РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 1144/2014 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 22 октомври 2014 година
за мерките за информиране и насърчаване, свързани със селскостопанските продукти, прилагани на вътрешния пазар и в трети държави, и за отмяна на Регламент (ЕО) № 3/2008 на Съвета
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 42 и член 43, параграф 2 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (2),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (3),
като имат предвид, че:
(1)
В съответствие с Регламент (ЕО) № 3/2008 на Съвета (4) Съюзът може да прилага на вътрешния пазар и в трети държави мерки за информиране и насърчаване, свързани със селскостопанските продукти и с методите им на производство, както и с някои хранителни продукти, произведени на базата на селскостопански продукти.
(2)
Предвид натрупания опит и перспективите за развитие на селскостопанския сектор и на пазарите както в рамките на Съюза, така и извън него, следва да се преразгледа схемата, установена с Регламент (ЕО) № 3/2008, и да се повиши нейната съгласуваност и ефективност. Следователно Регламент (ЕО) № 3/2008 следва да бъде отменен и заменен с нов регламент.
(3)
Целта на тези мерки за информиране и насърчаване е повишаването на конкурентоспособността на селскостопанския сектор в Съюза, като по този начин се постигнат по-справедливи условия на конкуренция както на вътрешния пазар, така и в трети държави. По-специално мерките за информиране и насърчаване следва да имат за цел да повишат осведомеността на потребителите за качествата на селскостопанските продукти и методи на производство в Съюза и да повишат осведомеността за схемите за качество на Съюза и тяхната разпознаваемост. Също така те следва да повишат конкурентоспособността на селскостопанските продукти от Съюза и тяхното потребление, да подобрят репутацията им както в рамките на Съюза, така и извън него, и да увеличат пазарния дял на тези продукти, като се обърне специално внимание на пазарите в трети държави, които имат най-голям потенциал за растеж. В случай на сериозни смущения на пазара, загуба на потребителското доверие или други специфични проблеми тези мерки следва да спомогнат за възстановяване на нормалните пазарни условия. Мерките за информиране и насърчаване следва да допълват и подсилват по полезен начин мерките, прилагани от държавите членки. За да постигнат своите цели, мерките за информиране и насърчаване следва да продължат да бъдат прилагани както в рамките на Съюза, така и извън него.
(4)
Мерките следва също така да целят изтъкване на автентичността на продуктите от Съюза с цел да се подобри осведомеността на потребителите относно качествата на автентичните продукти в сравнение с имитациите и фалшивите продукти; това ще допринесе значително за разпознаването както в Съюза, така и в трети държави на символите, означенията и съкращенията, обозначаващи участие в европейските схеми за качество, създадени с Регламент (ЕС) № 1151/2012 на Европейския парламент и на Съвета (5).
(5)
Една от силните страни на Съюза при производството на храни е свързана с разнообразието на неговите продукти и с техните специфични характеристики, които са свързани с различните географски области и различните традиционни методи и които предлагат уникални вкусове, чието разнообразие и автентичност са все по-търсени от потребителите както в Съюза, така и извън него.
(6)
В допълнение към информацията за характерните особености на селскостопанските и хранителните продукти от Съюза допустимите мерки могат също така да съдържат достъпни за потребителите послания, насочени, наред с другото, към хранителната стойност, вкуса, традицията, разнообразието и културата.
(7)
Мерките за информиране и насърчаване не следва да са насочени към търговски марки или произход. При все това следва да е възможно търговските марки и произходът на продукта да бъдат обозначени с цел подобряване на качеството и ефективността на демонстрациите, дегустациите и материалите за информиране и насърчаване, при условие че се зачита принципът за забрана на дискриминацията и че мерките не са насочени към насърчаване на потреблението на даден продукт единствено въз основа на неговия произход. Освен това тези мерки следва да са съобразени с общите принципи на правото на Съюза и не следва да водят до ограничаване на свободното движение на селскостопански и хранителни продукти в нарушение на член 34 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС). Следва да бъдат предвидени специални правила относно визуалното представяне на марката и произхода в основното, свързано със Съюза, послание на кампанията.
(8)
Съюзът изнася предимно крайни селскостопански продукти, сред които селскостопански продукти, които не са включени в приложение I към ДФЕС. Следователно мерките за информиране и насърчаване следва да бъдат разширени, така че да включат някои продукти, които не са включени в обхвата на приложение I към ДФЕС. Това би съответствало на другите схеми на Общата селскостопанска политика (ОСП), като например европейските схеми за качество, които вече са отворени за тези продукти.
(9)
Мерките за информиране и насърчаване на Съюза, свързани с вина, предвидени в рамките на ОСП, са един от ключовите елементи в програмите за помощ в лозаро-винарския сектор. Мерките за информиране и насърчаване следва да намират приложение единствено при вина с наименование за произход или защитено географско указание, както и вина с обозначение на винения сорт лоза. При обикновените програми съответната програма следва също така да включва друг селскостопански или хранителен продукт. По същия начин Регламент (ЕС) № 508/2014 на Европейския парламент и на Съвета (6) предвижда насърчаването на продуктите от риболов и аквакултури. Следователно е необходимо да се ограничи допустимостта по отношение на продуктите от риболов и аквакултури, изброени в приложение I към Регламент (ЕС)№ 1379/2013 на Европейския парламент и на Съвета (7), във връзка с които могат да се прилагат мерки за информиране и насърчаване в рамките на настоящата схема, единствено до случаите, когато продуктите от риболов и аквакултури са свързани с друг селскостопански или хранителен продукт.
(10)
Мерките за информиране и насърчаване следва да могат да се прилагат за продуктите, обхванати от схемите за качество на Съюза и от схеми за качество, признати от държавите членки, тъй като тези схеми предоставят на потребителите гаранции относно качеството и характеристиките на продукта или използвания производствен процес, осигуряват добавена стойност за съответните продукти и подобряват възможностите за тяхната пазарна реализация. Мерките за информиране и насърчаване следва също така да могат да се прилагат и за биологичния производствен метод, както и за логото за качествен селскостопански продукт от най-отдалечените региони.
(11)
През периода 2001-2011 г. само 30 % от бюджета, предназначен за мерки за информиране и насърчаване, са били изразходвани за мерки, насочени към пазарите на трети държави, макар че тези пазари предлагат значителен потенциал за растеж. Необходимо е да се предвидят правила с цел насърчаване на прилагането на по-голям брой мерки за информиране и насърчаване, свързани със селскостопанските продукти от Съюза в трети държави, по-специално чрез предоставянето на засилена финансова подкрепа.
(12)
С цел да се гарантира ефективността на прилаганите мерки за информиране и насърчаване, те следва да бъдат разработвани в рамките на програми за информиране и насърчаване. Досега тези програми бяха представяни от браншови и/или междубраншови организации. С цел да се повиши броят на предлаганите мерки и да се подобри тяхното качество обхватът на бенефициерите следва да се разшири, така че да се включат организациите на производители и техни асоциации, обединения и органи на хранително-вкусовия сектор, чиято цел и дейност е да предоставят информация за селскостопанските продукти и да ги популяризират.
(13)
Съфинансираните от Съюза мерки за информиране и насърчаване следва да демонстрират характерно за Съюза измерение. За тази цел, както и с цел да се избегне разпиляване на ресурси и да се увеличи видимостта на Европа чрез тези мерки за информиране и насърчаване, свързани със селскостопанските продукти и определени хранителни продукти, е необходимо изготвянето на работна програма, в която да се определят стратегическите приоритети на тези мерки от гледна точка на целевите популации, продукти, схеми или пазари, както и естеството на посланията за информиране и насърчаване. Програмата следва да бъде разработена въз основа на общите и специфичните цели, установени съгласно настоящия регламент, и следва да е съобразена с предлаганите от пазарите възможности, както и с необходимостта от допълване и засилване на действията, предприети от държавите членки и операторите, както на вътрешния пазар, така и в трети държави, с цел да се осигури съгласуваност на политиката за информиране и насърчаване. За тази цел при разработването на програмата Комисията следва да се консултира с държавите членки и съответните заинтересовани страни.
(14)
Работната програма следва да предвижда, наред с другото, специални правила с оглед реагиране в случай на сериозни смущения на пазара, загуба на доверието на потребителите или други специфични проблеми. В допълнение Комисията следва да вземе предвид по-специално преобладаващото място на малките и средните предприятия от хранително-вкусовия сектор - сектор, който се ползва от извънредните мерки, предвидени в членове 219, 220 и 221 от Регламент (ЕС) № 1308/2013 на Европейския парламент и на Съвета (8), а по отношение на мерките, насочени към трети държави, да вземе предвид споразуменията за свободна търговия, попадащи в обхвата на общата търговска политика на Съюза. При разработването на тази програма Комисията следва да вземе предвид също така неблагоприятните характеристики на планинските, островните и най-отдалечените региони на Съюза.
(15)
С цел да се гарантира ефективност при прилагането на мерките за информиране и насърчаване, то следва да бъде възложено на прилагащи организации, избрани посредством състезателна процедура. При все това в надлежно обосновани случаи предлагащите организации следва да имат възможност да приложат пряко определени части от своята програма.
(16)
Комисията следва да може да прилага мерки за информиране и насърчаване по своя собствена инициатива, включително мисии на високо равнище, по-специално с оглед да допринася за отварянето на нови пазари. Комисията също така следва да има възможност да провежда свои собствени кампании с цел бърза и ефективна реакция в случай на сериозни смущения на пазара или загуба на доверието на потребителите. Ако е необходимо, Комисията следва да преразгледа своите инициативи, предназначени за провеждането на подобни кампании. Бюджетните кредити, отпуснати за текущи обикновени или многонационални програми за информиране и насърчаване, не следва да се намаляват в случай на действие, предприето от Комисията при тези обстоятелства.
(17)
Извън и в допълнение към мерките за информиране и насърчаване е необходимо Комисията да разработи и координира услуги за техническа подкрепа на равнището на Съюза с цел да се помогне на операторите да участват в съфинансираните програми, да провеждат ефективни кампании или да развиват експортните си дейности. Тези услуги следва, по-специално, да включват даване на насоки за подпомагане на потенциалните бенефициери при спазването на правилата и процедурите, свързани с тази политика.
(18)
Резултатите от усилията за популяризиране на продуктите от Съюза на пазарите в трети държави понякога са ограничени поради конкуренция с имитации и фалшиви продукти. Услугите за техническа подкрепа, разработени от Комисията, следва да включват консултации за сектора с оглед на защита на продуктите от Съюза от имитация и фалшификация.
(19)
Опростяването на нормативната среда на ОСП е важен приоритет на Съюза. Този подход следва да се приложи и към настоящия регламент. По-специално следва да бъдат преразгледани принципите на административно управление на програмите за информиране и насърчаване с цел те да бъдат опростени и да се даде възможност на Комисията да установи правила и процедури, уреждащи представянето, оценката и подбора на предложенията за програми. При все това Комисията следва да гарантира, че държавите членки получават своевременно информация относно всички предложени и избрани програми. Тази информация следва да включва по-специално броя на получените предложения, заинтересованите държави членки и сектори и резултата от оценката на тези предложения.
(20)
Сътрудничеството между икономическите оператори от различни държави членки допринася съществено за повишаване на добавена стойност на Съюза и за подчертаване на разнообразието от селскостопански продукти от Съюза. Независимо от приоритета, който се дава на програмите, разработени съвместно от предлагащи организации от различни държави членки, през периода 2001-2011 г. бюджетът за такива програми е бил едва 16 % от бюджета, предназначен за мерки за информиране и насърчаване. Ето защо, за да се преодолеят съществуващите пречки, свързани с изпълнението на многонационалните програми, следва да се въведат нови правила, по-специално по отношение на управлението им.
(21)
Следва да се определят правила за финансирането. По принцип Съюзът следва да поема само част от разходите по програмите, за да се гарантира, че заинтересованите предлагащи организации поемат своята част от отговорността. Въпреки това някои административни разходи и разходи за персонал, които не са свързани с прилагането на ОСП, са неразделна част от мерките за информиране и насърчаване и следва да е допустимо финансирането им от Съюза.
(22)
Всяка мярка следва да подлежи на мониторинг и оценка с оглед да се подобри качеството ѝ и да се докажат постигнатите резултати. В този контекст следва да се изготви списък с показатели, като въздействието на политиката за насърчаване следва да се оценява от гледна точка на стратегическите цели на тази политика. Комисията следва да установи рамка за мониторинг и оценка на тази политика в съответствие с общата рамка за мониторинг и оценка на ОСП.
(23)
С цел допълване или изменение на някои несъществени елементи от настоящия регламент на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 290 ДФЕС. Това правомощие следва да обхваща внасянето на допълнения в списъка в приложение I към настоящия регламент, критериите за допустимост на предлагащите организации, условията, уреждащи състезателната процедура за подбор на прилагащи организации, специалните условия за допустимост във връзка с обикновените програми, разходите за мерки за информиране и насърчаване и административни разходи и разходи за персонал, както и разпоредбите, необходими за улесняване на прехода между Регламент (ЕО) № 3/2008 и настоящия регламент. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе подходящи консултации, включително на експертно равнище. При подготовката и изготвянето на делегираните актове Комисията следва да осигури едновременното и своевременно предаване на съответните документи по подходящ начин на Европейския парламент и на Съвета.
(24)
За да се гарантират еднакви условия за изпълнение на настоящия регламент, на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия във връзка с подробните правила относно визуалното представяне на търговски марки по време на демонстрации или дегустации на продукти и върху информационните и промоционалните материали, както и относно визуалното представяне на произхода на продуктите върху информационните и промоционалните материали; годишните работни програми; подбора на обикновените програми; подробните правила, съгласно които предлагаща организация може да получи разрешение да изпълни самостоятелно някои части от обикновена програма; реда и условията за изпълнение, мониторинг и контрол на обикновените програми; правилата за сключване на договори за изпълнение на обикновените програми, избрани в съответствие с настоящия регламент, и общата рамка за оценка на въздействието на програмите, както и система от показатели. Тези правомощия следва да се упражняват в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета (9).
(25)
Доколкото, предвид съществуващите връзки между политиката за насърчаване и другите инструменти на ОСП и като се има предвид многогодишната гаранция за финансиране от Съюза и съсредоточаването на това финансиране върху ясно определени приоритети, целите на настоящия регламент не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите членки, а могат да бъдат по-добре постигнати на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигането на тези цели,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Предмет
Настоящият регламент установява условията, при които мерките за информиране и насърчаване, свързани със селскостопанските продукти и някои хранителни продукти, произведени на базата на селскостопански продукти, прилагани на вътрешния пазар или в трети държави (наричани по-нататък „мерки за информиране и насърчаване“), могат да бъдат финансирани изцяло или частично от бюджета на Съюза.
Член 2
Общи и специфични цели на мерките за информиране и насърчаване
1. Общата цел на мерките за информиране и насърчаване е да се подобри конкурентоспособността на селскостопанския сектор на Съюза.
2. Специфичните цели на действията за информиране и насърчаване са:
а)
повишаване на осведомеността относно качествата на селскостопанските продукти от Съюза и относно високите стандарти, приложими към производствените методи в Съюза;
б)
повишаване на конкурентоспособността и потреблението на селскостопански продукти и определени хранителни продукти от Съюза и подобряване на репутацията им както в рамките на Съюза, така и извън него;
в)
повишаване на осведомеността за схемите на Съюза за качество и на тяхната разпознаваемост;
г)
увеличаване на пазарния дял на селскостопанските продукти от Съюза и на някои хранителни продукти, като се обръща специално внимание на пазарите в трети държави с най-голям потенциал за растеж;
д)
възстановяване на нормалните пазарни условия в случай на сериозни смущения на пазара, загуба на доверието на потребителите или други специфични проблеми.
Член 3
Описание на мерките за информиране и насърчаване
Мерките за информиране и насърчаване са насочени към:
а)
подчертаване на особените характеристики на методите на селскостопанско производство в Съюза, по-специално от гледна точка на безопасността на храните, проследимостта, автентичността, етикетирането, аспектите, свързани с хранителната стойност и опазването на здравето, хуманното отношение към животните, опазването на околната среда и устойчивостта, както и характеристиките на селскостопанските и хранителните продукти, по-специално от гледна точка на тяхното качество, вкус, разнообразие или традиции;
б)
повишаване на осведомеността относно автентичността на европейските защитени наименования за произход, защитени географски указания и храни с традиционно специфичен характер.
Тези мерки се състоят, по-специално, от действия за връзки с обществеността и информационни кампании и могат също така да са под формата на участие в събития, панаири и изложения с национално, европейско и международно значение.
Член 4
Характеристики на мерките
1. Действията за информиране и насърчаване не са насочени към търговски марки. Независимо от това трябва да има възможност търговските марки да бъдат видими по време на демонстрации или дегустации на продуктите и върху информационните и промоционалните материали, при условие че се спазва принципът за забрана на дискриминация и че не се променя общият характер на мерките като мерки, които не са насочени към търговски марки. Принципът за забрана на дискриминация се прилага, като се гарантира равно третиране и достъп за всички търговски марки на предлагащите организации и на равно третиране на държавите членки. Всяка търговска марка е видима в еднаква степен, а за нейното графично представяне се използва по-малък формат отколкото за главното послание за Съюза в рамките на кампанията. Излагат се няколко търговски марки, освен при надлежно обосновани обстоятелства, които произтичат от специфичното положение на съответната държава членка.
2. Мерките за информиране и насърчаване не трябва да са насочени към произхода на продуктите. Мерките не са насочени към насърчаване на потреблението на продукти единствено въз основа на произхода им. Независимо от това трябва да има възможност произходът на продуктите да бъде видим върху информационните и промоционалните материали при следните условия:
а)
на вътрешния пазар обозначаването на произхода трябва винаги да е второстепенно спрямо главното послание за Съюза на кампанията;
б)
в трети държави обозначаването на произхода може да е наравно с главното послание за Съюза на кампанията;
в)
за продукти, които са признати съгласно схемите за качество, посочени в член 5, параграф 4, буква а), регистрираният в наименованието произход може да се обозначава без ограничение.
3. Комисията приема актове за изпълнение, установяващи подробни правила относно:
а)
визуалното представяне на търговски марки по време на демонстрации или дегустации и върху информационните и промоционалните материали съгласно посоченото в параграф 1, както и еднаквите условия, съгласно които може да бъде изложена само една търговска марка; както и
б)
визуалното представяне на произхода на продуктите върху информационните и промоционалните материали съгласно посоченото в параграф 2.
Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 23, параграф 2.
Член 5
Допустими продукти и схеми
1. Мерките за информиране и насърчаване могат да обхващат следните продукти:
а)
продуктите, изброени в списъка от приложение I към ДФЕС, с изключение на тютюна;
б)
продуктите, изброени в приложение I към настоящия регламент;
в)
спиртните напитки със защитено географско указание съгласно Регламент (ЕО) № 110/2008 на Европейския парламент и на Съвета (10).
2. На Комисията се предоставя правомощието с цел отчитане на пазарните тенденции да приема делегирани актове в съответствие с член 22 за допълване на списъка в приложение I към настоящия регламент чрез добавяне на хранителни продукти към този списък.
3. Независимо от параграф 1:
а)
мерките за информиране и насърчаване могат да обхващат единствено вина с наименование за произход или защитено географско указание, както и вина с обозначение на винения сорт лоза; при обикновените програми, посочени в член 6, параграф 3, съответната програма трябва да обхваща и други продукти, посочени в параграф 1, букви а) и б);
б)
по отношение на спиртните напитки, посочени в параграф 1, буква в), вината, посочени в буква а) от настоящия параграф, и бирата, мерките, насочени към вътрешния пазар, се ограничават до информиране на потребителите относно схемите, посочени в параграф 4, и отговорната консумация на тези напитки;
в)
мерките за информиране и насърчаване могат да се прилагат за продуктите от риболов и аквакултури, изброени в приложение I към Регламент (ЕС) № 1379/2013, само ако съответната програма се прилага и за други продукти, посочени в параграф 1.
4. Мерките за информиране и насърчаване могат да обхващат следните схеми:
а)
схемите за качество, установени в Регламент (ЕС) № 1151/2012, в Регламент (ЕО) № 110/2008 и в член 93 от Регламент (ЕС) № 1308/2013;
б)
биологичният метод на производство по смисъла на определението в Регламент (ЕО) № 834/2007 на Съвета (11);
в)
графичният символ на качествените селскостопански продукти, специфични за най-отдалечените региони на Съюза, посочен в член 21 от Регламент (ЕС) № 228/2013 на Европейския парламент и на Съвета (12);
г)
схемите за качество, посочени в член 16, параграф 1, букви б) и в) от Регламент (ЕС) № 1305/2013 на Европейския парламент и на Съвета (13).
ГЛАВА II
ПРИЛАГАНЕ НА МЕРКИТЕ ЗА ИНФОРМИРАНЕ И НАСЪРЧАВАНЕ
РАЗДЕЛ 1
Общи разпоредби
Член 6
Видове действия
1. Мерките за информиране и насърчаване са под формата на:
а)
програми за информиране и насърчаване (наричани по-нататък „програмите“); и
б)
мерките по инициатива на Комисията, посочени в член 9.
2. Програмите се състоят от набор от съгласувани операции и се прилагат в продължение на най-малко една година, но не по-дълго от три години.
3. Обикновените програми, които са допълнително уредени в раздел 2 от настоящата глава, могат да бъдат представяни от една или повече предлагащи организации, посочени в член 7, параграф 1, буква а), в) или г), като всички организации трябва да са от една и съща държава членка.
4. Многонационалните програми, които са допълнително уредени в раздел 3 от настоящата глава, могат да бъдат представяни от:
а)
най-малко две предлагащи организации, посочени в член 7, параграф 1, буква а), в) или г), от най-малко две държави членки; или
б)
от една или повече организации на Съюза, посочени в член 7, параграф 1, буква б).
Член 7
Предлагащи организации
1. Програмата може да бъде предлагана от:
а)
браншови или междубраншови организации, установени в държава членка и представителни за съответния сектор или сектори в тази държава членка, и по-специално междубраншовите организации, посочени в член 157 от Регламент (ЕС) № 1308/2013, и групите по смисъла на определението в член 3, точка 2 от Регламент (ЕС) № 1151/2012, при условие че те са представителни за наименование, което е защитено съгласно Регламент (ЕС) № 1151/2012 и е обхванато от програмата;
б)
браншови или междубраншови организации на Съюза, представителни за съответния сектор или сектори на равнището на Съюза;
в)
организации на производители или асоциации на организации на производители, посочени в членове 152 и 156 от Регламент (ЕС) № 1308/2013, които са признати от държава членка;
г)
органи на хранително-вкусовия сектор, чиято цел и дейност е да предоставят информация за селскостопанските продукти и да ги промотират и на които съответната държава членка е възложила ясно определени задачи, свързани с обществени услуги в тази област; тези органи трябва да са законно създадени във въпросната държава членка най-малко две години преди датата на поканата за представяне на предложения, посочена в член 8, параграф 2.
2. На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 22 за определяне на специалните условия, съгласно които всяка предлагаща организация, всяка група и всеки орган, посочени в параграф 1, могат да представят програма. По-специално тези условия трябва да гарантират представителността на тези организации, групи и органи и значимостта на обхвата на програмата.
Член 8
Годишна работна програма
1. Комисията приема актове за изпълнение, установяващи за всяка година годишна работна програма, в която се посочват преследваните оперативни цели, оперативните приоритети, очакваните резултати, методът за изпълнение и общата сума на плана за финансиране. Годишната работна програма, и по-специално нейните оперативни приоритети трябва да са съобразени с общите и специфичните цели, изложени в член 2. По-специално в програмата се предвиждат специални временни мерки за реагиране на сериозни смущения на пазара, загуба на потребителското доверие или други специфични проблеми, посочени в член 2, параграф 2, буква д). Тя съдържа също така основните критерии за оценка, описание на мерките, които ще се финансират, размер на сумите, разпределени за всеки вид мерки, примерен график на изпълнението и, по отношение на безвъзмездните средства, максималния процент на финансовото участие на Съюза. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 23, параграф 2.
2. При обикновените и многонационалните програми работната програма, посочена в параграф 1, се изпълнява чрез публикуването от Комисията на покани за представяне на предложения в съответствие с част I, дял VI от Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 на Европейския парламент и на Съвета (14).
Член 9
Мерки по инициатива на Комисията
1. Комисията може да прилага мерките за информиране и насърчаване, описани в член 3, включително кампании в случай на сериозни смущения на пазара, загуба на доверието на потребителите или други специфични проблеми, посочени в член 2, параграф 2, буква д). Тези мерки могат да бъдат по-специално под формата на мисии на високо равнище, на участие чрез щандове в търговски панаири и изложения с международно значение или на операции, предназначени да подобрят репутацията на продуктите от Съюза.
2. Комисията разработва услуги за техническа подкрепа, по-специално с оглед на:
а)
насърчаване на осведомеността за различните пазари, включително чрез проучвателни бизнес срещи;
б)
поддържане на динамична браншова мрежа, свързана с политиката за информиране и насърчаване, включително чрез предоставяне на консултации на сектора във връзка със заплахата от имитации и фалшиви продукти в трети държави; и
в)
подобряване на осведомеността за правилата на Съюза, свързани с разработването и изпълнението на програмите.
Член 10
Забрана за двойно финансиране
Мерките за информиране и насърчаване, финансирани съгласно настоящия регламент, не могат да получават каквото и да е друго финансиране от бюджета на Съюза.
РАЗДЕЛ 2
Изпълнение и управление на обикновените програми
Член 11
Подбор на обикновените програми
1. Комисията извършва оценка и подбор на предложенията за обикновени програми, изпратени в отговор на поканата за представяне на предложения, посочена в член 8, параграф 2. На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 22 за определяне на конкретните условия за допустимост по отношение на обикновените програми.
2. Комисията приема актове за изпълнение, с които определя избраните обикновени програми, евентуалните изменения, които да бъдат направени в тях, и съответните бюджети. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 23, параграф 2.
Член 12
Информация относно подбора на обикновените програми
Комисията предоставя на комитета по член 23 и по този начин - на държавите членки, своевременна информация по всички предложени или избрани програми.
Без да се засяга Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012, Комисията предоставя по-специално:
а)
информация относно броя на получените предложения, държавите членки, в които са установени предлагащите организации, включените сектори и пазара или пазарите, към които са насочени;
б)
информация относно резултатите от оценката на предложенията и обобщеното им описание.
Член 13
Прилагащи организации за обикновените програми
1. След надлежното провеждане на състезателна процедура предлагащата организация избира прилагащите организации за избраните обикновени програми, по-специално с оглед да се гарантира ефективност при прилагането на мерките.
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 22 за определяне на условията, уреждащи състезателната процедура за подбора на прилагащите организации, посочени в първа алинея.
2. Чрез дерогация от параграф 1 определени части от програмата могат да бъдат изпълнени самостоятелно от предлагаща организация при спазване на условията, свързани с опита на предлагащата организация в областта на изпълнението на подобни мерки, до разходите за тези мерки в сравнение с нормалните пазарни цени и до дела от общите разходи, който съответства на частта от програмата, изпълнявана от предлагащата организация.
Комисията приема актове за изпълнение, с които определя подробни правила, при спазване на които предлагащата организация може да получи разрешение да изпълни самостоятелно определени части от програмата. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 23, параграф 2.
Член 14
Изпълнение, мониторинг и контрол на обикновените програми
1. Съответните държави членки отговарят за правилното изпълнение на обикновените програми, избрани съгласно член 11, както и за извършване на свързаните с тях плащания. Държавите членки гарантират, че информационните и промоционалните материали, изготвени в рамките на посочените програми, са в съответствие с правото на Съюза.
Комисията приема актове за изпълнение, с които определя мерките за изпълнение, мониторинг и контрол, както и правилата, свързани със сключването на договори за изпълнението на избраните съгласно настоящия регламент обикновени програми. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 23, параграф 2.
2. Държавите членки осигуряват изпълнението, мониторинга и контрола на обикновените програми в съответствие с Регламент (ЕС) № 1306/2013 на Европейския парламент и на Съвета (15) и в съответствие с актовете за изпълнение, приети съгласно параграф 1.
Член 15
Финансови разпоредби, свързани с обикновените програми
1. Финансовото участие на Съюза в обикновените програми на вътрешния пазар съответства на 70 % от допустимите разходи.Финансовото участие на Съюза в обикновените програми в третите държави съответства на 80 % от допустимите разходи. Останалата част от разходите е изцяло за сметка на предлагащите организации.
2. Процентите, посочени в параграф 1, се увеличават на 85 % в случай на сериозни смущения на пазара, загуба на потребителското доверие или други специфични проблеми, посочени в член 2, параграф 2, буква д).
3. Чрез дерогация от параграфи 1 и 2 по отношение на предлагащите организации, установени в държави членки, които на или след 1 януари 2014 г. получават финансова помощ в съответствие с членове 136 и 143 ДФЕС, процентите по параграф 1 са съответно 75 % и 85 %, а процентът, посочен в параграф 2 - 90 %.
Първа алинея се прилага единствено за програмите, във връзка с които Комисията е взела решение преди датата, от която съответната държава членка вече не получава такава финансова помощ.
4. Допуска се проучванията за оценка на резултатите от мерките за информиране и насърчаване, предприети в съответствие с общата рамка, посочена в член 25, да бъдат финансирани от Съюза при спазване на условия, подобни на тези, уреждащи съответната обикновена програма.
5. Съюзът финансира изцяло разходите за експертни услуги, свързани с подбора на програмите, съгласно член 4, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕС) № 1306/2013.
6. Предлагащите организации предоставят гаранции с цел да се обезпечи правилното изпълнение на обикновените програми.
7. Съюзът финансира мерки за информиране и насърчаване, прилагани чрез обикновени програми, съгласно член 4, параграф 1, буква в) от Регламент (ЕС) № 1306/2013.
8. На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 22 за определяне на конкретните условия, при които се допуска финансиране от Съюза за разходите, свързани с мерките за информиране и насърчаване, и когато е приложимо - административните разходи и разходите за персонал.
РАЗДЕЛ 3
Изпълнение и управление на многонационалните програми и на мерките, прилагани по инициатива на комисията
Член 16
Форми на финансиране
1. Финансирането може да се извършва в една или няколко от формите, предвидени в Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012, и по-специално под формата на:
а)
безвъзмездни средства - за многонационалните програми;
б)
поръчки - за мерките, прилагани по инициатива на Комисията.
2. Съюзът финансира мерки за информиране и насърчаване, прилагани чрез многонационални програми или по инициатива на Комисията, съгласно член 4, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕС) № 1306/2013.
Член 17
Оценка на многонационалните програми
Предложенията за многонационални програми се оценяват и избират въз основа на критериите, обявени в поканата за представяне на предложения, посочена в член 8, параграф 2.
Член 18
Информация относно изпълнението на многонационалните програми
Комисията предоставя на комитета по член 23 и по този начин - на държавите членки, своевременна информация по всички предложени или избрани програми.
Член 19
Финансови разпоредби, свързани с многонационалните програми
1. Финансовото участие на Съюза в многонационалните програми съответства на 80 % от допустимите разходи. Останалата част от разходите е изцяло за сметка на предлагащите организации.
2. Процентът, посочен в параграф 1, се увеличава на 85 % в случай на сериозни смущения на пазара, загуба на потребителското доверие или други специфични проблеми, посочени в член 2, параграф 2, буква д).
3. Чрез дерогация от параграфи 1 и 2 по отношение на предлагащите организации, установени в държави членки, които на или след 1 януари 2014 г. получават финансова помощ в съответствие с членове 136 и 143 ДФЕС, процентите по параграфи 1 и 2 са съответно 85 % и 90 %.
Първа алинея се прилага единствено за програмите, във връзка с които Комисията е взела решение преди датата, от която съответната държава членка вече не получава такава финансова помощ.
Член 20
Възлагане на поръчки за мерки по инициатива на Комисията
Всяка поръчка, възложена от Комисията от нейно име или съвместно с държавите членки, се урежда от правилата за възлагане на поръчки, установени в Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 и Делегиран регламент (ЕС) № 1268/2012 на Комисията (16).
Член 21
Защита на финансовите интереси на Съюза
1. Комисията предприема необходимите мерки, за да гарантира, че при прилагането на мерките, финансирани съгласно настоящия раздел, финансовите интереси на Съюза са защитени чрез прилагането на превантивни мерки срещу измама, корупция и всякакви други незаконни дейности, чрез ефективни проверки и, при установяването на нередности, чрез събирането на недължимо платените суми и, когато е целесъобразно, чрез ефективни, пропорционални и възпиращи административни и финансови санкции.
2. Комисията или нейни представители и Сметната палата имат правомощия за извършване на одити по документи и на място на всички бенефициери на безвъзмездни средства, изпълнители и подизпълнители, които са получили финансиране от Съюза.
3. Европейската служба за борба с измамите (OLAF) може да извършва разследвания, включително проверки и инспекции на място, в съответствие с разпоредбите и процедурите, предвидени в Регламент (ЕС, Евратом) № 883/2013 на Европейския парламент и на Съвета (17) и Регламент (Евратом, ЕО) № 2185/96 на Съвета (18), с цел да установи дали е налице измама, корупция или всякаква друга незаконна дейност, накърняваща финансовите интереси на Съюза във връзка със споразумение за отпускане на безвъзмездни средства, решение за отпускане на безвъзмездни средства или договор, свързан с финансиране от Съюза.
4. Без да се засягат параграфи 1, 2 и 3, споразуменията за сътрудничество с трети държави и международни организации, договорите, споразуменията за отпускане на безвъзмездни средства и решенията за отпускане на безвъзмездни средства, произтичащи от прилагането на програма по настоящия регламент, съдържат разпоредби, с които Комисията, Сметната палата и OLAF изрично се оправомощават да провеждат такива одити и разследвания в съответствие със съответната им компетентност.
ГЛАВА III
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
РАЗДЕЛ 1
Делегиране на правомощия и разпоредби за прилагане
Член 22
Упражняване на делегирането
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Правомощието да приема делегирани актове по член 5, параграф 2, член 7, параграф 2, член 11, параграф 1, член 13, параграф 1, член 15, параграф 8 и член 29, параграф 2 се предоставя на Комисията за срок от пет години, считано от 24 ноеумври 2014 г. Комисията изготвя доклад относно делегирането на правомощия не по-късно от девет месеца преди изтичането на петгодишния срок. Делегирането на правомощия се продължава мълчаливо за срокове с еднаква продължителност, освен ако Европейският парламент или Съветът не възрази срещу подобно продължаване не по-късно от три месеца преди изтичането на всеки срок.
3. Делегирането на правомощия, посочено в член 5, параграф 2, член 7, параграф 2, член 11, параграф 1, член 13, параграф 1, член 15, параграф 8 и член 29, параграф 2, може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне се прекратява посоченото в него делегиране на правомощия. То поражда действие в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна, посочена в решението дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира акта едновременно на Европейския парламент и Съвета.
5. Делегиран акт, приет съгласно настоящия регламент, влиза в сила единствено ако нито Европейският парламент, нито Съветът са представили възражения в срок от два месеца след нотифицирането на акта на Европейския парламент и Съвета или ако преди изтичането на този срок и Европейският парламент, и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се удължава с два месеца по инициатива на Европейския парламент или на Съвета.
Член 23
Комитет
1. Комисията се подпомага от Комитета за общата организация на селскостопанските пазари, създаден с член 229 от Регламент (ЕС) № 1308/2013. Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
РАЗДЕЛ 2
Консултации, оценка и докладване
Член 24
Консултации
В рамките на прилагането на настоящия регламент Комисията може да се консултира с групата за граждански диалог за качество и насърчаване, създадена в съответствие с Решение 2013/767/ЕС на Комисията (19).
Член 25
Обща рамка за оценка на въздействието на мерките
В съответствие с общата рамка за мониторинг и оценка на Общата селскостопанска политика, предвидена в член 110 от Регламент (ЕС) № 1306/2013, Комисията приема актове за изпълнение, с които установява общата рамка за оценка на въздействието на програмите за информиране и насърчаване, финансирани съгласно настоящия регламент, както и система от показатели. Тези актове се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 23, параграф 2.
Всички заинтересовани лица представят на Комисията всички данни и цялата информация, необходими за извършването на оценка на въздействието на мерките.
Член 26
Доклад
1. До 31 декември 2018 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета междинен доклад относно прилагането на настоящия регламент. В този междинен доклад се посочва степента на прилагане в различните държави членки, като той се придружава евентуално от подходящи предложения.
2. До 31 декември 2020 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно прилагането на настоящия регламент, придружен евентуално от подходящи предложения.
РАЗДЕЛ 3
Държавна помощ, отмяна, преходни разпоредби, влизане в сила и начална дата на прилагане
Член 27
Държавна помощ
Чрез дерогация от член 211, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 1308/2013 и член 3 от Регламент (ЕО) № 1184/2006 на Съвета (20), както и в съответствие с член 42, първа алинея ДФЕС, членове 107, 108 и 109 ДФЕС не се прилагат по отношение на плащанията, извършени от държавите членки съгласно настоящия регламент и в съответствие с неговите разпоредби, нито по отношение на финансовото участие, получено от парафискални такси, задължителни вноски или други финансови инструменти на държавите членки, за програмите, за които е допустимо подпомагане от Съюза и които Комисията е избрала в съответствие с настоящия регламент.
Член 28
Отмяна
Регламент (ЕО) № 3/2008 се отменя.
Позоваванията на отменения регламент се считат за позовавания на настоящия регламент и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложение II към настоящия регламент.
Член 29
Преходни разпоредби
1. Регламент (ЕО) № 3/2008 продължава да се прилага за мерките за информиране и насърчаване, за чието финансиране Комисията е взела решение преди 1 декември 2015 г.
2. На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 22 с цел осигуряване на плавния преход от прилагането на Регламент (ЕО) № 3/2008 към прилагането на настоящия регламент.
Член 30
Влизане в сила и начална дата на прилагане
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Прилага се от 1 декември 2015 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Страсбург на 22 октомври 2014 година.
EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 1144/2014
af 22. oktober 2014
om oplysningskampagner og salgsfremstød for landbrugsprodukter gennemført i det indre marked og i tredjelande og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 3/2008
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 42 og artikel 43, stk. 2,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget (2),
efter den almindelige lovgivningsprocedure (3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
I overensstemmelse med Rådets forordning (EF) nr. 3/2008 (4) kan Unionen gennemføre oplysningskampagner og salgsfremstød for landbrugsprodukter og de metoder, de produceres efter, og visse landbrugsfødevarer i det indre marked og i tredjelande.
(2)
Under hensyntagen til hidtidige erfaringer og udsigterne til udvikling i landbrugssektoren og markederne i og uden for Unionen bør den ordning, som er fastsat ved forordning (EF) nr. 3/2008, revideres og gøres mere effektiv og sammenhængende. Forordning (EF) nr. 3/2008 bør derfor ophæves og afløses af en ny forordning.
(3)
Målet med sådanne oplysningskampagner og salgsfremstød er at styrke konkurrenceevnen for landbrugssektoren i Unionen og derved skabe større konkurrencemæssig ligestilling både i det indre marked og i tredjelande. Mere specifikt bør oplysningskampagner og salgsfremstød tage sigte på at øge forbrugernes kendskab til egenskaberne ved Unionens landbrugsprodukter og produktionsmetoder og på at øge kendskabet til og anerkendelsen af Unionens kvalitetsordninger. De bør endvidere øge Unionens landbrugsprodukters konkurrenceevne og forbruget af dem, forbedre deres synlighed både i og uden for Unionen og øge deres markedsandel med særligt fokus på de tredjelandsmarkeder, der har det største vækstpotentiale. I tilfælde af en alvorlig markedsforstyrrelse, tab af forbrugertillid eller andre konkrete problemer bør disse foranstaltninger bidrage til at genoprette normale markedsvilkår. Sådanne oplysningskampagner og salgsfremstød bør på nyttig vis supplere og styrke medlemsstaternes egne tiltag. Oplysningskampagner og salgsfremstød bør fortsat gennemføres både i og uden for Unionen for at sikre, at målene med dem nås.
(4)
Foranstaltninger bør ligeledes tage sigte på at fremhæve EU-produkters ægthed med det formål at øge forbrugernes kendskab til de autentiske produkters kvaliteter sammenlignet med pirat- og kopiprodukter. Dette vil både i Unionen og i tredjelande bidrage væsentligt til at øge kendskabet til de symboler, angivelser og forkortelser, som viser, at produkterne er omfattet af de i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 (5) fastsatte kvalitetsordninger.
(5)
En af Unionens styrker inden for fødevareproduktion er dens produkters forskelligartethed og særlige kendetegn, som er knyttet til forskellige geografiske områder og forskellige traditionelle produktionsmetoder og skaber de unikke smagsoplevelser kendetegnet ved variation og ægthed, som forbrugerne i stigende grad efterspørger, både i og uden for Unionen.
(6)
Ud over oplysninger om Unionens landbrugsprodukters og fødevarers naturlige egenskaber bør de støtteberettigede foranstaltninger også omfatte formidling af forbrugervenlige budskaber, bl.a. budskaber, som fokuserer på ernæring, smag, tradition, forskelligartethed og kultur.
(7)
Oplysningskampagner og salgsfremstød bør ikke være varemærke- eller oprindelsesorienterede. Ikke desto mindre bør det for at forbedre kvaliteten og effektiviteten af produktdemonstrationer, uddeling af produktsmagsprøver og oplysnings- og reklamemateriale være muligt at nævne varemærkerne og oprindelsen under forudsætning af, at princippet om ikke-forskelsbehandling overholdes, og at foranstaltningerne ikke tager sigte på at fremme forbruget af et produkt alene på grund af dets oprindelse. Endvidere bør sådanne foranstaltninger overholde de generelle principper i EU-retten og ikke udgøre en begrænsning af den frie bevægelighed for landbrugsprodukter og fødevarer i strid med artikel 34 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF). Der bør fastsættes særlige bestemmelser om synligheden af varemærker og oprindelsesbetegnelser i forhold til det vigtigste EU-budskab i en kampagne.
(8)
Unionen eksporterer først og fremmest færdige landbrugsprodukter, herunder landbrugsprodukter uden for bilag I til TEUF. Oplysningskampagner og salgsfremstød bør derfor åbnes, således at de også kommer til at omfatte visse produkter uden for anvendelsesområdet for bilag I til TEUF. Dette vil være i overensstemmelse med andre ordninger under den fælles landbrugspolitik som eksempelvis de europæiske kvalitetsordninger, der allerede er åbne for disse produkter.
(9)
Unionens oplysningskampagner og salgsfremstød for vin er et af fyrtårnene i den fælles landbrugspolitiks støtteprogram for vinsektoren. Kun vin med oprindelsesbetegnelse eller beskyttet geografisk betegnelse samt vin med angivelse af druesort bør være omfattet af oplysningskampagner og salgsfremstød. I tilfælde af enkeltlandsprogrammer bør det pågældende program også dække et andet landbrugsprodukt eller en anden landbrugsfødevare. Tilsvarende indeholder Europa-Parlaments og Rådets forordning (EU) nr. 508/2014 (6) bestemmelser om salgsfremstød for fiskevarer og akvakulturprodukter. Følgelig bør den støtte, der under nærværende forordning kan ydes til oplysningskampagner og salgsfremstød for fiskevarer og akvakulturprodukter, der er opført i bilag I til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1379/2013 (7), begrænses til udelukkende at omfatte fiskevarer og akvakulturprodukter, der er knyttet til et andet landbrugsprodukt eller en anden landbrugsfødevare.
(10)
Produkter, der er omfattet af EU-kvalitetsordninger og kvalitetsordninger anerkendt af medlemsstaterne, bør kunne være genstand for oplysningskampagner og salgsfremstød, eftersom sådanne ordninger giver forbrugerne garantier for produktkvalitet og produktegenskaber og for den anvendte produktionsproces, giver de pågældende produkter merværdi og forbedrer deres markedsmuligheder. Tilsvarende bør den økologiske produktionsmetode samt det grafiske symbol for kvalitetslandbrugsprodukter fra fjernområder kunne være genstand for oplysningskampagner og salgsfremstød.
(11)
I perioden 2001-2011 blev alene 30 % af budgettet til oplysningskampagner og salgsfremstød anvendt til foranstaltninger målrettet tredjelandsmarkeder, på trods af at der er et betydeligt vækstpotentiale på disse markeder. Der er derfor behov for ordninger med henblik på at fremme et stort antal oplysningskampagner og salgsfremstød for EU-landbrugsprodukter i tredjelande, navnlig ved at yde øget finansiel støtte.
(12)
For at sikre, at de gennemførte oplysningskampagner og salgsfremstød er effektive, bør disse tilrettelægges i henhold til programmerne for oplysningskampagner og salgsfremstød. Sådanne programmer er indtil videre blevet fremlagt af erhvervsorganisationer og/eller brancheorganisationer. For at øge antallet af de foreslåede foranstaltninger og forbedre deres kvalitet bør kredsen af støtteberettigede udvides til også at omfatte producentorganisationer og deres sammenslutninger, sammenslutninger og organer fra landbrugsfødevaresektoren, der har som målsætning og aktivitet at formidle oplysninger om og fremme salget af landbrugsprodukter.
(13)
De oplysningskampagner og salgsfremstød, der samfinansieres af Unionen, skal have en særlig EU-dimension. Med dette mål for øje samt for at undgå spredning af midlerne og for at øge Europas synlighed gennem disse oplysningskampagner og salgsfremstød for landbrugsprodukter og visse fødevarer bør der udarbejdes et arbejdsprogram, der fastsætter foranstaltningernes strategiske prioriteter med hensyn til målgruppe, produkter og de ordninger eller markeder, som foranstaltningerne skal målrettes mod, samt kendetegn ved budskaberne i oplysningskampagner og salgsfremstød. Programmet bør udarbejdes på grundlag af de generelle og konkrete mål, der er fastlagt i denne forordning, og bør tage hensyn til de muligheder, markederne frembyder, samt til behovet for at supplere og styrke de tiltag, der gennemføres af medlemsstaterne og aktørerne, både i det indre marked og i tredjelande, for at sikre, at politikken for salgsfremstød og oplysningskampagner er sammenhængende. Med dette for øje bør Kommissionen ved udarbejdelsen af programmet høre medlemsstaterne og de relevante berørte parter.
(14)
Arbejdsprogrammet bør bl.a. indeholde nærmere bestemmelser om de ordninger, der skal træffes i tilfælde af alvorlig markedsforstyrrelse, tab af forbrugertillid eller andre konkrete problemer. Endvidere bør Kommissionen navnlig tage hensyn til de små og mellemstore virksomheders fremtrædende rolle i sektoren for landbrugsfødevarer, en sektor, der nyder fordel af de ekstraordinære foranstaltninger, der er fastsat i artikel 219, 220 og 221 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 (8), og, for så vidt angår foranstaltninger målrettet tredjelande, til de frihandelsaftaler, der er omfattet af Unionens fælles handelspolitik. Ved udarbejdelsen af programmet bør Kommissionen også tage hensyn til de ulemper, som Unionens bjergegne, øer og fjernområder frembyder.
(15)
For at sikre en effektiv gennemførelse af oplysningskampagnerne og salgsfremstødene bør denne overlades til gennemførelsesorganer udvalgt gennem en udbudsprocedure. Ikke desto mindre bør forslagsstillende organisationer i behørigt begrundede tilfælde have mulighed for at gennemføre visse dele af deres programmer direkte.
(16)
Kommissionen bør kunne gennemføre oplysningskampagner og salgsfremstød på eget initiativ, herunder missioner på højt plan, navnlig med det formål at bidrage til åbningen af nye markeder. Kommissionen bør også kunne føre sine egne kampagner for at reagere hurtigt og effektivt i tilfælde af alvorlig markedsforstyrrelse eller tab af forbrugertillid. Om nødvendigt bør Kommissionen revidere sine egne initiativer, der planlægger at gennemføre sådanne kampagner. Bevillinger, der er tildelt til igangværende programmer for oplysningskampagner og salgsfremstød gennemført via både enkeltlands- og flerlandeprogrammer, bør ikke reduceres i tilfælde af handling taget af Kommissionen under disse omstændigheder.
(17)
Ud over oplysningskampagner og salgsfremstød er det nødvendigt, at Kommissionen udvikler og koordinerer tekniske støttetjenester på EU-plan med henblik på at hjælpe aktørerne med at deltage i samfinansierede programmer, at gennemføre effektive kampagner eller at udvikle deres eksportaktiviteter. Disse tjenester bør navnlig omfatte opstilling af retningslinjer for at hjælpe potentielle støttemodtagere til at overholde regler og procedurer i forbindelse med denne politik.
(18)
Bestræbelserne på at fremme EU-produkter på markeder i tredjelande hæmmes undertiden af konkurrencen fra pirat- og kopiprodukter. De tekniske støttetjenester, der udvikles af Kommissionen, vil omfatte rådgivning til sektoren med hensyn til beskyttelse af EU-produkter mod pirat- og kopiprodukter.
(19)
Forenklingen af den fælles landbrugspolitiks lovgivningsmæssige rammer er en vigtig prioritet for Unionen. En sådan tilgang bør ligeledes anvendes på denne forordning. Navnlig bør principperne for administrativ forvaltning af programmerne for oplysningskampagner og salgsfremstød revideres med henblik på forenkling og på at gøre det muligt for Kommissionen at fastsætte regler og procedurer for indgivelse, evaluering og udvælgelse af programforslag. Kommissionen bør dog sikre, at medlemsstaterne i god tid modtager oplysninger om alle foreslåede og udvalgte programmer. Disse oplysninger bør navnlig omfatte oplysninger om antallet af modtagne forslag, om de berørte medlemsstater og sektorer og om resultatet af evalueringen af disse forslag.
(20)
Samarbejdet mellem de økonomiske aktører i forskellige medlemsstater bidrager i væsentlig grad til at øge EU-merværdien og synliggøre diversiteten i landbrugsproduktionen i Unionen. På trods af at de programmer, som er udviklet i fællesskab mellem forslagsstillende organisationer i forskellige medlemsstater, er blevet prioriteret, udgjorde sådanne programmer i perioden 2001-2011 blot 16 % af budgettet for oplysningskampagner og salgsfremstød. Følgelig bør der fastlægges nye ordninger, især med hensyn til forvaltningen af flerlandeprogrammer, for at fjerne de nuværende forhindringer for deres gennemførelse.
(21)
Kriterierne for finansiering af foranstaltningerne bør fastsættes. Unionen bør som hovedregel kun dække en del af omkostningerne ved programmerne med henblik på at sikre, at berørte forslagsstillende organisationer påtager sig deres del af ansvaret. Visse omkostninger til administration og personale, der ikke er relateret til gennemførelsen af den fælles landbrugspolitik, udgør dog en integreret del af oplysningskampagnerne og salgsfremstødene og bør derfor være berettigede til finansiel støtte fra Unionen.
(22)
Hver enkelt foranstaltning bør gøres til genstand for overvågning og evaluering for at forbedre kvaliteten og påvise resultater. Der bør i den forbindelse opstilles en liste over indikatorer, og indvirkningen af den salgsfremmende politik bør vurderes af Kommissionen i forhold til dennes politiske mål. Kommissionen bør fastsætte en overvågnings- og evalueringsramme for den salgsfremmende politik i overensstemmelse med den fælles landsbrugspolitiks overvågnings- og evalueringsramme.
(23)
For at supplere eller ændre visse ikke-væsentlige bestemmelser i nærværende forordning bør beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Denne beføjelse bør som et supplement til listen i bilag I til denne forordning omfatte kriterierne for støtteberettigelse for de forslagsstillende organisationer, betingelserne for udbudsproceduren for udvælgelsen af gennemførelsesorganerne, de særlige betingelser for støtteberettigelse for så vidt angår enkeltlandsprogrammer, omkostningerne til oplysningskampagner og salgsfremstød og omkostningerne til administration og personale samt bestemmelser, der letter overgangen fra forordning (EF) nr. 3/2008 til nærværende forordning. Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau. Kommissionen bør i forbindelse med forberedelsen og udarbejdelsen af delegerede retsakter sørge for samtidig, rettidig og hensigtsmæssig fremsendelse af relevante dokumenter til Europa-Parlamentet og Rådet.
(24)
For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af nærværende forordning bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser vedrørende nærmere bestemmelser om varemærkernes synlighed i forbindelse med produktdemonstrationer eller uddeling af produktsmagsprøver og på materiale til oplysningskampagner og salgsfremstød samt om synligheden af produkternes oprindelse på materiale til oplysningskampagner og salgsfremstød; de årlige arbejdsprogrammer; udvælgelsen af enkeltlandsprogrammerne; de nærmere bestemmelser, hvorefter en forslagsstillende organisation kan gives tilladelse til selv at gennemføre visse dele af et enkeltlandsprogram; ordningerne for gennemførelse, overvågning og kontrol af enkeltlandsprogrammer; regler for indgåelse af kontrakter om gennemførelse af udvalgte enkeltlandsprogrammer i overensstemmelse med nærværende forordning; og den fælles ramme for vurdering af programmernes virkninger samt et indikatorsystem. Disse beføjelser bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 (9).
(25)
I betragtning af de forbindelser, der er mellem politikken for salgsfremstød og den fælles landbrugspolitiks andre instrumenter, og af den flerårige garanterede finansiering fra Unionen og det forhold, at denne finansiering er fokuseret på klart definerede prioriteter, kan målene for nærværende forordning ikke i tilstrækkelig gad opfyldes af medlemsstaterne, men kan bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
KAPITEL I
GENERELLE BESTEMMELSER
Artikel 1
Genstand
Denne forordning fastsætter betingelserne, under hvilke oplysningskampagner og salgsfremstød for landbrugsprodukter og visse landbrugsfødevarer, som gennemføres i det indre marked og i tredjelande (»oplysningskampagner og salgsfremstød«), kan finansieres helt eller delvist over Unionens budget.
Artikel 2
Generelle og konkrete mål for oplysningskampagner og salgsfremstød
1. Det generelle mål med oplysningskampagner og salgsfremstød er at styrke konkurrenceevnen for landbrugssektoren i Unionen.
2. De konkrete mål med oplysningskampagner og salgsfremstød er at:
a)
øge kendskabet til egenskaberne ved Unionens landbrugsprodukter og de høje standarder, der gælder for produktionsmetoderne i Unionen
b)
øge Unionens landbrugsprodukters og visse fødevarers konkurrenceevne og forbruget af dem og forbedre deres synlighed både i og uden for Unionen
c)
øge kendskabet til og anerkendelsen af Unionens kvalitetsordninger
d)
øge Unionens landbrugsprodukters og visse fødevarers markedsandel med særligt fokus på de tredjelandsmarkeder, der har det største vækstpotentiale
e)
genoprette normale markedsvilkår i tilfælde af alvorlige markedsforstyrrelser, tab af forbrugertillid eller andre konkrete problemer.
Artikel 3
Beskrivelse af oplysningskampagner og salgsfremstød
Formålet med oplysningskampagner og salgsfremstød er at:
a)
fremhæve de særlige kendetegn ved landbrugsproduktionsmetoder i Unionen, navnlig for så vidt angår fødevaresikkerhed, sporbarhed, ægthed, mærkning, ernærings- og sundhedsmæssige aspekter, dyrevelfærd, hensyntagen til miljøet og bæredygtighed, og de særlige kendetegn ved landbrugsprodukter og fødevarer, navnlig for så vidt angår kvalitet, smag, mangfoldighed eller traditioner
b)
øge kendskabet til ægtheden af Unionens beskyttede oprindelsesbetegnelser, beskyttede geografiske betegnelser og garanterede traditionelle specialiteter.
Disse foranstaltninger består navnlig i PR-virksomhed og oplysningskampagner og kan også omfatte deltagelse i arrangementer, messer og udstillinger af national, europæisk og international betydning.
Artikel 4
Foranstaltningernes kendetegn
1. Oplysningskampagner og salgsfremstød må ikke være varemærkeorienterede. Ikke desto mindre skal det være muligt for kommercielle varemærker at være synlige i forbindelse med produktdemonstrationer eller produktsmagsprøver og på oplysnings- og reklamematerialer, forudsat at princippet om ikke-forskelsbehandling overholdes, og at foranstaltningernes karakter af ikke at være varemærkeorienterede forbliver uændret. Princippet om ikke-forskelsbehandling finder anvendelse ved at sikre lige behandling og lige adgang for alle de forslagsstillende organisation varemærker og ved at behandle medlemsstaterne lige. De enkelte varemærker skal være lige synlige, og den grafiske fremstilling af dem skal have et mindre format end kampagnens vigtigste EU-budskab. Der skal vises flere forskellige varemærker, undtagen under behørigt begrundede omstændigheder vedrørende den berørte medlemsstats særlige situation.
2. Oplysningskampagner og salgsfremstød må ikke være oprindelsesorienterede. Sådanne foranstaltninger skal ikke have til formål at opfordre til forbrug af et produkt alene på grund af dets oprindelse. Ikke desto mindre skal der være mulighed for, at produkternes oprindelse er synlig på oplysnings- og reklamematerialer på følgende betingelser:
a)
i det indre marked skal angivelsen af oprindelse altid indtage en sekundær plads i forhold til kampagnens vigtigste EU-budskab
b)
i tredjelande kan oprindelsen angives på samme niveau som kampagnens vigtigste EU-budskab
c)
for produkter, der er anerkendt i henhold til de i artikel 5, stk. 4, litra a), omhandlede kvalitetsordninger, kan oprindelsen som registreret i betegnelsen angives uden restriktioner.
3. Kommissionen vedtager gennemførelsesretsakter, der fastsætter de nærmere bestemmelser vedrørende:
a)
varemærkernes synlighed i forbindelse med produktdemonstrationer eller uddeling af produktsmagsprøver og på det i stk. 1 omhandlede oplysnings- og reklamemateriale samt ensartede betingelser for visningen af de enkelte varemærker, og
b)
synligheden af produkternes oprindelse på oplysnings- og reklamemateriale som omhandlet i stk. 2.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 23, stk. 2.
Artikel 5
Støtteberettigede produkter og ordninger
1. Oplysningskampagner og salgsfremstød kan omfatte følgende produkter:
a)
de produkter, der er opført i bilag I til TEUF, med undtagelse af tobak
b)
de produkter, der er opført i bilag I til nærværende forordning
c)
spiritus med beskyttet geografisk betegnelse i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 110/2008 (10).
2. For at tage hensyn til udviklingen på markedet tillægges Kommissionen beføjelse til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 22 med henblik på at supplere listen i bilag I til nærværende forordning ved at tilføje fødevarer til denne liste.
3. Uanset stk. 1:
a)
kan oplysningskampagner og salgsfremstød kun omfatte vin med oprindelsesbetegnelse eller beskyttet geografisk betegnelse og vin med angivelse af druesort; i tilfælde af enkeltlandsprogrammer som omhandlet i artikel 6, stk. 3, skal det berørte program også omfatte andre af de i stk. 1, litra a) og b), omhandlede produkter
b)
skal foranstaltninger, som er målrettet det indre marked, for så vidt angår den i stk. 1, litra c), omhandlede spiritus og den i nærværende stykkes litra a) omhandlede vin samt øl, begrænses til oplysning af forbrugerne om de i stk. 4 omhandlede ordninger og om ansvarlig indtagelse af disse drikkevarer
c)
kan de fiskevarer og akvakulturprodukter, der er opført i bilag I til forordning (EU) nr. 1379/2013, kun være genstand for oplysningskampagner og salgsfremstød, hvis andre af de i stk. 1 omhandlede produkter også er omfattet af det berørte program.
4. Oplysningskampagner og salgsfremstød kan omfatte følgende ordninger:
a)
de kvalitetsordninger, der er fastsat i forordning (EU) nr. 1151/2012, forordning (EF) nr. 110/2008 og artikel 93 i forordning (EU) nr. 1308/2013
b)
den økologiske produktionsmetode som defineret i Rådets forordning (EF) nr. 834/2007 (11)
c)
det grafiske symbol for kvalitetslandbrugsprodukter fra fjernområder som omhandlet i artikel 21 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 228/2013 (12)
d)
de kvalitetsordninger, der er omhandlet i artikel 16, stk. 1, litra b) og c), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1305/2013 (13).
KAPITEL II
GENNEMFØRELSE AF OPLYSNINGSKAMPAGNER OG SALGSFREMSTØD
AFSNIT 1
Fælles bestemmelser
Artikel 6
Aktionstyper
1. Oplysningskampagner og salgsfremstød gennemføres i form af:
a)
programmer for oplysningskampagner og salgsfremstød (»programmer«), og
b)
foranstaltninger på Kommissionens initiativ som omhandlet i artikel 9.
2. Programmer skal bestå af et sammenhængende sæt tiltag og gennemføres over en periode på mindst ét og højst tre år.
3. Enkeltlandsprogrammer, for hvilke nærmere bestemmelser er fastsat i afsnit 2 i dette kapitel, kan forelægges af en eller flere af de i artikel 7, stk. 1, litra a), c) og d), omhandlede forslagsstillende organisation, som skal være fra samme medlemsstat.
4. Flerlandeprogrammer, for hvilke nærmere bestemmelser er fastsat i afsnit 3 i dette kapitel, kan forelægges af:
a)
mindst to af de i artikel 7, stk. 1, litra a), c) og d), omhandlede forslagsstillende organisationer, som skal være fra mindst to medlemsstater, eller
b)
en eller flere af de i artikel 7, stk. 1, litra b,) omhandlede EU-organisationer.
Artikel 7
Forslagsstillende organisationer
1. Et program kan foreslås af:
a)
erhvervsorganisationer eller brancheorganisationer, der er etableret i en medlemsstat og er repræsentative for den eller de berørte sektorer i den pågældende medlemsstat, og navnlig brancheorganisationer som omhandlet i artikel 157 i forordning (EU) nr. 1308/2013 og sammenslutninger som defineret i artikel 3, nr. 2), i forordning (EU) nr. 1151/2012, for så vidt de er repræsentative for den betegnelse, der er beskyttet i henhold til sidstnævnte forordning, og som er omfattet af det pågældende program
b)
erhvervsorganisationer eller brancheorganisationer i Unionen, som er repræsentative for den eller de berørte sektorer på EU-plan
c)
de producentorganisationer eller sammenslutninger af producentorganisationer, der er omhandlet i artikel 152 og 156 i forordning (EU) nr. 1308/2013, og som er anerkendt af en medlemsstat
d)
organer fra landbrugsfødevaresektoren, hvis målsætning og aktivitet er at formidle oplysninger om og fremme salget af landbrugsprodukter, og som af den berørte medlemsstat har fået overdraget en klart defineret offentlig tjenesteydelsesopgave på dette område; disse organer skal have været retligt etablerede i den berørte medlemsstat i mindst to år inden den i artikel 8, stk. 2, omhandlede dato for indkaldelsen af forslag.
2. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 22 vedrørende de særlige betingelser, hvorpå de i stk. 1 omhandlede forslagsstillende organisationer, sammenslutninger og organer kan forelægge et program. Disse betingelser skal navnlig sikre, at disse organisationer, sammenslutninger og organer er repræsentative, og at programmet er af et betydeligt omfang.
Artikel 8
Årligt arbejdsprogram
1. Kommissionen vedtager gennemførelsesretsakter, der for hvert år fastlægger et årligt arbejdsprogram med de operationelle mål, der skal forfølges, de operationelle prioriterede områder, de forventede resultater, gennemførelsesmetoden og det samlede beløb for finansieringsplanen. Dette årlige arbejdsprogram og navnlig dets operationelle prioriterede områder skal følge de generelle og konkrete mål, der er fastsat i artikel 2. Programmet skal navnlig indeholde bestemmelser om konkrete midlertidige ordninger med henblik på at reagere på alvorlig markedsforstyrrelse, tab af forbrugertillid eller andre konkrete problemer som omhandlet i artikel 2, stk. 2, litra e). Det skal endvidere indeholde de vigtigste udvælgelseskriterier, en beskrivelse af de foranstaltninger, der skal finansieres, en angivelse af de dertil svarende finansieringsbeløb, en vejledende tidsplan for gennemførelsen og, hvad angår tilskuddene, den maksimale sats for Unionens finansielle tilskud. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 23, stk. 2.
2. Det i stk. 1 omhandlede arbejdsprogram gennemføres for enkeltlandsprogrammer og flerlandeprogrammer ved Kommissionens indkaldelse af forslag i overensstemmelse med del I, afsnit VI, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 (14).
Artikel 9
Foranstaltninger, der gennemføres på Kommissionens initiativ
1. Kommissionen kan gennemføre oplysningskampagner og salgsfremstød, jf. artikel 3, herunder kampagner, i tilfælde af alvorlig markedsforstyrrelse, tab af forbrugertillid eller andre konkrete problemer som omhandlet i artikel 2, stk. 2, litra e). Disse foranstaltninger kan navnlig tage form af missioner på højt plan, deltagelse i messer og udstillinger af international betydning, med anvendelse af stande eller tiltag, der skal fremhæve EU-produkternes image.
2. Kommissionen udvikler tekniske støttetjenester navnlig for at:
a)
fremme kendskabet til de forskellige markeder, herunder forretningsmøder i undersøgelsesøjemed
b)
bevare et dynamisk professionelt netværk i forbindelse med politikken for oplysningskampagner og salgsfremstød, herunder ydelse af rådgivning til sektoren med hensyn til truslen fra pirat- og kopiprodukter i tredjelande, og
c)
forbedre kendskabet til EU-reglerne om udvikling og gennemførelse af programmer.
Artikel 10
Forbud mod dobbeltfinansiering
De oplysningskampagner og salgsfremstød, der finansieres i henhold til denne forordning, må ikke modtage anden finansiel støtte fra Unionens budget.
AFSNIT 2
Gennemførelse og forvaltning af enkeltlandsprogrammer
Artikel 11
Udvælgelse af enkeltlandsprogrammer
1. Efter den i artikel 8, stk. 2, omhandlede indkaldelse af forslag vurderer og udvælger Kommissionen forslagene til enkeltlandsprogrammer. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 22, der fastlægger de konkrete kriterier for støtteberettigelse for så vidt angår enkeltlandsprogrammer.
2. Kommissionen vedtager gennemførelsesretsakter, der fastsætter de udvalgte enkeltlandsprogrammer, eventuelle ændringer heraf og de tilhørende budgetter. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 23, stk. 2.
Artikel 12
Oplysninger om udvælgelsen af enkeltlandsprogrammer
Kommissionen forelægger i god tid det i artikel 23 omhandlede udvalg og dermed medlemsstaterne oplysninger om alle de programmer, der er foreslået eller udvalgt.
Med forbehold af forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 forelægger Kommissionen navnlig:
a)
oplysninger om antallet af modtagne forslag, de medlemsstater, hvori de forslagsstillende organisationer er etableret, de berørte sektorer og målmarkedet eller målmarkederne
b)
oplysninger om resultatet af vurderingen af forslagene og en kortfattet beskrivelse heraf.
Artikel 13
Organer med ansvar for gennemførelse af enkeltlandsprogrammer
1. Efter behørig gennemførelse af en udbudsprocedure udvælger den forslagsstillende organisation de organer, der skal gennemføre enkeltlandsprogrammerne, især med henblik på at sikre en effektiv gennemførelse af foranstaltningerne.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 22, der fastsætter betingelser for udbudsproceduren til udvælgelse af de gennemførende organer, jf. første afsnit.
2. Som en undtagelse fra stk. 1 kan en forslagsstillende organisation gennemføre visse dele af et program selv, dog med forbehold af betingelser vedrørende den forslagsstillende organisationserfaringer med at gennemføre sådanne foranstaltninger, udgifterne til sådanne foranstaltninger i forhold til normale markedspriser og den andel af de samlede udgifter, som den del af programmet, der gennemføres af den forslagsstillende organisation, påtager sig.
Kommissionen vedtager gennemførelsesretsakter, der fastsætter nærmere bestemmelser om, hvornår en forslagsstillende organisation kan gives tilladelse til selv at gennemføre visse dele af programmet. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 23, stk. 2.
Artikel 14
Gennemførelse, opfølgning og kontrol af enkeltlandsprogrammer
1. De berørte medlemsstater er ansvarlige for at gennemføre de enkeltlandsprogrammer, der er udvalgt i henhold til artikel 11, og for betalingerne i forbindelse hermed. Medlemsstaterne sikrer, at oplysnings- og reklamemateriale, der fremstilles i forbindelse med de nævnte programmer, er i overensstemmelse med EU-forskrifterne.
Kommissionen vedtager gennemførelsesretsakter, der fastlægger ordningerne for gennemførelse, overvågning og kontrol samt reglerne for indgåelse af kontrakter om gennemførelse af udvalgte enkeltlandsprogrammer udvalgt i henhold til denne forordning. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 23, stk. 2.
2. Medlemsstaterne sikrer gennemførelsen af og overvåger og kontrollerer enkeltlandsprogrammerne i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 (15) og i overensstemmelse med de gennemførelsesretsakter, der skal vedtages i henhold til stk. 1.
Artikel 15
Finansielle bestemmelser for enkeltlandsprogrammer
1. Unionens finansielle tilskud til enkeltlandsprogrammer i det indre marked udgør 70 % af de støtteberettigede udgifter. Unionens finansielle tilskud til enkeltlandsprogrammer i tredjelande udgør 80 % af de støtteberettigede udgifter. Resten af omkostningerne afholdes udelukkende af de forslagsstillende organisationer.
2. De i stk. 1 omhandlede procentdele hæves til 85 % i tilfælde af en alvorlig markedsforstyrrelse, tab af forbrugertillid eller andre konkrete problemer som omhandlet i artikel 2, stk. 2, litra e).
3. Som en undtagelse fra stk. 1 og 2 er de i stk. 1 omhandlede procentdele henholdsvis 75 % og 85 % og den i stk. 2 omhandlede procentdel 90 % for forslagsstillende organisationer, der er etableret i medlemsstater, som den 1. januar 2014 eller derefter modtager finansiel støtte i overensstemmelse med artikel 136 og 143 i TEUF.
Første afsnit finder kun anvendelse på de programmer, som Kommissionen har truffet afgørelse om inden den dato, fra hvilken den berørte medlemsstat ikke længere modtager en sådan finansiel støtte.
4. Evalueringsundersøgelser af resultaterne af oplysningskampagner og salgsfremstød, som foretages i overensstemmelse med den fælles ramme omhandlet i artikel 25, er berettigede til EU-støtte på betingelser svarende til dem, der gælder for det pågældende enkeltlandsprogram.
5. Unionen finansierer fuldt ud de omkostninger til sagkyndige, der er forbundet med udvælgelsen af programmer i henhold til artikel 4, stk. 2, litra a), i forordning (EU) nr. 1306/2013.
6. De forslagsstillende organisationer stiller sikkerhed med henblik på at sikre korrekt gennemførelse af enkeltlandsprogrammerne.
7. Unionen finansierer oplysningskampagner og salgsfremstød, der gennemføres via enkeltlandsprogrammer i henhold til artikel 4, stk. 1, litra c), i forordning (EU) nr. 1306/2013.
8. Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 22 vedrørende de særlige betingelser, i henhold til hvilke omkostninger ved oplysningskampagnerne og salgsfremstødene og, hvis det er nødvendigt, omkostninger til administration og personale er berettigede til finansiel støtte fra Unionen.
AFSNIT 3
Gennemførelse og forvaltning af flerlandeprogrammer og foranstaltninger på Kommissionens initiativ
Artikel 16
Finansieringsformer
1. Finansieringen kan antage en eller flere af de i forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 fastsatte former, herunder:
a)
tilskud til flerlandeprogrammerne
b)
kontrakter i forbindelse med de foranstaltninger, der er gennemført på Kommissionens initiativ.
2. Unionen finansierer oplysningskampagner og salgsfremstød, der gennemføres via flerlandeprogrammer eller via foranstaltninger på Kommissionens initiativ i henhold til artikel 4, stk. 2, litra a), i forordning (EU) nr. 1306/2013.
Artikel 17
Evaluering af flerlandeprogrammerne
Forslagene til flerlandeprogrammerne evalueres og udvælges på baggrund af de kriterier, der offentliggøres sammen med indkaldelsen af forslag, jf. artikel 8, stk. 2.
Artikel 18
Oplysninger om gennemførelsen af flerlandeprogrammer
Kommissionen forelægger i god tid det i artikel 23 omhandlede udvalg og dermed medlemsstaterne oplysninger om alle de programmer, der er foreslået eller udvalgt.
Artikel 19
Finansielle bestemmelser for flerlandeprogrammerne
1. Unionens finansielle tilskud til flerlandeprogrammer udgør 80 % af de støtteberettigede udgifter. Resten af udgifterne afholdes udelukkende af de forslagsstillende organisationer.
2. Den i stk. 1 nævnte procentdel hæves til 85 % i tilfælde af alvorlig markedsforstyrrelse, tab af forbrugertillid eller andre konkrete problemer, jf. artikel 2, stk. 2, litra e).
3. Som en undtagelse fra stk. 1 og 2 er de i stk. 1 og 2 omhandlede procentdele henholdsvis 85 og 90 % for forslagsstillende organisationer, der er etableret i medlemsstater, som den 1. januar 2014 eller derefter modtager finansiel støtte i overensstemmelse med artikel 136 og 143 i TEUF.
Første afsnit finder kun anvendelse på de programmer, som Kommissionen har truffet afgørelse om inden den dato, fra hvilken den berørte medlemsstat ikke længere modtager en sådan finansiel støtte.
Artikel 20
Udbud i forbindelse med foranstaltninger, der er gennemført på Kommissionens initiativ
Ethvert udbud, som iværksættes af Kommissionen på egne vegne eller i samarbejde med medlemsstaterne, er underlagt de udbudsregler, der er fastsat i forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 og Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 1268/2012 (16).
Artikel 21
Beskyttelse af Unionens finansielle interesser
1. Kommissionen træffer egnede foranstaltninger for at sikre, at Unionens finansielle interesser bliver beskyttet ved gennemførelse af foranstaltninger, som finansieres i henhold til denne afgørelse, ved anvendelse af foranstaltninger til forebyggelse af svig, bestikkelse og andre ulovlige aktiviteter, ved effektiv kontrol og, hvis der konstateres uregelmæssigheder, ved inddrivelse af de uretmæssigt udbetalte beløb samt efter omstændighederne ved administrative og finansielle sanktioner, der skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsens grovhed og have afskrækkende virkning.
2. Kommissionen eller dens befuldmægtigede og Revisionsretten har beføjelse til gennem bilagskontrol og kontrol på stedet at kontrollere alle tilskudsmodtagere, kontrahenter og underkontrahenter, som har modtaget Unionens midler.
3. Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) kan efter bestemmelserne og procedurerne i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 883/2013 (17) og Rådets forordning (Euratom, EF) nr. 2185/96 (18) foretage undersøgelser, herunder kontrol og inspektion på stedet, for at fastslå, om der foreligger svig, korruption eller andre ulovlige aktiviteter, der påvirker Unionens finansielle interesser i forbindelse med en aftale om tilskud, en afgørelse om ydelse af tilskud eller en kontrakt vedrørende Unionens midler.
4. Med forbehold af stk. 1, 2 og 3 skal samarbejdsaftaler med tredjelande og med internationale organisationer, kontrakter, aftaler om ydelse af tilskud og afgørelser om tilskud som følge af gennemførelsen af et program under denne forordning udtrykkeligt give Kommissionen, Revisionsretten og OLAF beføjelse til at foretage revisioner og undersøgelser i overensstemmelse med deres respektive kompetencer.
KAPITEL III
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
AFSNIT 1
Delegerede beføjelser og gennemførelsesbestemmelser
Artikel 22
Udøvelse af de delegerede beføjelser
1. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter tillægges Kommissionen på de i denne artikel fastlagte betingelser.
2. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter, jf. artikel 5, stk. 2, artikel 7, stk. 2, artikel 11, stk. 1, artikel 13, stk. 1, artikel 15, stk. 8, og artikel 29, stk. 2, tillægges Kommissionen for en periode på fem år fra den 24. november 2014. Kommissionen udarbejder en rapport vedrørende delegationen af beføjelser senest ni måneder inden udløbet af femårsperioden. Delegationen af beføjelser forlænges stiltiende for perioder af samme varighed, medmindre Europa-Parlamentet eller Rådet modsætter sig en sådan forlængelse senest tre måneder inden udløbet af hver periode.
3. Den i artikel 5, stk. 2, artikel 7, stk. 2, artikel 11, stk. 1, artikel 13, stk. 1, artikel 15, stk. 8, og artikel 29, stk. 2, omhandlede delegation af beføjelser kan til enhver tid tilbagekaldes af Europa-Parlamentet eller Rådet. En afgørelse om tilbagekaldelse bringer delegationen af de beføjelser, der er angivet i den pågældende afgørelse, til ophør. Den får virkning dagen efter offentliggørelsen af afgørelsen i Den Europæiske Unions Tidende eller på et senere tidspunkt, der angives i afgørelsen. Den berører ikke gyldigheden af delegerede retsakter, der allerede er i kraft.
4. Så snart Kommissionen vedtager en delegeret retsakt, giver den samtidigt Europa-Parlamentet og Rådet meddelelse herom.
5. En delegeret retsakt vedtaget i henhold til denne forordning træder kun i kraft, hvis hverken Europa-Parlamentet eller Rådet har gjort indsigelse inden for en frist på to måneder fra meddelelsen af den pågældende retsakt til Europa-Parlamentet eller Rådet, eller hvis både Europa-Parlamentet og Rådet inden udløbet af denne frist har meddelt Kommissionen, at de ikke agter at gøre indsigelse. Denne frist forlænges med to måneder på Europa-Parlamentets eller Rådets initiativ.
Artikel 23
Udvalgsprocedure
1. Kommissionen bistås af Komitéen for den Fælles Markedsordning for Landbrugsprodukter, der er nedsat ved artikel 229 i forordning (EU) nr. 1308/2013. Denne komité er et udvalg som omhandlet i forordning (EU) nr. 182/2011.
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 i forordning (EU) nr. 182/2011.
AFDELING 2
Høring, evaluering og rapportering
Artikel 24
Høring
Kommissionen kan som led i gennemførelsen af nærværende forordning konsultere gruppen for civil dialog vedrørende kvalitet og salgsfremme, der blev nedsat i henhold til Kommissionens afgørelse 2013/767/EU (19).
Artikel 25
Fælles ramme for vurdering af foranstaltningernes virkning
I overensstemmelse med den fælles ramme for opfølgning og evaluering af den fælles landbrugspolitik, der er fastsat i artikel 110 i forordning (EU) nr. 1306/2013, vedtager Kommissionen gennemførelsesretsakter, der fastsætter den fælles ramme for evaluering af virkningen af de oplysningskampagner og salgsfremstød, der finansieres under nærværende forordning, og et indikatorsystem. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 23, stk. 2.
Alle de berørte parter meddeler Kommissionen alle de data og oplysninger, som er nødvendige for at foretage en evaluering af foranstaltningernes virkning.
Artikel 26
Rapport
1. Senest den 31. december 2018 forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en interimsrapport om anvendelsen af denne forordning. Denne interimsrapport skal omfatte gennemførelsesraten i de forskellige medlemsstater, eventuelt ledsaget af passende forslag.
2. Senest den 31. december 2020 forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om anvendelsen af denne forordning, eventuelt ledsaget af passende forslag.
AFDELING 3
Statsstøtte, ophævelse, overgangsbestemmelser og ikrafttræden og anvendelsesdato
Artikel 27
Statsstøtte
I tilfælde af programmer, hvortil der kan ydes EU-støtte, og som Kommissionen har udvalgt i overensstemmelse med nærværende forordning, og uanset artikel 211, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1308/2013 og artikel 3 i Rådets forordning (EF) nr. 1184/2006 (20) samt i medfør af artikel 42, stk. 1, i TEUF finder artikel 107, 108 og 109 i TEUF ikke anvendelse på de betalinger, som medlemsstaterne foretager i overensstemmelse med nærværende forordning, eller på tilskud, der stammer fra medlemsstaternes skattelignende indtægter, obligatoriske bidrag eller andre finansielle instrumenter.
Artikel 28
Ophævelse
Forordning (EF) nr. 3/2008 ophæves.
Henvisninger til den ophævede forordning gælder som henvisninger til nærværende forordning og læses efter sammenligningstabellen i bilag II til nærværende forordning.
Artikel 29
Overgangsbestemmelser
1. Forordning (EF) nr. 3/2008 finder fortsat anvendelse på de oplysningskampagner og salgsfremstød, for hvilke Kommissionen har truffet afgørelse om finansiering inden den 1. december 2015.
2. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 22 for at lette overgangen mellem forordning (EF) nr. 3/2008 og nærværende forordning.
Artikel 30
Ikrafttræden og anvendelsesdato
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 1. december 2015.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Strasbourg, den 22. oktober 2014.