във всяка държава членка обикновено има повече от един издаващ орган, а еднокопитните животни често се движат между отделните стопанства и между държавите членки, те променят статуса си от „еднокопитни животни за разплод и доотглеждане“ на „регистрирани еднокопитни животни“ или от „животни, отглеждани за производство на храни“ на „животни, които са изключени от клане за консумация от човека“, и тъй като регистрираните еднокопитни животни могат да бъдат идентифицирани от организация, която води племенна книга и е със седалище в друга държава членка, за ефективното изпълнение на директиви 90/427/ЕИО и 2009/156/ЕО е неизбежно, необходимо и целесъобразно във всяка държава членка да се създаде централна база данни, която да съдържа записи на данните за идентификация на всички еднокопитни животни, отглеждани в стопанства в съответната държава членка.
(73)
Би следвало обаче да се даде възможност на държавите членки, които са създали единна база данни за регистрирани еднокопитни животни и друга база данни за еднокопитни животни за отглеждане и разплод, да продължат да поддържат такава система, при условие че базите данни могат да обменят информация помежду си и ветеринарните органи имат пълен достъп до всяка от тях.
(74)
За тази цел централните бази данни в различните държави членки следва да си сътрудничат в съответствие с Директива 89/608/ЕИО на Съвета (37), за да се улесни обменът на данни за животното и издадения му идентификационен документ.
(75)
С оглед на еднаквото прилагане на законодателството на Съюза относно идентификацията на еднокопитни животни в държавите членки и с цел да се гарантира, че то е ясно и прозрачно, Регламент (ЕО) № 504/2008 следва да се отмени и да се замени с настоящия регламент.
(76)
В съответствие с точка 24 от приложението към Регламент (ЕС) № 519/2013 на Комисията (38) еднокопитни животни, които са родени в Хърватия най-късно до 30 юни 2013 г. и които не са идентифицирани в съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008, се идентифицират в съответствие с последния регламент най-късно до 31 декември 2014 г.
(77)
Настоящият регламент следва да се прилага от 1 януари 2016 г., за да се даде време на държавите членки и на стопанските субекти да се адаптират към новите правила. В Гърция, Швеция и Обединеното кралство обаче задължението за изграждане и работа с централна база данни следва да се приложи от 1 юли 2016 г.
(78)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Постоянния комитет по растенията, животните, храните и фуражите и на Постоянния комитет по зоотехника,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ПРЕДМЕТ, ПРИЛОЖНО ПОЛЕ, ОПРЕДЕЛЕНИЯ И ОБЩИ ПРИНЦИПИ
Член 1
Предмет и приложно поле
1. С настоящия регламент се определят правилата за идентификация на еднокопитни животни:
а)
родени в Съюза; или
б)
допуснати за свободно обращение в Съюза в съответствие с митническия режим, определен в член 5, точка 16, буква а) от Регламент (ЕС) № 952/2013.
2. Настоящият регламент се прилага, без да се засяга Решение 96/78/ЕО.
Член 2
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
„еднокопитни животни“ означава диви или одомашнени нечифтокопитни бозайници от род Equus от семейство Equidae, и техните кръстоски;
б)
„стопанство“ означава селскостопански обект или тренировъчна база или, най-общо казано, всяко помещение или съоръжение, в което еднокопитните животни обичайно са държани или отглеждани, за каквато и да било цел, както и природни резервати, в които еднокопитните животни живеят на свобода;
в)
„стопанин“ означава всяко физическо или юридическо лице, което притежава еднокопитно животно или му е възложено неговото отглеждане, без значение дали получава финансово възнаграждение и дали извършва дейността временно или постоянно, включително по време на превоз, при провеждане на пазари или по време на състезания, надбягвания или културни прояви;
г)
„собственик“ означава физическо или юридическо лице, което притежава еднокопитното животно;
д)
„регистрирани еднокопитни животни“ означава еднокопитни животни, които:
i)
са вписани или регистрирани и отговарят на условията за вписване в племенна книга в съответствие с правилата, определени съгласно член 4, параграф 2, буква б) от Директива 90/427/ЕИО, и идентифицирани посредством идентификационен документ, предвиден в член 8, параграф 1 от посочената директива; или
ii)
са коне, включително понита, регистрирани от международна асоциация или организация, която организира състезания или надбягвания с коне, и са идентифицирани с идентификационен документ, издаден от националния клон на тази асоциация или организация;
е)
„племенна книга“ означава всяка книга, регистър, картотека или информационен носител:
i)
които се водят от официално одобрена или призната от държава членка организация или асоциация или от официален орган на съответната държава членка; както и
ii)
в които еднокопитните животни се вписват или регистрират и отговарят на условията за вписване, като се посочват всички известни техни родственици по възходяща линия;
ж)
„еднокопитни животни за разплод и доотглеждане“ означава еднокопитни животни, различни от посочените в букви д) и з);
з)
„еднокопитни животни за клане“ означава еднокопитни животни, предназначени да бъдат транспортирани директно или транзитно през одобрен събирателен пункт, посочен в член 7 от Директива 2009/156/ЕО, до кланицата за клане;
и)
„компетентен орган“ означава централният орган на държава членка, компетентен да организира официален контрол, или всеки друг орган, на който е предоставена тази компетентност, включително компетентният орган, посочен в член 2, буква з) от Директива 2009/156/ЕО;
й)
„зоотехнически орган“ означава централният орган на държава членка, компетентен за прилагането на Директива 90/427/ЕИО, или всеки друг орган, на който е предоставена тази компетентност, включително органите, посочени в член 2, параграф 1 от Решение № 92/353/ЕИО;
к)
„временно приемане“ означава статусът на регистриран кон, идващ от трета държава и приет в Съюза за период от по-малко от 90 дни в съответствие с решение, прието в съответствие с член 19, буква б) от Директива 2009/156/ЕО;
л)
„постоянно въвеждане“ означава статусът на еднокопитно животно, което е с произход от трета държава и е внесено в Съюза за период от 90 дни или повече;
м)
„маркировка“ означава видима или лесно различима и отличителна характеристика на отделно еднокопитно животно, която е наследена или придобита и е записана за целите на идентификацията;
н)
„транспондер“ означава пасивно радиочестотно идентификационно устройство с възможност само за четене:
i)
което отговаря на стандарт ISO 11784 и което използва технологията Full Duplex (FDX или FDX-B) или Half Duplex (HDX); както и
ii)
което може да бъде прочетено от четящо устройство, съвместимо със стандарт ISO 11785, на минимално разстояние от 12 cm;
о)
„уникален доживотен номер“ означава уникален 15-знаков буквено-цифров код, съдържащ информация за отделното еднокопитно животно и за базата данни и държавата, в които тази информация е записана първоначално в съответствие със системата за кодиране на универсалния доживотен номер на еднокопитни (UELN), и включващ:
i)
шестзнаков идентификационен код, съвместим с UELN, отнасящ се за базата данни, посочена в член 39; следван от
ii)
деветзнаков индивидуален идентификационен номер, определен на еднокопитното животно;
п)
„държава членка, свободна от африканска чума по конете“ означава:
i)
всяка държава членка, на чиято територия през предходните две години не са констатирани клинични, серологични (при неваксинирани еднокопитни животни) или епизоотологични данни за наличие на африканска чума по конете; както и
ii)
в която през предходните 12 месеца не са правени ваксинации срещу тази болест;
р)
„болести, които подлежат на задължително обявяване“ означава болестите, изброени в приложение I към Директива 2009/156/ЕО;
с)
„официален ветеринарен лекар“ означава ветеринарен лекар, определен от компетентния орган на държава членка или на трета държава;
т)
„карта с чип“ означава пластмасово устройство с вграден компютърен чип, което е в състояние да запаметява данни и да ги изпраща по електронен път до съвместими компютърни системи;
у)
„отговарящ ветеринарен лекар“ означава ветеринарен лекар, посочен в член 10, параграф 1 от Директива 2001/82/ЕО.
Член 3
Общи принципи и задължениe за идентифициране на еднокопитните животни
1. Еднокопитните животни, които живеят в някоя от териториите, посочени в приложение I към Регламент (ЕО) № 882/2004, се идентифицират в съответствие с настоящия регламент.
2. Когато стопанинът не е собственик или един от собствениците на еднокопитното животно, той действа в съответствие с настоящия регламент от името на собственика и с неговото съгласие.
3. Държавите членки и издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, буква а) и член 5, параграф 1, буква б), може да изискат собственикът да подава заявление до издаващия орган за получаване на идентификационен документ, както е предвидено в член 11, или за промяна на данни за идентификация в съществуващ идентификационен документ, както е предвидено в член 27.
4. Държавите членки осигуряват, когато е целесъобразно посредством извършване на официален контрол в съответствие с Регламент (ЕО) № 882/2004, стопаните на еднокопитни животни и издаващите органи да изпълняват своите задължения съгласно настоящия регламент.
Член 4
Система на Съюза за идентификация на еднокопитни животни
1. За целите на настоящия регламент системата на Съюза за идентификация на еднокопитни животни включва следните елементи:
а)
единствен доживотен идентификационен документ, който - освен когато от издаващия орган или в настоящия регламент е предвидено друго - остава собственост на издалия го издаващ орган и който съдържа:
i)
текстова част, в която се описва еднокопитното животно и се отбелязват белезите му;
ii)
попълнена контурна схема, в която се отбелязват белезите, отразени в текстовото описание;
iii)
място за служебни записи от оправомощени лица, в които се отбелязват промените в данните за идентификацията;
б)
метод за удостоверяване на самоличността, който:
i)
осигурява недвусмислена връзка между идентификационния документ и еднокопитното животно, за което той е издаден;
ii)
показва, че за еднокопитното животно е минало процес на идентификация;
в)
база данни, в която в съответствие с член 38 се записват идентификационните данни на еднокопитното животно, за което е бил издаден идентификационният документ, и на стопанина, който е подал заявлението за идентификационния документ, и в която в същото време се определя уникалният доживотен номер на животното;
г)
централна база данни, създадена в съответствие с член 39.
2. Дадено еднокопитно животно се счита за идентифицирано в съответствие с настоящия регламент само ако е:
а)
придружено от идентификационен документ, издаден в съответствие с една от следните разпоредби:
i)
член 9 - за еднокопитните животни, родени в Съюза; или
ii)
член 14 - за еднокопитните животни, внесени в Съюза; или
iii)
член 29 или 30, когато го придружава дубликат на идентификационен документ; или
iv)
член 32, когато го придружава идентификационен документ, заместващ оригинала; или
б)
идентифицирано в съответствие със:
i)
член 24 - за дерогации за движение или транспортиране на еднокопитни животни, придружени от временен документ; или
ii)
член 26, параграф 2 - за дерогации за определено движение и транспортиране на еднокопитни животни за клане.
ГЛАВА II
ИДЕНТИФИКАЦИЯ НА ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ, РОДЕНИ В СЪЮЗА
Член 5
Издаващи органи за еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Идентификационният документ, предвиден в член 7, се издава от един от следните издаващи органи:
а)
за регистрирани еднокопитни животни, посочени в член 2, буква д), подточка i) от настоящия регламент - от организация или асоциация, официално одобрена или призната в съответствие с член 2, параграф 1 от Решение 92/353/ЕИО, или от официална агенция на държава членка, която води племенната книга, в която животното е вписано или е регистрирано и отговаря на условията за вписване в съответствие с Решение 96/78/ЕО;
б)
за регистрирани коне, посочени в член 2, буква д), подточка ii) - от национален клон на международна организация или асоциация, които организират състезания или надбягвания с коне и са под надзорна на компетентния орган на държавата членка, където се намира съответното им седалище;
в)
за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, посочени в член 2, буква ж), от:
i)
компетентния орган за стопанството, където се отглежда еднокопитното животно към момента на идентификацията му; или
ii)
издаващ орган, определен и под надзора на компетентния орган, посочен в подточка i), на който е възложена тази задача.
2. Компетентният орган определя издаващите органи, посочени в параграф 1, буква в), точка ii), само ако отговарят на следните условия:
а)
трябва да има точно описание на задачите и отговорностите, които се изисква да извършва издаващият орган, и на условията, при които може да ги извършва;
б)
трябва да има доказателство, че издаващият орган:
i)
притежава опита, оборудването и инфраструктурата, необходими за извършването на възложените му задачи;
ii)
има персонал, който е достатъчно на брой и с подходящи квалификация и опит;
iii)
е безпристрастен и не се намира в конфликт на интереси по отношение на изпълнението на възложените му задачи;
iv)
има образец на идентификационен документ, който съответства на изискванията, предвидени в настоящия регламент;
в)
издаващият орган трябва да си сътрудничи тясно с компетентния орган за предотвратяване и - при необходимост - за коригиране на случаите на неспазване на изискванията на настоящия регламент;
г)
между компетентния орган и определения издаващ орган има ефикасна и ефективна координация.
3. Когато компетентният орган има основателни причини да заключи, че издаващият орган участва в действия, които не отговарят на изискванията, определени в настоящия регламент, той проучва тези предполагаеми случаи на неспазване на изискванията. Издаващият орган няма право да издава идентификационни документи, докато проучването не е приключило и случаите на неспазване на изискванията не са отстранени или коригирани.
4. Когато въпреки предприетите в съответствие с параграф 3 мерки даден издаващ орган, посочен в параграф 1, не спази изискванията, определени в настоящия регламент, компетентният орган оттегля разрешението за издаване на идентификационни документи за еднокопитни животни.
След оттеглянето на разрешението за издаване на идентификационни документи компетентният орган осигурява това еднокопитните животни, които са под негова отговорност, да продължат да бъдат идентифицирани в съответствие с настоящия регламент и че идентификационните документи, които са върнати или които се връщат в съответствие с член 34, се вземат на отговорно пазене от посочения компетентен орган или от издаващ орган, на който тази задача е възложена от компетентния орган.
Член 6
Информация по отношение на издаващите органи
1. Държавите членки съставят и актуализират списък на издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, и предоставят този списък на останалите държави членки, на останалите издаващи органи и на обществеността посредством уебсайт, създаден от компетентния орган.
2. Списъкът, посочен в параграф 1:
а)
включва данни за връзка, необходими за изпълнението на изискванията на член 35 и член 37, параграф 4, член 38, параграф 3 и член 40, параграф 1;
б)
съответства на образеца, определен в глава 2, раздел I, буква е) от приложение II към Решение 2009/712/ЕО, и на изискванията, определени в приложение III към посоченото решение;
в)
е пряко достъпен чрез интернет връзката, предоставена на Комисията в съответствие с параграф 3, и е достатъчно разбираем дори за невладеещи съответния език на ниво роден език.
3. С цел да съдейства на държавите членки при осигуряването на достъп до актуализираните списъци, посочени в параграф 1, Комисията създава уебсайт, на който всяка държава членка предоставя пряка връзка към изискваната информация на уебсайта, предвиден в параграф 1.
Член 7
Формат и съдържание на идентификационните документи, издадени за еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Еднокопитните животни, родени в Съюза, се идентифицират с помощта на единствен идентификационен документ за еднокопитни животни, издаден за целия живот на еднокопитното животно в съответствие със:
а)
образеца на идентификационен документ, определен в част 1 от приложение I;
б)
допълнителните изисквания, определени в част 2 от посоченото приложение.
2. Издаващите органи гарантират, че идентификационният документ съдържа достатъчен брой страници с форматирани полета за вписването на информацията, изисквана по следните раздели от образеца на идентификационен документ по част 1 от приложение I:
а)
за регистрирани еднокопитни - поне раздели I - IX;
б)
за еднокопитни за разплод и доотглеждане - поне раздели I - IV.
3. Издаващите органи гарантират, че редът и номерирането на разделите в идентификационните документи, посочени в приложение I, част 1, остават непроменени и че за разделите, в които се предвижда възможност за повече вписвания, в идентификационния документ са включени достатъчно на брой страници.
4. Издаващите органи осигуряват надеждното съхранение на празни и попълнени идентификационни документи в своите помещения.
Без да се засяга член 4, параграф 1, буква а), когато процедурният правилник на даден издаващ орган позволява, издаващите органи гарантират, че идентификационните документи, посочени в член 34, параграф 1, буква в), подточка ii) и член 35, са надлежно направени невалидни, за да се предотврати неправомерната употреба на самия документ и на съдържащата се в него информация, преди документът да бъде предаден за спомен на собственика на животното.
5. Компетентният орган заедно със зоотехническия орган може да приема административни процедури, за да се осигури хармонизиране на оформлението на идентификационните документи, издавани под техен надзор от издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, при условие че са спазени общите изисквания по параграфи 1, 2 и 3.
Член 8
Задължения на компетентния орган по отношение на издаването на идентификационни документи за еднокопитни животни, родени в Съюза
Зоотехническият орган и компетентният орган гарантират, че на тяхна територия издаващите органи, които са под тяхната съответна отговорност:
а)
издават идентификационни документи, които отговарят на изискванията, предвидени в член 7, параграфи 1, 2 и 3;
б)
имат необходимите системи за удостоверяване, когато това се изисква от компетентния орган, на това дали идентификационен документ, за който е декларирано, че е издаден от тях:
i)
е уникален, истински и автентичен;
ii)
включва (когато бланките на идентификационните документи се разпечатани и се пазят на склад) сериен номер, отпечатан поне на страниците, съдържащи раздели I, II и III от идентификационния документ.
Член 9
Издаване на идентификационните документи за еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Издаващите органи издават само идентификационни документи:
а)
които отговарят на изискванията на член 7, параграфи 1, 2 и 3;
б)
раздел I от които е надлежно попълнен с информацията, която е удостоверена от издаващия орган, посочен в раздел I, част А, точка 11, или от негово име;
в)
раздел IV от които е попълнен, ако това се изисква от националното законодателство или от правилата и правилника на издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, букви а) и б);
г)
раздел V от които е попълнен в съответствие с параграф 2 от настоящия член.
2. Издаващият орган, посочен в член 5, параграф 1, буква а), идентифицира регистрираните еднокопитни животни, посочени в член 2, буква д), подточка i) в съответствие с правилата за племенната книга, посочени в тази разпоредба, и попълва в раздел V на идентификационния документ информацията от сертификата за произход, посочен в член 8, параграф 1, втора алинея от Директива 90/427/ЕИО и в приложението към него.
3. В съответствие с принципите на организацията или асоциацията, която е създала племенната книга за произхода на породата на регистрираното еднокопитно животно, раздел V от идентификационния документ съдържа:
а)
пълна родословна информация;
б)
раздела на племенната книга, посочен в член 2 или 3 от Решение 96/78/ЕО;
в)
когато е установено - класа на основния раздел на племенната книга, в която е вписано регистрираното еднокопитно животно.
4. За регистрацията на кон за състезания или надбягвания, както е посочено в член 2, буква д), подточка ii), издаващият орган, посочен в член 5, параграф 1, буква б):
а)
в съответствие с параграф 1, букви а) и б) и с правилата на съответния издаващ орган издава идентификационен документ, който отговаря на разпоредбите в член 7, параграфи 1, 2 и 3; или
б)
признава и валидира идентификационния документ, издаден за този кон в съответствие с параграф 1 от настоящия член; или
в)
издава нов идентификационен документ в съответствие с член 12, параграф 3, буква в).
Член 10
Дерогация по отношение на попълването на информация в раздели I и IV на идентификационния документ
1. Чрез дерогация от член 4, параграф 1, буква а), подточка ii) и член 9, параграф 1, буква б) компетентният орган може да разреши на издаващите органи да не попълват с чертеж информацията, посочена в точки 12 - 18 от контурната схема на идентификационния документ, установен в приложение I, раздел I, част Б, ако са изпълнени следните две условия:
а)
в съответствие с член 18 е имплантиран транспондер или в съответствие с член 21 се прилага еквивалентен разрешен алтернативен метод за удостоверяване на самоличността;
б)
снимка или разпечатка, на които се виждат достатъчно детайли за описването на еднокопитното животно.
2. Издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, букви а) и б), може:
а)
да не се възползват от дерогацията, предоставена в съответствие с параграф 1 от настоящия член;
б)
да адаптират идентификационните документи, издадени в съответствие с параграф 1 от настоящия член, към изискванията, посочени в член 9, параграф 1.
3. Чрез дерогация от член 9, параграф 1, буква в) информацията за собственика може да бъде предоставена под формата на сертификат за собственост или регистрационна карта, заведени в базата данни, създадена в съответствие с член 38, която се отнася до:
а)
уникалния доживотен номер на еднокопитното животно;
б)
номера на идентификационния документ, когато има, и кода на транспондера или разрешения алтернативен метод за удостоверение на самоличността в съответствие с член 21.
Документът за собственост или регистрационната карта, предвидени в първата алинея, се връщат на издаващия орган, ако животното е умряло или е продадено, изгубено, откраднато, заклано или умъртвено.
Член 11
Заявления за издаване на идентификационни документи за еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Стопаните подават заявление за идентификационни документи за еднокопитни животни, родени в Съюза, до съответния издаващ орган в държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно, и предоставят цялата информация, необходима за спазването на настоящия регламент.
2. Държавите членки определят сроковете за подаване на заявлението, предвидено в параграф 1 от настоящия член, необходими, за да спазят крайния срок за идентификация, предвиден в член 12 и член 13, параграф 1.
3. Чрез дерогация от параграф 1 от настоящия член и в съответствие с член 1 от Решение 96/78/ЕО стопанинът може да подаде заявлението, предвидено в параграф 1 от настоящия член, до съответния издаващ орган, както е посочено в член 5, параграф 1, букви а) и б), чието седалище се намира в държава членка, различна от държавата членка, където е стопанството, в което се намира еднокопитното животно.
Член 12
Срок за идентификация на еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Еднокопитни животни, родени в Съюза, се идентифицират с идентификационен документ, издаден в съответствие с член 9, не по-късно от 12 месеца след датата на раждане и във всички случаи преди да напуснат постоянно стопанството на раждане, с изключение на случаите, когато такова движение се извършва в съответствие с член 23, параграф 2, буква в) като неотбито конче до 6-месечна възраст от майката, от която животното е зависимо, или в съответствие с член 26, параграф 2.
2. Чрез дерогация от параграф 1 държавите членки могат да решат да ограничат максимално разрешения срок за идентификация на еднокопитни животни до шест месеца или в рамките на календарната година на раждането.
3. Чрез дерогация от параграфи 1 и 2 по всяко време може да се издаде нов идентификационен документ в съответствие с член 9:
а)
по искане на компетентния орган или от самия компетентен орган, когато съществуващият идентификационен документ не отговаря на изискванията на член 7, параграфи 1, 2 и 3 или когато някои от идентификационните данни, посочени в раздел I, II или V, не са били записани правилно от издаващия орган; или
б)
когато еднокопитно животно за разплод и доотглеждане премине в категорията на регистрирано еднокопитно животно в съответствие с правилата на издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, буква а), а съществуващият идентификационен документ не може да бъде съответно адаптиран; или
в)
когато конят премине в категорията на регистриран кон или е регистриран като регистриран кон, посочен в член 2, буква д), подточка ii), в съответствие с правилата на издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, буква б), а съществуващият идентификационен документ не може да бъде съответно адаптиран; или
г)
когато идентификационният документ се издава в съответствие с член 10, параграф 1 и не може да бъдат адаптиран към изискванията на член 9, параграф 1 в съответствие с член 10, параграф 2, буква б); или
д)
в случаите, посочени в член 18, параграфи 4 и 5, а съществуващите идентификационни документи не могат да бъде съответно адаптирани; или
е)
когато идентификационният документ е иззет от компетентния орган във връзка с дадено разследване.
В случаите, описани в първа алинея, съществуващият идентификационен документ се връща на издаващия орган, за да бъде направен невалиден, като превръщането в невалиден на съществуващия идентификационен документ и издаването на нов идентификационен документ се въвежда в базата данни, създадена в съответствие с член 38.
Член 13
Дерогации по отношение на идентификацията на определени еднокопитни животни, живеещи в диви или полудиви условия
1. Чрез дерогация от член 12 компетентният орган може да реши, че еднокопитни животни, съставляващи определени популации, живеещи в диви или полудиви условия в някои райони, които се определят от компетентния орган, се идентифицират с идентификационен документ, издаден в съответствие с член 9 или член 17, параграф 4 само когато те:
а)
са изведени от съответните популации, с изключение на прехвърляне под официален контрол от дадена определена популация в друга; или
б)
се използват като домашни животни.
2. Държавите членки, които имат намерение да се възползват от дерогацията по параграф 1, информират Комисията, като се позовават на настоящия член, за съответните популации и райони, които те са определили в съответствие с параграф 1, преди да се възползват посочената дерогация.
ГЛАВА III
ИДЕНТИФИКАЦИЯ НА ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ, ВНЕСЕНИ В СЪЮЗА
Член 14
Идентификация на еднокопитни животни, внесени в Съюза
Идентификационните документи, издадени в трети държави, се считат за валидни в съответствие с настоящия регламент, ако отговарят на следните условия:
а)
издадени са:
i)
за регистрирани еднокопитни животни - от орган в трета държава, включен в списъка, предвиден в член 3, параграф 1 от Директива 94/28/ЕО, който издава родословни сертификати; или
ii)
за регистриран кон - от национален клон на международна организация или асоциация, които организират състезания или надбягвания с коне и е със седалище в третата държава, в която международната организация или сдружение осъществяват дейност, посочени в член 5, параграф 1, буква б); или
iii)
във всички други случаи - от компетентните органи на третата държава на произход на еднокопитното животно;
б)
отговарят на изискванията на член 7, параграф 2.
Член 15
Заявления за издаване на идентификационни документи за еднокопитни животни, внесени в Съюза
1. Стопанинът на еднокопитното животно подава заявление до съответния издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1, според категорията на еднокопитното животно за издаване в съответствие с член 9 на идентификационен документ в съответствие с член 7 или за регистриране на съществуващ идентификационен документ в базата данни, създадена от този издаващ орган в съответствие с член 38 от настоящия регламент, в срок до 30 дни от датата на приключване на митническия режим, определен в член 5, точка 16, буква а) от Регламент (ЕС) № 952/2013, когато:
а)
еднокопитните животни се внасят в Съюза; или
б)
компетентният орган е преобразувал временното въвеждане на регистриран кон в съответствие с решение, прието от Комисията на основание член 19, буква б) от Директива 2009/156/ЕО, в постоянно въвеждане в съответствие с член 19, буква в) от посочената директива.
2. Когато съществуващият идентификационен документ, посочен в параграф 1, не отговаря на изискванията на член 7, параграф 2 и по искане на стопанина издаващият орган:
а)
попълва идентификационния документ, така че той да отговаря на изискванията на член 7, параграф 2;
б)
записва идентификационните данни на еднокопитното животно, както и допълнителната информация в базата данни, създадена в съответствие с член 38.
3. Когато съществуващият идентификационен документ, посочен в параграф 1, не може да бъде изменен, за да се съобрази с изискванията на член 7, параграф 2 от настоящия регламент, той не се счита за валиден за целите на идентификацията в съответствие с настоящия регламент, а еднокопитното животно се идентифицира посредством издаден в съответствие с член 9 нов идентификационен документ, който е в съответствие с изискванията на член 7, параграфи 1, 2 и 3 въз основа на представения идентификационен документ, който трябва да включва поне информацията, посочена в приложението към Директива 90/427/ЕИО.
ГЛАВА IV
ПРОВЕРКИ, ИЗИСКВАНИ ПРЕДИ ИЗДАВАНЕТО НА ИДЕНТИФИКАЦИОННИ ДОКУМЕНТИ, И МЕТОДИ ЗА УДОСТОВЕРЯВАНЕ НА САМОЛИЧНОСТТА
Член 16
Проверка на единствените идентификационни документи, издадени за еднокопитни животни
1. Преди да издаде идентификационен документ, издаващият орган или представляващото го лице предприемат всички необходими мерки, за да:
а)
проверят, че за съответното еднокопитно животно такъв идентификационен документ досега не е бил издаван;
б)
предотвратят неправомерното издаване на повече от един идентификационен документ за едно еднокопитно животно.
2. Мерките, предвидени в параграф 1, включват:
а)
справка в съответната налична документация и налични електронни записи;
б)
преценка за възрастта на еднокопитното животно;
в)
проверка на еднокопитното животно, както е предвидено в член 17, за знаци или маркировки от предишна идентификация.
Член 17
Мерки за установяване на предишна идентификация на еднокопитни животни
1. Мерките за установяване на евентуални знаци или маркировки от предишна идентификация, както е предвидено в член 16, включват поне мерки за установяване на:
а)
имплантирани по-рано транспондери, като се използва четящо устройство, съвместимо със стандарт ISO 11785 и в състояние да разчита поне транспондери HDX и FDX-B, поне когато четящото устройство е в пряк контакт с повърхността на тялото на мястото, където при обичайни обстоятелства се имплантира транспондерът;
б)
клинични признаци, които показват, че предишен имплантиран транспондер или маркировка, приложена по-рано в съответствие с член 21, са били отстранени хирургически или са били променени;
в)
признак или следа, че на еднокопитното животно е прилаган алтернативен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21.
2. Ако след подаването на заявление от стопанина в съответствие с член 11, параграф 1, мерките, предвидени в параграф 1 от настоящия член, докажат наличие на предишен имплантиран транспондер или алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, приложени в съответствие с член 21, които показват извършване на предишна идентификация в съответствие с член 9, издаващият орган:
а)
издава дубликат или идентификационен документ, заместващ оригинала, в съответствие с член 29 или член 32 в зависимост от наличната информация;
б)
въвежда тази информация, т.е. номера на транспондера или алтернативния метод за удостоверяване на самоличността, по съответния начин в полетата на формуляра в част А и в контурната схема в част Б на раздел I на идентификационния документ.
3. Когато за еднокопитно животно, родено в Съюза, се потвърди недокументирано отстраняване на транспондер или алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, посочени в параграф 1, буква б) от настоящия член, издаващият орган издава идентификационен документ, заместващ оригинала, в съответствие с член 32.
4. Чрез дерогация от параграф 2 от настоящия член компетентният орган може да разреши издаването на идентификационен документ в съответствие с член 9 за еднокопитни животни, живеещи в диви или полудиви условия, посочени в член 13, които носят транспондер, но за които не е издаван идентификационен документ в съответствие с член 13, при условие че по време на имплантирането кодът на транспондера е записан в базата данни на издаващия орган, отговорен за тази популация на еднокопитни животни.
Член 18
Електронни методи за удостоверяване на самоличността
1. Издаващият орган гарантира, че към момента на първата му идентификация в съответствие с член 12 на еднокопитното животно се имплантира транспондер.
2. Транспондерът се имплантира парентерално в асептични условия между тила и най-високата част на гърба (холката) в средата на врата в областта на вратното сухожилие.
Компетентният орган обаче може да разреши имплантирането на транспондера на различно място във врата на еднокопитното животно, при условие че такова имплантиране на различно място не:
а)
противоречи на хуманното отношение към еднокопитното животно;
б)
увеличава риска от изместване на транспондера в сравнение с метода, описан в първата алинея.
3. Държавите членки определят минималната изисквана квалификация за описаната в параграф 2 интервенция или посочват лице („квалифицирано лице“) или професия, на които могат да се възложат подобни дейности.
4. Издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, букви а) и б), могат да изискат еднокопитни животни, които са идентифицирани посредством алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, предвиден в член 21, да бъдат маркирани чрез имплантиране на транспондер за целите на вписването или регистрацията на еднокопитни животни в племенни книги или регистрацията на регистрирани коне за състезания.
5. Издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, и компетентният орган могат да изискат еднокопитни животни, които се считат за идентифицирани в съответствие с член 4, параграф 2 и член 43, параграф 1, да бъдат маркирани чрез имплантиране на транспондер за целите на удостоверяването на самоличността в случаите, когато:
а)
транспондери, които са имплантирани и записани по-рано, престанат да функционират;
б)
наследствен или придобит белег, записан като алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, посочен в член 21, вече не е подходящ за тази цел; или
в)
компетентният орган счете за необходимо да гарантира удостоверяване на самоличността.
Член 19
Осигуряване на уникалност на кода, показван от транспондер
1. Държавите членки определят правила в съответствие със стандартите, посочени в член 2, буква н), подточка i), за да се осигури уникалността на кодовете, показвани от транспондерите, които са имплантирани от издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, когато те издават идентификационни документи в съответствие с член 9.
2. Правилата, установени в съответствие с параграф 1, се прилагат така, че да не застрашават работата на системата за идентификация, определена от издаващия орган в друга държава членка, който е извършил идентификацията на регистрирано еднокопитно животно в съответствие с настоящия регламент.
Член 20
Записване на кода на транспондера в идентификационния документ
1. Когато даден транспондер е имплантиран в съответствие с член 18, издаващият орган вписва в идентификационния документ следната информация:
а)
в раздел I, част А, точка 5 - поне последните 15 знака на кода, предаван от транспондера и показван от четящото устройство след имплантирането; и където е целесъобразно:
i)
самозалепващ се стикер с баркод, при условие че след това страницата се залепва; или
ii)
разпечатка на този баркод, в който са кодирани поне посочените последни 15 знака от кода, предаван от транспондера;
б)
в точки 12 или 13 на контурната схема в раздел I, част Б, в зависимост от страната, на която е имплантиран транспондерът - мястото, където е имплантиран транспондерът в еднокопитното животно и разчетен след имплантирането;
в)
в точка 19 на контурната схема в раздел I, част Б - подписа на ветеринарния лекар или квалифицираното лице, които са извършили идентификацията, като са попълнили част А, точка 3 и контурната схема в раздел I, част Б и са разчели кода, показван от транспондера след имплантацията му, или на лицето, възпроизвеждащо тази информация за целите на издаването на идентификационен документ в съответствие с правилата на издаващия орган.
2. Чрез дерогация от параграф 1, буква а) от настоящия член, когато дадено еднокопитно животно е маркирано с по-рано имплантиран транспондер, който не отговаря на стандартите по ISO, посочени в член 2, буква н), подточка i), в раздел I, част А, точка 5 на идентификационния документ се вписва името на производителя или на четящото устройство.
Член 21
Разрешаване на алтернативни методи за удостоверяване на самоличността
1. Чрез дерогация от член 18, параграф 1 държавите членки може да разрешат подходящи алтернативни методи за удостоверяване на самоличността на еднокопитни животни, родени в Съюза, включително белези, които отговарят на изискванията на член 4, параграф 1, буква б), и гарантират, че самоличността на еднокопитното животно, вписано в идентификационния документ, може да бъде удостоверена.
2. Държавите членки гарантират, че:
а)
алтернативните методи за удостоверяване на самоличността на еднокопитните животни не се използват като единствено средство за удостоверяване на самоличността в съответствие с настоящия регламент на повечето еднокопитни животни на тяхна територия;
б)
видимата маркировка, поставена на еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, не може да бъде обърквана с маркировката, предназначена да бъде ползвана на тяхна територия от издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, буква а), за регистрирани еднокопитни животни;
в)
всеки разрешен алтернативен метод за удостоверяване на самоличността или всяка комбинация от тези методи предлага поне същите гаранции като транспондера, имплантиран в съответствие с член 18;
г)
информацията за алтернативните методи за удостоверяване на самоличността, прилагани за дадено еднокопитно животно, може да бъде описана във формат, който позволява цифровизация, и се съхранява по начин, който позволява търсене в база данни, създадена в съответствие с член 38.
3. Държавите членки, които имат намерение да се възползват от дерогацията, предвидена в параграф 1, предоставят на Комисията, на другите държави членки и на обществеността информация за своите разрешени алтернативни методи за удостоверяване на самоличността посредством уебсайта, посочен в член 6, параграф 1.
Член 22
Задължения на издаващите органи и на стопаните, които използват алтернативни методи за удостоверяване на самоличността
1. Издаващият орган гарантира, че идентификационен документ за еднокопитно животно се издава само ако:
а)
е направена проверка за правилното прилагане на разрешен алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, посочен в член 21;
б)
използваният метод за удостоверяване на самоличността е вписан в раздел I, част А, точка 6 или 7 или, когато е приложимо, в раздел XI от идентификационния документ и се записва в базата данни в съответствие с член 38, параграф 1, буква е).
2. Когато се използва алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, стопанинът предоставя средствата, осигуряващи достъп до тази информация за идентификацията, и когато е приложимо, поема разноските или понася последиците от забавянето при удостоверяване на самоличността на еднокопитното животно.
ГЛАВА V
ДВИЖЕНИЕ И ТРАНСПОРТ НА ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ
Член 23
Движение и транспорт на регистрирани еднокопитни животни и еднокопитни животни за разплод и доотглеждане
1. Идентификационните документи, издадени за регистрирани еднокопитни животни или за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане в съответствие с член 9, параграф 1, член 14, член 29, член 30 или член 32, придружават еднокопитните животни, за които са издадени, по всяко време, включително (когато това се изисква от националното законодателство) по време на транспортирането на труп на еднокопитно животно за преработка в обект, одобрен в съответствие с член 24, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕО) № 1069/2009 или посочен в глава III, буква а), подточка iii) от приложение III към Регламент (ЕС) № 142/2011.
2. Чрез дерогация от параграф 1 не се изисква идентификационният документ да придружава регистрирани еднокопитни животни или еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, когато:
а)
се намират в конюшнята или на паша и идентификационният документ може незабавно да се представи от стопанина;
б)
временно яздени, впрегнати, управлявани на въже зад коня или водени на въже:
i)
в близост до стопанството в границите на държавата членка, така че идентификационният документ да може незабавно да се представи; или
ii)
по време на сезонното придвижване на еднокопитните животни до и от регистрирани летни пасбища, при условие че идентификационните документи могат да се представят в стопанството, от което са тръгнали животните;
в)
са неотбити и придружават своята майка или кърмеща кобила;
г)
участват в тренировка или тест за конно състезание или мероприятие, което изисква временно напускане на мястото, където се провежда тренировката, състезанието или мероприятието;
д)
са придвижвани или транспортирани в извънредна ситуация, свързана със самите еднокопитни животни или със стопанството, в което се отглеждат.
Член 24
Дерогации за движение или транспортиране на еднокопитни животни, придружени от временен документ
1. По заявление от стопанина или по искане на компетентния орган издаващият орган издава временен документ, съдържащ най-малко информацията, предвидена в приложение III, който позволява на еднокопитните животни да се придвижват или транспортират в границите на една и съща държава членка за срок, не по-дълъг от 45 дни, докато идентификационният документ се предава на издаващия орган или на компетентния орган с цел да се актуализират идентификационните данни.
2. Еднокопитни животни, придружени от временен документ, както е предвидено в параграф 1, не се придвижват до кланица за клане за консумация от човека.
3. Чрез дерогация от параграф 1, ако през 45-дневния срок, определен в посочения параграф, се наложи еднокопитно животно да бъде транспортирано до друга държава членка или през друга държава членка към трета държава, независимо от статута на регистрацията животното се придружава освен от временния документ, посочен в параграф 1 от настоящия член, и от здравен сертификат в съответствие с приложение III към Директива 2009/156/ЕО.
Член 25
Дерогация за движение с карта с чип
1. Чрез дерогация от член 23, параграф 1 компетентният орган може да разреши движението или транспортирането в границите на една и съща държава членка на регистрирани еднокопитни животни или на еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, които не се придружават от идентификационния си документ, при условие че са придружавани от карта с чип, издадена от издаващия орган, издал техния идентификационен документ, и съдържаща информацията, посочена в приложение II.
2. Държавите членки, които се възползват от дерогацията, предвидена в параграф 1 от настоящия член, могат взаимно да си предоставят дерогации, които обхващат движение или транспорт на регистрирани еднокопитни животни или еднокопитни животни за разплод и доотглеждане в границите на своите територии.
Те са длъжни да информират Комисията за своето намерение да предоставят такава дерогация.
Член 26
Движение и транспортиране на еднокопитни животни за клане
1. По време на движението или транспортирането им до кланицата еднокопитните животни за клане се придружават от следните документи:
а)
идентификационния документ, издаден в съответствие с член 9, параграф 1 или член 14; или
б)
дубликата на идентификационния документ, издаден в съответствие с член 29 или член 30, който е обвързан с дерогацията, предвидена в член 31.
2. Чрез дерогация от параграф 1 компетентният орган може да разреши еднокопитни животни за клане, за които не е издаден идентификационен документ в съответствие с член 9, параграф 1, да бъдат транспортирани директно от стопанството, в което са родени, до кланицата в границите на същата държава членка, при условие че:
а)
еднокопитните животни за клане са на възраст под 12 месеца и имат видими зъбни звезди на млечните латерални резци;
б)
е налице непрекъсната проследимост от стопанството на раждане до кланицата;
в)
по време на транспортирането до кланицата еднокопитните животни за клане са маркирани индивидуално в съответствие с член 18 или 21;
г)
пратката е придружена от информация за хранителната верига в съответствие с раздел III от приложение II към Регламент (ЕО) № 853/2004, и в нея трябва да се посочи индивидуалната маркировка, посочена в буква в) от настоящия параграф;
д)
транспондерът или друг физически идентификатор, поставен на еднокопитното животно в съответствие с член 21, се предпазва от последваща неправомерна употреба, като се отстранява, унищожава или ликвидира in situ.
3. Член 34, параграф 1, букви б) и в) не се прилагат при движение или транспортиране на еднокопитни животни за клане в съответствие с параграф 2 от настоящия член.
ГЛАВА VI
УПРАВЛЕНИЕ, ИЗДАВАНЕ НА ДУБЛИКАТИ, ЗАМЕНЯНЕ И ПРЕКРАТЯВАНЕ НА ДЕЙСТВИЕТО НА ИДЕНТИФИКАЦИОННИТЕ ДОКУМЕНТИ
Член 27
Задължения на стопаните по отношение на управлението на идентификационните документи, за да се гарантира непрекъснатост на идентичността през целия живот на еднокопитното животно
1. Стопанинът на еднокопитното животно гарантира, че следните идентификационни данни в идентификационния документ по всяко време са актуални и верни:
а)
статутът на еднокопитното животно по отношение на това дали то отговаря на условията за клане за консумация от човека;
б)
четимият код на транспондера или маркировката, използвана като алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, както е предвидено в член 21;
в)
статутът на животното като регистрирано еднокопитно животно или като еднокопитно за разплод и доотглеждане;
г)
информацията за собствеността, когато това се изисква от законодателството на държавата членка, в която се отглежда еднокопитното животно, или от издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1.
2. Независимо от издаващия орган, който е издал идентификационния документ в съответствие с член 9, параграф 1, членове 14, 29 или 32, стопанинът на еднокопитно животно гарантира, че идентификационният документ е подаден пред издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, според категорията на еднокопитното животно в държавата членка, в която се намира стопанството на еднокопитното животно, за да се предоставят идентификационните данни, посочени в член 38, параграф 1, в срок от 30 дни, считано от:
а)
издаването на идентификационния документ в съответствие с член 9, параграф 1 от издаващ орган извън държавата членка, в която се намира стопанството;
б)
въвеждането на еднокопитното животно в държавата членка, в която се намира стопанството, от друга държава членка, с изключение на
i)
еднокопитни животни, участващи в състезания, надбягвания, изложби, тренировки и теглене за период, не по-дълъг от 90 дни;
ii)
жребци, установени в държавата членка за случния сезон;
iii)
кобили, установени в държавата членка за разплод за период, не по-дълъг от 90 дни;
iv)
еднокопитни животни, настанени във ветеринарно заведение по медицински причини;
v)
еднокопитни животни, предназначени за клане в срок до 10 дни от въвеждането им.
3. Когато е необходимо да се актуализират в идентификационния документ идентификационните данни, посочени в член 38, параграф 1, стопанинът подава идентификационния документ в срок до 30 дни след събитието, което има отражение върху идентификационните данни:
а)
за регистрирани еднокопитни животни, посочени в член 2, буква д), подточка i) - до издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, буква а), който
i)
е издал идентификационния документ за съответното регистрирано еднокопитно животно; или
ii)
е одобрен в съответствие с Решение 92/353/ЕИО в държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно и който е създал племенната книга, в която еднокопитните животни могат да бъдат вписвани или регистрирани в съответствие с Решение 96/78/ЕО; или
б)
за регистрирани коне, посочени в член 2, буква д), подточка ii) - до издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, буква б), в съответствие с правилата на посочения издаващ орган, издал идентификационния документ за съответния регистриран кон; или
в)
до компетентния орган или до който и да било от издаващите органи, определени в съответствие с настоящия регламент от компетентния орган на държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно.
Член 28
Задължения на издаващите органи по отношение на управлението на идентификационните документи, за да се гарантира непрекъснатост на идентичността през целия живот на еднокопитното животно
Издаващият орган, посочен в член 27, параграф 3:
а)
извършва необходимите актуализации на идентификационните данни в идентификационния документ;
б)
вписва в част В, раздел I от идентификационния документ необходимата информация относно издаващия орган, която трябва да съдържа поне съвместим с UELN номер от базата данни, когато той не е издал първоначалния идентификационен документ в съответствие с член 9, параграф 1;
в)
попълва полетата в раздел IV на идентификационния документ, когато промяната на собствеността се изисква съгласно националното законодателство или правилата на издаващия орган;
г)
вписва или попълва в базата данни, която е създал в съответствие с член 38, записите с идентификационните данни, съдържащи се в подадения идентификационен документ;
д)
подава информацията до централната база данни в съответствие с член 39.
Член 29
Издаване на дубликати на идентификационни документи
1. Дубликат на идентификационен документ се издава от издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, когато:
а)
оригиналът на идентификационния документ е изгубен и самоличността на животното може да бъде установена най-вече чрез кода, предаван от транспондера, или чрез алтернативен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21; или
б)
животното не е било идентифицирано в сроковете, определени в член 12, член 14 или член 43, параграф 2, при условие че съответният сертификат е налице и биологичната майка или - при ембриотрансфер - приемната майка се идентифицира в съответствие с настоящия регламент; или
в)
компетентният орган има доказателство, че някои идентификационни данни в съществуващия идентификационен документ не отговарят на съответното еднокопитно животно и разпоредбите в член 12, параграф 3, буква а) не могат да бъдат приложени.
2. В случаите, описани в параграф 1, издаващият орган, посочен в член 5, параграф 1, по заявление от стопанина или по искане на компетентния орган:
а)
когато е необходимо, поставя транспондер на животното в съответствие с член 18 или прилага одобрен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21;
б)
издава дубликат на идентификационния документ, който дубликат е ясно обозначен като такъв („дубликат на идентификационен документ“) и съдържа уникалния доживотен номер, вписан в базата данни на издаващия орган, който:
i)
е извършил първата идентификация на животното и е издал изгубения оригинал на идентификационния документ; или
ii)
издава дубликата на идентификационния документ за животното, посочено в параграф 1, буква б);
в)
класифицира еднокопитното животно в част II от раздел II на дубликата на идентификационния документ като непредназначено за клане с цел консумация от човека.
3. Данните за дубликата на идентификационния документ, който дубликат е издаден в съответствие с параграф 2, се вписват, като се отбелязва уникалният доживотен номер в базата данни, както е посочено в член 38, и се изпращат до централната база данни в съответствие с член 39.
4. Когато изгубеният идентификационен документ е бил издаден в съответствие с член 9, параграф 1 от издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1, който вече не съществува, дубликатът на идентификационния документ се издава в съответствие с параграф 2 от настоящия член от издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1, в държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно.
Член 30
Издаване на дубликати на идентификационни документи за еднокопитни животни, внесени в Съюза
Чрез дерогация от член 29, параграф 2, когато изгубеният оригинал на идентификационния документ е издаден от издаващ орган, посочен в член 14, буква а), в трета държава, посоченият издаващ орган в третата държава може издаде нов идентификационен документ, при условие че новият идентификационен документ е:
а)
изпратен от издаващия орган, посочен в член 14, буква а), до издаващия орган, посочен в член 29, параграф 2, където е отбелязан като дубликат на идентификационен документ, животното е класифицирано в съответствие с член 29, параграф 2, буква в) и информацията е вписана в базата данни в съответствие с член 29, параграф 3;
б)
препратен до стопанина или, когато това специално се изисква по закон в държавата членка, в която се намира еднокопитното животно, до собственика от издаващия орган или компетентен орган в държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно.
Член 31
Временно преустановяване на статута на еднокопитно животно като животно за клане за консумация от човека
1. Чрез дерогация от член 29, параграф 2, буква в) и член 30 и с изключение на случая, описан в член 43, параграф 2, компетентният орган може да реши временно да преустанови статута на еднокопитното животно като предназначено за клане с цел консумация от човека за период от шест месеца, ако:
а)
стопанинът може да докаже по удовлетворяващ начин в срок от 30 дни от датата на обявяване на загубата на идентификационния документ, че статутът на еднокопитното животно като предназначено за клане с цел консумация от човека не е променен поради медицинско лечение;
б)
заявлението за идентификацията е подадено в съответствие с член 1, параграф 1, второ тире от Решение 96/78/ЕО през първата година от живота на животното, но след изтичането на максималния разрешен срок, посочен в член 12, параграф 2 от настоящия регламент.
2. В случая, описан в параграф 1, компетентният орган вписва датата, от която започва да тече шестмесечният срок на временното преустановяване на статута, в раздел II, част III, първата колона от дубликата на идентификационния документ и попълва третата колона от него.
Член 32
Издаване на идентификационни документи, заместващи оригинала
1. Идентификационен документ, заместващ оригинала, се издава от издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, когато:
а)
оригиналът на идентификационния документ е изгубен и:
i)
самоличността на животното не може да бъде установена;
ii)
няма свидетелство или доказателство, че за въпросното животно по-рано вече е издаден идентификационен документ от издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1;
б)
животното не е било идентифицирано в сроковете, определени в член 12, параграф 1 или 2, член 14 или член 43, параграф 2.
2. В случаите, описани в параграф 1, издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1, буква в), отговорен за района, в който се намира стопанството, където е еднокопитното животно, при подаване на заявление от стопанина или по искане на компетентния орган:
а)
имплантира транспондер в животното в съответствие с член 18 или прилага алтернативен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21;
б)
издава идентификационен документ, заместващ оригинала, ясно обозначен като такъв („идентификационен документ, заместващ оригинала“) с посочване на новия уникален доживотен номер, съответстващ на записа в базата данни при издаването на посочения идентификационен документ, заместващ оригинала;
в)
класифицира еднокопитното животно в част II от раздел II на идентификационния документ, заместващ оригинала, като непредназначено за клане с цел консумация от човека.
3. Данните на идентификационния документ, заместващ оригинала, издаден в съответствие с параграф 2 от настоящия член, се вписват, като се отбелязва уникалният доживотен номер в базата данни, както е посочено в член 38, и се изпраща до централната база данни в съответствие с член 39.
Член 33
Временно прекратяване на валидността на идентификационен документ за цели на движение
Официалният ветеринарен лекар прекратява временно валидността за цели на движение на идентификационен документ чрез съответното вписване в раздел III от него, когато еднокопитно животно се отглежда във или произхожда от стопанство, което:
а)
е под забрана, посочена в член 4, параграф 5 от Директива 2009/156/ЕО; или
б)
се намира в държава членка, която не е държава членка, свободна от африканска чума по конете, или в част от територията на държава членка, която в съответствие с член 5, параграф 2 от Директива 2009/156/ЕО се счита за заразена с африканска чума по конете.
ГЛАВА VII
СМЪРТ НА ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ И ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ, ПРЕДНАЗНАЧЕНИ ЗА КЛАНЕ С ЦЕЛ КОНСУМАЦИЯ ОТ ЧОВЕКА, И ДОКУМЕНТИРАНЕ НА ЛЕЧЕНИЕТО
Член 34
Задължения на официалния ветеринарен лекар и на компетентния орган при клане или смърт на еднокопитни животни
1. При клане или смърт на еднокопитно животно се предприемат следните мерки:
а)
транспондерът се предпазва от последваща неправомерна употреба, като се отстранява, унищожава или ликвидира in situ;
б)
идентификационният документ се прави невалиден поне чрез означаване „невалиден“ върху всички страници с печат, който не може да бъде подправен, или чрез перфорация на всички страници с подходящ диаметър, не по-малък от стандартната перфорация чрез перфоратор;
в)
по отношение на уникалния доживотен номер на еднокопитното животно:
i)
идентификационният документ се унищожава под официален контрол в кланицата, в която животното е заклано, като до издаващия орган се изпраща удостоверение за това или директно, или чрез контактната точка, посочена в член 36, параграф 2, с което той се уведомява за датата на клане на животното в кланицата и за датата на унищожаване на идентификационния документ; или
ii)
идентификационният документ, който е направен невалиден, се връща на издаващия орган, посочен или в точка 11 от част А на раздел I на идентификационния документ, или в част В от този раздел, като документът е актуализиран в съответствие с член 28, буква б), или директно, или чрез контактната точка, посочена в член 36, параграф 2, заедно с информация за датата, на която животното е заклано или умъртвено с цел борба със заболяванията.
2. Мерките, предвидени в параграф 1, се извършват от или под надзора на:
а)
официалния ветеринарен лекар:
i)
при клане или убиване с цел борба със заболяванията в съответствие с член 4, параграф 4, буква а), втора алинея от Директива 2009/156/ЕО; или
ii)
след клане в съответствие с член 7, параграф 3 от Директива 2009/156/ЕО; или
б)
компетентния орган, определен в член 3, параграф 10 от Регламент (ЕО) № 1069/2009, при обезвреждане или преработка на трупа, който е придружен от идентификационния документ в съответствие с националното законодателство, посочено в член 23, параграф 1 от настоящия регламент, във:
i)
обект, одобрен в съответствие с член 24, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕО) № 1069/2009; или
ii)
инсталации за изгаряне с нисък капацитет, посочени в глава III, буква а), подточка iii) от приложение III към Регламент (ЕС) № 142/2011.
3. Когато, в съответствие с параграф 1, буква а) от настоящия член, транспондерът не може да бъде изваден от еднокопитно животно, заклано с цел консумация от човека, официалният ветеринарен лекар обявява месото или частта от месото, в която се намира транспондерът, за негодно за консумация от човека в съответствие с раздел II, глава V, параграф 1, буква н) от приложение I към Регламент (ЕО) № 854/2004.
Член 35
Задължение на стопанина и на издаващия орган при смърт или загуба на еднокопитно животно
1. Във всички случаи на смърт или загуба (включително кражба) на еднокопитно животно, които не са посочени в член 34, стопанинът връща идентификационния документ на съответния издаващ орган, посочен в раздел I, част А или актуализиран в съответствие с член 28, буква б) в част В от раздел I на идентификационния документ в срок до 30 дни след смъртта или загубата на животното.
2. Издаващият орган, получил информация относно смърт или загуба на еднокопитно животно в съответствие с член 34 или параграф 1 от настоящия член, действа в съответствие с член 28, букви г) и д).
Член 36
Задължения на държавите членки да осигурят обмен на информация след настъпването на смърт на еднокопитно животно
1. Държавите членки прилагат процедури за връщане на направения невалиден идентификационен документ до издаващия орган, както е предвидено в член 34, параграф 1, буква в), подточка ii).
2. Държавите членки могат да осигурят контактна точка за получаване на удостоверенията, посочени в член 34, параграф 1, буква в), подточка i), или на идентификационните документи, посочени в член 34, параграф 1, буква в), подточка ii), за по-нататъшно разпращане до съответните издаващи органи на своята територия.
Тази контактна точка може да бъде орган за връзка, посочен в член 35 от Регламент (ЕО) № 882/2004.
3. Когато е приложимо в съответствие с параграф 2, данните за контактната точка, които могат да бъдат включени в централната база данни, предвидена в член 39, се предоставят на другите държави членки и на обществеността на уебсайта, посочен в член 6, параграф 1.
Член 37
Еднокопитни животни, предназначени за клане с цел консумация от човека, и документиране на лечението
1. Дадено еднокопитно животно се счита за предназначено за клане с цел консумация от човека, освен в случаите, когато в съответствие с настоящия регламент то необратимо е обявено за непредназначено за тази цел в част II от раздел II на идентификационния документ чрез:
а)
подпис на собственика по негова собствена преценка, заверен от издаващия орган; или
б)
подписи на стопанина и на отговорния ветеринарен лекар, който действа в съответствие с член 10, параграф 2 от Директива 2001/82/ЕО; или
в)
вписването, направено от издаващия орган, при издаването на дубликат на идентификационен документ в съответствие с член 29 или 30 или идентификационен документ, заместващ оригинала, в съответствие с член 32.
2. Преди всяко лечение в съответствие с член 10, параграф 2 от Директива 2001/82/ЕО или лечение чрез употреба на лекарствен продукт, разрешен в съответствие с член 6, параграф 3 от посочената директива, отговорният ветеринарен лекар, посочен в член 10, параграф 1 от Директива 2001/82/ЕО, удостоверява статута на еднокопитното животно като:
а)
предназначено за клане с цел консумация от човека, което е общият случай; или
б)
непредназначено за клане с цел консумация от човека, както е установено в част II от раздел II на идентификационния документ.
3. Когато лечението, посочено в параграф 2 от настоящия член, не е разрешено за еднокопитни животни, предназначени за клане с цел консумация от човека, отговорният ветеринарен лекар, посочен в член 10, параграф 1 от Директива 2001/82/ЕО, осигурява това, че в съответствие с дерогацията, предвидена в член 10, параграф 2 от Директива 2001/82/ЕО, преди лечението съответното еднокопитно животно необратимо се обявява за непредназначено за клане с цел консумация от човека чрез:
а)
попълване и подписване на част II от раздел II от идентификационния документ; както и
б)
обявяване за невалидна част III от раздел II на идентификационния документ в съответствие с инструкциите, предвидени в част III от раздел II.
4. След предприемането на мерките, предвидени в параграф 3, стопанинът на еднокопитното животно подава идентификационния документ до издаващ орган в държавата членка, където се намира стопанството на животното, или предоставя информация онлайн, когато има осигурен такъв достъп до базата данни, в срок от 14 дни, считано от датата на подписа в част II от раздел II на идентификационния документ.
5. Чрез дерогация от параграф 4 държава членка може да приема мерки, за да гарантира, че отговорният ветеринарен лекар уведомява за мерките, предприети в съответствие с параграф 3, в срок до 14 дни от датата на подписване на част II от раздел II на идентификационния документ:
а)
или директно издаващия орган, посочен в параграф 4, и предоставя информацията, необходима на издаващия орган да актуализира базата данни, създадена в съответствие с член 39; или
б)
директно централната база данни, създадена в съответствие с член 39, когато е гарантирано, че информацията е включена в база данни, създадена в съответствие с член 38 от издаващия орган, посочен в параграф 4.
6. При нужда от лечение на еднокопитно животно при условията, посочени в член 10, параграф 3 от Директива 2001/82/ЕО, отговорният ветеринарен лекар вписва в част III от раздел II на идентификационния документ необходимите данни относно лекарствения продукт, който съдържа вещества, изброени в Регламент (ЕО) № 1950/2006 като вещества от съществено значение за лечението на еднокопитни животни,, или вещества, които носят допълнителна клинична полза за това лечение.
Отговорният ветеринарен лекар вписва датата на последния предписан прием на лекарствения продукт и в съответствие с член 11, параграф 4 от Директива 2001/82/ЕО информира стопанина за датата, на която изтича карентният период, установен в съответствие с член 10, параграф 3 от посочената директива.
ГЛАВА VIII
ЗАПИСИ И САНКЦИИ
Член 38
База данни
1. Когато издава идентификационен документ или регистрира по-рано издадени идентификационни документи, издаващият орган записва в своята база данни поне следната информация относно еднокопитното животно:
а)
уникален доживотен номер;
б)
вид;
в)
пол;
г)
цвят;
д)
датата (дд/мм/гггг) на раждане, заявена от стопанина, посочен в буква и);
е)
ако е приложимо, поне последните 15 знака от кода, предаван от транспондерa, или предавания от радиочестотно идентификационно устройство код, което не е съобразено със стандарт ISO 11784, заедно с информация за изискваното четящо устройство за прочит на информацията, или алтернативен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21;
ж)
държавата на раждане, обявена от стопанина, посочен в буква и);
з)
дата на издаване и на всяко изменение на идентификационния документ;
и)
името и адреса на стопанина, подал заявлението, посочено в член 11, параграф 1, член 15, параграф 1, член 29, параграф 2 или член 32, параграф 2, или, когато е приложимо, подал идентификационния документ, както е посочено в член 27, параграф 3;
й)
статут на регистрирано еднокопитно животно или на еднокопитно животно за разплод и доотглеждане;
к)
име на животното (името, което животното е получило при раждането, и където е приложимо, търговското име), както е обявено от стопанина, посочен в буква и);
л)
известен статут на животното като непредназначено за клане с цел консумация от човека;
м)
сериен номер, когато такъв сериен номер се отбелязва в идентификационния документ, посочен в член 9, параграфи 1 и 3, и информация за нови идентификационни документи, дубликати или идентификационни документи, заместващи оригинала, издадени в съответствие с член 12, параграф 3, член 29, член 30 или член 32;
н)
държавата, в която се намира стопанството на еднокопитното животно, както е обявено от стопанина, посочен в буква и);
о)
съобщената дата на смъртта или загубата на животното, обявена от стопанина, посочен в буква и), или датата на клане.
2. Издаващият орган съхранява информацията, посочена в параграф 1 от настоящия член, като запис в своята база данни в продължение на най-малко 35 години или за срок от минимум две години, считано от датата на известяване на смъртта на еднокопитното животно в съответствие с член 34.
3. Не по-късно от 15 дни, считано от датата на вписване на информацията, посочена в параграф 1 от настоящия член, издаващият органът, посочен в същия параграф, предава информацията, посочена в букви а) - й) и л) - о) от него, до централната база данни, създадена в съответствие с член 39, в държавата членка:
а)
където издаващият орган е одобрен, признат или определен или където се намира седалището му в съответствие с член 5, параграф 1;
б)
където е родено еднокопитното животно.
Член 39
Създаване на централна база данни
1. Държавите членки създават централна база данни за целите на настоящия регламент.
2. Чрез дерогация от параграф 1 не се изисква централна база данни в държавите членки, които имат единна база данни за регистрирани еднокопитни животни и единна база данни за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, при условие че:
а)
двете бази данни могат ефективно да обменят информация помежду си и могат да си сътрудничат с централните бази данни в съответствие с член 40 с цел актуализиране на идентификационните данни за еднокопитни животни, когато техният статут се променя на регистрирани еднокопитни животни или на еднокопитни животни за разплод и доотглеждане;
б)
компетентният орган има достъп до тези бази данни.
3. Държавите членки предоставят наименованието, адреса и информацията за връзка със своите централни бази данни на разположение на другите държави членки и на обществеността на уебсайта, предвиден в член 6, параграф 1.
Член 40
Експлоатация и сътрудничество на централните бази данни
1. Всяка държава членка гарантира, че издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, включват информацията, посочена в член 28, буква д) и член 38, параграф 1, отнасяща се до еднокопитни животни, идентифицирани на нейна територия, в централна база данни или че базите данни на издаващите органи на нейната територия са свързани в мрежа с тази централна база данни.
2. Държавите членки си сътрудничат при експлоатацията на своите централни бази данни в съответствие с Директива 89/608/ЕИО и гарантират, че:
а)
в съответствие с член 28 от настоящия регламент от централната база данни се предава информация - с посочване на уникалния доживотен номер - за всяко изменение на идентификационните данни, посочени в член 38, параграф 1, до централната база данни на държавата членка, в която е издаден идентификационният документ;
б)
на компетентните органи на останалите държави членки се предоставя безплатен достъп до минимална информация, съдържаща се в централната база данни, за да направят справка дали там е записан даден код на транспондер, уникален доживотен номер или номер на паспорт.
Член 41
Санкции
Държавите членки определят правилата относно санкциите, приложими при нарушение на разпоредбите на настоящия регламент, и вземат всички необходими мерки, за да гарантират тяхното прилагане. Предвидените санкции трябва да бъдат ефективни, пропорционални и възпиращи. Държавите членки съобщават на Комисията съдържанието на посочените разпоредби най-късно до 1 януари 2016 г. и незабавно я уведомяват за всяко последващо изменение, което ги засяга.
ГЛАВА IX
ПРЕХОДНИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 42
Отмяна
Регламент (ЕО) № 504/2008 се отменя, считано от 1 януари 2016 г.
Позоваванията на отменения регламент се считат за позовавания на настоящия регламент.
Член 43
Преходни разпоредби
1. Чрез дерогация от член 4, параграф 2 за идентифицирани в съответствие с настоящия регламент се считат следните еднокопитни животни:
а)
еднокопитните животни, родени най-късно до 30 юни 2009 г. и идентифицирани до тази дата в съответствие с решения 93/623/ЕИО или 2000/68/ЕО, при условие че идентификационните документи, издадени за посочените еднокопитни животни:
i)
са регистрирани в съответствие с член 21, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 504/2008 най-късно до 31 декември 2009 г.; както и
ii)
съдържат раздел, съответстващ на раздел IX от образеца на идентификационен документ, установен в приложението към Решение 93/623/ЕО, а част III-А от идентификационния документ е попълнена, ако е въведена информация в част III-Б от него;
б)
еднокопитните животни, родени най-късно до 30 юни 2009 г., които обаче не са идентифицирани до тази дата в съответствие с решения 93/623/ЕИО или 2000/68/ЕО, при условие че са идентифицирани в съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008 най-късно до 31 декември 2009 г.;
в)
еднокопитните животни, идентифицирани в съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008 до 31 декември 2015 г.
2. Еднокопитните животни, които са родени в Съюза или са внесени в Съюза от трета държава след 30 юни 2009 г. и които не са идентифицирани в съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008 до 31 декември 2015 г., се идентифицират в съответствие с член 29 или 32 от настоящия регламент, в зависимост от наличната информация за самоличността им, и в част II от раздел II от дубликата на идентификационния документ се класифицират като непредназначени за клане с цел консумация от човека.
3. Чрез дерогация от член 13, параграф 2 държавите членки, които са предоставили дерогации в съответствие с член 7 от Регламент (ЕО) № 504/2008 преди 1 януари 2016 г. и съответно са уведомили за тях Комисията преди тази дата, не се изисква да уведомяват повторно Комисията за тях.
4. Държавите членки, които не са създали предвидената в член 39 централизирана база данни, създават централна база данни в съответствие с член 39 и осигуряват тя да започне да функционира в съответствие с член 40 най-късно до 30 юни 2016 г.
Член 44
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Той се прилага от 1 януари 2016 г. В държавите членки, които до 1 януари 2016 г. не са създали работеща централна база данни, член 39 обаче се прилага от 1 юли 2016 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 17 февруари 2015 година.
KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) 2015/262
af 17. februar 2015
om metoder til identifikation af dyr af hestefamilien, jf. Rådets direktiv 90/427/EØF og 2009/156/EF (hestepasforordningen)
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Rådets direktiv 90/427/EØF af 26. juni 1990 om zootekniske og genealogiske betingelser for samhandelen inden for Fællesskabet med enhovede dyr (1), særlig artikel 4, stk. 2, litra c) og d), artikel 6, stk. 2, andet led, og artikel 8, nr. 1), første afsnit,
under henvisning til Rådets direktiv 2009/156/EF af 30. november 2009 om dyresundhedsmæssige betingelser for enhovede dyrs bevægelser og indførsel af enhovede dyr fra tredjelande (2), særlig artikel 4, stk. 4, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Ved direktiv 90/427/EØF er der fastlagt zootekniske betingelser for samhandel inden for Unionen med dyr af hestefamilien. Direktivet foreskriver, at medlemsstaterne skal påse, at registrerede dyr af hestefamilien, når de flyttes, ledsages af et identifikationsdokument udstedt af de i samme direktiv omhandlede godkendte avlsorganisationer eller avlsforeninger.
(2)
Ved direktiv 2009/156/EF er der fastsat dyresundhedsmæssige betingelser for flytning og import af dyr af hestefamilien fra tredjelande. Direktivet foreskriver, at registrerede dyr af hestefamilien skal være identificeret ved et identifikationsdokument udstedt i overensstemmelse med direktiv 90/427/EØF eller af en international forening eller organisation, der administrerer konkurrence- eller væddeløbsheste. Avls- og brugsdyr af hestefamilien skal identificeres efter en metode, som fastlægges af Kommissionen.
(3)
Ved Kommissionens forordning (EF) nr. 504/2008 (3), som har fundet anvendelse siden den 1. juli 2009, er der fastsat regler om identifikation af dyr af hestefamilien, som er født i eller importeret til Unionen, og fastlagt et identifikationsdokument (hestepas) for dyr af hestefamilien, som er et dokument, der tjener flere formål, nemlig såvel dyre- og folkesundhedsmæssige som zootekniske og hestesportsrelaterede behov. Idet der fokuseres på identifikationsdokumentet som det centrale element i systemet til identifikation af dyr af hestefamilien, giver nævnte forordning kun mulighed for at indlæse de oplysninger, der er indeholdt i flere forskellige udstedende organers databaser, i en central database eller at netværksforbinde disse organers databaser med den centrale database.
(4)
Man er i medlemsstaterne stødt på vanskeligheder i forbindelse med implementeringen af de foranstaltninger, der er fastsat i forordning (EF) nr. 504/2008. Disse vanskeligheder vedrører hovedsagelig metoden til identifikation af dyr af hestefamilien ved hjælp af identifikationsdokumentet.
(5)
Undersøgelser foretaget af medlemsstater har vist, at identifikationsdokumentet er genstand for omfattende svindel. Den største risiko består i, at dyr af hestefamilien, som tidligere er blevet udelukket fra slagtning til konsum, og som er behandlet med lægemidler, der ikke er godkendt til dyr bestemt til fødevareproduktion, bringes ind i fødevarekæden igen. Efter vedtagelsen af Kommissionens beslutning 2000/68/EF (4) er tusindvis af dyr af hestefamilien definitivt blevet udelukket fra slagtning til konsum. Manglen på alternativer til livslangt hold af dyr af hestefamilien, der ikke kan bruges og er uønskede, og som er blevet udelukket fra slagtning til konsum, har ført til vanrøgt og svigt - med alvorlige dyresundheds- og dyrevelfærdsmæssige konsekvenser til følge. Denne situation er blevet yderligere forværret af den nuværende økonomiske situation, som i mange tilfælde gør det økonomisk uoverkommeligt at holde dyr, der er i slutningen af deres produktive liv. I nogle medlemsstater har problemerne antaget et sådant omfang, at de kompetente myndigheder har iværksat programmer for slagtning af dyr af hestefamilien, der ikke kan bruges, uden for fødevarekæden.
(6)
I de senere år er »fly-grazing« opstået som et nyt fænomen, der har konsekvenser for ejerne af de berørte græsningsarealer, eftersom de juridisk set bliver brugere af dyr af hestefamilien og uforvarende ifalder ansvar i henhold til forordning (EF) nr. 504/2008. Usikkerheden for så vidt angår statussen for disse dyr af hestefamilien kan også have betydning for, om EU-reglerne på andre områder kan anvendes på rette vis.
(7)
Det har vist sig, at de oplysninger, der registreres i det udstedende organs database på tidspunktet for udstedelse af identifikationsdokumentet, hurtigt bliver forældede. Det er derfor uhyre vanskeligt - for ikke at sige umuligt - for de kompetente myndigheder i forbindelse med attestering eller identitetskontrol at kontrollere, hvorvidt et identifikationsdokument er ægte, og hvorvidt oplysningerne i dokumentet er opdaterede og pålidelige og ikke er blevet ændret på svigagtig vis, især med hensyn til dyrenes status som bestemt til slagtning, men også med henblik på anvendelse af de mere gunstige dyresundheds- og dyrevelfærdsmæssige betingelser for flytning af registrerede dyr af hestefamilien.
(8)
I de fleste medlemsstater er de forskellige pasudstedende organers databaser ikke forbundet med hinanden, og af juridiske og administrative årsager er det ikke umiddelbart en oplagt løsning kun at have ét pasudstedende organ. Oprettelse af en central database anses derfor for at være den mest effektive løsning med hensyn til udveksling og synkronisering af data mellem de forskellige aktører i medfør af Rådets direktiv 90/427/EØF og 2009/156/EF, i den udstrækning det er nødvendigt for at forvalte identifikationsdokumenter for dyr af hestefamilien med henblik på ikke blot at kunne give de krævede dyresundhedsgarantier, men også for at gøre det muligt at anvende de EU-retsforskrifter om dyrevelfærd og folkesundhed, for hvilke en korrekt og pålidelig identifikation af dyr af hestefamilien er en forudsætning.
(9)
En undersøgelse gennemført af Kommissionen på baggrund af hestekødssagerne i 2013 viste, at 23 medlemsstater har oprettet en central database, og to medlemsstater har en enkelt database til henholdsvis registrerede dyr af hestefamilien og avls- og brugsdyr af hestefamilien. Tre medlemsstater, som tegner sig for ca. 20 % af de 6,7 mio. dyr af hestefamilien i Unionen, har ingen central database.
(10)
Det er derfor nødvendigt at tage Unionens system til identifikation af dyr af hestefamilien op til revision med henblik på at sikre, at systemet er sikkert, men også brugervenligt.
(11)
Import af dyr af hestefamilien til de områder, der er opført i bilag I til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 882/2004 (5), er omfattet af de betingelser, der er fastsat i henhold til direktiv 2009/156/EF, og er tilladt fra de tredjelande, der er opført i bilaget til Kommissionens beslutning 2004/211/EF (6). Der indføres typisk ca. 4 000 registrerede dyr og avls- og brugsdyr af hestefamilien i Unionen på de betingelser, der er fastsat i Kommissionens beslutning 93/197/EØF (7).
(12)
I forbindelse med anvendelse af toldprocedurerne i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 952/2013 (8) er det nødvendigt også at henvise til Rådets forordning (EØF) nr. 706/73 (9). Unionens veterinærlovgivning har i medfør af forordning (EØF) nr. 706/73 fundet anvendelse på Kanaløerne og Isle of Man siden den 1. september 1973.
(13)
Ved Kommissionens beslutning 96/78/EF (10) er der fastsat kriterier for indførelse og registrering af registrerede dyr af hestefamilien i stambøger til avlsmæssige formål. Beslutningen foreskriver blandt andet, at et dyr af hestefamilien for at kunne indføres i hovedafsnittet i sin races stambog skal være identificeret som føl i følge med moderen ifølge stambogsreglerne, som i det mindste bør kræve et certifikat herom. Af hensyn til sammenhængen i EU-lovgivningen og en gnidningsløs anvendelse heraf bør reglerne vedrørende identifikationsdokumentet ikke rokke ved anvendelsen af reglerne om identifikation af dyr af hestefamilien med henblik på indførelse heraf i stambøger.
(14)
De metoder til identifikation af dyr af hestefamilien, der fastlægges ved denne forordning, bør også være i overensstemmelse med de principper, der er fastsat af avlsorganisationer godkendt i henhold til Kommissionens beslutning 92/353/EØF (11). Ifølge samme beslutning påhviler det den organisation eller forening, der fører den oprindelige stambog for racen, at etablere et grundlag for identifikation af dyr af hestefamilien, inddeling af stambogen i klasser og indskrivning af forældre og bedsteforældre i stambogen.
(15)
Med henblik på at sikre et højt kvalitetsniveau for identifikationsdokumenter og registrering for alle dyr af hestefamilien i Unionen bør medlemsstaterne sørge for, at systemerne til identifikation af registrerede dyr af hestefamilien, der er indført eller registreret i stambøger oprettet af godkendte eller anerkendte avlsorganisationer eller avlsforeninger, opfylder betingelserne for den kompetente myndigheds udpegelse af organer, der udsteder identifikationsdokumenter for avls- og brugsdyr af hestefamilien, for så vidt angår udstedelse af identifikationsdokumenter.
(16)
Definitionen af »dyr af hestefamilien«, som falder nøje inden for rammerne af anvendelsesområdet for artikel 2, litra b), i direktiv 2009/156/EF, bør være i overensstemmelse med den anvendte taksonomi i EU-lovgivningen, f.eks. i listerne/tillæggene til Rådets forordning (EØF) nr. 3626/82 (12) og Kommissionens forordning (EU) nr. 206/2010 (13).
(17)
Eftersom definitionen af en bedrift i Rådets direktiv 92/35/EØF (14) omfatter naturreservater med fritgående dyr af hestefamilien og dermed er bredere end definitionen i direktiv 2009/156/EF, bør definitionen af en bedrift i denne forordning også omfatte naturreservater med fritgående dyr af hestefamilien.
(18)
Det dyrlægetilsyn, der er nødvendigt for at give de dyresundhedsgarantier, der kræves i henhold til direktiv 2009/156/EF, kan kun sikres, hvis den kompetente myndighed har kendskab til bedriften som defineret i samme direktiv. Der følger tilsvarende krav af anvendelsen af afsnit I, kapitel II, del A, i bilag I til Europa-Parlaments og Rådets forordning (EF) nr. 854/2004 (15) vedrørende dyr af hestefamilien, der bruges som dyr bestemt til fødevareproduktion. I betragtning af den hyppighed, hvormed dyr af hestefamilien flyttes, er det imidlertid ikke hensigtsmæssigt at indføre et system, hvor dyr af hestefamilien skal være sporbare i realtid. I stedet bør den kompetente myndighed have adgang til identifikationsoplysninger, og i det øjemed er en central database i hver enkelt medlemsstat et effektivt redskab til forvaltning af de oplysninger om dyr af hestefamilien, den pågældende medlemsstat ligger inde med.
(19)
Der sondres i EU-lovgivningen mellem ejere og brugere af dyr. Termen »bruger« af dyr er defineret og anvendes i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1760/2000 (16). I direktiv 2009/156/EF henvises der derimod til dyrets ejer eller opdrætter. Direktiv 92/35/EØF indeholder en kombineret definition af ejer og bruger. Eftersom ejeren af et dyr af hestefamilien i henhold til EU-forskrifterne og national lovgivning ikke nødvendigvis er ansvarlig for dyret, bør det specificeres, at det først og fremmest er brugeren af det pågældende dyr af hestefamilien, som også kan være ejeren, der er ansvarlig for at identificere dyret i overensstemmelse med denne forordning.
(20)
Lovgivningen i visse medlemsstaterne og nogle udstedende organers regler foreskriver, at der skal indsættes oplysninger om dyrets ejer i identifikationsdokumentet og dermed også i det udstedende organs database. Disse oplysninger om ejerskab, samt om ejerskifte, kan gives i forskellige formater i diverse ejercertifikater eller registreringsbeviser, herunder det »carte d'immatriculation«, der anvendes med held i én medlemsstat.
(21)
I henhold til Rådets direktiv 2008/73/EF (17) skal medlemsstaterne udarbejde og ajourføre lister over godkendte virksomheder på veterinærområdet og det zootekniske område og gøre listerne tilgængelige for de øvrige medlemsstater og for offentligheden. For at lette de øvrige medlemsstaters og offentlighedens adgang til listerne over godkendte virksomheder bør medlemsstaterne gøre listerne tilgængelige i elektronisk form ved hjælp af internetbaserede informationssider. Kommissionen bør hjælpe medlemsstaterne med at gøre listerne tilgængelige for de øvrige medlemsstater og offentligheden ved at oplyse internetadressen på et websted, hvor der er nationale links til medlemsstaternes internetbaserede informationssider.
(22)
For at lette elektronisk udveksling af oplysninger på tværs af medlemsstaterne og for at sikre gennemsigtighed og forståelighed er det vigtigt, at listerne præsenteres efter en ensartet model i hele Unionen. Ved Kommissionens beslutning 2009/712/EF (18) er der derfor fastsat standardlayout til de ovenfor nævnte lister på de internetbaserede informationssider, der oprettes af medlemsstaterne.
(23)
I henhold til forordning (EF) nr. 504/2008 må dyr af hestefamilien ikke holdes, medmindre de er identificeret i henhold til samme forordning. Kommissionen har måttet svare på adskillige klager vedrørende populationer af tamheste, der levede uden for bedrifter under forhold, som ikke var i overensstemmelse med dem, der beskrives som »delvis vildt« i forordningen. Det er derfor nødvendigt at præcisere, at dyr af hestefamilien, der lever i Unionen, skal identificeres, og som et næste skridt fastsætte bestemmelser om undtagelse fra denne regel i tilfælde, hvor denne betingelse ikke kan opfyldes.
(24)
Dyr af hestefamilien, der lever i Unionen, bør være identificeret ved et identifikationsdokument, som er gyldigt i hele dyrets levetid, og som - i ord og diagramform - beskriver det pågældende dyr af hestefamilien og indeholder oplysninger om dyrets individuelle mærker til identitetskontrolformål. Disse mærker kan enten være medfødte, såsom mere end tre hvirvler, kastanjer, hvide aftegninger, sjældne øjenpigmenteringsfejl eller særlige forsænkninger i muskellaget, men også detaljerige strukturer i iris eller nethinden eller specifikke genetiske markører (DNA-profil), eller dyret kan have fået/være blevet påført dem, såsom depigmentering som følge af saddelsår samt ar, herunder kastrationsar hos hingste, eller et brændemærke.
(25)
Identifikationsdokumenter bør ikke udstedes, medmindre de er udfyldt med de krævede identifikationsoplysninger, som skal registreres i det udstedende organs database i overensstemmelse med denne forordning.
(26)
Oprindelsescertifikatet, jf. direktiv 90/427/EØF, som skal være indeholdt i identifikationsdokumentet, bør desuden indeholde alle de oplysninger, der er nødvendige for at sikre, at dyr af hestefamilien, der flyttes mellem forskellige stambøger, indskrives i den relevante klasse i stambogen i overensstemmelse med de kriterier, dyrene opfylder.
(27)
I henhold til Kommissionens beslutning 96/510/EF (19) skal det zootekniske afstamningscertifikat for registrerede dyr af hestefamilien svare til identifikationsdokumentet i Kommissionens beslutning 93/623/EØF (20). Eftersom beslutning 93/623/EØF og 2000/68/EF blev ophævet ved forordning (EF) nr. 504/2008, er det nødvendigt at præcisere, at alle henvisninger til disse beslutninger gælder som henvisninger til nærværende forordning.
(28)
De organer, der udsteder identifikationsdokumenter for registrerede dyr af hestefamilien, bør være de organisationer eller foreninger, der fører eller opretter stambøger for registrerede dyr af hestefamilien, som er officielt godkendt eller anerkendt af en medlemsstats kompetente myndighed, jf. beslutning 92/353/EØF, eller en officiel tjeneste i den pågældende medlemsstat, som fører den stambog, hvori dyret af hestefamilien er indført eller registreret til avlsmæssige formål i henhold til beslutning 96/78/EF. Desuden bør også nationale afdelinger af internationale organisationer eller foreninger, der administrerer konkurrence- eller væddeløbsheste og har hovedsæde i en medlemsstat, kunne udstede identifikationsdokumenter for registrerede heste.
(29)
Medlemsstaterne bør have større skønsbeføjelser i forhold til de udstedende organer, der udsteder identifikationsdokumenter for avls- og brugsdyr af hestefamilien. Disse identifikationsdokumenter bør kunne udstedes af den kompetente myndighed for den bedrift, som det pågældende dyr af hestefamilien holdes på på tidspunktet for dets identifikation, eller af et udstedende organ, som er udpeget af og arbejder under tilsyn af den kompetente myndighed.
(30)
Den kompetente myndighed, der er ansvarlig for at godkende eller anerkende organisationer eller foreninger, som opretter stambøger, jf. bilaget til beslutning 92/353/EØF, bør samarbejde med den kompetente myndighed som omhandlet i forordning (EF) nr. 882/2004 for, om nødvendigt ved hjælp af samarbejde på tværs af grænserne, at sikre, at identifikationsdokumenter for dyr af hestefamilien udstedes og anvendes i overensstemmelse med nærværende forordning.
(31)
Alle dyr af hestefamilien, der fødes i eller importeres til Unionen, bør identificeres i henhold til denne forordning ved ét enkelt identifikationsdokument, som udstedes for hele dyrets levetid, og der er derfor behov for særlige bestemmelser, der gælder i de tilfælde, hvor et dyrs status som avls- og brugsdyr af hestefamilien ændres til registreret dyr af hestefamilien efter betydningen i direktiv 2009/156/EF. På grund af de vidtrækkende konsekvenser af en sådan ændring i forhold til flytning af, handel med og import til Unionen af dyr af hestefamilien fra tredjelande, for så vidt angår de gældende dyresundhedsbestemmelser som fastsat i direktiv 2009/156/EF, men også med hensyn til dyrevelfærdsbestemmelserne for sådanne flytninger, jf. Rådets forordning (EF) nr. 1/2005 (21), er det nødvendigt for den kompetente myndighed at have ét enkelt adgangspunkt, nemlig en central database, til kontrol af de oplysninger til identifikation af dyr af hestefamilien, der kræves til attesteringsformål eller offentlig kontrol.
(32)
Medlemsstaterne bør have mulighed for at indføre særlige ordninger for identifikation af dyr af hestefamilien, der strejfer vildt eller delvis vildt om i særlige områder, herunder naturreservater, for at skabe overensstemmelse med definitionen af en bedrift i direktiv 92/35/EØF. Enhver sådan undtagelse fra den generelle forpligtelse til at identificere dyr af hestefamilien bør dog kun indrømmes, hvis de pågældende populationer af dyr af hestefamilien, som lever vildt eller delvis vildt, er effektivt adskilt fra dyr af hestefamilien, der indgår i husdyrhold af enhver art, og ikke blot vedblivende overlever og formerer sig uden for menneskers kontrol, men også forbliver uden for anvendelsesområdet for Rådets direktiv 98/58/EF (22), som ikke finder anvendelse på vilde dyr.
(33)
Med henblik på kontrol af identiteten af et dyr af hestefamilien bør identifikationsdokumentet først og fremmest indeholde en beskrivelse af høj kvalitet af det pågældende dyr af hestefamilien, bestående af en beskrivelse i ord af dyret og dets mærker samt et detaljeret oversigtsdiagram, som viser dyrets individuelle, særlige mærker.
(34)
Med henblik på at sikre, at dyr af hestefamilien er korrekt beskrevet i de identifikationsdokumenter, der ledsager dem, bør de udstedende organer bestræbe sig på at følge bedste praksis og uddanne det personale, der skal beskrive dyrene, for eksempel ved at følge de retningslinjer, der er udarbejdet af Det Internationale Rideforbund (23) og Weatherbys (24).
(35)
Mærkerne på et dyr af hestefamilien og de anvendte identifikationsmidler, som anvendes i kombination til identitetskontrolformål, bør ikke blot gøre det muligt at fastslå en entydig forbindelse mellem det pågældende dyr af hestefamilien og dets identifikationsdokument, men bør også vise, at dyret har gennemgået identifikationsprocessen i overensstemmelse med denne forordning, således at der ikke er udstedt mere end ét identifikationsdokument for et enkelt dyr. Anvendelsen af elektroniske identifikatorer (»transpondere«) til dyr af hestefamilien er allerede meget udbredt på internationalt plan. Der bør gøres brug af denne teknologi til at sikre en tæt forbindelse mellem dyret af hestefamilien og dets identifikationsdokument, samtidig med at det dog bør være muligt at anvende alternative metoder til kontrol af dyrets identitet, forudsat at disse alternative metoder giver tilsvarende garantier, så udstedelse af flere forskellige identifikationsdokumenter undgås.
(36)
Transpondere, der anvendes til mærkning af dyr af hestefamilien, og de læseenheder, der bruges til at aflæse transponderens kode, bør opfylde internationalt anerkendte standarder. I henhold til de pågældende standarder anvendes to forskellige systemer til at sikre, at transponderkoden er unik. De fleste medlemsstater har implementeret forordning (EF) nr. 504/2008 på en sådan måde, at de anvender en 3-tegns alfanumerisk landekode og forvalter fordelingen af transpondere via deres kompetente myndigheder.
(37)
Dette system til at sikre, at transponderkoden er unik, bør integreres i de udstedende organers databaser og den centrale database og implementeres på en sådan måde, at handelen med og importen til Unionen af dyr af hestefamilien, der også er mærket med en transponder, som viser en alfanumerisk kode med et andet udseende, ikke bringes i fare.
(38)
I henhold til Rådets direktiv 90/425/EØF (25) skal der foretages veterinærkontrol af bestemte dyr og produkter på deres bestemmelsessted. Direktivet foreskriver blandt andet, at de modtagere, der er anført i det certifikat eller dokument, som er omhandlet i samme direktiv, efter anmodning fra bestemmelsesmedlemsstatens kompetente myndighed og i det omfang, det er nødvendigt for udførelsen af denne kontrol, på forhånd skal give meddelelse om ankomst af dyr eller produkter fra en anden medlemsstat, herunder navnlig sendingens art og den forventede ankomstdato. Denne underretning kræves ikke for registrerede heste med et identifikationsdokument som fastsat i direktiv 90/427/EØF.
(39)
Dyr af hestefamilien skal i henhold til gældende EU-lovgivning altid være ledsaget af deres identifikationsdokumenter, men det bør være muligt at dispensere fra dette krav, hvis det er umuligt eller meget vanskeligt at bevare identifikationsdokumentet i hele dyrets levetid, eller hvis et sådant dokument ikke er udstedt, fordi dyret slagtes, inden det når den maksimumsalder, hvor der kræves identifikation.
(40)
Medlemsstaterne bør også have mulighed for at tillade, at der anvendes et forenklet identifikationsdokument for dyr af hestefamilien, der flyttes inden for medlemsstatens eget område. Visse steder er der indført plastickort med en indbygget computerchip (»smartkort«) til lagring af de relevante data. Det bør være tilladt at udstede sådanne smartkort som supplement til identifikationsdokumentet og under visse omstændigheder at bruge disse i stedet for det identifikationsdokument, der ledsager registrerede dyr af hestefamilien eller avls- og brugsdyr af hestefamilien i forbindelse med flytning inden for en medlemsstat.
(41)
Det er også nødvendigt at fastsætte bestemmelser for situationer, hvor det originale identifikationsdokument, som er udstedt i henhold til denne forordning for hele det pågældende dyr af hestefamiliens levetid, bortkommer, ikke længere er læseligt eller indeholder forkerte oplysninger, som ikke er resultatet af en ulovlig handling. Disse bestemmelser bør så vidt muligt forhindre ulovlig besiddelse af mere end ét identifikationsdokument med henblik på en korrekt angivelse af dyret af hestefamiliens status som bestemt til slagtning til konsum. Foreligger der fyldestgørende og verificerbare oplysninger, bør der udstedes et duplikateksemplar af identifikationsdokumentet, der er mærket som værende en kopi og generelt sikrer, at det pågældende dyr af hestefamilien er udelukket fra slagtning til konsum. I andre tilfælde bør der udstedes et erstatningsidentifikationsdokument, der ligeledes er mærket som sådant og udelukker det pågældende dyr af hestefamilien fra slagtning til konsum, og som derudover definerer dyret som et avls- og brugsdyr af hestefamilien.
(42)
Disse procedurer bør også gælde for dyr af hestefamilien, der frembydes til identifikation efter den fastsatte frist for den første identifikation, fordi svigagtig praksis og forsøg på at få fat på et supplerende identifikationsdokument ikke kan udelukkes.
(43)
I visse tilfælde, hvor dyr af hestefamilien indføres eller registreres med henblik på indførelse i stambøger, der føres af avlsorganisationer i tredjelande, er der behov for særlige bestemmelser, som muliggør, at registreringen af det pågældende dyr af hestefamilien i stambogen opretholdes, samtidig med at det sikres, at dyret holdes ude fra fødevarekæden med de relevante påtegninger i identifikationsdokumentet.
(44)
Identifikationsdokumentet er, jf. direktiv 2009/156/EF, et redskab, der skal gøre det muligt at begrænse flytning af dyr af hestefamilien i tilfælde af udbrud af en anmeldepligtig sygdom på den bedrift, hvor dyrene holdes eller opdrættes. Det er derfor nødvendigt at fastsætte, at dette identifikationsdokuments gyldighed til flytning i tilfælde af udbrud af visse sygdomme midlertidigt ophæves med en påtegning i identifikationsdokumentet.
(45)
Direktiv 2009/156/EF foreskriver desuden, at registrerede dyr af hestefamilien, hvis de forlader bedriften, skal være identificeret ved et identifikationsdokument, der blandt andet skal attestere, at det pågældende dyr af hestefamilien ikke stammer fra en bedrift, der er omfattet af visse bestemte forbud. Det særlige afsnit i standardidentifikationsdokumentet bør derfor gøres obligatorisk for alle dyr af hestefamilien og omformuleres i overensstemmelse hermed.
(46)
Når et dyr af hestefamilien dør, undtagen hvis det slagtes på et slagteri, bør identifikationsdokumentet, hvis det i overensstemmelse med national lovgivning ledsager slagtekroppen, returneres til det udstedende organ af den myndighed, der fører tilsyn med forarbejdningen af det døde dyr i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1069/2009 (26) eller kremering i lavkapacitetsforbrændingsanlæg som omhandlet i kapitel III i bilag III til Kommissionens forordning (EU) nr. 142/2011 (27), ligesom det bør sikres, at transponderen eller alternative metoder til kontrol af dyrets identitet ikke kan genanvendes.
(47)
For at forhindre, at transpondere kommer til at indgå i fødevarekæden, bør kød fra dyr af hestefamilien, fra hvilke det ikke har været muligt at fjerne transponderen på slagtetidspunktet, erklæres uegnet til konsum, jf. afsnit II, kapitel V, i bilag I til forordning (EF) nr. 854/2004. Med henblik på at gøre det lettere at lokalisere de implanterede transpondere bør det standardiseres, hvor transponderen skal implanteres, ligesom dette sted bør registreres i identifikationsdokumenterne.
(48)
I overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 178/2002 (28) defineres levende dyr, der er forberedt til markedsføring med henblik på konsum, som fødevarer. Fødevarevirksomhedslederne pålægges ved samme forordning et vidtrækkende ansvar i alle faser af fødevareproduktionen, herunder vedrørende sporbarhed for dyr bestemt til fødevareproduktion.
(49)
Avls- og brugsdyr af hestefamilien og registrerede dyr af hestefamilien kan på et tidspunkt i deres liv blive til slagtedyr af hestefamilien (»slagtedyr«) efter betydningen i direktiv 2009/156/EF. Kød af dyr af hestefamilien er defineret i punkt 1 i bilag I til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 853/2004 (29), som indeholder særlige hygiejnebestemmelser for animalske fødevarer.
(50)
Kravene vedrørende oplysninger om fødevarekæden for dyr af hestefamilien er - efter udløbet af overgangsordningerne for implementeringen af forordning (EF) nr. 853/2004, (EF) nr. 854/2004 og (EF) nr. 882/2004 i overensstemmelse med Kommissionens forordning (EF) nr. 2076/2005 (30) - blevet gennemført siden den 1. januar 2010.
(51)
I henhold til forordning (EF) nr. 853/2004 skal slagteriernes ledere modtage, kontrollere og skride ind på grundlag af oplysninger om fødevarekæden omfattende nærmere oplysninger om oprindelse, livsforløb og håndtering for dyr bestemt til fødevareproduktion. Den kompetente myndighed kan tillade, at oplysningerne om fødevarekæden for tamdyr af hestefamilien ikke sendes til slagteriet i forvejen, men sammen med dyrene. Oplysningerne om fødevarekæden bør derfor omfatte identifikationsdokumentet, der ledsager slagtedyr af hestefamilien.
(52)
Det følger af forordning (EF) nr. 854/2004, at embedsdyrlægen skal kontrollere, at lederen af fødevarevirksomheden overholder forpligtelsen til at sikre, at dyr, der godtages til slagtning til konsum, er korrekt identificeret.
(53)
Forordning (EF) nr. 853/2004 foreskriver, at ledere af fødevarevirksomheder skal kontrollere de pas, der ledsager tamdyr af hestefamilien, for at sikre, at dyret er bestemt til slagtning til konsum, og hvis de modtager dyret til slagtning, skal de overdrage passet til embedsdyrlægen.
(54)
I lyset af den særlige situation for dyr af hestefamilien, der fødes som dyr af arter bestemt til fødevareproduktion, men ikke i alle tilfælde først og fremmest opdrættes til dette formål og i de fleste tilfælde ikke i hele deres levetid holdes af ledere af fødevarevirksomheder som defineret i artikel 3, nr. 3), i forordning (EF) nr. 178/2002, er det nødvendigt at indføre en procedure, der sikrer en problemfri forbindelse fra kontrollen af identifikationsdokumentet til folkesundhedsformål til forvaltningen af dette dokument i overensstemmelse med direktiv 2009/156/EF. En central database i hver enkelt medlemsstat er derfor et effektivt redskab til at kontrollere visse oplysninger om og i et identifikationsdokument, inden der træffes beslutning om at godtage det pågældende dyr til slagtning til konsum. I tilfælde, hvor oplysningerne vedrørende udelukkelse fra slagtning til konsum i identifikationsdokumentets afsnit II ikke stemmer overens med de oplysninger, der er registreret i den centrale database, bør det være de oplysninger i enten nævnte dokument eller nævnte base, der fører til udelukkelse af det pågældende dyr af hestefamilien fra slagtning til konsum, der har forrang.
(55)
Rådets direktiv 96/22/EF (31) finder anvendelse på husdyr, herunder tamdyr af hestefamilien, samt vildtlevende dyr af disse arter, såfremt de er opdrættet på en bedrift. Samme direktivs artikel 7 åbner mulighed for handel med registrerede dyr af hestefamilien, som har fået indgivet veterinærlægemidler, der indeholder trenbolonallyl eller beta-agonister med henblik på zooteknisk behandling, inden udløbet af tilbageholdelsestiden, såfremt betingelserne for indgivelse er overholdt, og arten af og datoen for behandlingen er angivet i det certifikat eller pas, der ledsager disse dyr.
(56)
I artikel 2, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 470/2009 (32) defineres dyr bestemt til fødevareproduktion som »dyr, der avles, opdrættes, holdes, slagtes eller udtages med henblik på fødevareproduktion«. Det følger af forordningens artikel 16, at kun farmakologisk virksomme stoffer, der er klassificeret efter samme forordnings artikel 14, stk. 2, litra a), b) eller c), må indgives til dyr bestemt til fødevareproduktion i Unionen, og forudsat at dette sker i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/82/EF (33).
(57)
Artikel 6 i direktiv 2001/82/EF foreskriver, at der ikke må gives tilladelse til markedsføring af et veterinærlægemiddel med henblik på indgivelse til en eller flere fødevareproducerende dyrearter, medmindre de farmakologisk virksomme stoffer, som lægemidlet indeholder, er opført i bilag I, II eller III til forordning (EØF) nr. 2377/90. De regler, der er fastsat i nævnte bilag, er nu indeholdt i Kommissionens forordning (EU) nr. 37/2010 (34). Som undtagelse herfra kan et veterinærlægemiddel, der indeholder farmakologisk virksomme stoffer, som ikke er opført i bilag I, II eller III til forordning (EØF) nr. 2377/90, i specifikke tilfælde dog godkendes til dyr af hestefamilien, der i henhold til Unionens dyresundhedslovgivning er blevet erklæret for uegnede til slagtning til konsum. Sådanne veterinærlægemidler må ikke indeholde virksomme stoffer, der er opført i bilag IV til forordning (EØF) nr. 2377/90, eller være beregnet til behandling af tilstande, jf. det godkendte resumé af produktegenskaber, for hvilke der findes et veterinærlægemiddel, der er tilladt til dyr af hestefamilien. Det bør følgelig foreskrives, at et dyr af hestefamilien kan udelukkes fra slagtning til konsum på dyrets ejers initiativ.
(58)
Artikel 10, stk. 2 og 3, i direktiv 2001/82/EF indeholder bestemmelser om særlige undtagelser for dyr af hestefamilien fra samme direktivs artikel 11 vedrørende behandling af dyr bestemt til fødevareproduktion med lægemidler, for hvilke der er fastsat en maksimalgrænseværdi for restkoncentrationer for andre arter end dem, lægemidlet er beregnet for, eller som er godkendt til behandling af en anden tilstand, forudsat at de pågældende dyr af hestefamilien er identificeret i overensstemmelse med EU-lovgivningen og i identifikationsdokumentet er erklæret for ikke bestemt til slagtning til konsum eller som bestemt til slagtning til konsum efter en tilbageholdelsestid på mindst seks måneder, efter at dyrene er blevet behandlet med stoffer opført i Kommissionens forordning (EF) nr. 1950/2006 (35).
(59)
Medlemsstaterne skal i henhold til direktiv 2001/82/EF sørge for, at en person, der ejer eller er bruger af (»ansvarlig for«) dyr bestemt til fødevareproduktion, kan dokumentere at have købt og opbevaret veterinærlægemidler eller at have behandlet sådanne dyr hermed, i en periode på fem år efter behandlingen, herunder i tilfælde, hvor dyret er blevet slagtet i løbet af femårsperioden. Det er derfor nødvendigt for anvendelsen af nævnte lovgivning, at slagtningen af et dyr af hestefamilien straks indlæses i den centrale database i den medlemsstat, hvor den bedrift, som dyret holdes på, er beliggende.
(60)
For at opretholde kontrollen med udstedelsen af identifikationsdokumenter bør et vist minimum af relevante data vedrørende udstedelsen af disse dokumenter registreres i en database, som administreres af det udstedende organ.
(61)
Universal Equine Life Number (UELN)-systemet er godkendt på verdensplan af de største hesteavls- og konkurrenceorganisationer. Systemet er udviklet på initiativ af World Breeding Federation for Sport Horses (WBFSH), International Stud-Book Committee (ISBC), World Arabian Horse Organization (WAHO), European Conference of Arabian Horse Organisations (ECAHO), Conférence Internationale de l'Anglo-Arabe (CIAA), Det Internationale Rideforbund (FEI) og Union Européenne du Trot (UET), og der findes oplysninger om systemet på UELN-hjemmesiden (36).
(62)
UELN-systemet er velegnet til registrering af både registrerede dyr af hestefamilien og avls- og brugsdyr af hestefamilien og gør det muligt gradvis at indarbejde EDB-baserede net, så det sikres, at dyrenes identitet fortsat kan kontrolleres i overensstemmelse med artikel 6 i direktiv 90/427/EØF, når der er tale om registrerede dyr af hestefamilien.
(63)
De koder, der gives til databaserne, samt det format, der anvendes til de registrerede identifikationsnumre for de enkelte dyr, bør ikke på nogen måde være i uoverensstemmelse med det etablerede UELN-system. Listen over tildelte UELN-koder bør derfor konsulteres, inden en database tildeles en ny kode.
(64)
I henhold til direktiv 2009/156/EF skal embedsdyrlægen i et register indføre identifikationsnummeret eller identifikationsdokumentets nummer for det dyr af hestefamilien, der er slagtet, og på anmodning af den kompetente myndighed på afsendelsesstedet til denne fremsende en erklæring, hvorved det bekræftes, at dyret er blevet slagtet. Det bør derfor præciseres, at identifikationsdokumenterne i sådanne tilfælde skal destrueres på slagtestedet for at forhindre svigagtig anvendelse af identifikationsdokumenter fra slagtede dyr af hestefamilien.
(65)
Nævnte direktiv foreskriver også, at identifikationsdokumenter for registrerede heste, der slagtes, herunder aflives, som led i sygdomsbekæmpelsesforanstaltninger, efter slagtningen skal returneres til den myndighed, der har udstedt dem. Disse krav bør også gælde for identifikationsdokumenter udstedt for andre registrerede dyr af hestefamilien end registrerede heste og for avls- og brugsdyr af hestefamilien.
(66)
For at sikre, at de udstedende organers databaser indeholder ajourførte oplysninger, er det nødvendigt at indføre informationsudveksling med oplysninger om et dyrs død eller forsvinden i databasen hos den myndighed, der har udstedt dokumentet, og i den centrale database i den medlemsstat, hvor den bedrift, som det pågældende dyr af hestefamilien blev holdt på, er beliggende.
(67)
Registrering af et UELN-kompatibelt individnummer og anvendelse af dette til identifikation af de myndigheder eller organer, der har udstedt identifikationsdokumentet, burde gøre det lettere at opfylde disse krav. Medlemsstaterne bør så vidt muligt gøre brug af de forbindelsesorganer, de har udpeget i henhold til forordning (EF) nr. 882/2004.
(68)
Med en kombination af obligatorisk registrering af ansøgeren til et identifikationsdokument, som - inden for fristen på under 12 måneder efter dyrets fødsel - er opdrætter og normalt ejer af det dyr, for hvilket et identifikationsdokument udstedes, og pligt til at underrette det udstedende organ om enhver ændring af det pågældende dyr af hestefamiliens sædvanlige opholdssted til en anden medlemsstat kan der opbygges en informationskæde, som gør det muligt at spore et dyr, når det er nødvendigt.
(69)
Det følger af forordning (EF) nr. 504/2008, at identifikationsoplysninger skal opdateres i identifikationsdokumentet af det udstedende organ, der har udstedt dokumentet. Medlemsstaterne har rapporteret om modvilje blandt ejerne af dyr af hestefamilien mod at sende de udstedende organer identifikationsdokumentet (til opdatering af identifikationsoplysninger) pr. e-mail, så meget desto mere når det udstedende organ befinder sig i udlandet. Denne modvilje bygger på en frygt for at miste identifikationsdokumentet og som følge heraf skulle have det pågældende dyr af hestefamilien identificeret ved et duplikateksemplar af identifikationsdokumentet eller et erstatningsidentifikationsdokument, som udelukker dyret fra slagtning til konsum og reducerer dyrets værdi væsentligt.
(70)
For at lette forvaltningen af identifikationsdokumentet i hele dyrets levetid er det nødvendigt at indføre procedurer for registrering af identifikationsdokumentet i den medlemsstat, der er det sædvanlige opholdssted, især hvis identifikationsdokumentet er udstedt i en anden medlemsstat. Den nødvendige kommunikation med det udstedende organ, der foretog den oprindelige identifikation, sikres bedst med udveksling af oplysninger mellem de centrale databaser i de berørte medlemsstater.
(71)
Udstedende organer kan desuden miste deres godkendelse eller udpegelse, hvorimod udstedte identifikationsdokumenter forbliver gyldige i dyre- og folkesundhedsmæssig henseende. Det er derfor nødvendigt at sikre backup af oplysningerne i identifikationsdokumentet ved hjælp af en database, der er tilgængelig for de kompetente myndigheder på dyre- og folkesundheds- samt dyrevelfærdsområdet.
(72)
Da der normalt er mere end ét udstedende organ i hver medlemsstat, da dyr af hestefamilien ofte flyttes mellem bedrifter og mellem medlemsstater, da disse dyr ændrer status fra »avls- og brugsdyr af hestefamilien« til »registrerede dyr af hestefamilien« eller fra dyr bestemt til fødevareproduktion til dyr, der er udelukket fra slagtning til konsum, og da registrerede dyr af hestefamilien kan identificeres af en organisation, der fører en stambog og har hovedsæde i en anden medlemsstat, er det uomgængeligt, nødvendigt og hensigtsmæssigt med henblik på en effektiv gennemførelse af direktiv 90/427/EØF og 2009/156/EF at oprette en central database i hver medlemsstat, som indeholder optegnelser over identifikationsoplysninger for alle dyr af hestefamilien, der holdes på bedrifter i den pågældende medlemsstat.
(73)
Det ville dog være acceptabelt, at medlemsstater, der har oprettet én database for registrerede dyr af hestefamilien og en anden for avls- og brugsdyr af hestefamilien, fortsat opererede med et sådant system, forudsat at databaserne kan kommunikere med hinanden og veterinærmyndighederne har fuld adgang til begge baser.
(74)
Med dette for øje bør de centrale databaser i diverse medlemsstater samarbejde i overensstemmelse med Rådets direktiv 89/608/EØF (37) med henblik på at lette udvekslingen af data vedrørende et dyr og det identifikationsdokument, der udstedes for dyret.
(75)
Med henblik på en ensartet anvendelse af EU-forskrifterne om identifikation af dyr af hestefamilien i medlemsstaterne og for at sikre, at lovgivningen er klar og gennemskuelig, bør forordning (EF) nr. 504/2008 ophæves og afløses af nærværende forordning.
(76)
I henhold til punkt 24 i bilaget til Kommissionens forordning (EU) nr. 519/2013 (38) skal dyr af hestefamilien, der er født i Kroatien senest den 30. juni 2013, og som ikke er identificeret i henhold til forordning (EF) nr. 504/2008, identificeres senest den 31. december 2014 i henhold til sidstnævnte forordning.
(77)
Nærværende forordning bør anvendes fra den 1. januar 2016, så medlemsstaterne og virksomhederne har tid til at tilpasse sig de nye regler. I Grækenland, Sverige og Det Forenede Kongerige bør kravet om oprettelse og drift af en central database dog gælde fra den 1. juli 2016.
(78)
Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra Den Stående Komité for Planter, Dyr, Fødevarer og Foder og Den Stående Zootekniske Komité -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
KAPITEL I
GENSTAND, ANVENDELSESOMRÅDE, DEFINITIONER OG ALMINDELIGE PRINCIPPER
Artikel 1
Genstand og anvendelsesområde
1. Ved denne forordning fastsættes der regler om identifikation af dyr af hestefamilien, som:
a)
er født i Unionen eller
b)
er overgået til fri omsætning i Unionen i overensstemmelse med toldproceduren i artikel 5, nr. 16), litra a), i forordning (EU) nr. 952/2013.
2. Denne forordning berører ikke anvendelsen af beslutning 96/78/EF.
Artikel 2
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
a) »dyr af hestefamilien«: vildtlevende eller domesticerede enhovede dyr af alle arter i slægten Equus i familien Equidae samt krydsninger heraf
b) »bedrift«: en landbrugs- eller træningsvirksomhed, en stald eller ethvert lokale eller anlæg, hvor dyr af hestefamilien sædvanligvis holdes eller opdrættes, uanset deres anvendelse, og naturreservater med fritgående dyr af hestefamilien
c) »bruger«: enhver fysisk eller juridisk person, der er i besiddelse af dyr af hestefamilien eller har til opgave at passe dyret mod eller uden vederlag, også midlertidigt, herunder under transport, på markeder eller i forbindelse med konkurrencer, væddeløb eller kulturelle arrangementer
d) »ejer«: den eller de fysiske eller juridiske personer, der ejer det pågældende dyr af hestefamilien
e) »registrerede dyr af hestefamilien«: alle dyr af hestefamilien, som er:
i)
indført i eller er registreret og kan indføres i en stambog i henhold til regler vedtaget i medfør af artikel 4, stk. 2, litra b), i direktiv 90/427/EØF, og som er identificeret ved et identifikationsdokument som omhandlet i samme direktivs artikel 8, stk. 1, eller
ii)
heste, herunder ponyer, registreret hos en international forening eller organisation, der administrerer konkurrence- eller væddeløbsheste, og identificeret ved et identifikationsdokument udstedt af den nationale afdeling af den pågældende forening eller organisation
f) »stambog«: enhver bog eller ethvert register, kartotek eller databærende medium:
i)
som føres af en organisation eller forening, der er officielt godkendt eller anerkendt af en medlemsstat, eller føres af en officiel tjeneste i den pågældende medlemsstat, og
ii)
hvori dyr af hestefamilien er indført eller er registreret og kan indføres, med angivelse af deres kendte slægtninge i opstigende linje
g) »avls- og brugsdyr af hestefamilien«: andre dyr af hestefamilien end de i litra e) og h) nævnte
h) »slagtedyr af hestefamilien«: dyr af hestefamilien, der enten direkte eller via et godkendt samlested som omhandlet i artikel 7 i direktiv 2009/156/EF skal føres til slagteriet for at slagtes dér
i) »kompetent myndighed«: den centrale myndighed i en medlemsstat, der er ansvarlig for tilrettelæggelsen af offentlig kontrol, eller en anden myndighed, som er blevet bemyndiget hertil, herunder den i artikel 2, litra h), i direktiv 2009/156/EF nævnte kompetente myndighed
j) »zooteknisk myndighed«: den centrale myndighed i en medlemsstat, der er ansvarlig for gennemførelsen af direktiv 90/427/EØF, eller en anden myndighed, som er blevet bemyndiget hertil, herunder de i artikel 2, stk. 1, i beslutning 92/353/EØF nævnte myndigheder
k) »midlertidig indførsel«: status for en registreret hest fra et tredjeland, som indføres i Unionen for et tidsrum på mindre end 90 dage i medfør af en afgørelse vedtaget i henhold til artikel 19, litra b), i direktiv 2009/156/EF
l) »endelig indførsel«: status for et dyr af hestefamilien med oprindelse i et tredjeland, som importeres til Unionen for et tidsrum på 90 dage eller derover
m) »mærke«: ethvert særligt kendetegn hos et dyr af hestefamilien, som er synligt eller kan gøres synligt, og som er medfødt, eller som dyret har fået/er blevet påført, og som registreres i identifikationsøjemed
n) »transponder«: en passiv anordning til radiofrekvensidentifikation, der kun kan aflæses, og som:
i)
er i overensstemmelse med ISO-standard 11784 og anvender fuld dupleks (FDX eller FDX-B)- eller halv dupleks (HDX)-teknologi og
ii)
kan aflæses af en læseenhed, der er kompatibel med ISO-standard 11785, på en afstand af mindst 12 cm
o) »unikt individnummer«: en unik 15-tegns alfanumerisk kode med oplysninger om det individuelle dyr af hestefamilien samt database og land, hvor disse oplysninger første gang er registreret i overensstemmelse med Universal Equine Life Number (UELN)-kodesystemet, og som omfatter:
i)
en 6-tegns UELN-kompatibel identifikationskode til den i artikel 39 omhandlede database, efterfulgt af
ii)
et 9-tegns individuelt identifikationsnummer, som det pågældende dyr af hestefamilien er tildelt
p) »medlemsstat, der er fri for afrikansk hestepest«:
i)
enhver medlemsstat, på hvis område der ikke er noget klinisk, serologisk (hos dyr, der ikke er vaccineret) eller epidemiologisk bevis på, at der har kunnet konstateres afrikansk hestepest i løbet af de sidste to år, og
ii)
hvor der ikke er vaccineret imod denne sygdom i de sidste 12 måneder
q) »anmeldepligtige sygdomme«: de i bilag I til direktiv 2009/156/EF opførte sygdomme
r) »embedsdyrlæge«: dyrlæge, der er udpeget af den kompetente myndighed i en medlemsstat eller et tredjeland
s) »smartkort«: en plasticanordning med en indbygget computerchip, hvorpå der kan lagres data, og som elektronisk kan overføre disse til kompatible EDB-systemer
t) »den ansvarlige dyrlæge«: den i artikel 10, stk. 1, i direktiv 2001/82/EF omhandlede dyrlæge.
Artikel 3
Almindelige principper og krav vedrørende identifikation af dyr af hestefamilien
1. Dyr af hestefamilien, som lever i et af de områder, der er opført i bilag I til forordning (EF) nr. 882/2004, skal identificeres i overensstemmelse med nærværende forordning.
2. Hvis brugeren ikke er ejeren eller en af ejerne af det pågældende dyr af hestefamilien, skal han handle i overensstemmelse med denne forordning på vegne af og efter aftale med ejeren.
3. Medlemsstaterne og de i artikel 5, stk. 1, litra a), og artikel 5, stk. 1, litra b), udstedende organer kan foreskrive, at ansøgningen til et udstedende organ om udstedelse af et identifikationsdokument, jf. artikel 11, eller om ændring af identifikationsoplysninger i et eksisterende identifikationsdokument, jf. artikel 27, skal indgives af ejeren.
4. Medlemsstaterne sikrer, hvis det er hensigtsmæssigt ved offentlig kontrol i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 882/2004, at brugere af dyr af hestefamilien og udstedende organer opfylder deres forpligtelser i henhold til denne forordning.
Artikel 4
EU-systemet til identifikation af dyr af hestefamilien
1. Ved anvendelsen af denne forordning omfatter EU-systemet til identifikation af dyr af hestefamilien følgende:
a)
ét enkelt identifikationsdokument, som er gyldigt i hele dyrets levetid, som det udstedende organ, der har udstedt dokumentet, forbliver ejer af, medmindre andet er fastsat af det udstedende organ eller i denne forordning, og som indeholder:
i)
en beskrivelse i ord af det pågældende dyr af hestefamilien og dets mærker
ii)
et udfyldt oversigtsdiagram med en grafisk fremstilling af de mærker, der er noteret i den skriftlige beskrivelse
iii)
et felt til godkendte påtegninger om ændringer i identifikationsoplysningerne
b)
en identitetskontrolmetode, som:
i)
sikrer en entydig forbindelse mellem identifikationsdokumentet og det dyr af hestefamilien, som dokumentet er udstedt for
ii)
viser, at det pågældende dyr af hestefamilien allerede har gennemgået en identifikationsproces
c)
en database, som, jf. artikel 38, bruges til registrering af identifikationsoplysningerne for det dyr af hestefamilien, som identifikationsdokumentet er udstedt for, og for brugeren, der har indgivet ansøgningen om identifikationsdokumentet, samt til tildeling af det unikke individnummer til dyret
d)
en central database oprettet i henhold til artikel 39.
2. Et dyr af hestefamilien anses kun for at være identificeret i henhold til denne forordning, hvis det:
a)
ledsages af et identifikationsdokument udstedt i henhold til en af følgende bestemmelser:
i)
artikel 9 for dyr af hestefamilien, der er født i Unionen, eller
ii)
artikel 14 for dyr af hestefamilien, der er importeret til Unionen, eller
iii)
artikel 29 eller 30, hvis dyret ledsages af et duplikateksemplar af identifikationsdokumentet, eller
iv)
artikel 32, hvis dyret ledsages af et erstatningsidentifikationsdokument, eller
b)
er identificeret i henhold til:
i)
artikel 24, for så vidt angår undtagelser for flytning eller transport af dyr af hestefamilien, der ledsages af et midlertidigt dokument, eller
ii)
artikel 26, stk. 2, for så vidt angår undtagelser for visse flytninger og transport af slagtedyr af hestefamilien i visse tilfælde.
KAPITEL II
IDENTIFIKATION AF DYR AF HESTEFAMILIEN FØDT I UNIONEN
Artikel 5
Udstedende organer for dyr af hestefamilien født i Unionen
1. Det i artikel 7 omhandlede identifikationsdokument udstedes af et af følgende udstedende organer:
a)
for registrerede dyr af hestefamilien som omhandlet i denne forordnings artikel 2, litra e), nr. i), af en organisation eller forening, der er officielt godkendt eller anerkendt i henhold til artikel 2, stk. 1, i beslutning 92/353/EØF, eller af en officiel tjeneste i en medlemsstat, som fører den stambog, hvori dyret af hestefamilien er indført eller er registreret og kan indføres i henhold til beslutning 96/78/EF
b)
for registrerede heste som omhandlet i artikel 2, litra e), nr. ii), af en national afdeling af en international organisation eller forening, der administrerer konkurrence- eller væddeløbsheste, under tilsyn af den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvor den har hovedsæde
c)
for avls- og brugsdyr af hestefamilien som omhandlet i artikel 2, litra g), af:
i)
den kompetente myndighed for den bedrift, som det pågældende dyr af hestefamilien holdes på på tidspunktet for dets identifikation, eller
ii)
et udstedende organ, som er udpeget af og arbejder under tilsyn af den i litra i) omhandlede kompetente myndighed, og som har fået delegeret denne opgave.
2. Den kompetente myndighed må kun udpege udstedende organer som omhandlet i stk. 1, litra c), nr. ii), der opfylder følgende betingelser:
a)
Der skal foreligge en nøjagtig beskrivelse af de opgaver og ansvarsområder, som det udstedende organ skal varetage, og af de betingelser, hvorunder det kan varetage dem.
b)
Der skal være dokumentation for, at det udstedende organ:
i)
har de(n) fornødne sagkundskab, hjælpemidler og infrastruktur til at kunne varetage de opgaver, det har fået delegeret
ii)
har et tilstrækkeligt antal medarbejdere med passende kvalifikationer og erfaring
iii)
er upartisk og uden interessekonflikter for så vidt angår varetagelsen af de opgaver, det har fået delegeret
iv)
ligger inde med et standardidentifikationsdokument, der opfylder kravene i denne forordning.
c)
Det udstedende organ skal arbejde tæt sammen med den kompetente myndighed om at forebygge og om nødvendigt afhjælpe eventuelle tilfælde af manglende overholdelse af kravene i denne forordning.
d)
Der er sikret en effektiv og konkret koordinering mellem den kompetente myndighed og det udpegede udstedende organ.
3. Har den kompetente myndighed rimelig grund til at konkludere, at et udstedende organ handler på en måde, der ikke er i overensstemmelse med kravene i denne forordning, undersøger den de pågældende tilfælde af manglende overholdelse. Identifikationsdokumenter må ikke udstedes af det udstedende organ, indtil undersøgelsen er afsluttet og eventuelle tilfælde af manglende overholdelse er udelukket eller afhjulpet.
4. Hvis et udstedende organ som omhandlet i stk. 1, trods de foranstaltninger, der gennemføres i henhold til stk. 3, ikke opfylder kravene i denne forordning, inddrager den kompetente myndighed tilladelsen til at udstede identifikationsdokumenter for dyr af hestefamilien.
Efter inddragelsen af tilladelsen til at udstede identifikationsdokumenter sikrer den kompetente myndighed, at dyr af hestefamilien under dens ansvar fortsat er identificeret i overensstemmelse med denne forordning, og at de identifikationsdokumenter, der er returneret eller skal returneres i henhold til artikel 34, afleveres til og opbevares af den kompetente myndighed eller et udstedende organ, som af den kompetente myndighed har fået delegeret denne opgave.
Artikel 6
Oplysninger vedrørende udstedende organer
1. Medlemsstaterne udarbejder og ajourfører listen over udstedende organer som omhandlet i artikel 5, stk. 1, og gør listen tilgængelig for de øvrige medlemsstater, de øvrige udstedende organer og offentligheden på et websted oprettet af den kompetente myndighed.
2. Den i stk. 1 omhandlede liste skal:
a)
omfatte de kontaktoplysninger, der er nødvendige for at opfylde kravene i artikel 35 samt artikel 37, stk. 4, artikel 38, stk. 3, og artikel 40, stk. 1
b)
være i overensstemmelse med standardskemaet i kapitel 2, afsnit I, litra f), i bilag II til beslutning 2009/712/EF og kravene i bilag III til samme beslutning
c)
være direkte tilgængelig via det internetlink, der sendes til Kommissionen i henhold til stk. 3, og være umiddelbart forståelig for ikke-indfødte sprogbrugere.
3. Kommissionen opretter, med det formål at hjælpe medlemsstaterne med at gøre de i stk. 1 omhandlede ajourførte lister tilgængelige, et websted, som hver enkelt medlemsstat linker direkte til, så der er adgang til de krævede oplysninger på det i stk. 1 omhandlede websted.
Artikel 7
Form og indhold af identifikationsdokumenter, der udstedes for dyr af hestefamilien født i Unionen
1. Dyr af hestefamilien, der fødes i Unionen, skal identificeres ved ét enkelt identifikationsdokument for dyr af hestefamilien, som udstedes for hele dyrets levetid i overensstemmelse med:
a)
standardidentifikationsdokumentet i bilag I, del 1
b)
de supplerende krav i samme bilags del 2.
2. Udstedende organer skal sikre, at identifikationsdokumentet indeholder et tilstrækkeligt antal sider med felter til angivelse af de krævede oplysninger i følgende afsnit i standardidentifikationsdokumentet i bilag I, del 1:
a)
som minimum afsnit I-IX for registrerede dyr af hestefamilien
b)
som minimum afsnit I-IV for avls- og brugsdyr af hestefamilien.
3. Udstedende organer skal sikre, at rækkefølgen og nummereringen af afsnittene i identifikationsdokumenterne i bilag I, del 1, forbliver uændret, og at identifikationsdokumentet indeholder et tilstrækkeligt antal sider til afsnittene, hvor der er plads til flere påtegninger.
4. De udstedende organer er ansvarlige for en sikker forvaltning af uudfyldte og udfyldte identifikationsdokumenter på deres adresse.
Hvis et udstedende organs vedtægter, uden at det berører artikel 4, stk. 1, litra a), giver mulighed for det, skal det udstedende organ sørge for, at de i artikel 34, stk. 1, litra c), nr. ii), og artikel 35 omhandlede identifikationsdokumenter på effektiv vis gøres ugyldige, med henblik på at forhindre enhver form for svigagtig anvendelse af selve dokumentet og de oplysninger, det indeholder, inden dokumentet udleveres til ejeren til minde om dyret.
5. Den kompetente myndighed kan sammen med den zootekniske myndighed indføre administrative procedurer med henblik på at sikre en harmoniseret udformning af de identifikationsdokumenter, der udstedes af udstedende organer som omhandlet i artikel 5, stk. 1, under deres tilsyn, forudsat at de almindelige krav i stk. 1, 2 og 3 er overholdt.
Artikel 8
Den kompetente myndigheds forpligtelser med hensyn til udstedelse af identifikationsdokumenter for dyr af hestefamilien født i Unionen
Den zootekniske myndighed og den kompetente sikrer, at de udstedende organer på deres område, som de hver især er ansvarlige for:
a)
udsteder identifikationsdokumenter, der opfylder kravene i artikel 7, stk. 1, 2 og 3
b)
har etableret de nødvendige systemer til, hvis det kræves af den kompetente myndighed, at kontrollere, hvorvidt et identifikationsdokument, der angiveligt er udstedt af dem:
i)
er unikt og ægte og rent faktisk er udstedt for det pågældende dyr
ii)
hvis der anvendes fortrykte uudfyldte identifikationsdokumenter, er forsynet med et løbenummer, der som minimum er trykt på de sider, der indeholder identifikationsdokumentets afsnit I, II og III.
Artikel 9
Udstedelse af identifikationsdokumenter for dyr af hestefamilien født i Unionen
1. Udstedende organer må kun udstede identifikationsdokumenter, for hvilke det gælder, at:
a)
kravene i artikel 7, stk. 1, 2 og 3, er opfyldt
b)
afsnit I er behørigt udfyldt med oplysninger, som er bekræftet af eller på vegne af det udstedende organ, der er angivet i afsnit I, del A, punkt 11
c)
afsnit IV er udfyldt, hvis dette er et krav i henhold til national lovgivning eller i henhold til regler og forskrifter fastsat af det udstedende organ som omhandlet i artikel 5, stk. 1, litra a) og b)
d)
afsnit V er udfyldt i overensstemmelse med stk. 2 i nærværende artikel.
2. Det i artikel 5, stk. 1, litra a), omhandlede udstedende organ identificerer registrerede dyr af hestefamilien som omhandlet i artikel 2, litra e), nr. i), i overensstemmelse med reglerne i den i samme bestemmelse nævnte stambog og indsætter i identifikationsdokumentets afsnit V oplysningerne i oprindelsescertifikatet, jf. artikel 8, stk. 1, andet afsnit, i direktiv 90/427/EØF samt bilaget dertil.
3. Identifikationsdokumentets afsnit V skal, i overensstemmelse med de principper, der er opstillet af den organisation eller forening, som har oprettet den oprindelige stambog for den race, som det pågældende registrerede dyr af hestefamilien tilhører, indeholde:
a)
fuldstændige oplysninger om stamtavle
b)
det afsnit i stambogen, der er omhandlet i artikel 2 eller 3 i beslutning 96/78/EF
c)
hvis stambogen indeholder flere klasser, den klasse i stambogens hovedafsnit, som det registrerede dyr af hestefamilien er indført i.
4. Til registrering af en konkurrence- eller væddeløbshest som omhandlet i artikel 2, litra e), nr. ii), skal det i artikel 5, stk. 1, litra b), omhandlede udstedende organ enten:
a)
i overensstemmelse med stk. 1, litra a) og b), og de af det pågældende udstedende organ fastsatte regler udstede et identifikationsdokument, som overholder bestemmelserne i artikel 7, stk. 1, 2 og 3, eller
b)
anerkende og validere det identifikationsdokument, der er udstedt for den pågældende hest i overensstemmelse med stk. 1 i nærværende artikel, eller
c)
udstede et nyt identifikationsdokument i henhold til artikel 12, stk. 3, litra c).
Artikel 10
Dispensation vedrørende angivelse af visse oplysninger i identifikationsdokumentets afsnit I og IV
1. Uanset artikel 4, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 9, stk. 1, litra b), kan den kompetente myndighed give tilladelse til, at udstedende organer ikke indtegner oplysningerne i punkt 12-18 i identifikationsdokumentets oversigtsdiagram som fastlagt i bilag I, afsnit I, del B, i hånden, forudsat at følgende to betingelser er opfyldt:
a)
Der er implanteret en transponder i henhold til artikel 18, eller der er anvendt en tilsvarende, godkendt alternativ identitetskontrolmetode i henhold til artikel 21.
b)
Det pågældende dyr af hestefamilien er afbildet med et tilstrækkelig detaljeret fotografi eller print.
2. De i artikel 5, stk. 1, litra a) og b), omhandlede udstedende organer kan:
a)
vælge ikke at benytte sig af den dispensation, der er givet i henhold til stk. 1 i nærværende artikel
b)
tilpasse identifikationsdokumenter udstedt i henhold til stk. 1 i nærværende artikel til kravene i artikel 9, stk. 1.
3. Uanset artikel 9, stk. 1, litra c), kan oplysningerne om ejeren gives i form af et ejercertifikat eller registreringsbevis, som er registreret i den i henhold til artikel 38 oprettede database, og hvori følgende er angivet:
a)
dyret af hestefamiliens unikke individnummer
b)
identifikationsdokumentets nummer, hvis et sådant er påført, og koden for transponderen eller en godkendt alternativ identitetskontrolmetode, jf. artikel 21.
Ejercertifikatet eller registreringsbeviset, jf. første afsnit, returneres til det udstedende organ, hvis dyret dør eller sælges, forsvinder, stjæles, slagtes eller aflives.
Artikel 11
Ansøgninger om identifikationsdokumenter for dyr af hestefamilien født i Unionen
1. Brugere skal indgive ansøgninger om identifikationsdokumenter for dyr af hestefamilien, der er født i Unionen, til det pågældende udstedende organ i den medlemsstat, hvor den bedrift, som det pågældende dyr af hestefamilien holdes på, er beliggende, og skal fremlægge alle oplysninger, der er nødvendige for at opfylde denne forordnings bestemmelser.
2. Medlemsstaterne fastsætter frister for indgivelse af ansøgninger som omhandlet i stk. 1, som sikrer, at fristen for identifikation som omhandlet i artikel 12 og artikel 13, stk. 1, kan overholdes.
3. Uanset stk. 1 i nærværende artikel og i overensstemmelse med artikel 1 i beslutning 96/78/EF kan brugeren indgive en ansøgning som omhandlet i stk. 1 i nærværende artikel til det relevante udstedende organ som omhandlet i artikel 5, stk. 1, litra a) og b), som har hovedsæde i en anden medlemsstat end den, hvor den bedrift, som det pågældende dyr af hestefamilien holdes på, er beliggende.
Artikel 12
Frist for identifikation af dyr af hestefamilien født i Unionen
1. Dyr af hestefamilien, der fødes i Unionen, skal identificeres ved et identifikationsdokument udstedt i overensstemmelse med artikel 9 senest 12 måneder efter dyrets fødsel, og under alle omstændigheder inden det forlader fødselsbedriften permanent, undtagen hvis flytningen sker i henhold til artikel 23, stk. 2, litra c), som føl i følge med moderen, som føllet er afhængigt af, eller i henhold til artikel 26, stk. 2.
2. Uanset stk. 1 kan en medlemsstat beslutte at begrænse den tilladte maksimumsperiode til identifikation af det pågældende dyr af hestefamilien til seks måneder eller til det kalenderår, hvor dyret er født.
3. Uanset stk. 1 og 2 kan der til enhver tid udstedes et nyt identifikationsdokument i overensstemmelse med artikel 9:
a)
efter anmodning fra eller af den kompetente myndighed, hvis det eksisterende identifikationsdokument ikke opfylder kravene i artikel 7, stk. 1, 2 og 3, eller hvis bestemte identifikationsoplysninger i afsnit I, II, III eller V ikke er indsat korrekt af det udstedende organ, eller
b)
hvis et avls- og brugsdyr af hestefamilien opgraderes til et registreret dyr af hestefamilien i henhold til regler fastsat af det i artikel 5, stk. 1, litra a), omhandlede udstedende organ, og det eksisterende identifikationsdokument ikke kan tilpasses i overensstemmelse hermed, eller
c)
hvis en hest opgraderes til eller registreres som en registreret hest som omhandlet i artikel 2, litra e), nr. ii), i henhold til regler fastsat af det i artikel 5, stk. 1, litra b), omhandlede udstedende organ, og det eksisterende identifikationsdokument ikke kan tilpasses i overensstemmelse hermed, eller
d)
hvis et identifikationsdokument er udstedt i henhold til artikel 10, stk. 1, og ikke kan tilpasses til kravene i artikel 9, stk. 1, i overensstemmelse med artikel 10, stk. 2, litra b), eller
e)
i tilfælde som omhandlet i artikel 18, stk. 4 og 5, hvis det eksisterende identifikationsdokument ikke kan tilpasses i overensstemmelse hermed, eller
f)
hvis identifikationsdokumentet konfiskeres af den kompetente myndighed i forbindelse med en undersøgelse.
I tilfælde som beskrevet i første afsnit skal det eksisterende identifikationsdokument afleveres til det udstedende organ til ugyldiggørelse, og ugyldiggørelsen af det eksisterende identifikationsdokument og udstedelsen af det nye identifikationsdokument registreres i den i henhold til artikel 38 oprettede database.
Artikel 13
Dispensationer for identifikation af visse dyr af hestefamilien, der lever vildt eller delvis vildt
1. Uanset artikel 12 kan den kompetente myndighed beslutte, at dyr af hestefamilien, der udgør bestemte populationer, som lever vildt eller delvis vildt i særlige områder, som afgrænset af den kompetente myndighed, kun skal identificeres ved et identifikationsdokument udstedt i overensstemmelse med artikel 9 eller artikel 17, stk. 4, når de:
a)
fjernes fra sådanne populationer, undtagen hvis de under officielt tilsyn overføres fra én defineret population til en anden, eller
b)
overgår til husdyrhold.
2. Medlemsstater, der agter at gøre brug af den i stk. 1 omhandlede dispensationsmulighed, underretter under henvisning til denne artikel Kommissionen om de pågældende populationer og områder, som de har afgrænset i henhold til stk. 1, inden de gør brug af denne dispensationsmulighed.
KAPITEL III
IDENTIFIKATION AF DYR AF HESTEFAMILIEN, DER IMPORTERES TIL UNIONEN
Artikel 14
Identifikation af dyr af hestefamilien, der importeres til Unionen
Identifikationsdokumenter udstedt i tredjelande anses for at være gyldige i henhold til denne forordning, hvis de opfylder følgende betingelser:
a)
De er udstedt:
i)
hvis der er tale om registrerede dyr af hestefamilien, af et organ i et tredjeland, opført på den liste, der er omhandlet i artikel 3, stk. 1, i direktiv 94/28/EF, som udsteder afstamningscertifikater, eller
ii)
hvis der er tale om en registreret hest, af en national afdeling af en international organisation eller forening, der administrerer konkurrence- eller væddeløbsheste og har hovedsæde i det tredjeland, som den internationale organisation eller forening som omhandlet i artikel 5, stk. 1, litra b), er beliggende i, eller
iii)
i alle andre tilfælde af den kompetente myndighed i det pågældende dyr af hestefamiliens oprindelsestredjeland.
b)
De opfylder alle krav i artikel 7, stk. 2.
Artikel 15
Ansøgninger om identifikationsdokumenter for dyr af hestefamilien, der importeres til Unionen
1. Brugeren af et dyr af hestefamilien skal ansøge det i artikel 5, stk. 1, omhandlede udstedende organ, der er relevant i forhold til den pågældende kategori af dyr af hestefamilien, om udstedelse, jf. artikel 9, af et identifikationsdokument i henhold til artikel 7 eller om registrering af det eksisterende identifikationsdokument i den database, der er oprettet af det pågældende udstedende organ i henhold til denne forordnings artikel 38, senest 30 dage efter at toldproceduren som defineret i artikel 5, stk. 16, litra a), i forordning (EU) nr. 952/2013 er afsluttet, hvis:
a)
dyr af hestefamilien importeres til Unionen, eller
b)
den kompetente myndighed i overensstemmelse med en afgørelse vedtaget af Kommissionen i henhold til artikel 19, litra b), i direktiv 2009/156/EF har ændret statussen for en registreret hest fra midlertidig indførsel til endelig indførsel i overensstemmelse med samme direktivs artikel 19, litra c).
2. Hvis det i stk. 1 omhandlede identifikationsdokument ikke opfylder kravene i artikel 7, stk. 2, skal det udstedende organ efter anmodning fra brugeren:
a)
udfylde identifikationsdokumentet, således at det opfylder kravene i artikel 7, stk. 2
b)
registrere oplysningerne til identifikation af det pågældende dyr af hestefamilien samt de supplerende oplysninger i den i henhold til artikel 38 oprettede database.
3. Er det ikke muligt at ændre det i stk. 1 omhandlede eksisterende identifikationsdokument, så det opfylder kravene i artikel 7, stk. 2, anses dokumentet ikke for gyldigt identifikationsmiddel i henhold til denne forordning, og det pågældende dyr af hestefamilien identificeres ved udstedelse i overensstemmelse med artikel 9 af et nyt identifikationsdokument, som opfylder kravene i artikel 7, stk. 1, 2 og 3, baseret på det fremlagte identifikationsdokument, der som minimum skal indeholde de oplysninger, der er fastsat i bilaget til direktiv 90/427/EØF.
KAPITEL IV
PÅKRÆVET KONTROL FORUD FOR UDSTEDELSE AF IDENTIFIKATIONSDOKUMENTER OG IDENTITETSKONTROLMETODER
Artikel 16
Kontrol af identifikationsdokumenter udstedt for dyr af hestefamilien
1. Inden udstedelsen af et identifikationsdokument træffer det udstedende organ eller den person, der handler på det udstedende organs vegne, alle passende foranstaltninger til at:
a)
kontrollere, at et sådant identifikationsdokument ikke allerede er udstedt for det pågældende dyr af hestefamilien
b)
forhindre ulovlig udstedelse af flere identifikationsdokumenter for et enkelt dyr af hestefamilien.
2. De i stk. 1 omhandlede foranstaltninger skal omfatte:
a)
gennemgang af de tilgængelige relevante papirer og elektroniske optegnelser
b)
vurdering af dyret af hestefamiliens alder
c)
undersøgelse af dyret af hestefamilien, jf. artikel 17, for eventuelle tegn eller mærker, der giver formodning om, at dyret er blevet identificeret på et tidligere tidspunkt.
Artikel 17
Foranstaltninger til påvisning af tidligere identifikation af dyr af hestefamilien
1. Foranstaltningerne til påvisning af eventuelle tegn eller mærker, der giver formodning om, at dyret er blevet identificeret på et tidligere tidspunkt, jf. artikel 16, skal som minimum omfatte forholdsregler, der gør det muligt at opdage følgende:
a)
enhver tidligere implanteret transponder, idet der anvendes en læseenhed, der er i overensstemmelse med ISO-standard 11785, og som mindst kan læse HDX- og FDX-B-transpondere, som minimum når læseren er i direkte kontakt med kroppens overflade på det sted, hvor en transponder normalt implanteres
b)
ethvert klinisk tegn på, at en tidligere implanteret transponder eller et i henhold til artikel 21 tidligere anbragt mærke er blevet fjernet ved et kirurgisk indgreb eller ændret
c)
ethvert tegn på, at der er anvendt en alternativ identitetskontrolmetode til det pågældende dyr af hestefamilien i henhold til artikel 21.
2. Påvises det med de i stk. 1 omhandlede foranstaltninger, efter at brugeren har indgivet en ansøgning i henhold til artikel 11, stk. 1, at der allerede er implanteret en transponder eller anvendt en alternativ identitetskontrolmetode i henhold til artikel 21, som giver formodning om, at dyret er blevet identificeret i overensstemmelse med artikel 9 på et tidligere tidspunkt, skal det udstedende organ:
a)
udstede et duplikateksemplar af identifikationsdokumentet eller et erstatningsidentifikationsdokument i henhold til artikel 29 eller 32, afhængigt af hvilke oplysninger der foreligger
b)
på passende vis angive de pågældende oplysninger, dvs. transpondernummeret eller den alternative identitetskontrolmetode, i felterne i del A og oversigtsdiagrammet i del B i identifikationsdokumentets afsnit I.
3. Bekræftes det, at en transponder eller en alternativ identitetskontrolmetode som omhandlet i stk. 1, litra b), er blevet fjernet fra et dyr af hestefamilien født i Unionen, uden at den relevante dokumentation foreligger, udsteder det udstedende organ et erstatningsdokument i henhold til artikel 32.
4. Uanset stk. 2 kan den kompetente myndighed tillade, at der udstedes et identifikationsdokument i overensstemmelse med artikel 9 for dyr af hestefamilien, der lever vildt eller delvis vildt, jf. artikel 13, og er forsynet med en transponder, men som der i henhold til artikel 13 ikke er udstedt et identifikationsdokument for, hvis transponderkoden på implanteringstidspunktet blev registreret i databasen hos det udstedende organ, der er ansvarligt for den pågældende population af dyr af hestefamilien.
Artikel 18
Elektroniske identitetskontrolmetoder
1. Det udstedende organ sikrer, at der implanteres en transponder i dyr af hestefamilien, første gang det pågældende dyr identificeres i henhold til artikel 12.
2. Transponderen implanteres parenteralt under aseptiske forhold på dyrets hals midt mellem nakken og manken ved overgangen mellem muskel og spækkam.
Den kompetente myndighed kan dog tillade, at transponderen implanteres et andet sted i dyrets hals, forudsat at en sådan alternativ implantering ikke:
a)
er til potentiel skade for dyret af hestefamiliens velfærd
b)
øger risikoen for, at transponderen migrerer, i forhold til den i første afsnit beskrevne metode.
3. Medlemsstaterne fastsætter, hvilke minimumskvalifikationer der kræves for at kunne foretage det i stk. 2 omhandlede indgreb, eller udpeger en person (i det følgende benævnt »den kvalificerede person«) eller en faggruppe, der skal varetage disse aktiviteter.
4. Udstedende organer som omhandlet i artikel 5, stk. 1, litra a) og b), kan foreskrive, at dyr af hestefamilien, der er identificeret efter en alternativ identitetskontrolmetode i henhold til artikel 21, skal mærkes ved implantering af en transponder med henblik på indførelse eller registrering af dyr af hestefamilien i stambøger eller registrering af registrerede heste som konkurrenceheste.
5. Udstedende organer som omhandlet i artikel 5, stk. 1, og den kompetente myndighed kan foreskrive, at dyr af hestefamilien, der anses for at være identificeret i overensstemmelse med artikel 4, stk. 2, og artikel 43, stk. 1, skal mærkes ved implantering af en transponder til identitetskontrolformål, i tilfælde hvor:
a)
tidligere implanterede og registrerede transpondere ikke længere fungerer
b)
det medfødte eller pådragede/påførte mærke, der er registreret som alternativ identitetskontrolmetode som omhandlet i artikel 21, ikke længere egner sig til formålet, eller
c)
den kompetente myndighed vurderer, at det er nødvendigt at sikre identitetskontrol.
Artikel 19
Foranstaltninger til at sikre, at den kode, der vises af en transponder, er unik
1. Medlemsstaterne fastsætter, i overensstemmelse med de i artikel 2, litra n), nr. i), nævnte standarder, regler med henblik på at sikre, at de koder, der vises af de transpondere, der implanteres af udstedende organer som omhandlet i artikel 5, stk. 1, når de udsteder identifikationsdokumenter i overensstemmelse med artikel 9, er unikke.
2. De regler, der fastsættes i henhold til stk. 1, anvendes, så de ikke giver anledning til problemer i forhold til det identifikationssystem, der er etableret af det udstedende organ i en anden medlemsstat, som foretog identifikationen af et registreret dyr af hestefamilien i henhold til denne forordning.
Artikel 20
Registrering af transponderkoden i identifikationsdokumentet
1. Hvis en transponder er implanteret i henhold til artikel 18, angiver det udstedende organ følgende oplysninger i identifikationsdokumentet:
a)
i afsnit I, del A, punkt 5, som minimum de sidste 15 tegn i den kode, læseenheden viser ved aflæsning af transponderen efter implantering, samt, hvis det er relevant:
i)
en selvklæbende mærkat med en stregkode, forudsat at siden efterfølgende lamineres, eller
ii)
et print af denne stregkode, der som minimum indeholder de sidste 15 tegn i den kode, der er aflæst fra transponderen
b)
i punkt 12 eller 13 (afhængigt af hvilken side transponderen er implanteret i) i oversigtsdiagrammet i afsnit I, del B, angivelse af, hvor transponderen er implanteret i det pågældende dyr af hestefamilien og aflæst efter implanteringen
c)
i punkt 19 i oversigtsdiagrammet i del B underskrift fra enten dyrlægen eller den kvalificerede person, der har foretaget identifikationen af dyret ved at udfylde del A, punkt 3, og oversigtsdiagrammet i del B i afsnit I og aflæst den kode, der er vist af transponderen efter implantering heraf, eller fra den person, der gengiver disse oplysninger med henblik på udstedelse af identifikationsdokumentet i overensstemmelse med de regler, der er fastsat af det udstedende organ.
2. Uanset stk. 1, litra a), angives navnet på producenten eller aflæsningssystemet i identifikationsdokumentets afsnit I, del A, punkt 5, hvis et dyr af hestefamilien er mærket med en tidligere implanteret transponder, som ikke opfylder ISO-standarderne i artikel 2, litra n), nr. i).
Artikel 21
Godkendelse af alternative identitetskontrolmetoder
1. Uanset artikel 18, stk. 1, kan en medlemsstat give tilladelse til passende alternative metoder til identitetskontrol af dyr af hestefamilien født i Unionen, herunder mærker, som opfylder kravene i artikel 4, stk. 1, litra b), og sikrer, at identiteten af det pågældende dyr af hestefamilien som registreret i identifikationsdokumentet kan kontrolleres.
2. Medlemsstaterne sikrer, at:
a)
de alternative metoder til identitetskontrol af dyr af hestefamilien ikke anvendes som eneste identitetskontrolmiddel for hovedparten af de dyr af hestefamilien, der identificeres på deres område i henhold til denne forordning
b)
synlige mærker, som avls- og brugsdyr af hestefamilien påføres, ikke kan forveksles med de mærker, der på deres område er reserveret til brug for udstedende organer som omhandlet i artikel 5, stk. 1, litra a), til registrerede dyr af hestefamilien
c)
enhver godkendt alternativ identitetskontrolmetode eller enhver kombination af disse metoder som minimum giver de samme garantier som en transponder implanteret i henhold til artikel 18
d)
oplysningerne om den alternative identitetskontrolmetode, der er anvendt til et individuelt dyr af hestefamilien, kan angives i et format, der kan digitaliseres og lagres, så der er mulighed for at søge i oplysningerne, i en database oprettet i henhold til artikel 38.
3. Medlemsstater, der agter at gøre brug af den i stk. 1 omhandlede dispensationsmulighed, gør oplysninger om deres godkendte alternative identitetskontrolmetoder tilgængelige for Kommissionen, de øvrige medlemsstater og offentligheden på det i artikel 6, stk. 1, omhandlede websted.
Artikel 22
Forpligtelser for udstedende organer og brugere, der anvender alternative identitetskontrolmetoder
1. Det udstedende organ sikrer, at der ikke udstedes et identifikationsdokument for et dyr af hestefamilien, medmindre:
a)
det er kontrolleret, at den godkendte alternative identifikationsmetode som omhandlet i artikel 21 er anvendt korrekt
b)
den anvendte identitetskontrolmetode angives i identifikationsdokumentets afsnit I, del A, punkt 6 eller 7, eller, hvis det er relevant, afsnit XI, og registreres i databasen, jf. artikel 38, stk. 1, litra f).
2. Er der anvendt en alternativ identitetskontrolmetode, tilvejebringer brugeren redskaberne til at få adgang til disse identifikationsoplysninger eller afholder/accepterer eventuelle udgifter til/forsinkelser i forbindelse med kontrollen af dyret af hestefamiliens identitet.
KAPITEL V
FLYTNING OG TRANSPORT AF DYR AF HESTEFAMILIEN
Artikel 23
Flytning og transport af registrerede dyr af hestefamilien og avls- og brugsdyr af hestefamilien
1. Identifikationsdokumenter udstedt for registrerede dyr af hestefamilien eller for avls- og brugsdyr af hestefamilien i overensstemmelse med artikel 9, stk. 1, artikel 14, artikel 29, artikel 30 eller artikel 32 skal til enhver tid ledsage de dyr af hestefamilien, de er udstedt for, herunder, hvis dette er et krav i henhold til national lovgivning, under transport af slagtekroppen af det pågældende dyr af hestefamilien til forarbejdning i en virksomhed, der er godkendt i henhold til artikel 24, stk. 1, litra a), i forordning (EF) nr. 1069/2009 eller omhandlet i kapitel III, litra a), nr. iii), i bilag III til forordning (EU) nr. 142/2011.
2. Uanset stk. 1 er det ikke et krav, at identifikationsdokumentet ledsager registrerede dyr af hestefamilien eller avls- og brugsdyr af hestefamilien, når disse:
a)
er opstaldet eller på græs, og identifikationsdokumentet kan fremvises umiddelbart af brugeren
b)
midlertidigt rides, drives, herunder forspændt køretøj, eller føres:
i)
i nærheden af bedriften i en medlemsstat, således at identifikationsdokumentet kan fremvises umiddelbart, eller
ii)
under flytning i forbindelse med græsningsskifte af dyr af hestefamilien til og fra registrerede sommergræsningsarealer, forudsat at identifikationsdokumenterne kan fremvises på afsendelsesbedriften
c)
ikke er fravænnet og ledsager moderen eller ammehoppen
d)
deltager i træning eller en prøve som led i en hestesportskonkurrence eller et hestesportsarrangement og i den forbindelse er nødt til midlertidigt at forlade det område, hvor træningen, konkurrencen eller arrangementet finder sted
e)
flyttes eller transporteres i en nødsituation, som vedrører de pågældende dyr af hestefamilien selv eller den bedrift, hvor de holdes.
Artikel 24
Dispensation for flytning eller transport af dyr af hestefamilien, der ledsages af et midlertidigt dokument
1. Det udstedende organ udsteder efter ansøgning fra brugeren eller efter anmodning fra den kompetente myndighed et midlertidigt dokument, der som minimum indeholder de oplysninger, der er foreskrevet i bilag III, og som giver mulighed for, at det pågældende dyr af hestefamilien flyttes eller transporteres inden for samme medlemsstat i en periode, der ikke må overstige 45 dage, mens identifikationsdokumentet afleveres til det udstedende organ eller den kompetente myndighed med henblik på opdatering af identifikationsoplysningerne.
2. Dyr af hestefamilien, der ledsages af et midlertidigt dokument som omhandlet i stk. 1, må ikke flyttes til et slagteri til slagtning til konsum.
3. Uanset stk. 1 skal et dyr af hestefamilien, som i løbet af den i samme stykke omhandlede periode på 45 dage skal transporteres til en anden medlemsstat eller gennem en anden medlemsstat til et tredjeland, uanset dyrets registreringsstatus, ud over det i stk. 1 omhandlede midlertidige dokument også ledsages af et sundhedscertifikat, der er i overensstemmelse med bilag III til direktiv 2009/156/EF.
Artikel 25
Dispensation for flytninger med et smartkort
1. Uanset artikel 23, stk. 1, kan den kompetente myndighed give tilladelse til flytning eller transport inden for samme medlemsstat af registrerede dyr af hestefamilien eller avls- og brugsdyr af hestefamilien, der ikke ledsages af deres identifikationsdokument, hvis de ledsages af et smartkort, der er udstedt af det samme udstedende organ, som udstedte deres identifikationsdokument, og indeholder de i bilag II angivne oplysninger.
2. Medlemsstater, der gør brug af dispensationsmuligheden i stk. 1, kan give hinanden dispensationer for flytning eller transport af registrerede dyr af hestefamilien eller avls- og brugsdyr af hestefamilien på deres egne områder.
De meddeler Kommissionen, at de agter at give sådanne dispensationer.
Artikel 26
Flytning og transport af slagtedyr af hestefamilien
1. Følgende skal ledsage slagtedyr af hestefamilien, der flyttes eller transporteres til slagteriet:
a)
det i overensstemmelse med artikel 9, stk. 1, eller artikel 14 udstedte identifikationsdokument eller
b)
duplikateksemplaret af identifikationsdokumentet udstedt i henhold til artikel 29 eller 30, som var omfattet af undtagelsesbestemmelsen i artikel 31.
2. Uanset stk. 1 kan den kompetente myndighed give tilladelse til, at slagtedyr af hestefamilien, for hvilke der ikke er udstedt et identifikationsdokument i overensstemmelse med artikel 9, stk. 1, transporteres direkte fra fødselsbedriften til slagteriet i samme medlemsstat, forudsat at:
a)
slagtedyrene af hestefamilien er under 12 måneder gamle og har synlige tandstjerner på de midlertidige laterale fortænder
b)
der er sikret ubrudt sporbarhed for transporten fra fødselsbedriften til slagteriet
c)
slagtedyrene af hestefamilien er individuelt mærket under transporten til slagteriet i henhold til artikel 18 eller 21
d)
sendingen i overensstemmelse med afsnit III i bilag II til forordning (EF) nr. 853/2004 ledsages af oplysningerne om fødevarekæden, som skal omfatte angivelse af den individuelle mærkning som omhandlet i litra c) i dette stykke
e)
transponderen eller enhver anden fysisk identifikator, som dyret af hestefamilien måtte være forsynet med i henhold til artikel 21, beskyttes mod efterfølgende svigagtig anvendelse, først og fremmest ved indsamling, destruktion eller bortskaffelse på stedet.
3. Artikel 34, stk. 1, litra b) og c), finder ikke anvendelse på flytning eller transport af slagtedyr af hestefamilien i henhold til stk. 2 i nærværende artikel.
KAPITEL VI
FORVALTNING, DUPLIKATUDSTEDELSE, ERSTATNING OG MIDLERTIDIG UGYLDIGGØRELSE AF IDENTIFIKATIONSDOKUMENTER
Artikel 27
Brugeres forpligtelser med hensyn til forvaltningen af identifikationsdokumenter, der skal sikre kontinuitet i identificeringen af dyret af hestefamilien i hele dets levetid
1. Brugeren af et dyr af hestefamilien skal sikre, at følgende identifikationsoplysninger i identifikationsdokumentet til enhver tid er ajourført og korrekte:
a)
dyret af hestefamiliens status for så vidt angår dets egnethed til slagtning til konsum
b)
den læsbare transponderkode eller det mærke, der er anvendt som alternativ identitetskontrolmetode i henhold til artikel 21
c)
statussen som enten et registreret dyr af hestefamilien eller et avls- og brugsdyr af hestefamilien
d)
oplysningerne om ejerskab, hvis dette er et krav i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, hvor det pågældende dyr af hestefamilien holdes, eller regler fastsat af det i artikel 5, stk. 1, omhandlede udstedende organ.
2. Uanset hvilket udstedende organ der har udstedt identifikationsdokumentet i overensstemmelse med artikel 9, stk. 1, artikel 14, artikel 29 eller artikel 32, skal brugeren af et dyr af hestefamilien sikre, at identifikationsdokumentet indgives til det i artikel 5, stk. 1, omhandlede udstedende organ, der er relevant i forhold til den pågældende kategori af dyr af hestefamilien i den medlemsstat, hvor den bedrift, som det pågældende dyr af hestefamilien holdes på, er beliggende, således at de i artikel 38, stk. 1, omhandlede identifikationsoplysninger fremlægges, senest 30 dage efter at:
a)
et udstedende organ uden for den medlemsstat, hvor bedriften er beliggende, har udstedt identifikationsdokumentet i overensstemmelse med artikel 9, stk. 1
b)
det pågældende dyr af hestefamilien er indført i den medlemsstat, hvor bedriften er beliggende, fra en anden medlemsstat, med undtagelse af
i)
dyr af hestefamilien, der deltager i konkurrencer, væddeløb, opvisninger/skuer, træning og trækdyrsaktiviteter i højst 90 dage
ii)
hingste, der opholder sig i medlemsstaten i bedækningssæsonen
iii)
hopper, der opholder sig i medlemsstaten med henblik på bedækning i højst 90 dage
iv)
dyr af hestefamilien, der befinder sig i veterinærfaciliteter af medicinske årsager
v)
dyr af hestefamilien, der skal slagtes, senest 10 dage efter at de er indført.
3. Når som helst der er behov for at opdatere de i artikel 38, stk. 1, omhandlede identifikationsoplysninger i identifikationsdokumentet, skal brugeren indgive identifikationsdokumentet senest 30 dage efter den begivenhed, der påvirkede identifikationsoplysningerne:
a)
for så vidt angår registrerede dyr af hestefamilien som omhandlet i artikel 2, litra e), nr. i), til det i artikel 5, stk. 1, litra a), omhandlede udstedende organ, som
i)
enten har udstedt identifikationsdokumentet for det pågældende registrerede dyr af hestefamilien eller
ii)
er godkendt i henhold til beslutning 92/353/EØF i den medlemsstat, hvor den bedrift, som det pågældende dyr af hestefamilien holdes på, er beliggende, og har oprettet en stambog, hvori dyret af hestefamilien kan indføres eller registreres i henhold til beslutning 96/78/EF, eller
b)
for så vidt angår registrerede heste som omhandlet i artikel 2, litra e), nr. ii), til det i artikel 5, stk. 1, litra b), omhandlede udstedende organ i overensstemmelse med de regler, der er fastsat af det udstedende organ, som udstedte identifikationsdokumentet for den pågældende registrerede hest, eller
c)
til den kompetente myndighed eller et hvilket som helst udstedende organ udpeget i henhold til denne forordning af den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvor den bedrift, som det pågældende dyr af hestefamilien holdes på, er beliggende.
Artikel 28
Udstedende organers forpligtelser med hensyn til forvaltningen af identifikationsdokumenter, der skal sikre kontinuitet i identificeringen af dyret af hestefamilien i hele dets levetid
Det i artikel 27, stk. 3, omhandlede udstedende organ skal:
a)
foretage de nødvendige opdateringer af identifikationsoplysningerne i identifikationsdokumentet
b)
i identifikationsdokumentets afsnit I, del C, indsætte de krævede oplysninger om det udstedende organ, der som minimum skal bestå af det UELN-kompatible nummer i databasen, såfremt det udstedende organ ikke i første omgang udstedte identifikationsdokumentet i overensstemmelse med artikel 9, stk. 1
c)
udfylde felterne i identifikationsdokumentets afsnit IV, hvis national lovgivning eller regler fastsat af det udstedende organ foreskriver ejerskifte
d)
indlæse eller supplere de i det indgivne identifikationsdokument registrerede identifikationsoplysninger i den database, som det udstedende organ har oprettet i henhold til artikel 38
e)
fremsende oplysningerne til den centrale database, jf. artikel 39.
Artikel 29
Udstedelse af duplikateksemplarer af identifikationsdokumenter
1. Det i artikel 5, stk. 1, omhandlede udstedende organ udsteder et duplikateksemplar af identifikationsdokumentet, såfremt:
a)
det originale identifikationsdokument bortkommer, og det er muligt at fastslå dyrets identitet, først og fremmest ved hjælp af den kode, der er aflæst fra transponderen, eller efter den alternative identitetskontrolmetode, jf. artikel 21, eller
b)
dyret ikke er blevet identificeret inden for de tidsfrister, der er fastsat i artikel 12, artikel 14 eller artikel 43, stk. 2, forudsat at bedækningscertifikatet foreligger og den biologiske moder eller, hvis der er tale om embryooverførsel, rugehoppen er identificeret i henhold til denne forordning, eller
c)
den kompetente myndighed har dokumentation for, at visse identifikationsoplysninger i det eksisterende identifikationsdokument ikke stemmer overens med det pågældende dyr af hestefamilien, og artikel 12, stk. 3, litra a), ikke kan bringes i anvendelse.
2. I tilfælde som beskrevet i stk. 1 skal det i artikel 5, stk. 1, omhandlede udstedende organ efter ansøgning fra brugeren eller efter anmodning fra den kompetente myndighed:
a)
om nødvendigt forsyne dyret med en transponder i henhold til artikel 18 eller anvende en godkendt identitetskontrolmetode i henhold til artikel 21
b)
udstede et duplikateksemplar af identifikationsdokumentet, der er tydeligt mærket som sådant (»duplikateksemplar af identifikationsdokument«) og forsynet med en reference til det unikke individnummer, der er registreret i databasen hos det udstedende organ, som:
i)
foretog den første identifikation af dyret og udstedte det bortkomne originale identifikationsdokument eller
ii)
udsteder duplikateksemplaret af identifikationsdokumentet for et dyr som omhandlet i stk. 1, litra b)
c)
i afsnit II, del II, i duplikateksemplaret af identifikationsdokumentet klassificerer det pågældende dyr af hestefamilien som ikke bestemt til slagtning til konsum.
3. Nærmere oplysninger om det i henhold til stk. 2 udstedte duplikateksemplar af identifikationsdokumentet indlæses med angivelse af det unikke individnummer i den i artikel 38 omhandlede database og fremsendes til den centrale database, jf. artikel 39.
4. Er det bortkomne identifikationsdokument udstedt i overensstemmelse med artikel 9, stk. 1, af et udstedende organ som omhandlet i artikel 5, stk. 1, der ikke længere eksisterer, udstedes duplikateksemplaret af identifikationsdokumentet i henhold til stk. 2 i nærværende artikel af et udstedende organ som omhandlet i artikel 5, stk. 1, i den medlemsstat, hvor den bedrift, som det pågældende dyr af hestefamilien holdes på, er beliggende.
Artikel 30
Udstedelse af identifikationsdokumenter for dyr af hestefamilien, der importeres til Unionen
Uanset artikel 29, stk. 2, kan der, hvis det bortkomne originale identifikationsdokument er udstedt af et udstedende organ som omhandlet i artikel 14, litra a), i et tredjeland, udstedes et nyt identifikationsdokument af det pågældende udstedende organ i tredjelandet, forudsat at det nye identifikationsdokument:
a)
af det i artikel 14, litra a), omhandlede udstedende organ sendes til det i artikel 29, stk. 2, omhandlede udstedende organ, hvis det mærkes som duplikateksemplar af identifikationsdokumentet, dyret klassificeres i henhold til artikel 29, stk. 2, litra c), og oplysningerne indlæses i databasen i henhold til artikel 29, stk. 3
b)
af det udstedende organ eller den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvor den bedrift, som det pågældende dyr af hestefamilien holdes på, er beliggende, fremsendes til brugeren eller, hvis lovgivningen i den medlemsstat, hvor det pågældende dyr af hestefamilien befinder sig, udtrykkeligt foreskriver det, til ejeren.
Artikel 31
Suspendering af status som slagtedyr af hestefamilien til konsum
1. Uanset artikel 29, stk. 2, litra c), og artikel 30 kan den kompetente myndighed, undtagen i tilfælde som beskrevet i artikel 43, stk. 2, beslutte at suspendere et dyr af hestefamiliens status som bestemt til slagtning til konsum for en seksmåneders periode, hvis:
a)
brugeren senest 30 dage efter den anmeldte dato for identifikationsdokumentets bortkomst på tilfredsstillende vis kan dokumentere, at det pågældende dyr af hestefamiliens status som bestemt til slagtning til konsum ikke er bragt i fare med medicinsk behandling
b)
ansøgningen om identifikation er indgivet i dyrets første leveår i overensstemmelse med artikel 1, stk. 1, andet led, i beslutning 96/78/EF, men efter udløbet af den i artikel 12, stk. 2, i denne forordning omhandlede tilladte maksimumsperiode.
2. I det i stk. 1 beskrevne tilfælde angiver den kompetente myndighed i første kolonne i afsnit II, del III, i duplikateksemplaret af identifikationsdokumentet datoen for starten på den seksmåneders suspenderingsperiode og udfylder tredje kolonne sammesteds.
Artikel 32
Udstedelse af erstatningsidentifikationsdokumenter
1. Det i artikel 5, stk. 1, omhandlede udstedende organ udsteder et erstatningsidentifikationsdokument, såfremt:
a)
det originale identifikationsdokument bortkommer, og:
i)
dyrets identitet ikke kan fastslås
ii)
der ikke er nogen tegn på eller beviser for, at et udstedende organ som omhandlet i artikel 5, stk. 1, allerede har udstedt et identifikationsdokument for det pågældende dyr
b)
dyret ikke er blevet identificeret inden for de tidsfrister, der er fastsat i artikel 12, stk. 1 eller 2, artikel 14 eller artikel 43, stk. 2.
2. I tilfælde som beskrevet i stk. 1 skal et udstedende organ som omhandlet i artikel 5, stk. 1, litra c), der er ansvarligt for det område, hvor den bedrift, som det pågældende dyr af hestefamilien holdes på, er beliggende, efter ansøgning fra brugeren eller efter anmodning fra den kompetente myndighed:
a)
implantere en transponder i dyret i henhold til artikel 18 eller anvende en alternativ identitetskontrolmetode i henhold til artikel 21
b)
udstede et erstatningsidentifikationsdokument, der er tydeligt mærket som sådant (»erstatningsidentifikationsdokument«) og forsynet med en reference til et nyligt tildelt unikt individnummer, som svarer til det, der er registreret i databasen på tidspunktet for udstedelse af erstatningsidentifikationsdokumentet
c)
i afsnit II, del II, i erstatningsidentifikationsdokumentet klassificere det pågældende dyr af hestefamilien som ikke bestemt til slagtning til konsum.
3. Nærmere oplysninger om det i henhold til stk. 2 udstedte erstatningsidentifikationsdokument indlæses med angivelse af det unikke individnummer i den i artikel 38 omhandlede database og fremsendes til den centrale database, jf. artikel 39.
Artikel 33
Midlertidig ophævelse af identifikationsdokumentets gyldighed til flytning
Embedsdyrlægen ophæver identifikationsdokumentets gyldighed til flytning med en påtegning herom i dokumentets afsnit III, hvis et dyr af hestefamilien holdes på eller kommer fra en bedrift, som:
a)
er omfattet af et forbud som omhandlet i artikel 4, stk. 5, i direktiv 2009/156/EF eller
b)
er beliggende i en medlemsstat, som ikke er en medlemsstat, der er fri for afrikansk hestepest, eller i en del af en medlemsstats område, som i henhold til artikel 5, stk. 2, i direktiv 2009/156/EF betragtes som angrebet af afrikansk hestepest.
KAPITEL VII
DØDSFALD BLANDT DYR AF HESTEFAMILIEN/DYR AF HESTEFAMILIEN BESTEMT TIL SLAGTNING TIL KONSUM OG REGISTRERING AF MEDICINSK BEHANDLING
Artikel 34
Embedsdyrlægens og den kompetente myndigheds forpligtelser, i forbindelse med at et dyr af hestefamilien slagtes eller dør
1. Når et dyr af hestefamilien slagtes eller dør, træffes følgende foranstaltninger:
a)
Transponderen beskyttes mod efterfølgende svigagtig anvendelse, først og fremmest ved indsamling, destruktion eller bortskaffelse på stedet.
b)
Identifikationsdokumentet ugyldiggøres, som minimum ved at det stemples »ugyldigt« på alle sider, eller ved at samtlige sider gennemhulles, idet hullet skal have en passende diameter, der ikke er mindre end den, der fås med en standardhullemaskine
c)
Under henvisning til det pågældende dyr af hestefamiliens unikke individnummer:
i)
destrueres identifikationsdokumentet under officielt tilsyn på det slagteri, hvor dyret blev slagtet, idet der sendes en erklæring til det udstedende organ, enten direkte eller via det i artikel 36, stk. 2, omhandlede kontaktpunkt, med angivelse af datoen for slagtning af dyret på et slagteri og datoen for destruktion af identifikationsdokumentet, eller også
ii)
returneres det ugyldiggjorte identifikationsdokument til det udstedende organ, der er angivet i identifikationsdokumentets afsnit I, del A, punkt 11, eller i del C i samme afsnit, opdateret i overensstemmelse med artikel 28, litra b), enten direkte eller via det i artikel 36, stk. 2, omhandlede kontaktpunkt, sammen med oplysninger om datoen for slagtning eller aflivning af dyret som led i sygdomsbekæmpelsesforanstaltninger.
2. De i stk. 1 omhandlede foranstaltninger gennemføres af eller under tilsyn af:
a)
embedsdyrlægen;
i)
i tilfælde af slagtning eller aflivning som led i sygdomsbekæmpelsesforanstaltninger, jf. artikel 4, stk. 4, litra a), andet afsnit, i direktiv 2009/156/EF, eller
ii)
efter slagtning, jf. artikel 7, stk. 3, i direktiv 2009/156/EF, eller
b)
den kompetente myndighed som defineret i artikel 3, nr. 10), i forordning (EF) nr. 1069/2009 i tilfælde af bortskaffelse eller forarbejdning af en slagtekrop, som ledsagedes af identifikationsdokumentet i overensstemmelse med national lovgivning, jf. nærværende forordnings artikel 23, stk. 1, i:
i)
en virksomhed, der er godkendt i henhold til artikel 24, stk. 1, litra a), i forordning (EF) nr. 1069/2009, eller
ii)
et lavkapacitetsforbrændingsanlæg som omhandlet i kapitel III, litra a), nr. iii), i bilag III til forordning (EU) nr. 142/2011.
3. Er det ikke muligt at opfylde kravet i stk. 1, litra a), om fjernelse af transponderen fra kroppen af et dyr af hestefamilien slagtet til konsum, erklærer embedsdyrlægen kødet eller den del af kødet, der indeholder transponderen, uegnet til konsum i henhold til afsnit II, kapitel V, punkt 1, litra n), i bilag I til forordning (EF) nr. 854/2004.
Artikel 35
Brugerens og det udstedende organs forpligtelser, i forbindelse med at et dyr af hestefamilien dør eller forsvinder
1. I alle tilfælde, hvor et dyr af hestefamilien dør eller forsvinder, herunder ved tyveri, på anden måde end som omhandlet i artikel 34, returnerer brugeren identifikationsdokumentet til det relevante udstedende organ, som angivet i afsnit I, del A, eller som opdateret, jf. artikel 28, litra b), i identifikationsdokumentets afsnit I, del C, senest 30 dage efter dyrets død eller forsvinden.
2. Det udstedende organ, der modtager oplysninger om et dyr af hestefamiliens død eller forsvinden i overensstemmelse med artikel 34 eller stk. 1 i nærværende artikel, træffer de i artikel 28, litra d) og e), omhandlede foranstaltninger.
Artikel 36
Medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til at sikre udveksling af informationer efter et dyr af hestefamiliens død
1. Medlemsstaterne indfører procedurer for returnering af de ugyldiggjorte identifikationsdokumenter til det udstedende organ, jf. artikel 34, stk. 1, litra c), nr. ii).
2. Medlemsstaterne kan oprette et kontaktpunkt, som tager imod erklæringer som omhandlet i artikel 34, stk. 1, litra c), nr. i), eller identifikationsdokumenter som omhandlet i artikel 34, stk. 1, litra c), nr. ii), og videresender dem til de respektive udstedende organer på deres område.
Kontaktpunktet kan være et forbindelsesorgan som omhandlet i artikel 35 i forordning (EF) nr. 882/2004.
3. I givet fald, jf. stk. 2, skal nærmere oplysninger om kontaktpunktet, som kan indlæses i den i artikel 39 omhandlede centrale database, gøres tilgængelige for de øvrige medlemsstater og offentligheden på det i artikel 6, stk. 1, omhandlede websted.
Artikel 37
Dyr af hestefamilien bestemt til slagtning til konsum og registrering af medicinsk behandling
1. Et dyr af hestefamilien anses for at være bestemt til slagtning til konsum, medmindre det i overensstemmelse med denne forordning i identifikationsdokumentets afsnit II, del II, uigenkaldeligt erklæres for ikke bestemt til dette formål, idet denne erklæring skal være:
a)
underskrevet af ejeren på dennes eget initiativ og attesteret af det udstedende organ, eller
b)
underskrevet af brugeren og den ansvarlige dyrlæge, som handler i overensstemmelse med artikel 10, stk. 2, i direktiv 2001/82/EF, eller
c)
forsynet med det udstedende organs påtegning i forbindelse med udstedelsen af et duplikateksemplar af identifikationsdokumentet i henhold til artikel 29 eller 30 eller et erstatningsidentifikationsdokument i henhold til artikel 32.
2. Inden enhver behandling, der foretages i henhold til artikel 10, stk. 2, i direktiv 2001/82/EF, eller enhver behandling med et lægemiddel, der er godkendt i henhold til samme direktivs artikel 6, stk. 3, fastslår den ansvarlige dyrlæge som omhandlet i artikel 10, stk. 1, i direktiv 2001/82/EF det pågældende dyr af hestefamiliens status som enten:
a)
bestemt til slagtning til konsum, hvilket er standardproceduren, eller
b)
ikke bestemt til slagtning til konsum, jf. identifikationsdokumentets afsnit II, del II.
3. Er behandling som omhandlet i denne artikels stk. 2 ikke tilladt for et dyr af hestefamilien bestemt til slagtning til konsum, påser den ansvarlige dyrlæge som omhandlet i artikel 10, stk. 1, i direktiv 2001/82/EF, at det pågældende dyr af hestefamilien inden behandlingen i overensstemmelse med undtagelsesbestemmelsen i artikel 10, stk. 2, i direktiv 2001/82/EF uigenkaldeligt erklæres for ikke bestemt til slagtning til konsum, ved at:
a)
udfylde og underskrive identifikationsdokumentets afsnit II, del II, og
b)
ugyldiggøre identifikationsdokumentets afsnit II, del III, i overensstemmelse med instrukserne i afsnit II, del III.
4. Når de i stk. 3 omhandlede foranstaltninger er truffet, skal brugeren af det pågældende dyr af hestefamilien senest 14 dage efter underskrivelsen af identifikationsdokumentets afsnit II, del II, indgive identifikationsdokumentet til et udstedende organ i den medlemsstat, hvor den bedrift, som dyret af hestefamilien holdes på, er beliggende, eller fremlægge oplysningerne online, for så vidt der er etableret en sådan adgang til databasen.
5. Uanset stk. 4 kan en medlemsstat træffe foranstaltninger til at sikre, at den ansvarlige dyrlæge meddeler de foranstaltninger, der træffes i henhold til stk. 3, senest 14 dage efter underskrivelsen af identifikationsdokumentets afsnit II, del II:
a)
enten direkte til det i stk. 4 omhandlede udstedende organ og fremlægger de oplysninger, som det udstedende organ har brug for for at kunne opdatere den i henhold til artikel 39 oprettede database, eller
b)
direkte til den i henhold til artikel 39 oprettede centrale database, hvor det sikres, at oplysningerne indlæses i den i henhold til artikel 38 oprettede database af det i stk. 4 omhandlede udstedende organ.
6. Skal et dyr af hestefamilien behandles under de i artikel 10, stk. 3, i direktiv 2001/82/EF omhandlede betingelser, angiver den ansvarlige dyrlæge i identifikationsdokumentets afsnit II, del III, de nødvendige oplysninger om lægemidlet, der indeholder stoffer, som er uundværlige til eller indebærer ekstra kliniske fordele for behandling af dyr af hestefamilien, jf. listen i forordning (EF) nr. 1950/2006.
Den ansvarlige dyrlæge angiver datoen for seneste indgivelse af det pågældende lægemiddel som ordineret og meddeler i overensstemmelse med artikel 11, stk. 4, i direktiv 2001/82/EF brugeren datoen for udløbet af den i overensstemmelse med artikel 10, stk. 3, i samme direktiv fastsatte tilbageholdelsestid.
KAPITEL VIII
OPTEGNELSER OG SANKTIONER
Artikel 38
Database
1. I forbindelse med udstedelsen af identifikationsdokumentet eller registreringen af tidligere udstedte identifikationsdokumenter registrerer det udstedende organ som minimum følgende oplysninger vedrørende det pågældende dyr af hestefamilien i sin database:
a)
det unikke individnummer
b)
art
c)
køn
d)
farve
e)
fødselsdato (dd/mm/åååå) som oplyst af brugeren omhandlet i litra i)
f)
hvis det er relevant, som minimum de sidste 15 tegn i den kode, der er aflæst fra transponderen, eller den kode, der er aflæst med en anordning til radiofrekvensidentifikation, der ikke opfylder ISO-standard 11784, sammen med oplysninger om det påkrævede aflæsningssystem, eller den alternative identitetskontrolmetode anvendt i henhold til artikel 21
g)
fødeland som oplyst af brugeren omhandlet i litra i)
h)
dato for udstedelse og enhver ændring af identifikationsdokumentet
i)
navn og adresse på den bruger, der har indgivet ansøgningen, jf. artikel 11, stk. 1, artikel 15, stk. 1, artikel 29, stk. 2, eller artikel 32, stk. 2, eller i givet fald har indgivet identifikationsdokumentet som omhandlet i artikel 27, stk. 3
j)
statussen som enten registreret dyr af hestefamilien eller avls- og brugsdyr af hestefamilien
k)
dyrets navn (fødselsnavn og, hvis det er relevant, handelsnavn) som oplyst af brugeren omhandlet i litra i)
l)
dyrets status som ikke bestemt til slagtning til konsum (hvis kendt)
m)
løbenummeret, hvis identifikationsdokumentet som omhandlet i artikel 9, stk. 1 og 3 er forsynet med et sådant løbenummer, samt alle oplysninger vedrørende nye identifikationsdokumenter, duplikateksemplarer af identifikationsdokumenter eller erstatningsidentifikationsdokumenter udstedt i henhold til artikel 12, stk. 3, artikel 29, artikel 30 eller artikel 32
n)
landet, hvori den bedrift, som det pågældende dyr af hestefamilien holdes på, er beliggende, som oplyst af brugeren, jf. litra i)
o)
den anmeldte dato for dyrets død eller forsvinden som oplyst af brugeren omhandlet i litra i) eller slagtedatoen.
2. Det udstedende organ opbevarer de i stk. 1 omhandlede registrerede oplysninger i sin database i mindst 35 år eller i mindst to år efter datoen for meddelelsen om det pågældende dyr af hestefamiliens død, jf. artikel 34.
3. Senest 15 dage efter registreringen af de i stk. 1 omhandlede oplysninger videregiver det i samme stykke omhandlede udstedende organ de i samme stykke, litra a)-j) og litra l)-o), omhandlede oplysninger til den centrale database, der er oprettet i henhold til artikel 39 i den medlemsstat:
a)
hvor det udstedende organ er godkendt, anerkendt eller udpeget eller har hovedsæde, jf. artikel 5, stk. 1
b)
hvor det pågældende dyr af hestefamilien er født.
Artikel 39
Oprettelse af en central database
1. Medlemsstaterne opretter en central database med henblik på anvendelsen af denne forordning.
2. Uanset stk. 1 er oprettelse af en central database ikke et krav i medlemsstater, der har én database for registrerede dyr af hestefamilien og én database for avls- og brugsdyr af hestefamilien, forudsat at:
a)
begge databaser kan kommunikere effektivt med hinanden og kan samarbejde med centrale databaser, jf. artikel 40, om opdatering af identifikationsoplysningerne for dyr af hestefamilien, hvis status ændres til enten registrerede dyr af hestefamilien eller avls- og brugsdyr af hestefamilien
b)
den kompetente myndighed har direkte adgang til begge disse databaser.
3. Medlemsstaterne gør navn, adresse og kontaktoplysninger på deres centrale databaser tilgængelige for de øvrige medlemsstater og offentligheden på det i artikel 6, stk. 1, omhandlede websted.
Artikel 40
Forvaltning af og samarbejde mellem de centrale databaser
1. Hver medlemsstat sikrer, at de i artikel 5, stk. 1, omhandlede udstedende organer indlæser de i artikel 28, litra e), og artikel 38, stk. 1, omhandlede oplysninger vedrørende dyr af hestefamilien, der identificeres på medlemsstatens område, i den centrale database, eller at databaserne for de udstedende organer på medlemsstatens område netværksforbindes med den centrale database.
2. Medlemsstaterne samarbejder i overensstemmelse med direktiv 89/608/EØF ved forvaltningen af deres centrale databaser og sikrer, at:
a)
den centrale database i overensstemmelse med denne forordnings artikel 28, under henvisning til det unikke individnummer, kommunikerer enhver ændring af de i artikel 38, stk. 1, omhandlede identifikationsoplysninger til den centrale database i den medlemsstat, hvor identifikationsdokumentet er udstedt
b)
de kompetente myndigheder i andre medlemsstater har gratis adgang til en vis minimumsmængde af oplysninger i den centrale database, således at de kan forhøre sig om, hvorvidt en transponderkode, et unikt individnummer eller et pasnummer er blevet registreret i databasen.
Artikel 41
Sanktioner
Medlemsstaterne fastsætter bestemmelser om sanktioner for overtrædelse af denne forordning og træffer alle nødvendige foranstaltninger til at sikre, at de gennemføres. Sanktionerne skal være effektive, forholdsmæssige og have afskrækkende virkning. Medlemsstaterne giver senest den 1. januar 2016 Kommissionen meddelelse om disse bestemmelser og meddeler omgående senere ændringer af betydning for bestemmelserne.
KAPITEL IX
OVERGANGSBESTEMMELSER OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 42
Ophævelse
Forordning (EF) nr. 504/2008 ophæves med virkning fra den 1. januar 2016.
Henvisninger til den ophævede forordning gælder som henvisninger til nærværende forordning.
Artikel 43
Overgangsbestemmelser
1. Uanset artikel 4, stk. 2, anses følgende dyr af hestefamilien for at være identificeret i henhold til denne forordning:
a)
dyr af hestefamilien, der er født senest den 30. juni 2009, og som pr. denne dato var identificeret i henhold til beslutning 93/623/EØF eller 2000/68/EF, forudsat at de identifikationsdokumenter, der er udstedt for de pågældende dyr af hestefamilien:
i)
var registreret i henhold til artikel 21, stk. 1, i forordning (EF) nr. 504/2008 pr. 31. december 2009 og
ii)
indeholder et afsnit, der svarer til afsnit IX i modellen til identifikationsdokument i bilaget til beslutning 93/623/EF, og identifikationsdokumentets del III-A er udfyldt, hvor der er indsat oplysninger i dokumentets del III-B
b)
dyr af hestefamilien, der er født senest den 30. juni 2009, og som pr. denne dato ikke var identificeret i henhold til beslutning 93/623/EØF eller 2000/68/EF, forudsat at de var identificeret i henhold til forordning (EF) nr. 504/2008 pr. 31. december 2009
c)
dyr af hestefamilien, der var identificeret i henhold til forordning (EF) nr. 504/2008 pr. 31. december 2015.
2. Dyr af hestefamilien, der er født i Unionen eller er importeret til Unionen fra et tredjeland efter den 30. juni 2009, og som ikke er identificeret i henhold til forordning (EF) nr. 504/2008 pr. 31. december 2015, identificeres i henhold til nærværende forordnings artikel 29 eller 32, afhængigt af hvilke oplysninger om deres identitet der er til rådighed, og klassificeres i afsnit II, del II, i duplikateksemplaret af identifikationsdokumentet som ikke bestemt til slagtning til konsum.
3. Uanset artikel 13, stk. 2, er det ikke påkrævet for medlemsstater, der har givet dispensation i henhold til artikel 7 i forordning (EF) nr. 504/2008 inden den 1. januar 2016 og har underrettet Kommissionen herom inden denne dato, at anmelde dem til Kommissionen endnu en gang.
4. Medlemsstater, der ikke har oprettet en central database som omhandlet i artikel 39, opretter en central database i henhold til artikel 39 og sikrer, at den er operationel i overensstemmelse med artikel 40 senest den 30. juni 2016.
Artikel 44
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 1. januar 2016. Artikel 39 anvendes dog fra den 1. juli 2016 i medlemsstater, der ikke har oprettet en operationel central database senest den 1. januar 2016.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 17. februar 2015.