РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) 2015/10 НА КОМИСИЯТА
от 6 януари 2015 година
относно критериите спрямо заявителите на железопътен инфраструктурен капацитет и за отмяна на Регламент (ЕС) № 870/2014
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 2012/34/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 21 ноември 2012 г. за създаване на единно европейско железопътно пространство (1), и по-специално член 41, параграф 3 от нея,
като има предвид, че:
(1)
В член 41, параграф 2 от Директива 2012/34/ЕС е предвидена възможността управителите на инфраструктура да установяват изисквания спрямо заявителите, за да осигурят гаранции за оправданите си очаквания за бъдещи приходи и използване на инфраструктурата.
(2)
Тези изисквания следва да бъдат подходящи, прозрачни и недискриминационни. Те могат единствено да включват представянето на финансова гаранция, която не следва да надвишава определено равнище, което е пропорционално на очакваното равнище на дейност, и уверение за способността на заявителя за изготвяне на съвместими с правилата предложения за инфраструктурен капацитет.
(3)
Финансовите гаранции може да бъдат под формата на авансови плащания или гаранции, предоставяни от финансови институции.
(4)
При определяне на целесъобразността на изискванията, посочени в член 41, параграф 2 от Директива 2012/34/ЕС, следва да се вземе предвид фактът, че при ползването на инфраструктурата на конкурентните видове транспорт, в т.ч. автомобилния и въздушния транспорт, морския и вътрешния воден транспорт, често не се начисляват такси и следователно не се налага да се определят финансови гаранции в тази връзка. С цел да се гарантира лоялната конкуренция между видовете транспорт, финансовите гаранции следва да бъдат строго ограничени до необходимия минимум по отношение на техния размер и продължителност.
(5)
Въпросните финансови гаранции са целесъобразни само когато са необходими като гаранция на управителя на инфраструктура за бъдещите приходи и използване на тази инфраструктура. Необходимостта от финансови гаранции намалява допълнително поради факта, че управителите на инфраструктура могат да разчитат на проверките и контрола на финансовата стабилност на железопътните предприятия, осъществявани в рамките на лицензионната процедура в съответствие с глава III от Директива 2012/34/ЕС, и по-специално член 20 от нея.
(6)
По отношение на тези гаранции се прилага принципът за недискриминация и следователно не би трябвало да има разлика между изискванията за гаранции, приложими по отношение на частни и публични заявители.
(7)
Гаранциите следва да бъдат съобразени с присъщото на конкретния заявител ниво на риск, пред което управителят на инфраструктурата е изправен на различните етапи на разпределяне на капацитета. Като цяло се приема, че рискът е нисък, ако капацитетът може да бъде преразпределен към други железопътни предприятия.
(8)
Гаранцията, която се изисква във връзка с изготвянето на съвместими с правилата предложения, може да се разглежда като подходяща, прозрачна и недискриминационна единствено когато управителят на инфраструктура е установил ясни и прозрачни правила за изготвянето на заявка за капацитет в референтния документ за железопътната мрежа и предлага на заявителите необходимите помощни инструменти. Тъй като не е възможна обективна преценка на способността да се изготвят съвместими с правилата предложения преди процедурата за подаване на заявки, всяка неспособност в това отношение може да се установи единствено след приключване на процедурата въз основа на системна неспособност да се изготвят тези предложения или да се предостави необходимата информация на управителя на инфраструктурата. Заявителят следва да понесе отговорност за това, като бъде санкциониран с изключване от процедурата за подаване на заявки за даден влаков маршрут.
(9)
Регламент за изпълнение (ЕС) № 870/2014 на Комисията (2) бе погрешно приет в текст, различен от този, който е получил положително становище от Комитета. Съответно Регламент за изпълнение (ЕС) № 870/2014 следва да бъде отменен.
(10)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на комитета, посочен в член 62, параграф 1 от Директива 2012/34/ЕС,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Предмет
Настоящият регламент посочва изискванията спрямо финансовите гаранции, които един управител на инфраструктура може да поиска, за да гарантира изпълнението на оправданите си очаквания за бъдещи приходи, в граници, пропорционални на предвижданото от заявителя равнище на дейност. Изискванията включват по-специално условията, при които може да се изиска гаранция или авансово плащане, както и размера и продължителността на финансовата гаранция. Освен това настоящият регламент установява някои елементи по отношение на критериите за оценка на способността на заявителя да изготвя съвместими с правилата предложения за инфраструктурен капацитет.
Член 2
Определения
За целите на настоящия регламент се прилага следното определение:
„финансова гаранция“ означава а) авансови плащания с оглед намаляване и предвиждане на бъдещи задължения за плащане на такси за инфраструктура или б) договорни споразумения, чрез които финансова институция, например банка, е поела ангажимент да гарантира, че подобни плащания ще бъдат извършени, когато станат изискуеми.
Член 3
Условия във връзка с финансовите гаранции
1. За покриване на изискваната финансова гаранция заявителят може да избере между авансово плащане или договорно споразумение по смисъла на член 2. Когато заявител извърши авансово плащане за такси за инфраструктура, управителят на инфраструктура не може да изисква и други финансови гаранции за същите предвидени дейности.
2. Управителят на инфраструктура може да изисква от заявителите финансови гаранции, когато кредитният рейтинг на заявителя подсказва, че той може да срещне трудности при редовното заплащане на таксите за инфраструктура. Управителят на инфраструктурата посочва тези кредитни рейтинги в раздела относно принципите за налагане на такси в своя референтен документ за железопътната мрежа, ако това е приложимо. Управителят на инфраструктура обосновава своето искане за финансова гаранция с рейтинги, които не са по-стари от две години и са присъдени от агенция за кредитен рейтинг или друга професионална организация за оценка на кредитния риск.
3. Управителят на инфраструктура не изисква финансова гаранция:
а)
от избраното железопътно предприятие, ако заявителят, който не е железопътно предприятие, вече е дал или платил финансова гаранция за покриване на бъдещи плащания за същите предвидени дейности;
б)
ако таксата за инфраструктура се заплаща пряко на управителя на инфраструктурата от компетентен орган съгласно Регламент (ЕО) № 1370/2007 на Европейския парламент и на Съвета (3).
Член 4
Размер и продължителност на финансовите гаранции
1. Размерът на финансовите гаранции по отношение на един заявител не надвишава прогнозирания размер на таксите, начислени в рамките на два месеца от заявената експлоатация на влаковете.
2. Управителят на инфраструктура не изисква финансовата гаранция да влиза в сила или да бъде заплатена повече от десет дни преди първо число на месеца, в който железопътното предприятие започва експлоатацията на влакове, с която са свързани таксите за инфраструктура, покрити от въпросната финансова гаранция. Ако капацитетът се разпределя след този момент, управителят на инфраструктурата може да поиска финансова гаранция с краткосрочно предизвестие.
Член 5
Способност за изготвяне на съобразени с правилата предложения за инфраструктурен капацитет
Управителят на инфраструктура не отхвърля заявки за конкретен влаков маршрут на основание липса на уверение за способността да бъдат изготвяни съвместими с правилата предложения за инфраструктурен капацитет по смисъла на член 41, параграф 2 от Директива 2012/34/ЕС, освен ако:
а)
заявителят не е удовлетворил две последователни искания за предоставяне на липсващата информация или многократно е реагирал по начин, който не отговаря на условията, установени в референтния документ за железопътната мрежа, посочен в член 27 от Директива 2012/34/ЕС и в приложение IV към тази директива, по отношение на процедурите за подаване на заявки за влакови маршрути, както и
б)
при поискване от страна на регулаторния орган и по удовлетворителен за него начин управителят на инфраструктура може да докаже, че е предприел всички разумни мерки, за да спомогне за правилното и навременно подаване на заявките.
Член 6
Преходна разпоредба
При необходимост управителите на инфраструктура привеждат своите референтни документи за железопътната мрежа в съответствие с разпоредбите на настоящия регламент в рамките на първия времеви период от влизането му в сила.
Член 7
Регламент за изпълнение (ЕС) № 870/2014 се отменя.
Член 8
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след деня на неговото публикуване в Официален вестник на Европейския съюз.
Той се прилага от 16 юни 2015 г., с изключение на член 7, който се прилага от датата на влизане в сила.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 6 януари 2015 година.
KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) 2015/10
af 6. januar 2015
om krav til ansøgere om jernbaneinfrastrukturkapacitet og om ophævelse af gennemførelsesforordning (EU) nr. 870/2014
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/34/EU af 21. november 2012 om oprettelse af et fælles europæisk jernbaneområde (1), særlig artikel 41, stk. 3, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Artikel 41, stk. 2, i direktiv 2012/34/EU giver infrastrukturforvaltere mulighed for at stille krav til ansøgere for at sikre, at deres legitime forventninger om fremtidige indtægter og udnyttelsen af infrastrukturen kan opfyldes.
(2)
Disse krav skal være rimelige, gennemsigtige og ikke-diskriminerende. De kan kun omfatte en finansiel garanti, som ikke må overstige et passende niveau, der står i rimeligt forhold til det forventede aktivitetsniveau, og en garanti for ansøgerens evne til at udarbejde bud på infrastrukturkapacitet i overensstemmelse med reglerne.
(3)
Finansielle garantier kan stilles i form af enten forudbetalinger eller finansielle garantier fra finansieringsinstitutter.
(4)
Rimeligheden af de krav, der er omhandlet i artikel 41, stk. 2, i direktiv 2012/34/EU, bør vurderes under hensyntagen til, at infrastrukturen for konkurrerende transportformer såsom vej- og lufttransport, søtransport og transport ad indre vandveje ofte ikke er pålagt brugerbetaling og følgelig heller ikke finansielle garantier. For at sikre fair konkurrence mellem de forskellige transportformer bør de finansielle garantier begrænses til et absolut minimum med hensyn til omfang og varighed.
(5)
De finansielle garantier er kun rimelige, hvis de er nødvendige for at sikre, at infrastrukturforvalterens legitime forventninger om fremtidige indtægter og udnyttelsen af infrastrukturen kan opfyldes. Da infrastrukturforvalterne i forbindelse med proceduren for licensudstedelse kan forlade sig på kontrol og overvågning af jernbanevirksomhedernes finansielle kapacitet i henhold til kapitel III i direktiv 2012/34/EU, særlig dette direktivs artikel 20, mindskes behovet for finansielle garantier yderligere.
(6)
Princippet om ikke-diskrimination gælder for garantierne, og derfor bør der ikke skelnes mellem de krav om finansiel garanti, der stilles til henholdsvis private og offentlige ansøgere.
(7)
Garantierne skal stå i forhold til den risiko, som ansøgeren udsætter infrastrukturforvalteren for i de forskellige faser af kapacitetstildelingsprocessen. Risikoen betragtes generelt som lav, når blot kapaciteten kan omfordeles til andre jernbanevirksomheder.
(8)
En garanti, som kræves i forbindelse med udarbejdelse af bud i overensstemmelse med reglerne, er kun rimelig, gennemsigtig og ikke-diskriminerende, hvis infrastrukturforvalteren i netredegørelsen opstiller klare og gennemsigtige regler for udarbejdelse af ansøgninger om kapacitet og stiller de nødvendige støtteværktøjer til rådighed for ansøgerne. Da evnen til at udarbejde bud på infrastrukturkapacitet i overensstemmelse med reglerne ikke kan fastslås objektivt forud for ansøgningsproceduren, kan en eventuel mangel på denne evne kun fastslås efter proceduren, når en ansøger gentagne gange har undladt at afgive sådanne bud eller at stille de fornødne oplysninger til rådighed for infrastrukturforvalteren. Ansøgeren bør bære ansvaret for denne forsømmelse, som sanktioneres ved, at ansøgeren udelukkes fra ansøgning om en specifik kanal.
(9)
Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 870/2014 (2) blev ved en fejl vedtaget i en anden version end den, udvalget havde afgivet positiv udtalelse om. Gennemførelsesforordning (EU) nr. 870/2014 bør derfor ophæves.
(10)
Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra det udvalg, der er omhandlet i artikel 62, stk. 1, i direktiv 2012/34/EU -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Genstand
Denne forordning fastsætter de krav om finansielle garantier, som infrastrukturforvalteren kan stille for at sikre, at hans legitime forventninger om fremtidige indtægter opfyldes uden at overstige et niveau, der står i et rimeligt forhold til niveauet for ansøgerens forventede aktivitet. Kravene omfatter især de betingelser, under hvilke der kan forlanges garanti eller forudbetaling, samt omfanget og varigheden af den finansielle garanti. Derudover fastsætter forordningen nærmere bestemmelser om de kriterier, hvorefter en ansøgers evne til at udarbejde bud på infrastrukturkapacitet i overensstemmelse med reglerne vurderes.
Artikel 2
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
»finansiel garanti«: a) forudbetalinger, som skal mindske og foregribe fremtidige forpligtelser til at betale infrastrukturafgifter eller b) kontraktlige aftaler, hvor en finansiel institution som f.eks. en bank forpligter sig til at sikre, at sådanne betalinger foretages, når de forfalder.
Artikel 3
Betingelser for finansielle garantier
1. Ansøgeren kan vælge at efterkomme anmodningen om finansiel garanti enten ved forudbetaling eller ved en kontraktlig aftale som defineret i artikel 2. Hvis en ansøger yder forudbetaling af infrastrukturafgifter, må infrastrukturforvalteren ikke samtidig kræve andre finansielle garantier for de samme påtænkte aktiviteter.
2. Infrastrukturforvalteren kan forlange, at ansøgerne stiller finansielle garantier i tilfælde, hvor ansøgerens kreditvurdering tyder på, at han kan få svært ved at betale infrastrukturafgifterne regelmæssigt. Anvendes sådanne kreditvurderinger, skal infrastrukturforvalteren nævne dem i netredegørelsens afsnit om afgiftsprincipper. Infrastrukturforvalteren skal basere sit krav om en finansiel garanti på højst to år gamle vurderinger fra et kreditvurderingsbureau eller et andet professionelt vurderings- eller creditscoringsorgan.
3. Infrastrukturforvalteren må ikke stille krav om finansiel garanti:
a)
fra den udpegede jernbanevirksomhed, hvis ansøgeren, som ikke er en jernbanevirksomhed, allerede har stillet eller betalt en finansiel garanti til dækning af fremtidige betalinger for samme forventede aktivitet
b)
hvis infrastrukturafgiften skal betales direkte af en kompetent myndighed til infrastrukturforvalteren i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1370/2007 (3).
Artikel 4
Finansielle garantiers omfang og varighed
1. Omfanget af de finansielle garantier fra en og samme ansøger må ikke overstige de anslåede afgifter for to måneders togdrift i overensstemmelse med ansøgningen.
2. En infrastrukturforvalter må ikke kræve, at en finansiel garanti træder i kraft eller betales mere end ti dage før den første dag i den måned, hvor jernbanevirksomheden påbegynder den togdrift, for hvilken den finansielle garanti skal dække infrastrukturafgifterne. Hvis kapaciteten tildeles efter dette tidspunkt, kan infrastrukturforvalteren kræve, at den finansielle garanti stilles med kort varsel.
Artikel 5
Evne til at udarbejde bud på infrastrukturkapacitet i overensstemmelse med reglerne
Infrastrukturforvalteren må ikke afvise en ansøgning om en specifik kanal på grund af manglende garanti for ansøgerens evne til at udarbejde bud på infrastrukturkapacitet i overensstemmelse med reglerne, jf. artikel 41, stk. 2, i direktiv 2012/34/EU, medmindre:
a)
ansøgeren ikke har svaret på to på hinanden følgende anmodninger om at stille manglende oplysninger til rådighed eller gentagne gange har svaret på en måde, der ikke opfylder de vilkår, der i netredegørelsen, jf. artikel 27 i direktiv 2012/34/EU og bilag IV til samme direktiv, fastsættes for proceduren for ansøgning om kanaler, og
b)
infrastrukturforvalteren på tilsynsorganets anmodning og til dets tilfredshed kan dokumentere, at han har taget alle rimelige skridt for at bistå med korrekt og rettidig indsendelse af ansøgninger.
Artikel 6
Overgangsbestemmelse
Hvis det er nødvendigt, skal infrastrukturforvalterne bringe deres netredegørelser i overensstemmelse med bestemmelserne i denne forordning for den første køreplansperiode efter forordningens ikrafttræden.
Artikel 7
Gennemførelsesforordning (EU) nr. 870/2014 ophæves.
Artikel 8
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 16. juni 2015, bortset fra artikel 7, som anvendes fra datoen for denne forordnings ikrafttræden.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 6. januar 2015.