РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 3 юли 2014 година
относно държавна помощ SA.33927 (12/C) (ex 11/NN),
приведена в действие от Белгия - Гаранционна схема за защита на дяловете на съдружниците физически лица на финансови кооперации
(нотифицирано под номер C(2014) 1021)
(само текстовете на френски и нидерландски език са автентични)
(текст от значение за ЕИП)
(2014/686/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
след като прикани заинтересованите страни да представят мненията си съгласно гореспоменатите разпоредби (1) и като разгледа тези мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
С писмо от 7 ноември 2011 г. белгийската държава уведоми Комисията, че е установила гаранционна схема (наричана по-нататък „гаранционната схема за кооперациите“ или „мярката“), която защитава дяловете, притежавани от съдружници, които са физически лица, на оторизираните кооперативни дружества, които са обект на пруденциален надзор от националната банка на Белгия (BNB) или които са инвестирали най-малко половината от своите чуждестранни активи в обект, който подлежи на такъв надзор („финансови кооперации“).
(2)
С писмо от 6 декември 2011 г. Комисията информира Белгия, че мярката представлява потенциална неправомерна държавна помощ (2), и прикани белгийската държава да се въздържа от всякакви по-нататъшни действия по прилагане на мярката. Комисията прикани белгийската държава да представи своите съображения относно нейните предварителни заключения и Белгия ги изпрати с писмо от 22 декември 2011 г.
(3)
С решение от 3 април 2012 г. (наричано по-нататък „решението за откриване на процедурата“) Комисията уведоми Белгия, че е открила процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз („ДФЕС“) по отношение на мярката, и поиска от Белгия в съответствие с член 11, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за определяне на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (3) да преустанови мярката, докато Комисията вземе решение относно съвместимостта ѝ с вътрешния пазар. Комисията поиска от Белгия да прекрати незабавно всякакви действия по прилагането на гаранционната схема за кооперациите и да се въздържа от каквото и да е плащане по мярката. Решението на Комисията за откриване на процедурата - с което Комисията прикани и заинтересованите страни да представят своите мнения относно мярката - бе публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (4).
(4)
С писма от 24 април 2012 г. и 31 май 2012 г. Белгия поиска удължаване на срока за отговор на решението за откриване на процедура; Комисията не се противопостави на това. С писмо от 18 юни 2012 г. Белгия изпрати своите коментари в отговор на решението за откриване на процедурата и приложи писмо от управителя на BNB, адресирано до белгийския министър на финансите с дата 7 октомври 2011 г.
(5)
На 17 август 2012 г. групата Arco („ARCO“ (5)) също предостави своите мнения в отговор на решението за откриване на процедурата. На 29 август 2012 г. Комисията изпрати този документ на Белгия, като по този начин предостави възможност на държавата членка да отговори на мненията на ARCO. На 16 октомври 2012 г. обаче Белгия заяви, че няма да се възползва от тази възможност.
(6)
Комисията зададе допълнителни въпроси по отношение на мярката, по-специално на 17 септември 2012 г. и 24 юли 2013 г., на които Белгия отговори съответно на 5 декември 2012 г. и на 20 септември 2013 г.
2. КОНТЕКСТ
2.1. Контекст на мярката, предмет на уведомлението
(7)
Създаването на гаранционната схема за кооперациите беше свързано с мерки за оздравяване в друго дело за държавна помощ.
(8)
На 30 септември 2008 г. Dexia съобщи за увеличение на капитала с 6,4 млрд. EUR, записан от съществуващите акционери (сред които и ARCO) и от белгийските, френските и люксембургските власти. Пред специалната комисия на белгийския парламент, натоварена да разгледа условията на закриването на Dexia (комисията „Dexia“), белгийският министър на финансите, който е бил на пост към датата на отпускането на държавната помощ в полза на Dexia през 2008 г., обясни, че поради искания за намеса в полза на ARCO от септември/октомври 2008 г. е имало политическо решение за въвеждане на гаранционната схема за кооперациите. Той обясни, че с оглед постигане на споразумение относно Dexia правителството е трябвало да вземе решение едновременно за ARCO и за Ethias (6). Освен това от декларациите на белгийския министър на финансите излиза, че ангажиментът от 2008 г. е бил поет с цел ARCO да даде своето съгласие да участва в спасяването на Dexia (7).
i) Съобщения за пресата
(9)
На 10 октомври 2008 г. белгийското правителство обяви в прессъобщение на министъра на финансите, че е взело следното решение:
-
увеличаване на покритието на съществуващата схема за гарантиране на депозитите за кредитните институции от 20 000 EUR на 100 000 EUR
-
създаване на подобен режим за други финансови продукти (по-специално животозастрахователни продукти от „клас 21“ (8) и дяловете на финансовите кооперации) (9).
(10)
На 21 януари 2009 г. министър-председателят и министърът на финансите потвърдиха в съвместно съобщение за пресата ангажимента на предишното правителство (10) за въвеждане на гаранционна схема за кооперациите (11). В същия ден ARCO публикува това прессъобщение на белгийското правителство на своя интернет сайт. От своя страна, други финансови кооперации се дистанцираха от аналогията между депозитите и дяловете във финансови кооперации, която предполага въвеждане на гаранционната схема за кооперациите (12).
ii) Законодателен процес
(11)
На 15 октомври 2008 г. белгийският парламент прие закон (13), позволяващ на белгийското правителство да предприеме мерки за насърчаване на финансовата стабилност. На 14 ноември 2008 г. (14) Белгия прие кралски указ за увеличаване на 100 000 EUR на сумата, защитена от гаранционната схема на депозити за кредитните институции, като същевременно въведе подобна гаранционна схема за животозастрахователните продукти от „клас 21“. На 29 октомври 2008 г. Комитетът за финансова стабилност беше представил предварително положително становище относно проекта на кралски указ (15).
(12)
На 14 април 2009 г. (16) Белгия измени закона от 15 октомври 2008 г., позволяващ на правителството да въведе с кралски указ гаранционна система за освободения капитал за възстановяване на съдружниците физически лица на тяхната част от капитала във финансовите кооперативни дружества. С кралски указ от 10 октомври 2011 г. (17) Белгия измени кралския указ от 14 ноември 2008 г. Кралският указ от 10 октомври 2011 г. съдържа допълнителни технически разяснения относно гаранционната схема за кооперациите.
(13)
На 7 октомври 2011 г. управителят на BNB написа писмо до тогавашния министър на финансите, за да даде становище относно (проекта на) кралския указ от 10 октомври 2011 г., като тази процедура се изисква съгласно Закона за устава на BNB (18). В това писмо управителят отбелязва, че правителството може законосъобразно да приеме кралски указ относно гаранционна схема за кооперациите „в случай на внезапна криза на финансовите пазари или в случай на сериозен риск от системна криза“. Управителят заключава, че обстоятелствата изглежда отговарят на тези условия и че гаранционната схема за кооперациите би намалила въздействието от такава криза (19). В същото време обаче той нарочно се въздържа от становище по въпроса дали дяловете на физически лица във финансовите кооперации са по същността си депозити (20). Той отбелязва също, че мярката би могла да създаде проблеми по отношение на съвместимостта с правилата за държавните помощи (21), и изразява загриженост относно незадължителния характер на гаранционната схема за кооперациите, който би предизвикал проблеми, свързани с „неблагоприятния подбор“ (22).
(14)
На 13 октомври 2011 г. трите кооперативни дружества на ARCO (ARCOFIN, ARCOPAR и ARCOPLUS) подадоха заявление за членство в гаранционната схема за кооперациите. Белгийското правителство прие това искане с кралски указ от 7 ноември 2011 г. (23) В контекста на това заявление ARCO също плати вноски в общ размер на 2,05 млн. EUR (24).
(15)
Общите събрания на ARCOFIN, ARCOPAR и ARCOPLUS одобриха на 8 декември 2011 г. предложението на техния административен съвет да извърши доброволна ликвидация на дружествата.
2.2. Директива 94/19/ЕО относно схемите за гарантиране на депозити
(16)
Член 3 от Директива 94/19/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 1994 г. относно схемите за гарантиране на депозити (25) задължава всяка държава членка да:
„осигурява в рамките на нейната територия да бъдат въведени и официално признати една или повече схеми за гарантиране на депозити. С изключение на [някои] случаи […] никоя кредитна институция (26), оторизирана в тази държава членка […], не може да приема депозити (27), ако не участва в такава схема.“
(17)
През 1998 г. Белгия транспонира в националното право Директива 94/19/ЕО и въведе схема за гарантиране на депозитите, обхващаща всички депозити на даден вложител в случай на неналичност. Белгийската схема за гарантиране на депозитите беше поверена на фонд за гарантиране на депозитите. С кралски указ от 14 ноември 2008 г. впоследствие Белгия създаде специален фонд за защита на депозитите, включващ последващите инициативи на Белгия (28).
(18)
Първоначално член 7 от Директива 94/19/ЕО предвиждаше, че съвкупните депозити на даден вложител ще бъдат гарантирани до 20 000 EUR. На заседанието си на 7 октомври 2008 г. Съветът по икономическите и финансовите въпроси прие увеличение на гаранциите по депозитите, предвидени в Директива 94/19/ЕО. Съгласно неговото съобщение за пресата, той реши:
„всички държави членки ще осигуряват първоначално за период от най-малко една година гаранция върху депозитите на гражданите от най-малко 50 000 EUR, като се отчита, че много държави членки са взели решение да увеличат минимума на 100 000 EUR. Приветстваме намерението на Комисията спешно да направи подходящо предложение за насърчаване на сближаването на схемите за гарантиране на депозитите“ (29).
(19)
По отношение на обхвата член 2 от Директива 94/19/ЕО гласи, че схемите за гарантиране на депозитите не защитават капиталовите инструменти, емитирани от кредитните институции (30).
(20)
С Директива 2009/14/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 март 2009 г. за изменение на Директива 94/19/ЕО относно схемите за гарантиране на депозити по отношение на гарантирания размер и срока за изплащане (31) се увеличава гаранцията за схемите за гарантиране на депозитите (първо на минимум 50 000 EUR, а след това по принцип на 100 000 EUR минимум и максимум до 31 декември 2010 г.).
(21)
Директива 97/9/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 3 март 1997 г. относно схемите за обезщетение на инвеститорите (32) предвижда обезщетение за инвеститорите в случаите, в които инвестиционното дружество не е в състояние да върне активите, принадлежащи на инвеститора. Това обезщетение е налично например в случай на измама или нехайство в дадено предприятие или ако възникнат грешки или проблеми в неговите системи. Въпреки това схемите за обезщетение на инвеститорите не покриват рискове, свързани с инвестицията (например когато инвеститор е купил акции, които впоследствие губят своята стойност).
2.3. Белгийска правна рамка за кооперативните дружества
(22)
Белгийският кодекс за дружествата (33), и по-специално членове 350-436 от него, определя правната рамка за кооперативните дружества. В него се предвижда, че едно кооперативно дружество трябва да избере в своя устав формата „société à responsabilité limitée“ (дружество с ограничена отговорност) (загубите на съдружниците не могат да бъдат по-големи от техните вноски) или „société à responsabilité illimitée“ (дружество с неограничена отговорност) (съдружниците носят лична отговорност за дълговете на дружеството и по този начин могат да загубят повече от своите капиталови инвестиции).
(23)
Белгийският кодекс за дружествата (и по-специално членове 362, 364, 366, 367 и 374) разрешава някои ограничения по отношение на прехвърляемостта на дяловете на едно кооперативно дружество. Дяловете на едно кооперативно дружество са свободно прехвърлими на други съдружници на кооперативното дружество, но в устава на кооперативното дружество могат да бъдат включени условия за такова прехвърляне. Прехвърлянията към трети страни могат да се извършват само при условията и към лицата, установени в член 366 от белгийския кодекс за дружествата.
(24)
Белгийският кодекс за дружествата (член 367) предвижда също, че съдружниците на едно кооперативно дружество имат право да напускат кооперативното дружество само през първите шест месеца на счетоводната годината. Когато това право е упражнено, член 374 от белгийския кодекс за дружествата гласи, че съдружникът има право да получи стойността на дяловете си в размера, съдържащ се в счетоводния баланс в края на годината.
(25)
Докато белгийският кодекс за дружествата установява общата рамка за кооперативните дружества; кралският указ от 8 януари 1962 г. (34) определя критериите за „оторизирани кооперативни дружества“ (35). По-специално дадено оторизирано кооперативно дружество не може да откаже членство на съдружници с цел спекулация или да наложи тяхното изключване. Дяловете в капитала на дружеството, независимо от тяхната стойност, дават същите права. Всички съдружници имат равни гласове в общите годишни събрания (ОГС). Общото годишно събрание трябва да назначи администраторите и комисарите. Оперативният излишък (получен след приспадане на всички разходи) може да бъде разпределен на съдружниците само пропорционално на операциите, които са извършили с дружеството, а дивидентите, изплатени на дяловете от капитала, не могат да превишават определен процент, установен с кралски указ.
(26)
Член 21 от Данъчния кодекс на Белгия гласи, че дивидентите на оторизираните кооперативни дружества са освободени от данъци до определена сума (36).
2.4. Описание на мярката
(27)
Гаранционната схема за кооперациите обхваща освободения капитал (а не евентуалните приходи) от съдружниците физически лица на кооперативните дружества в максимален размер от 100 000 EUR.
(28)
Противно на това, което се предвижда за схемите за гарантиране на депозити на кредитните институции, членството в гаранционната схема за кооперациите е по избор.
(29)
Ако финансовите кооперации желаят да участват в гаранционната схема за кооперациите, те трябва да направят заявление до министъра на финансите. Съветът на министрите разполага с един месец, в който да вземе решение относно заявлението за участие на финансова кооперация в гаранционната схема за кооперациите, като при необходимост определя някои условия. Тези условия могат да включват:
а)
задължението да запазят бъдещите публични оферти за институционалните съдружници;
б)
ангажираността на всички институционални съдружници да не оттеглят действие или сума, платена на кооперативното дружество, и да не се отказват от членство, освен в случай на прехвърляне на акции; както и
в)
таван от 4,5 % годишно върху лихвите, дължими на съдружниците.
(30)
След като дадена финансова кооперация е поискала да бъде покрита, тя трябва да остане в схемата за една година. След изтичане на този срок кооперацията може да прекрати участието си, давайки тримесечно предизвестие. Няма да бъде възможно да си възстанови платените вноски под каквато и да е форма. Ако една кооперация реши да напусне гаранционната схема за кооперациите, тя трябва да изчака три години, преди да има право да участва отново.
(31)
Само кооперативните акции, емитирани преди влизането в сила на кралския указ от 10 октомври 2011 г., са обхванати от мярката.
(32)
Гаранционната схема за кооперациите е запазена за съдружниците, които са физически лица, а не за институционалните съдружници на финансовите кооперации.
(33)
Специалният фонд за защита се финансира от:
i)
годишна вноска, съответстваща на 0,15 % от защитената стойност (платима от всички участници); както и
ii)
еднократна входна такса в размер на 0,10 % от защитената стойност (платима от кооперациите).
(34)
Освен това една финансова кооперация може също да бъде задължена да плати вноска на специалния фонд за защита за капиталовите печалби от акциите, които притежава. Тази вноска може да бъде до 10 % от разликата между продажната цена на въпросните акции (или при отсъствие на продажби през период от три години след прекратяването на защитната система, средната борсова котировка при прекратяването на съответната акция за периода от 30 дни преди третата годишнина) и референтната цена, определена от органите в момента, в който дадена финансова кооперация се включва в гаранционната схема за кооперациите.
(35)
Специалният фонд за защита започва да прави плащания, ако финансова кооперация е в несъстоятелност или ако органът за финансов надзор е уведомил фонда, че финансовата кооперация вече не може да плаща на съдружниците си, които желаят да се оттеглят.
(36)
Ако специалният фонд за защита не разполага с достатъчно средства, за да се намеси, Касата за депозити и консигнации (Caisse des dépôts et consignations), която е публична организация без правен статут, изплаща авансово необходимите средства. В зависимост от това дали неплатежоспособната институция е длъжна да участва или дали става дума за финансова кооперация, това авансово плащане впоследствие ще бъде възстановено чрез разпределяне на:
-
50 % от годишните вноски, платими от институциите, задължени да участват;
-
специална годишна вноска, платима от всички финансови кооперации (участието е по избор).
(37)
Ако специалният фонд за защита се намеси, той поема правата на съдружниците физически лица на кооперацията и му се предоставя статут, равен на този на другите съдружници. Тук има разлика с предишната схема за гарантиране на депозити на кредитните институции, която предвижда, че на фонда се предоставя статут, равен на този на другите кредитори на съответното дружество.
2.5. Описание на ARCO
(38)
Първоначално ARCO е бил акционер в Artesia Banking Corporation NV (наричано по-нататък „Artesia“), която от своя страна е притежавала 100 % от банка BACOB и 82 % от застрахователната компания DVV. След сливането на Artesia с Dexia през 2001 г. ARCO стана най-големият акционер с дял от около 15 % (37).
(39)
ARCO е наименованието на групата, в която участват ARCOPAR, ARCOPLUS и ARCOFIN, които всички са оторизирани кооперативни дружества (38). ARCO има повече от 800 000 членове, от които 99 % са частни лица. Капиталът, притежаван от съдружници физически лица в ARCOPAR, ARCOPLUS и ARCOFIN, беше съответно 1,3 млрд. EUR, 46 млн. EUR и 140 млн. EUR.
(40)
В уставите на ARCOPAR, ARCOPLUS и ARCOFIN се определя, че трите дружества са дружества с ограничена отговорност (39).
(41)
Уставите на трите субекта съдържат разпоредби, отнасящи се до съдружниците, които желаят да се оттеглят.
(42)
Уставът на ARCOPAR гласи например, че кооперацията би могла да ограничи напусканията, ако повече от 10 % от общия инвестиран капитал или 10 % от съдружниците изчезнат през една и съща счетоводна година (40). Съдружник, който желае да се оттегли от ARCOPAR, ще си възстанови капитала. Съдружниците с дялове от категория А, Б и В на ARCOPAR (41) също имат право на резерв бонус (42).
(43)
В член 35 от устава на ARCOPAR се описва на какво имат право неговите съдружници в случай на ликвидация. По същество, ако след изплащане на дълговете и вноските за социално осигуряване салдото е положително, съдружниците ще получат възстановяване (43).
(44)
Рисковете, свързани с инвестирането в дялове на ARCO са например описани в проспекта на ARCOPAR, одобрен от белгийските органи през юни 2008 г. и публикуван по време на операция на капиталовия пазар, която се проведе между 7 юли 2008 г. и 30 септември 2008 г. В проспекта ясно се посочва, че печалбата, дължима на Dexia, представлява над 69 % от нетната печалба на ARCOPAR за счетоводните години 2005/2006, 2006/2007 и 2007/2008. В проспекта се споменава също за риска от масови напускания, като се подчертава, че съдружниците могат да загубят всичко в случай на ликвидация. В същото време, в годишните отчети на дружеството ясно се посочва, че ARCO е увеличило своята задлъжнялост чрез получаване на заем за инвестиции (44).
2.6. Основания за откриване на процедурата
(45)
В своето решение за откриване на процедурата Комисията стигна до предварителното заключение, че мярката, предмет на уведомление, отговаря на четирите (кумулативни) критерия за държавна помощ и изразява съмнение относно това дали мярката може да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар.
(46)
Комисията счете, че мярката може да се припише на Белгия, поради това че е била финансирана от специалния фонд за защита. За тази цел Комисията установи, че белгийското законодателство определя вноската, която участниците е трябвало да заплатят в специалния фонд за защита, и определя как тези средства ще бъдат използвани. Освен това Комисията забеляза, че Касата за депозити и консигнации (Caisse des dépôts et consignations) е може да предоставя на капитал на специалния фонд за защита, ако е необходимо. Комисията се запита как Касата за депозити и консигнации би получила възстановяване, тъй като тя не е сигурна, че финансовите кооперации разполагат с достатъчно финансови ресурси. Тя също се запита дали незадължителният характер на участието на финансовите кооперации не би попречило на ефективното рефинансиране на специалния фонд за защита.
(47)
Комисията стигна до заключението, че финансовите кооперации могат да се смятат за предприятия и че мярката им е предоставила избирателно предимство. Що се отнася до предоставянето на избирателно предимство, гаранционната схема за кооперациите изглежда е помогнала на кооперациите да привлекат нов капитал или да запазят съществуващия капитал, като са убедили настоящите си съдружници да не се оттеглят от финансовите кооперации. Такава защита е особено полезна в периоди на финансова несигурност, като този от есента на 2008 г. до датата на приемане на кралския указ, когато финансовите кооперации са били ефективно защитени срещу риска от загуба на големи ресурси поради излизане на съдружници.
(48)
Комисията установи също така, че защитата е била разширена и че Белгия не е взела предвид финансовото състояние на кандидатстващата финансова кооперация в момента, в който да е разрешила нейното влизане в гаранционната схема за кооперациите. В примера на ARCO финансовите кооперации са получили разрешение да се присъединят към гаранционната схема за кооперациите, когато те вече са били неплатежоспособни и скоро след това са били обявени в ликвидация.
(49)
Комисията също така стигна до заключението, че мярката нарушава конкуренцията, тъй като финансовите кооперации са се конкурирали на пазара за инвестиционни продукти на дребно, на който са се ползвали от избирателно предимство, с което не са разполагали другите участници на пазарите, предлагащи подобни продукти.
(50)
Комисията също така счита, че гаранционната схема за кооперациите оказва въздействие върху търговията в Съюза. В действителност много международни доставчици на инвестиционни продукти действат на белгийския пазар и не могат да претендират за същия пазарен дял като този, който една финансова кооперация може да запази благодарение на мярката.
(51)
Комисията се запита дали финансовите кооперации могат да се разглеждат като финансови институции и дали това е оказало влияние върху приложимостта на Съобщението относно банковия сектор от 2008 г. (45) Комисията стигна до заключението, че тъй като финансовите кооперации не изглежда да са финансови институции по смисъла на Съобщението относно банковия сектор от 2008 г., помощта трябва да бъде оценена пряко по силата на Договора.
(52)
По-специално, за да бъде съвместима с вътрешния пазар въз основа на член 107, параграф 3, буква б) от Договора, една мярка трябва да бъде необходима, подходяща и пропорционална. Комисията имаше съмнения по отношение на съвместимостта на мярката с тези три кумулативни критерия. Тя имаше съмнения дали защитата на съдружниците на финансови кооперации е необходима, за да се избегнат сериозни затруднения в белгийската икономика. По отношение на потенциалните вторични ефекти, Комисията отбеляза, че Белгия вече е въвела няколко мерки [напр. увеличаване на гарантирания размер по схемата за гарантиране на депозитите до 100 000 EUR и държавна помощ за няколко банки под различни форми (рекапитализации, парични инжекции, мерки за оздравяване на обезценени активи и други ad hoc мерки)]. Поради това тя не вижда причина защо в допълнение към всички тези мерки е трябвало да се защитят съдружниците на финансовите кооперации.
(53)
Комисията се пита дали е било подходящо да се защитят съдружниците на финансови кооперации. В това отношение тя отбелязва, че финансовите кооперации не са финансови институции и че поради своите размери те не изглежда да са от значение за системата. Комисията поиска Белгия да обясни по каква линия инвестиционните загуби - претърпени също от инвеститорите в общите инвестиционни фондове например - биха оказали силно отрицателно влияние върху белгийската икономика.
(54)
И накрая, Комисията има съмнения относно пропорционалността на мярката. Първо, Комисията не беше сигурна, че финансовите кооперации са заплащали справедлива цена за гаранцията. Второ, Комисията констатира, че свободата да се присъединят към схемата, заедно с липсата на контрол на жизнеспособността, заложени в предвидената от Белгия процедура за участие, предполага, че финансовите кооперации са имали стимул да се присъединят, само когато са били сигурни, че гаранцията ще бъде задействана. Това би могло да доведе до ситуации, в които бенефициерът може да използва гаранцията, като същевременно избягва, до голяма степен, да плаща за това. И накрая, Комисията също така изрази съмнение дали гаранционната схема за кооперациите не нарушава ненужно конкуренцията, като се има предвид, че акционерите на конкурентни дружества не са защитени, което улеснява достъпа до капитал за финансовите кооперации и увеличава техния общ пазарен дял на пазара на инвестиции на дребно.
3. КОМЕНТАРИ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ ОТНОСНО РЕШЕНИЕТО ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА
3.1. Коментари на ARCO
(55)
Според ARCO на 10 октомври 2008 г. белгийските органи са решили и са оповестили въвеждането на гаранционна схема за кооперациите като част от по-широк пакет (увеличаване до 100 000 EUR на гаранцията върху депозитите за спестовни влогове в кредитни институции, разширяване на гаранционната схема за животозастрахователни продукти от клас 21 и за съдружниците физически лица на финансовите кооперации). ARCO твърди, че решението от 10 октомври 2008 г. е въведено със закона от 15 октомври 2008 г. и кралския указ от 14 ноември 2008 г. за продуктите от клас 21 и със закона от 14 април 2009 г. и кралския указ от 10 октомври 2011 г. за акциите, емитирани от финансови кооперации.
(56)
ARCO твърди, че гаранционната схема за кооперациите не представлява държавна помощ, тъй като не предоставя никакво избирателно предимство на финансовите кооперации. ARCO заяви също, че Комисията е направила заключението, че гаранционната схема за продуктите от клас 21 на застрахователните дружества не съдържа никакъв елемент на държавна помощ, тъй като те са отворени за всички застрахователни дружества и следователно не са избирателни (46). В допълнение ARCO твърди, че гаранционната схема за кооперациите е отворена за всички финансови кооперации при същите условия и следователно не е избирателна.
(57)
В съответствие с мненията на белгийските органи ARCO заяви, че всички характеристики на дяловете във финансовите кооперации потвърждават, че те отговарят на същите нужди на клиентите като депозитите и се третират като такива от законодателя. ARCO подчерта, че Белгия се е опасявала от верижен ефект. Ако Белгия не беше въвела гаранционната схема за кооперациите, доверието на инвеститорите щеше да бъде подкопано и това можеше да доведе до масово изтегляне на всички спестовни продукти.
3.2. Мнение на Белгия
(58)
Белгия твърди, че гаранционната схема за кооперациите не отговаря на всички кумулативни критерии за държавна помощ, посочени в член 107, параграф 1 от Договора, и следователно не представлява държавна помощ. По-специално, Белгия заяви, че три от критериите за държавна помощ не са изпълнени. На първо място, Белгия прие позицията, че мярката представлява помощ в полза на физически лица, а не предприятия. Второ, Белгия твърди, че мярката не предоставя избирателно предимство на финансовите кооперации и, на последно място, че съответната мярка не причинява никакво нарушение на конкуренцията.
(59)
По отношение на аргумента, че помощта не облагодетелства предприятия, Белгия твърди, че обикновената схема за гарантиране на депозити за кредитните институции, включително нейното разширяване (гаранционната схема за кооперациите) е приета в съответствие с решенията на Съвета ЕКОФИН и с Директива 94/19/ЕО, изменена с Директива 97/9/ЕО.
(60)
Белгия прие позицията, че дяловете на финансовите кооперации, притежавани от физически лица, имат всички характеристики на депозити и също се придобиват като такива. Тя подчерта следните елементи:
i)
бенефициерите (физически лица) на гаранционната схема за кооперациите заслужават същата защита, както вложителите в други институции, действащи в същия сектор и подложени на същия контрол;
ii)
за целите на данъчното облагане както дивидентите, изплащани от финансовите кооперации, така и платените лихви по депозитите, са освободени от данъци до определен размер (47);
iii)
съдружниците физически лица на финансовите кооперации могат да запишат до определен максимален размер от капитала съгласно устава на финансовата кооперация;
iv)
съдружниците на финансовите кооперации могат да излязат от дружеството едва след първите шест месеца на счетоводната година, и даден съдружник, който желае да се оттегли, има право да получи печалбите на кооперативното дружество в зависимост от участието си. Според белгийската държава стойността на дяловете в една кооперация не отразява стойността на базовите активи на финансовата кооперация и дяловете във финансовите кооперации не се конкурират с инвестиционните продукти като цяло, а само с подгрупа от продукти, които вече се ползват от държавна гаранция (т.е. депозитите и застраховките живот от клас 21);
v)
дяловете на финансовите кооперации са регистрирани и тяхната прехвърляемост е ограничена от закона (48). Те не могат да се продават свободно, за да създават капиталови печалби. Съдружниците на финансовите кооперации имат право само на малки дивиденти (освободени от данъци) и на възстановяване, когато вече не са акционери;
vi)
дяловете на финансовите кооперации не може да се разглеждат като инвестиция в дяловете на котирано на борсата дружество или публична организация;
vii)
дяловете на финансовите кооперации не може да се разглеждат като рискова инвестиция, като се има предвид, че съдружниците на финансовите кооперации могат да претендират за капиталови печалби;
viii)
гаранционната схема за кооперациите защитава само дяловете на физическите лица (за разлика от институционалните съдружници).
(61)
Що се отнася до липсата на избирателно предимство, Белгия съобщи, че гаранционната схема за кооперациите обхваща само дяловете на финансовите кооперации, емитирани преди 10 октомври 2011 г. Белгия отбеляза, че след тази дата, финансовите кооперации не могат да използват гаранционната схема за кооперациите, за да навлязат на даден пазар. Тя също така уточни, че ARCO не е емитирал никакви нови дялове от септември 2008 г.
(62)
Белгия също така отрече, че гаранционната схема за кооперациите е помогнала на финансовите кооперации да запазят съществуващия си капитал. В подкрепа на тази теза Белгия заяви, че прессъобщението от 10 октомври 2008 г. е било само предложение за стратегическа инициатива, което споменава между другото финансовите кооперации. Според Белгия прессъобщението от 10 октомври 2008 г. не представлява подробно споразумение, публикувано в координация с едновременните съобщения за медиите на финансовите кооперации. В този смисъл Белгия направи разграничение между своето съобщение и тези на органите на Обединеното кралство и на Lloyds по делото Lloyds (49), на които Комисията се позовава в решението за откриване на процедурата. Белгия заключи, че прессъобщението от 10 октомври 2008 г. не е мярка, способна да предостави на финансовите кооперации избирателно предимство. Що се отнася до следващото прессъобщение от 21 януари 2009 г., Белгия заяви, че е било нормално ARCO незабавно да публикува на своя уебсайт това прессъобщение на органите, тъй като всички финансови кооперации (сред които и ARCO) са следили отблизо този случай.
(63)
Белгия настоя Комисията да използва същия подход като при делото Ethias и Комисията да заключи, че гаранционната схема за кооперациите не е избирателна. Белгия също изтъкна, че специалният статут на истинските кооперациите вече е признат от Съда в решението му по дело Paint Graphos (50). Тя се позова по-специално на параграф (61) от това решение, от което е видно, че предвид специфичните им характеристики тези кооперации по принцип не могат да се разглеждат като намиращи се в сходно фактическо и правно положение с това на търговските дружества.
(64)
Белгия също така предостави информация за броя на акционерите на ARCO, които са напуснали предприятието от началото на кризата. През финансовите години, довели до процедурата на доброволна ликвидация, броят на съдружниците на ARCO, които са поискали изплащане на своя капитал, е 9 764 през 2007/2008 г., 21 150 през 2008/2009 г. и 23 762 през 2010/2011 г.
(65)
По отношение на нарушаващото въздействие на мярката Белгия твърди, че Комисията е трябвало да обясни в разумна степен кои са финансовите продукти, които са се конкурирали с дяловете на финансовите кооперации, въпреки че Белгия призна, че в рамките на процедура относно държавна помощ Комисията не е длъжна да даде подробно определение на пазара. По същество Белгия твърди, че съдружниците физически лица на финансови кооперации са се ползвали от същото ниво на защита като това, осигурено на инвеститорите във всички подобни депозитни/спестовни продукти.
(66)
Белгия обясни също, че гаранционната схема за кооперациите има същата цел като Директива 94/19/ЕО, а именно защита на депозитите на частните вложители, поддържане на доверието на вложителите и подобряване на стабилността на финансовите пазари. Белгия счита, че схемите за гарантиране на депозитите на други държави членки също понякога обхващат неконвенционални депозитни продукти, и изтъква, че Комисията е трябвало да вземе това предвид (51).
(67)
Белгия подчерта също, че ако Комисията стигне до заключение, че гаранционната схема за кооперациите представляват държавна помощ, помощта следва да се счита за съвместима с вътрешния пазар въз основа на член 107, параграф 3, буква б) от Договора. Тя направено заключението, че не е необходимо да се установява дали ARCO е финансова институция по смисъла на Съобщението относно банковия сектор от 2008 г. Според Белгия ключовият въпрос, който Комисията следва да разгледа, е дали гаранционната схема за кооперациите е подходяща и необходима за предотвратяване на сериозни затруднения в икономиката.
(68)
Белгия защити становището, че мярката е необходима, ефектите от нея са ограничени до необходимия минимум и съществуват механизми за споделяне на тежестта.
(69)
На първо място, Белгия твърди, че гаранционната схема за кооперациите е подходяща и необходима, за да се вдъхне увереност на вложителите в Белгия.
(70)
Белгия призна, че е теоретично възможно институциите, които имат защитени депозити в своя счетоводен баланс, да извлекат непряко предимство от съществуването на такива схеми за защита, тъй като те помагат за избягване на банковата паника. Тя обаче поясни, че схемите за гарантиране на депозитите са необходими с цел избягване на банкова паника и нарушаване на функционирането на финансовите пазари. Белгия също така твърди, че гаранционната схема за кооперациите е била необходима, за да се избегне спад на общественото доверие в белгийската финансова система. Фактът, че дяловете в кооперациите проявяват основните характеристики на спестовните продукти и че повече от половината от капитала на кооперациите се инвестира в банки, увеличава техните прилики с депозитите и подчертава тяхното значение за белгийската банкова система. Неовладяната липса на плащания на финансовите кооперации би имала лавинообразен ефект върху всички финансови институции и върху белгийската икономика. Ако за дяловете във финансовите кооперации не се прилага същото равнище на защита като тази за традиционните депозити, това би довело до същия риск както ако защитата не се прилага по отношение на депозитите. Това би имало значително въздействие и върху общественото доверие във всички депозитни продукти в Белгия и бе довело до системен риск. В подкрепа на доводите си Белгия се позовава на факта, че броят на съдружниците (физически лица) на финансовите кооперации е висок спрямо общия брой на населението на Белгия (52).
(71)
Белгия също така оспори терминологията, използвана от Комисията в нейното решение за откриване на процедурата, по-специално понятията „capital instruments“ (капиталови инструменти) и „risk capital“ (рисков капитал), използвани в съображение 62 и в бележка под линия 35.
(72)
С цел да докаже необходимостта на гаранционната схема за кооперациите, Белгия препрати писма до Комисията от Съвета за финансова стабилност и от управителя на BNB, адресирани до тогавашния министър на финансите, съответно от 29 октомври 2008 г. (53) и 7 октомври 2011 г. (54).
(73)
Относно съвместимостта на мярката с правилата за държавна помощ Белгия първо се позовава на решението на Комисията относно Ethias. Според нея Комисията е разрешила мерките в полза на Ethias, а именно разширяването на схемата за гарантиране на депозитите до продуктите от „клас 21“, като ги е счела за подходящи и необходими, за да се избегнат сериозни затруднения в белгийската икономика.
(74)
На второ място, Белгия потвърди своето становище, че мярката е пропорционална. Финансовите кооперации споделят тежестта, особено чрез вноските си към специалния фонд за защита. Белгия счита, че равнището на възнаграждението за гаранцията е разумно и подобно на вноските в гаранционните режими на други защитени институции. Белгия оспорва факта, че незадължителният характер на гаранционната схема за кооперациите може да направи мярката непропорционална.
(75)
Белгия заяви, че ако Комисията все пак стигне до заключението, че мярката представлява държавна помощ, тя следва да я разглежда като помощ за ликвидация, съвместима с правилата за държавната помощ. Белгия напомни, че в кралския указ от 7 ноември 2011 г. ясно се посочва, че в случай на ликвидация на кооперация специалният фонд за защита е задължен да се намеси и да компенсира само след представяне на окончателното нареждане за ликвидация, одобрено от общото събрание на засегнатите дружества.
(76)
Белгия също така изрази становището, че поради факта, че физическите лица не са предприятия, разпореждането за преустановяване на Комисията не обхваща плащанията към тях след ликвидацията на ARCO.
(77)
Освен това Белгия представи допълнителни мнения в писмо до Комисията от 18 март 2014 г. след определения срок.
(78)
Белгия счита, че Комисията не може да забрани изпълнението на гаранциите, предоставени на съдружниците, които са физически лица. Тя не може да изисква от държавата да преустанови плащанията по гаранционната схема за кооперациите или да си възстанови плащанията по тази схема, направени в полза на съдружниците, които са физически лица.
(79)
Съдружниците физически лица не са предприятия по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора и изпълнението на гаранцията в полза на съдружниците физически лица не би оказало въздействие върху ARCO или върху перспективите на белгийската държава за възстановяване на помощта, от която са се възползвали тези предприятия.
4. ОЦЕНКА НА МЯРКАТА
4.1. Бенефициери на мярката
(80)
Най-напред, като предварителна забележка, Комисията припомня, че в съображение (18) от решението за откриване на процедурата тя е заявила, че гаранционната схема за кооперациите е била от полза за финансовите кооперации. При все това един цялостен преглед на хронологията и характеристиките на мярката показва, че ARCO е единственият действителен бенефициер на мярката, както е описано в настоящия раздел.
(81)
В настоящия случай Комисията отбелязва, че има голяма разлика между ARCO и другите финансови кооперации, потенциално допустими в гаранционната схема за кооперациите.
(82)
От описанието на фактите (55) се вижда, че гаранционната схема за кооперациите от самото начало е специално насочена към ARCO, което е имало затруднения поради своите инвестиции в Dexia. ARCO в крайна сметка е била единствената финансова кооперация, която е поискала да участва в мярката.
(83)
Що се отнася до другите финансови кооперации, Комисията отбелязва, че членството в гаранционната схема за кооперациите не е задължително, че Съветът на министрите е можел да реши дали да допусне дадена кооперация в гаранционната схема за кооперациите и евентуално при какви условия, както и че никоя от другите финансови кооперации не е поискала да членува в схемата, а някои активно са се дистанцирали. Комисията констатира още, че никоя друга финансова кооперация не е имала проблеми, свързани с нейните инвестиции в същия размер като тези, с които се е сблъскало ARCO в случая Dexia.
(84)
Следователно Комисията стига до заключението, че единственият действителен бенефициер на гаранционната схема за кооперациите, осъществяващ стопанска дейност, е ARCO.
4.2. Обявяването и привеждането в действие на мярката представляват едно и също действие
(85)
Комисията отбелязва, че мярката е била решена и обявена от правителството на 10 октомври 2008 г. (56) Ясно е, че белгийското правителство е взело решение да предостави на ARCO гаранционна схема за кооперациите по времето, когато се е подготвяла мярката в полза на Dexia през 2008 г. (57). Друго прессъобщение от 21 януари 2009 г. дава повече подробности относно мярката. Едва след това е започнало законовото транспониране на ангажимента на правителството.
(86)
Комисията отбелязва, че използваната формулировка и думи („реши“, „задължението“) в съобщенията за пресата от 10 октомври 2008 г. и от 21 януари 2009 г. недвусмислено означават поет ангажимент и позволяват с основание да се мисли, че мярката ще бъде приведена в действие.
(87)
Съобщения за медиите бяха изпратени и чрез официалните канали: прессъобщението от 10 октомври 2008 г. беше изпратено от министерството на финансите, а това от 10 януари 2009 г. беше изпратено от името на министър-председателя и министъра на финансите. Повтарящият се характер на тези съобщения за пресата засили тяхното основно послание.
(88)
Комисията отбелязва, че още в момента на прессъобщението от 10 октомври 2008 г. е било ясно, че гаранционната схема за кооперациите представлява разширяване на схемата за гарантиране на депозитите. Прессъобщението от 21 януари 2009 г. съдържа повече подробности от техническо естество. Веднага след неговото публикуване ARCO го помести на своя уебсайт с ясната цел да вдъхне доверие у своите съдружници физически лица. Освен това Комисията установи съгласуваността на мярката с течение на времето, тъй като тя не се променя чувствително между първоначалното обявяване на 10 октомври 2008 г. и влизането в сила на окончателния указ.
(89)
В решението си от 19 март 2013 г. по съединени дела C-399/10 P и C-401/10 P (58) Съдът на Европейския съюз постанови, че обявяването на една мярка и нейното ефективно прилагане биха могли да се разглеждат като една-единствена намеса, ако това е доказано от тяхната хронология и тяхната цел, както и от състоянието на предприятието по време на тази намеса. По същия начин за настоящата мярка Белгия реши и обяви на 10 октомври 2008 г. мярка, която бе изпълнена по-късно, със същата цел и по отношение на първоначалния бенефициер. Освен това в собствените си решения Комисията приема обявяването и изпълнението за една-единствена мярка и счита, че мярката създава предимство още от датата на обявяването (59). Накрая, действащият белгийски министър на финансите през май 2014 г. квалифицира разглежданата мярка като ангажимент, поет през 2008 г. (60).
(90)
На базата на информацията, посочена в съображения 85 - 89, Комисията заключава, че обявяването и прилагането на гаранционната схема за кооперациите следва да се разглеждат като една и съща мярка.
4.3. Наличие на помощ
(91)
Както е посочено в член 107, параграф 1 от Договора, „[о]свен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(92)
Както Белгия, така и ARCO твърдят, че Комисията следва да проучи дали ARCO е получило държавна помощ, като се базира на друго свое решение, а именно решението относно Ethias (61). Въпреки това понятието за държавна помощ е обективна концепция, определена в Договора. За да бъде разглеждана като държавна помощ, дадена мярка трябва да изпълнява следните четири (кумулативни) критерия: тя трябва i) да бъде предоставена от държавата или чрез държавни ресурси; ii) да предоставя избирателно предимство на получателя; iii) да нарушава (потенциално) конкуренцията; и iv) да засяга търговията между държавите членки.
(93)
От Комисията се изисква да оцени мярката в светлината на четирите критерия (вж. съображения 94 - 110).
Държавни ресурси
(94)
Комисията трябва да оцени дали гаранционната схема за кооперациите е финансирана чрез държавни ресурси и може да се припише на държавата.
(95)
Съгласно постоянната съдебна практика (62) всички финансови средства, с които публичните органи могат действително да подпомагат предприятия, независимо от това дали въпросните средства са постоянни активи на държавата, попадат в обхвата на член 107, параграф 1 от Договора, при условие че те остават непрекъснато под публичен контрол и следователно са на разположение на компетентните национални органи.
(96)
В частност съществува държавна помощ, ако средствата произхождат от вноски, наложени от държавното законодателство, и се управляват и разпределят в съответствие с това законодателство, дори когато те са управлявани от недържавна институция. Статут на съответния субект или дружество, което предоставя въпросната помощ, не се смята за определящ елемент за прилагането на правилата за държавните помощи.
(97)
По отношение на организацията на гаранционната схема за кооперациите, Комисията отбелязва, че белгийското законодателство определя размера вноските на участниците и как тези средства ще бъдат използвани. Следователно вноските, които захранват специалния фонд за защита, се считат за ресурси на държавата, дори и да произхождат от частни източници.
(98)
Освен това при необходимост Касата за депозити и консигнации, която е публичноправен субект, плаща предварително необходимите средства, за да финансира плащанията, които специалният фонд за защита трябва да извърши. Във всеки случай, този аспект на гаранционната схема за кооперациите представлява достатъчно конкретен икономически риск за обременяване на бюджета на държавата членка, за да може да се заключи, че се използват държавни ресурси по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора (63).
(99)
Що се отнася до това дали мярката може да се припише на Белгия, става ясно, че гаранционната схема за кооперациите не може да се счита за транспониране на Директива 94/19/ЕО. Директивата изисква от държавите членки да въведат схема за гарантиране на депозитите в кредитните институции и член 2 гласи изрично, че всички инструменти, които биха могли да попаднат в рамките на определението за собствен капитал на кредитните институции, са изключени от възстановяване чрез схемите за гарантиране на депозитите. Ако дадена държава членка реши да създаде други схеми за възстановяване за гарантиране на други финансови продукти, такова решение не произтича от правото на Съюза, а представлява инициатива на самата държава членка (64). Комисията също така отбелязва, че Белгия се позовава на гаранционната схема за обезщетяване на инвеститорите, но това сравнение не е подходящо, тъй като тези схеми не са предназначени за покриване на инвестиционния риск. Както вече бе обяснено в съображение 21, схемите за обезщетяване на инвеститорите са предназначени за случаи, при които едно инвестиционно дружество не е в състояние да върне активите, принадлежащи на инвеститора, например в резултат на измами или проблеми в системите на дружеството.
Избирателно предимство
(100)
Комисията заключава, че гаранционната схема за кооперациите е създала предимство за ARCO. Съдът е приел, че предприятията могат да получат предимство под формата на увеличен достъп до капитал, когато дадена мярка, предприета от държава членка в полза на инвеститорите, засилва тяхното желание да инвестират парите си в даден набор от целеви инвестиции (65). В конкретния случай мярката помага на субектите от групата ARCO да запазят съществуващия си капитал, като убеждават съществуващите съдружници на кооперацията да не се оттеглят от нея (66), което представлява предимство, особено важно с оглед на нервността на пазара непосредствено след фалита на „Леман Брадърс“. На 21 януари 2009 г. ARCO публикува прессъобщението на белгийското правителство на своя уебсайт, за да убеди своите партньори, което ясно показва, че възможността да засили доверието на инвеститорите е било важно предимство за ARCO. В това отношение Комисията отбелязва, че в проспекта на ARCOPAR, публикуван през лятото на 2008 г. (67), се споменава също и за риска, поет от съдружниците физически лица, напускащи финансовата кооперация (68) (69).
(101)
Мярката е определено избирателна. Първо, тя се прилага само за акционерите на една финансова кооперация, а не за притежателите на инвестиционни продукти, издадени от конкурентни предприятия. Финансовите участници, които предлагат средства на пазар на защитни облигации или на паричния пазар или общи средства за гарантиран капитал, следователно не са могли да предложат на своите клиенти подобна гаранция. Белгия посочва, че дяловете, притежавани от частни лица във финансовите кооперации, по същество са аналогични на депозити (70). Няколко елемента, представени от Белгия, се отнасят обаче за кооперациите като цяло, а не за финансовите кооперации. Освен това описанието на дяловете във финансовите кооперации, предоставено от Белгия, не съдържа каквото и да било позоваване на подходяща информация, като например рисковете, свързани с инвестициите в тези инструменти (71) - рискове, които не съществуват при депозитите.
(102)
Избирателният характер на мярката проличава и когато се сравнява третирането на финансовите кооперации с третиране на други оторизирани нефинансови кооперации. Белгия се основава на решението по дело Paint Graphos, за да се застъпи за специалното третиране, с което се ползват съдружниците физически лица на финансовите кооперации. Решението по дело Paint Graphos представлява преюдициално решение във връзка с преюдициално запитване, изпратено от италиански съдия, който пита дали данъчните предимства за кооперативните дружества на производители и работници биха могли да представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора. В решението си Съдът постанови, че данъчното предимство трябва да се оценява с оглед на четирите кумулативни критерия за държавна помощ, и даде по-подробни указания относно това как да се прецени дали такова данъчно предимство представлява избирателно предимство (72). Съдът потвърди, че е необходимо да се провери i) дали такова данъчно предимство може да се обоснове с присъщите особености на разглежданата данъчна система (73); ii) дали съществуват подходящи процедури за контрол и мониторинг (74) и iii) дали данъчното предимство е пропорционално и не надхвърлят пределите на необходимото (75).
(103)
Комисията смята, че аргументацията на Белгия не може да бъде приета, тъй като естеството на предимството, предоставено от мярката, е качествено различно от това, което е било разгледано от Съда по делото Paint Graphos. Мярката, приведена в действие от Белгия, включва предоставянето на предимство, а не данъчно облекчение или освобождаване от плащане на такса. Следователно 3-степенният анализ, приет от Съда, за да се прецени дали дадено данъчно предимство или освобождаване от такса е избирателно, не може да се приложи по отношение на тази мярка.
(104)
Във всеки случай, дори ако решението Paint Graphos беше приложимо за въпросната мярка, нейните специфични елементи са такива, че характерът ѝ пак щеше да бъде определен като избирателен.
(105)
Първо, Комисията отбелязва, че делото Paint Graphos се отнася за всички кооперации на производители и работници, а не за един сравнително малък подсектор като този на финансовите кооперации. Ако, както се твърди от Белгия, беше подходящо да се предостави специално третиране на „истинските“ кооперации, това специално третиране трябваше да се прилага за всички оторизирани кооперации. Следователно фактът, че мярката е ограничена до финансовите кооперации, сам по себе си е достатъчно, за да се установи избирателният ѝ характер.
(106)
Второ, Комисията отбелязва, че според Белгия финансовите кооперации изглежда са заслужавали допълнителни предимства още от 10 октомври 2008 г. Комисията отбелязва, че преди тази дата съществуващите оторизирани кооперации са получили по-благоприятно третиране, произтичащо от техния особен статут, под формата на освобождаване от данък (76). В настоящото решение Комисията не взема отношение по въпроса дали данъчното предимство е пропорционално или не, но счита, че нищо не оправдава внезапното въвеждане на 10 октомври 2008 г. на допълнително обезщетение или защита в полза на предприятия, които имат статут на финансови кооперации.
(107)
Накрая, дори ако Комисията извърши анализа, основаващ се на решението по дело Paint Graphos, както настоява Белгия, тя счита, че не са налице основания за предоставяне на 100 % гаранция на съдружниците физически лица на ARCO (а именно част i) от анализа на решението Paint Graphos), чиито членове са дружества с ограничена отговорност. Като се има предвид естеството на тези дружества, както е установено от белгийските общи правила на дружественото право, съдружниците физически лица на ARCO е трябвало да бъдат наясно, че в случай на ликвидация биха изгубили целия си капитал (77). Освен това защита на 100 % от капитала, записан от съдружниците физически лица на финансовите кооперации, не е пропорционална мярка (част iii) от анализа на решението Paint Graphos), тъй като това би било равнозначно на защита срещу всички рискове, като по този начин се създава необосновано предимство за предприятията, в които тези лица са съдружници (78).
Нарушаване на конкуренцията и засягане на търговията между държавите членки
(108)
Гаранционната схема за кооперациите предоставя на финансовите кооперации предимство, което не се предоставя на операторите, предлагащи инвестиционни продукти на дребно, нито на другите оторизирани нефинансови кооперации. Благодарение на мярката ARCO успя да запази пазарния си дял за по-дълъг период от време. ARCO не пострада от изтичане на капитал, с изключение на по-късна дата и на по-ниско равнище, отколкото при отсъствието на мярката. Следователно другите участници, които е трябвало да се конкурират само въз основа на своите качества и не са можели да разчитат на гаранционната схема за кооперациите, не са се възползвали от капиталите, които биха били на разположение за инвестиции. Следователно гаранционната схема за кооперациите нарушава конкуренцията (79).
(109)
Когато държава членка предоставя помощ на дадено предприятие, дейността на националния ѝ пазар може да се запази или да се развие, така че в резултат на това шансовете на предприятията, установени в други държави членки, да навлязат на пазара (в по-голяма степен), са намалени (80). С оглед на големия брой международни доставчици на инвестиционни продукти на белгийския пазар, мярката без никакво съмнение оказва въздействие върху търговията в рамките на Съюза.
Заключение
(110)
Въз основа на анализа, направен в съображения 91 - 109, Комисията заключава, че гаранционната схема за кооперациите включва държавни ресурси и представлява избирателно предимство за ARCO, нарушава конкуренцията и засяга търговията в Съюза; Поради това тя отговаря на всички критерии, за да се счита за държавна помощ. Всички тези елементи са били налице най-късно в момента на приемане на кралският указ от 10 октомври 2011 г., но предимството, създадено от мярката, е съществувало още след обявяването на мярката на 10 октомври 2008 г. Общият размер на предимството следва да се вземе предвид, когато се оценява съвместимостта на помощта и, ако е необходимо, за нейното възстановяване им от бенефициерите.
4.4. Съвместимост на помощта
(111)
След като установи, че гаранционната схема за кооперациите е държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора, Комисията трябва да оцени дали тази помощ може да се счита за съвместима с вътрешния пазар.
(112)
Член 107, параграф 1 от Договора гласи, че всяка помощ, предоставена от държава членка, е несъвместима с вътрешния пазар и поради това е забранена, освен ако не е предвидено друго в Договора. След това в параграфи 2 и 3 се определят две категории помощи за съвместими с вътрешния пазар.
(113)
В член 107, параграф 2 се изброяват категориите държавна помощ, които автоматично отговарят на критериите за дерогация от принципа на забрана; гаранционната схема за кооперациите не попада в нито една от тези категории.
(114)
В член 107, параграф 3 от Договора след това се изброяват някои категории помощи, които могат да се считат за съвместими с вътрешния пазар. На теория могат да се приложат букви б) или в).
(115)
Що се отнася до член 107, параграф 3, буква в) от Договора, Комисията обясни в насоките как възнамерява да приложи предвиденото в тази разпоредба изключение за някои категории помощ. Комисията отбелязва обаче, че мярката не попада в никоя от категориите помощи, обхванати от насоките. Освен това нито Белгия, нито ARCO са посочили някаква цел от общ интерес, която би позволила да се позоват на тази разпоредба. Следователно Комисията следва да проучи евентуалната съвместимост на мярката само въз основа на член 107, параграф 3, буква б) от Договора.
(116)
Що се отнася до член 107, параграф 3, буква б) от Договора, Комисията отбелязва, че Белгия твърди, че ако Комисията реши, че гаранционната схема за кооперациите представлява държавна помощ, мярката трябва да се преценява с оглед на тази разпоредба, която дава възможност да се обяви помощта за съвместима с вътрешния пазар, ако тя е необходима за преодоляването на сериозни затруднения в икономиката на държава членка.
(117)
Въпреки това член 107, параграф 3, буква б) от Договора изисква ограничително тълкуване на това какво може да се смята за сериозно затруднение в икономиката на държава членка. Въпросните затруднения трябва да засягат цялата икономика на съответната държава членка, а не само един от регионите ѝ или части от територията ѝ (81).
(118)
Когато финансовата криза достигна първата си връхна точка през есента на 2008 г., Комисията реши в Съобщението относно банковия сектор от 2008 г., че член 107, параграф 3, буква б) от Договора може да се използва, за да се направи оценка на мерките, въведени за справяне с трудностите на финансовите институции (82).
(119)
Извън финансовия сектор Комисията е разработила също, въз основа на член 107, параграф 3, буква б) от Договора, Временната общностна рамка за мерките за държавна помощ за подпомагане на достъпа до финансиране при настоящата финансова и икономическа криза (83). Тази рамка обаче не се прилага за въпросната мярка. Тя е насочена към реалната икономика, като позволява на държавите членки да предприемат адекватни мерки за подобряване на достъпа до финансиране на предприятията, желаещи да инвестират по време на финансовата криза в момент, когато банковото финансиране беше намалено. Проблемите на ARCO не са свързани с липсата на финансиране чрез банковия сектор, а с активи (акциите на Dexia), чиято стойност е трябвало да бъде намалена. Освен това гаранционната схема за кооперациите, която гарантира 100 % от инструмент, който фигурира като пасив, не попада в нито една от категориите помощи, посочени в в точка 4.3 от рамката.
(120)
Финансовите кооперации не са финансови институции за целите на Съобщението относно банковия сектор от 2008 г. (84) и следователно помощта трябва да бъде оценена пряко по силата на Договора. За да отговаря на общите критерии за съвместимост по член 107, параграф 3 от Договора, дадена мярка трябва да отговаря на следните условия (85):
а) Целесъобразност на помощта : помощта трябва да бъде добре насочена, така че целта за преодоляване на сериозни затруднения в икономиката да бъде ефективно постигната, което не е така, ако въпросната мярка не е уместна за преодоляване на ситуацията.
б) Необходимост : по своя размер и форма мярката трябва да бъде необходима за постигане на целта. Нейният размер също трябва да бъде ограничен до необходимия минимум за постигане на целта и формата ѝ трябва да бъде най-подходящата за преодоляване на затрудненията.
в) Пропорционалност : положителното въздействие от мярката трябва адекватно да компенсира нарушенията на конкуренцията, така че те да бъдат ограничени до минимума, необходим за постигане на целите на мярката.
(121)
Що се отнася до целесъобразността на мярката, Комисията отбелязва, че въздействието от финансовите кооперации за цялата икономика е коренно различно от това на традиционните банки, които са изложени на риск от масово изтегляне на вложенията. Ако всички вложители решат да изтеглят парите си едновременно, банката ще бъде задължена да прехвърли всички свои ликвидни активи в кратък срок (чрез извършването на „спешни продажби“), което ще има сериозни последствия върху кредитирането на реалната икономика и би могло да създаде низходяща спирала на цените на активите. От друга страна, финансовите кооперации не кредитират реалната икономика. Те имат също правото да ограничат по закон оттеглянето на съдружниците (86), така че по принцип е възможно да се избегне неорганизираното прехвърлянето на активи. Последният елемент изтъква значителната разлика между депозитите и дружествените дялове във връзка с тяхното въздействие върху системата.
(122)
Също така е ясно, че от юридическа гледна точка съдружниците на финансовите кооперации са акционери на „дружество с ограничена отговорност“. Поради този статут съдружниците физически лица на финансовите кооперации са правно изложени на възможността да загубят цялата или част от своята инвестиция. В това отношение Комисията също отбелязва факта, че управителят на BNB не е потвърдил, че дяловете на финансовите кооперации са сравними със спестовни депозити в кредитни институции (87).
(123)
Комисията отбелязва също така, че позицията на съдружниците физически лица на финансовите кооперации в „каскадната структура“ (88) в случай на ликвидация или обявяване в несъстоятелност на тези предприятия е твърде различна от позицията на собствениците на спестовни депозити в една кредитна институция. Кредитните институции са регулирани образувания, за които регулаторният орган следи за наличността на определен размер на капитала. Този капитал поема първия удар в случай на ликвидация или обявяване в несъстоятелност. От друга страна съдружниците на финансови кооперации не се ползват от никаква защита от този вид. В случай на ликвидация или несъстоятелност те са първите засегнати.
(124)
Въз основа на аргументите, изложени в съображения 121 - 123, Комисията заключава, че гаранционната схема за кооперациите защитава само финансовите кооперации и техните съдружници физически лица от последствията от миналите им инвестиции. Тя обаче не представлява подходяща мярка, за да се избегнат сериозни затруднения в белгийската икономика.
(125)
Що се отнася до необходимостта на мярката, Комисията припомня, че Белгия вече е предприела важни мерки за предотвратяване на затрудненията в белгийската икономика. Тя вече е въвела допълнителни мерки за стабилизиране на финансовата система, и в частност на банките и другите финансови институции, в които инвестират финансовите кооперации. Белгийската схема за гарантиране на депозитите е защитавала депозитите до 100 000 EUR и Белгия е помогнала Fortis, KBC, Dexia и Ethias чрез рекапитализации, парични инжекции, мерки за оздравяване на обезценени активи и ad hoc мерки. Комисията заключава, че не е било необходимо да се защитават определени съдружници физически лица в случая на финансовите кооперации, които в крайна сметка са дружества с ограничена отговорност.
(126)
По отношение на писмото от управителя на BNB, споменато от Белгия, Комисията отбелязва, че то датира от октомври 2011 г., т.е. доста след 10 октомври 2008 г. - датата, на която мярката е обявена, и в него не се посочва, че мярката е необходима, за да се избегне сериозно затруднение в белгийската икономика, а само че то би ограничило (89) отрицателните последици от (системната) криза. Що се отнася до писмото от Комитета за финансова стабилност, Комисията отбелязва, че в него само се споменава за увеличаването на покритието на схемата за гарантиране на депозитите, както и въвеждането на схемата за гарантиране на застрахователните продукти от „клас 21“.
(127)
Що се отнася до пропорционалността на мярката, Комисията отбелязва, че по начина, по който е замислена, мярката не защитава достатъчно срещу неблагоприятния подбор (90). Доброволният характер на гаранционната схема за кооперациите, съчетан с очевидната липса на тест за жизнеспособност, създава стимул за използване на процедурата, щом стане ясно, че гаранцията ще бъде изпълнена. При такъв сценарий бенефициерът може да използва гаранцията, като избягва до голяма степен изплащането на премии за гаранцията до последния момент преди ликвидацията.
(128)
Комисията също така счита, че гаранционната схема за кооперациите да наруша ненужно нормалното функциониране на пазара. Мярката е дала възможност на ARCO да защити своята позиция на пазара за финансови продукти на дребно, което е имало или е можело да има отрицателно въздействие върху пазарния дял и рентабилността на конкурентите на ARCO, които не са могли да се ползват от гаранционната схема за кооперациите.
(129)
В заключение, мярката не може да се счита за съвместима с вътрешния пазар, тъй като тя не е нито целесъобразна, нито необходима, нито пропорционална за целите на прилагането на член 107, параграф 3, буква б) от Договора и не попада в обхвата на никоя друга разпоредба относно съвместимостта на държавни помощи с вътрешния пазар.
4.5. Изчисляване на помощта
(130)
За изчисляването на ползата, която следва да бъде възстановена от ARCO, Комисията взема предвид следните параметри и факти (91):
-
максималният размер на изходящите капитали, определен в устава на ARCO, който представлява 10 % от общия капитал или 10 % от съдружниците (92),
-
фактът, че само съдружниците физически лица са обхванати от гаранционната схема за кооперациите,
-
своеобразието на гаранционната схема за кооперациите, която, от една страна, е незадължителна, предоставяйки на финансовите кооперации свобода да участват или не, и, от друга страна, е отворена към финансовите кооперации с висока степен на риск от несъстоятелност или ликвидация (в случая скоро след като кооперациите са били допуснати до схемата, общите събрания на ARCOFIN, ARCOPAR и ARCOPLUS са одобрили на 8 декември 2011 г. предложението на своя административен съвет да пристъпят към доброволна ликвидация на дружествата),
-
фактът, че много преди ARCO да започне доброволна ликвидация, то вече е било в критично финансово положение, защото - както е посочено в съображения 38, 44 и 82 - е направило значителни инвестиции в акции на Dexia, банка, която през есента на 2008 г. трябваше да бъде спасена от фалит от белгийските, френските и люксембургските власти, вследствие на което всеки значителен спад в стойността на акциите на Dexia продължи да вреди на финансовото състояние на ARCO, по-специално защото ARCO беше финансирало участието си в оздравяването на Dexia чрез поемане на част от нейния дълг,
-
и фактът, че през 2011 г. ARCO е платило премията за участие („входната такса“) и годишната гаранционна премия.
(131)
Ползата, получена от ARCO, е защита срещу изтичане на капитали, което ARCO иначе не би било в състояние да спре единствено чрез прилагане на разпоредбите на своя устав, след достигане на тавана от 10 % (93) от неговия капитал или 10 % от неговите съдружници. Изтичане или оттегляне от такава величина можеше да настъпи веднага щом ARCO се беше озовало в положение на свръхзадлъжнялост или беше участвало в производство по несъстоятелност или ликвидация - или обективно, или по-субективно, както в някои други случаи на масово теглене на депозити (94) - веднага щом неговите съдружници преценят, че дружеството вече не е сигурна инвестиция, например поради високата си експозиция към финансовото положение и пазарната стойност на Dexia.
(132)
Комисията използва предпазлив подход (95), за да се изчисли ползата, която е получило ARCO, като взе предвид потенциалните изходящи потоци на капитал само за една година, а не за няколко периода. По този начин резултатът от изчислението следва да отразява минималния ефект на гаранционната схема за кооперациите, въпреки че в действителност гаранцията също е помогнала на ARCO да избегне няколко пъти изходящи потоци или оттегляне на съдружници до тавана на разрешения максимум. Уставът на ARCO позволява на кооперацията да блокира изходящите капиталови потоци след изтеглянето на 10 % от капитала или след отказването на 10 % от съдружниците. За целите на изчисляването на размера на помощта Комисията предполага, че ARCO би избрало най-ефективния вариант, а именно този, които би му помогнал да запази най-високото равнище на капитал. За варианта, свързан с оттеглянето на съдружници, Комисията ще се базира на най-ниския брой съдружници физически лица през периода, през който е било създадено предимство (от 10 октомври 2008 г.), което представлява консервативна хипотеза, и ще припише на тези съдружници средния дял от капитала през съответната година. За варианта, свързан с изтичането на капитали, Комисията също ще се базира на годината, през която капиталът е най-нисък.
(133)
Комисията също така взема предвид факта, че предимството, предоставено от мярката, е било частично намалено, защото ARCO, състоящо се от три юридически лица, ARCOPAR, ARCOFIN и ARCOPLUS, е трябвало да плати еднократна премия за участие и гаранционна премия за една година, макар и плащанията да са били направени едва през есента на 2011 г., непосредствено преди ARCO да излезе в доброволна ликвидация.
(134)
Предимството, получено от мярката, е по-малката от двете суми, произтичащи от следните две изчисления: а) 10 % от капитала за годината, през която той е бил най-нисък, в рамките на периода между 10 октомври 2008 г. и 8 декември 2011 г., минус общата сума на вече платените премии; и б) 10 % от най-ниския брой съдружници в периода между 10 октомври 2008 г. и 8 декември 2011 г., умножено по средния дял на капитала, държан от всеки съдружник през същата година, минус общата сума на вече платените премии.
(135)
В абсолютно изражение вероятността инвеститорите да изтеглят своя капитал се увеличава с времето, което прави по-трудно изчисляването на лихвите, които трябва да бъдат платени за полученото предимство. С цел да се гарантира премахването на цялото предимство, получено от ARCO, като същевременно се позволи на държавата членка да разполага с оперативен метод за изчисляване на лихвения процент, приложим за възстановяването (96), Комисията счита, че пълният размер на предимството е бил изцяло на разположение поне от 8 декември 2011 г., и настоява сумите, които подлежат на възстановяване, да носят лихва за периода от 8 декември 2011 г. до тяхното пълно възстановяване.
(136)
За да може да провери изчислението на помощта, Комисията изисква от Белгия да ѝ представи списък, съдържащ броя на съдружниците, съответно на ARCOPAR, ARCOFIN и ARCOPLUS, записани в края на всяка година, в периода между 10 октомври 2008 г. и 8 декември 2011 г.
(137)
В допълнителните коментари, представени повече от година и половина след крайния срок за представяне на мнения относно решението за откриване на процедурата, белгийските органи не представиха никаква нова информация по същество. Те считат, че Комисията не може да забрани изпълнението на гаранциите, предоставени на съдружниците, които са физически лица. Тя не може да изисква от държавата да преустанови плащанията по гаранционната схема за кооперациите или да си възстанови плащанията по тази схема. направени в полза на съдружниците, които са физически лица.
(138)
В подкрепа на това мнение белгийските органи припомнят, че съдружниците физически лица не са предприятия по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора, и считат, че изпълнението на гаранцията в полза на съдружниците физически лица не би оказало въздействие върху ARCO или върху перспективите на белгийската държава за възстановяване на помощта.
(139)
В отговор Комисията посочва, че сумите, които настоящото решение разпорежда да бъдат възстановени, представляват помощ в полза на ARCO.
(140)
Тя подчертава, че в приложение на член 108, параграф 2 от Договора констатацията, че помощ, предоставена от държавата, е несъвместима с вътрешния пазар, е достатъчна, за да оправдае нареждането тази помощ да бъде премахната от държавата (97). Поради това белгийските органи не могат да твърдят, че забраната на изпълнението на гаранция, определена като несъвместима помощ, е в противоречие с правото на Съюза.
(141)
Следователно те е трябвало да се съобразят с разпореждането, посочено в решението за откриване на процедурата, да спрат изпълнението на разглежданата мярка, което означава, което означава, че не е трябвало да извършват никакви плащания.
(142)
Поради това е оправдано също така Белгия да продължава да се въздържа от каквото и да е плащане по мярката за помощ.
Заключение
(143)
Комисията отбелязва, че гаранционната схема за кооперациите представлява държавна помощ в полза на ARCOPAR, ARCOFIN и ARCOPLUS, неправомерно приведена в действие от Белгия в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз. Затова Белгия следва да отмени законодателния акт, на който се основава гаранционната схема за кооперациите (по-специално закона от 14 април 2009 г. и кралския указ от 10 октомври 2011 г.), и да събере предоставеното предимство от ARCOPAR, ARCOFIN и ARCOPLUS,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Гаранционната схема, неправомерно приведена в действие от Белгия в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз в полза на финансовите кооперации на ARCO, и по-специално в полза на ARCOFIN, ARCOPLUS и ARCOPAR, е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 2
1. Белгия е длъжна да накара бенефициерите да възстановят неправомерната помощ, посочена в член 1, чийто размер е резултатът от по-малкото от следните две изчисления:
а)
10 % от капитала за годината, през която капиталът е бил на най-ниско равнище, в периода между 10 октомври 2008 г. и 8 декември 2011 г., минус общия размер на вече платените премии; или
б)
10 % от най-ниския брой съдружници в периода между 10 октомври 2008 г. и 8 декември 2011 г., умножено по средния дял на капитала, държан от всеки съдружник през същата година, минус общата сума на вече платените премии.
2. Сумите, които подлежат на възстановяване, носят лихва за периода от 8 декември 2011 г. до тяхното пълно възстановяване.
3. Лихвеният процент се изчислява с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията от 21 април 2004 г. за прилагането на Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета относно определянето на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за създаване на Европейската общност (98).
4. Белгия продължава да се въздържа от извършването на всякакви плащания по мярката за помощ, посочена в член 1, считано от датата на уведомяване за настоящото решение.
Член 3
1. Белгия прекратява посочената в член 1 мярка за помощ, доколкото тя е несъвместима с вътрешния пазар.
2. Възстановяването на помощта, посочена в член 1, се извършва незабавно и ефективно.
3. Белгия е длъжна да приведе в изпълнение настоящото решение в срок от четири месеца от датата на неговото оповестяване.
Член 4
1. До два месеца след уведомяването за това решение Белгия изпраща следната информация на Комисията:
а)
подробно описание на мерките, които вече са предприети и които са планирани, за спазване на настоящото решение;
б)
документи, доказващи, че на бенефициерите е наредено да възстановят помощта.
2. Белгия е длъжна да информира Комисията за напредъка на националните мерки, предприети за изпълнение на настоящото решение, до пълното възстановяване на помощта, посочена в член 1. Тя предоставя незабавно, при поискване от страна на Комисията, информация относно вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение. Тя предоставя също подробна информация относно сумите на помощта и лихвите, които вече са възстановени от бенефициерите.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Кралство Белгия.
Съставено в Брюксел на 3 юли 2014 година.
KOMMISSIONENS AFGØRELSE
af 3. juli 2014
om statsstøtte SA.33927 (12/C) (ex 11/NN)
ydet af Belgien - Garantiordning til beskyttelse af individuelle andelshavere i finansielle kooperativer
(meddelt under nummer C(2014) 1021)
(Kun den franske og den nederlandske udgave er autentiske)
(EØS-relevant tekst)
(2014/686/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit,
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
efter at opfordret interesserede parter til at fremsætte bemærkninger i henhold til disse artikler (1), under hensyntagen til disse bemærkninger, og
ud fra følgende betragtninger:
1. SAGSFORLØB
(1)
Ved brev af 7. november 2011 anmeldte Belgien en garantiordning (»garantiordningen for kooperativer« eller »foranstaltningen«), som beskytter individuelle andelshaveres indskud i godkendte finansielle kooperativer, dvs. som er underlagt tilsyn af den belgiske centralbank (»BNB«), eller som har investeret mindst halvdelen af deres aktiver i en institution, som er underlagt et sådant tilsyn (»finansielle kooperativer«).
(2)
Ved brev af 6. december 2011 meddelte Kommissionen Belgien, at foranstaltningen muligvis udgjorde ulovlig statsstøtte (2) og opfordrede Belgien til at afholde sig fra yderligere skridt til gennemførelse af foranstaltningen. Kommissionen opfordrede Belgien til at fremsætte bemærkninger til dens foreløbige konklusioner, hvilket Belgien gjorde ved brev af 22. december 2011.
(3)
Ved afgørelse den 3. april 2012 (»åbningsafgørelsen«) meddelte Kommissionen Belgien, at den havde indledt proceduren efter artikel 108, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (»traktaten«) i forbindelse med foranstaltningen, og opfordrede i henhold til artikel 11, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 (3), Belgien til at suspendere foranstaltningen, indtil Kommissionen havde truffet afgørelse om dens forenelighed med det indre marked. Kommissionen anmodede Belgien om øjeblikkeligt at stoppe enhver handling med henblik på at gennemføre garantiordningen for kooperativer og at afholde sig fra at foretage udbetalinger under foranstaltningen. Kommissionens afgørelse om at indlede proceduren, hvorved Kommissionen også opfordrede interesserede parter til at fremsætte bemærkninger, blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (4).
(4)
Ved breve af 24. april 2012 og 31. maj 2012 anmodede Belgien om en forlængelse af fristen til at reagere på åbningsafgørelsen, hvilket Kommissionen ikke gjorde indsigelse imod. Ved brev af 18. juni 2012 indsendte Belgien sine bemærkninger til åbningsafgørelsen, som bl.a. omfattede en skrivelse fra BNB's direktør til den belgiske finansminister dateret den 7. oktober 2011.
(5)
Den 17. august 2012 sendte Arco-koncernen (»ARCO«) (5) sine bemærkninger til åbningsafgørelsen. Den 29. august 2012 videresendte Kommissionen disse bemærkninger til Belgien, som fik mulighed for at reagere på dem. Den 16. oktober 2012 meddelte Belgien imidlertid, at man ikke ville udnytte denne mulighed.
(6)
Kommissionen anmodede navnlig den 17. september 2012 og den 24. juli 2013 om yderligere oplysninger vedrørende foranstaltningen, som Belgien besvarede henholdsvis den 5. december 2012 og den 20. september 2013.
2. BAGGRUND
2.1. Den anmeldte foranstaltnings tilblivelse
(7)
Indførelsen af garantiordningen for kooperativer var forbundet med redningsforanstaltninger i en anden sag om statsstøtte.
(8)
Den 30. september 2008 annoncerede Dexia en kapitalforøgelse på 6,4 mia. EUR, som blev indskudt af dens daværende aktionærer (heriblandt ARCO) og af de belgiske, franske og luxembourgske myndigheder. Didier Reynders, som var finansminister på tidspunktet for tildelingen af statsstøtte til Dexia i 2008, forklarede den særlige kommission, der var nedsat af det belgiske parlament til at undersøge omstændighederne omkring afviklingen af Dexia, at der allerede i september/oktober 2008 var truffet en politisk beslutning om at indføre en garantiordning for kooperativer som følge af forespørgsler om at gribe ind til fordel for ARCO. Han forklarede, at regeringen for at få en aftale i stand om Dexia var nødt til på samme tid at træffe beslutning om både ARCO og Ethias. (6) Det fremgår også tydeligt af den daværende finansministers udtalelser, at aftalen fra 2008 blev indgået for at sikre, at ARCO deltog i redningen af Dexia (7).
i) Pressemeddelelser
(9)
Den 10. oktober 2008 offentliggjorde den belgiske regering i en pressemeddelelse fra finansministeriet, at den havde besluttet at:
-
udvide den eksisterende indskudsgarantiordning for kreditinstitutters dækning fra 20 000 EUR til 100 000 EUR
-
indføre en tilsvarende ordning for andre finansielle produkter (især »branche 21«-livsforsikringsprodukter (8) og andele i finansielle kooperativer). (9)
(10)
Den 21. januar 2009 bekræftede premierministeren og finansministeren i en fælles pressemeddelelse den tidligere regerings (10) tilsagn om at indføre en garantiordning for kooperativer. (11) Samme dag offentliggjorde ARCO regeringens pressemeddelelse på sit websted. I modsætning hertil tog andre finansielle kooperativer afstand fra analogien mellem indskud og andele i finansielle kooperativer, som ligger til grund for garantiordningen for kooperativer (12).
ii) Lovgivningsprocessen
(11)
Den 15. oktober 2008 vedtog det belgiske parlament en lov (13), der tillader den belgiske regering at træffe foranstaltninger til at styrke den finansielle stabilitet. Den 14. november 2008 (14) vedtog Belgien et kongeligt dekret om at hæve det beløb, der dækkes under indskudsgarantiordningen for kreditinstitutter, til 100 000 EUR, som også indførte en lignende garantiordning for »branche 21«-livsforsikringsprodukter. Det belgiske råd for finansiel stabilitet havde tidligere, den 29. oktober 2008, udtalt sig positivt om udkastet til det kongelige dekret (15).
(12)
Den 14. april 2009 (16) ændrede Belgien loven af 15. oktober 2008 og gav med kongeligt dekret regeringen ret til at indføre en garantiordning for individuelle andelshaveres indskudte kapital i finansielle kooperativer. Belgien ændrede det kongelige dekret af 14. november 2008 ved kongeligt dekret af 10. oktober 2011 (17). Det kongelige dekret af 10. oktober 2011 indeholder yderligere detaljer garantiordningen for kooperativer.
(13)
Den 7. oktober 2011 sendte direktøren for BNB en skrivelse til den daværende finansminister, hvor han tilkendegav sin holdning til (udkastet til) det kongelige dekret af 10. oktober 2011, et rent proceduremæssigt skridt i henhold til BNB's vedtægter (18). Direktøren bemærkede, at regeringen lovmæssigt kan vedtage et royalt dekret om en garantiordning for kooperativer i tilfælde af en pludselig krise på de finansielle markeder eller i tilfælde af en alvorlig trussel om systemisk krise. Direktøren konkluderede, at disse forhold gjorde sig gældende, og at en garantiordning for kooperativer ville bidrage til at begrænse konsekvenserne af en sådan krise. (19) Samtidig afholdt direktøren sig udtrykkeligt fra at tage stilling til, om de individuelle kapitalejeres andele i finansielle kooperativer faktisk kan betragtes som indskud (20). Han anfører også, at foranstaltningen kunne være uforenelig med reglerne om statsstøtte (21), og udtrykker betænkeligheder ved garantiordningens ikke-obligatoriske karakter, der kunne føre til problemer vedrørende diskrimination (22).
(14)
Den 13. oktober 2011 ansøgte de tre kooperativselskaber i ARCO (ARCOFIN, ARCOPAR og ARCOPLUS) om at deltage i garantiordningen for kooperativer. Den belgiske regering godkendte ansøgningen ved kongeligt dekret af 7. november 2011. (23) Ifølge ansøgningen betalte ARCO gebyrer på i alt 2,05 mio. EUR. (24)
(15)
Den 8. december 2011 godkendte ARCOFIN's, ARCOPAR's og ARCOPLUS' generalforsamlinger direktionernes forslag om at træde i likvidation.
2.2. Direktiv 94/19/EF om indskudsgarantiordninger
(16)
I henhold til artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/19/EF (25) sikrer hver medlemsstat:
»at der på dens område indføres en eller flere indskudsgarantiordninger, som bliver officielt anerkendt. Undtagen under [visse] omstændigheder …, må intet kreditinstitut (26), der har fået tilladelse i den pågældende medlemsstat …, tage imod indskud (27), medmindre det er medlem af en sådan ordning.«
(17)
I 1998 omsatte Belgien direktivet om indskudsgarantiordninger til national ret og indførte en indskudsgarantiordning, der dækker en indskyders samlede indskud i tilfælde af indisponibilitet. Den belgiske indskudsgarantiordning blev overdraget til en indskudsgarantifond. Ved kongeligt dekret af 14. november 2008 oprettede Belgien efterfølgende en »særlig indskudsbeskyttelsesfond«, som dækker Belgiens senere initiativer (28).
(18)
I sin oprindelige form fastsætter artikel 7 i direktiv 94/19/EF, at en indskyders samlede indskud var dækket op til 20 000 EUR. På sit møde den 7. oktober 2008 besluttede Rådet for Økonomi og Finans (Økofin) at øge indskudsdækningen. I henhold til rådets pressemeddelelse vedtog man, at
»alle medlemsstater, foreløbig for en periode på mindst et år, skulle stille en indskudsgaranti til privatpersoner for et beløb på mindst 50 000 EUR, idet det blev taget til efterretning, at mange medlemsstater havde besluttet at øge dette beløb til 100 000 EUR. De bifaldt, at Kommissionen agtede hurtigt at fremsætte et passende forslag til fremme af konvergensen mellem indskudsgarantiordninger« (29).
(19)
Med hensyn til dækning beskytter indskudsgarantiordningen i henhold til artikel 2 i direktiv 94/19/EF ikke kreditinstitutters kapitalinstrumenter. (30)
(20)
Med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/14/EF (31) blev dækningsniveauet for indskudsgarantiordninger forøget (først til mindst 50 000 EUR og derefter fra den 31. december 2010 i princippet til mindst og højst 100 000 EUR).
(21)
Ifølge Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/9/EF (32) skal investorer kompenseres i de tilfælde, hvor et investeringsfirma ikke er i stand til at tilbagelevere aktiver, der tilhører en investor. En sådan kompensation kan for eksempel kræves, hvor der forekommer svig eller forsømmelighed i et firma, eller hvor der forekommer fejl eller problemer i firmaets system. Investorgarantiordningerne dækker imidlertid ikke investeringsrisici (for eksempel hvis en investor har købt aktier, som efterfølgende falder i værdi).
2.3. Den belgiske lovramme for kooperativer
(22)
Den belgiske selskabslov (33), særlig artikel 350 til 436, fastsætter i detaljer den lovmæssige ramme for kooperativer. Den fastsætter, at et kooperativ i sine vedtægter skal vælge mellem at være et »selskab med begrænset ansvar« (dvs. at andelshavernes tab ikke er større end deres kapitalinvestering) eller et »selskab med personlig hæftelse« (dvs. at andelshaverne hæfter personligt for selskabets gæld, og de kan derfor tabe mere end deres kapitalinvestering).
(23)
Den belgiske selskabslov, særlig artikel 362, 364, 366, 367 og 374, tillader visse begrænsninger af omsætteligheden af andele i kooperativer. En andel kan sælges til andre andelshavere i kooperativet, men vedtægterne kan indeholde betingelser for en sådan overdragelse. Overdragelser til tredjeparter kan kun finde sted på særlige betingelser og til personer, som er defineret i selskabslovens artikel 366.
(24)
Den belgiske selskabslov (artikel 367) bestemmer også, at andelshavere i kooperativer kun må træde ud af selskabet i løbet af de første seks måneder af regnskabsåret. I tilfælde af, at en andelshaver træder ud af selskabet, har denne i henhold til selskabslovens artikel 374 ret til den andelsværdi, der fremgår af selskabets årsregnskab for det pågældende år.
(25)
Mens den belgiske selskabslov opstiller de generelle rammer for kooperativer, definerer det kongelige dekret af 8. januar 1962 (34) kriterierne for »godkendte kooperativer« (35). Helt konkret kan et godkendt kooperativ ikke afvise nye andelshavere eller udelukke eksisterende andelshavere af spekulative grunde; andele i et kooperativ giver, uanset værdi, samme rettigheder; andelshavere i kooperativer har lige stemmeret på de årlige generalforsamlinger; på den årlige generalforsamling udpeges medlemmerne af direktionen og af bestyrelsen; driftsoverskuddet (når alle omkostninger er fratrukket) fordeles til andelshaverne på basis af deres transaktioner med kooperativet (pro rata), og udbyttet af kapitalandelen må ikke overstige en vis procentdel fastsat ved kongeligt dekret.
(26)
I henhold til artikel 21 i den belgiske skattelov er udbytte, der udbetales af godkendte kooperativer, afgiftsfritaget op til et vist beløb (36).
2.4. Beskrivelse af foranstaltningen
(27)
Garantiordningen for kooperativer dækker individuelle andelshaveres indskudte kapital (og ikke mulige kapitalgevinster) op til 100 000 EUR.
(28)
I modsætning til indskudsgarantiordningen for kreditinstitutter er medlemsskab af den garantiordningen for kooperativer frivilligt.
(29)
Hvis finansielle kooperativer ønsker at deltage i garantiordningen, skal de indsende en ansøgning til finansministeriet. Inden for en måned beslutter ministerrådet, om det ansøgende finansielle kooperativ kan deltage i den kooperative garantiordning eller ej, eventuelt under visse betingelser. Disse kan omfatte:
a)
forpligtelse til at forbeholde kommende offentlige emissioner til institutionelle andelshavere
b)
forpligtelse for alle institutionelle andelshavere til ikke at tilbagetrække aktiver eller midler indbetalt til kooperativet og ikke at trække sig ud som andelshaver, medmindre det sker ved overdragelse af andele og
c)
et loft på 4,5 % p.a. i udbytte til udbetaling til andelshaverne.
(30)
Når et finansielt kooperativ har ansøgt om dækning, kan det ikke forlade ordningen inden for et år. Efter den periode kan kooperativet bringe sin deltagelse til ophør inden for tre måneder. Det er ikke muligt at kræve medlemsbidraget tilbagebetalt i nogen som helst form. Hvis et kooperativ beslutter at forlade garantiordningen for kooperativer, skal det vente tre år, før det atter kan deltage.
(31)
Kun andele i kooperativer, som blev udstedt før ikrafttrædelsen af det kongelige dekret af 10. oktober 2011, dækkes af foranstaltningen.
(32)
Garantiordningen for kooperativer er kun tilgængelig for individuelle andelshavere og ikke for institutionelle andelshavere.
(33)
Den særlige beskyttelsesfond finansieres gennem:
i)
et årligt bidrag på 0,15 % af det beskyttede beløb (betales af alle deltagere) og
ii)
et engangsgebyr på 0,10 % af det beskyttede beløb (betales af kooperativerne).
(34)
Dertil kan finansielle kooperativer også blive pålagt at betale bidrag for kapitalgevinster på deres børsnoterede aktiebeholdninger til fonden. Dette bidrag kan nå op på 10 % af forskellen mellem aktierne salgspris (eller, hvis de ikke afhændes inden for en periode på tre år efter beskyttelsesordningens ophør, den gennemsnitlige lukkepris for den pågældende aktie inden for en periode på 30 dage inden de 3 år er gået) og referenceprisen fastsat af myndighederne på det tidspunkt, hvor et finansielt kooperativ slutter sig til garantiordningen for kooperativer.
(35)
Den særlige beskyttelsesfond påbegynder udbetalinger, hvis det finansielle kooperativ er konkurs, eller hvis tilsynsmyndigheden har meddelt fonden, at det finansielle kooperativ ikke længere kan tilbagebetale de af dets andelshavere, som ønsker at trække sig ud.
(36)
Hvis den særlige beskyttelsesfond ikke har tilstrækkelige midler til at træde til, vil »Caisse des Depôts et Consignations« (CDC), som er et offentligt organ uden juridisk status, yde forskud af de nødvendige midler. Afhængigt af, om det konkursramte selskab er en obligatorisk deltager eller et finansielt kooperativ, tilbagebetales dette forskud senere ved at:
-
afsætte 50 % af de årlige bidrag fra de obligatoriske deltagere
-
afsætte et særligt, årligt bidrag fra de finansielle kooperativer (hvis deltagelse er valgfri)
(37)
Hvis den særlige beskyttelsesfond griber ind, overtager den den individuelle andelshavers rettigheder og bliver ligestillet med de øvrige tilbageværende andelshavere. Dette adskiller sig fra indskudsgarantiordningen for kreditinstitutter, hvor fonden er ligestillet med de andre kreditorer i det pågældende selskab.
2.5. Beskrivelse af ARCO
(38)
Historisk set var ARCO aktionær i Artesia Banking Corporation NV (i det følgende »Artesia«), som selv ejede 100 % af BACOB Bank og 82 % af forsikringsselskabet DVV. Efter fusionen mellem Artesia og Dexia i 2001 blev ARCO hovedaktionær i Dexia med en beholdning på omkring 15 % (37).
(39)
ARCO er navnet på koncernen, der omfatter ARCOPAR, ARCOPLUS og ARCOFIN, som alle er godkendte kooperativer (38). ARCO har over 800 000 medlemmer, hvoraf 99 % er privatpersoner. De individuelle andelshaveres kapital i ARCOPAR, ARCOPLUS og ARCOFIN beløb sig til hhv. 1,3 mia. EUR, 46 mio. EUR og 140 mio. EUR.
(40)
ARCOPAR's, ARCOPLUS' og ARCOFIN's vedtægter fastsætter, at de tre enheder er selskaber med begrænset ansvar (39).
(41)
De tre enheders vedtægter indeholder bestemmelser vedrørende andelshavere, der ønsker at trække sig ud.
(42)
ARCOPAR's vedtægter bestemmer for eksempel, at kooperativet kan begrænse udtræk af indskud, hvis mere end 10 % af den samlede kapital i selskabet eller 10 % af andelshaverne risikerer at trække sig ud i samme regnskabsår (40). En andelshaver, der ønsker at trække sig ud af ARCOPAR, vil få sit indskud tilbage. Andelshavere med A-, B- eller C-andele i ARCOPAR (41) har også ret til en »bonusreserve« (42).
(43)
Artikel 35 i ARCOPAR's vedtægter beskriver, hvad ARCOPAR's andelshavere har ret til i tilfælde af selskabets afvikling. Hvis der er et overskud, når gælden og de sociale omkostninger er betalt, vil andelshaverne normalt få deres indskud tilbage (43).
(44)
Risiciene ved at investere i ARCO-andele blev for eksempel beskrevet i ARCOPAR-prospektet, som blev godkendt af de belgiske myndigheder i juni 2008 og offentliggjort i forbindelse med en transaktion på kapitalmarkederne, der fandt sted mellem den 7. juli 2008 og 30. september 2008. Prospektet gør det klart, at overskuddet i forbindelse med Dexia udgjorde over 69 % af ARCOPAR's nettooverskud i regnskabsårene 2005/06, 2006/07 og 2007/08. Prospektet henviste også til risikoen for store kapitaludstrømninger og understregede samtidig, at andelshaverne kunne tabe alt i tilfælde af afvikling. Samtidig fremgik det tydeligt af selskabets årsrapporter, at ARCO havde øget sin gældsætning for at finansiere sine investeringer (44).
2.6. Årsager til at indlede proceduren
(45)
I sin åbningsafgørelse var Kommissionens foreløbige konklusion, at den anmeldte foranstaltning opfyldte de fire (kumulative) kriterier for statsstøtte, og den stillede spørgsmålstegn ved, om foranstaltningen kunne erklæres forenelig med det indre marked.
(46)
Kommissionen mente, at foranstaltningen kan tilregnes den belgiske stat, da den var finansieret gennem en særlig beskyttelsesfond. Kommissionen noterede sig, at den belgiske lovgivning fastsatte det bidrag, som deltagerne skulle betale til den særlige beskyttelsesfond og ligeledes fastsatte, hvorledes disse midler skulle bruges. Ydermere bemærkede Kommissionen, at CDC ville yde forskud til den særlige beskyttelsesfond, hvis behovet skulle opstå. Kommissionen stillede spørgsmålstegn ved, hvordan CDC ville blive tilbagebetalt, da det var uklart, om de finansielle kooperativer ville have tilstrækkelige midler til rådighed. Kommissionen stillede også spørgsmålstegn ved, om den omstændighed, at deltagelsen er frivillig for finansielle kooperativer, ville forhindre en reel refinansiering af den særlige beskyttelsesfond.
(47)
Kommissionen konkluderede, at finansielle kooperativer kunne betragtes som virksomheder, og at foranstaltningen gav dem en selektiv fordel. Med hensyn til den selektive fordel forekommer garantiordningen for kooperativer at have hjulpet de finansielle kooperativer til at tiltrække ny kapital eller fastholde eksisterende kapital ved at overbevise de eksisterende andelshavere om ikke at trække sig ud af dem. En sådan beskyttelse var særlig gunstig i perioder med finansiel usikkerhed, såsom perioden mellem efteråret 2008 og datoen for vedtagelsen af det kongelige dekret, hvor finansielle kooperativer blev effektivt afskærmet mod risikoen for store udbetalinger som følge af tilbagetrækning af kapital.
(48)
Kommissionen konstaterede ligeledes, at beskyttelsen var langtrækkende, og at Belgien ikke tog hensyn til det finansielle kooperativs finansielle situation i sin tildeling af medlemskab af ordningen. I ARCO's tilfælde fik de finansielle kooperativer lov til at deltage i garantiordningen for kooperativer, selv om de allerede var insolvente og trådte i likvidation kort tid derefter.
(49)
Kommissionen fandt også, at foranstaltningen var konkurrenceforvridende, eftersom de finansielle kooperativer konkurrerer på det private marked for investeringsprodukter, hvor de havde en selektiv fordel, som de andre aktører på markedet med tilsvarende produkter ikke havde adgang til.
(50)
Kommissionen mente også, at garantiordningen for kooperativer kunne påvirke samhandelen i Unionen. Der er mange aktive internationale udbydere af investeringsprodukter det belgiske marked, som ikke kan opnå samme markedsandel, som et finansielt kooperativ er i stand til at fastholde takket være foranstaltningen.
(51)
Kommissionen stillede spørgsmål ved, om de finansielle kooperativer kunne betragtes som pengeinstitutter, og om dette havde betydning for anvendelsen af bankmeddelelsen fra 2008 (45). Kommissionen konkluderede, at eftersom de finansielle kooperativer ikke lader til at være pengeinstitutter som defineret i bankmeddelelsen fra 2008 skal støtten vurderes på basis af traktaten.
(52)
For at være forenelig med det indre marked efter traktatens artikel 107, stk. 3, litra b), skal en foranstaltning være hensigtsmæssig, nødvendig og forholdsmæssig. Kommissionen betvivlede, at foranstaltningen opfyldte en eller flere af disse tre kumulative kriterier. Den betvivlede, om beskyttelsen af andelshavere i finansielle kooperativer var nødvendig for at undgå en alvorlig forstyrrelse af den belgiske økonomi. Med hensyn til mulige spillovereffekter noterede Kommissionen sig, at Belgien allerede havde iværksat adskillige foranstaltninger (f.eks. øge dækningen af indskudsgarantifonden til 100 000 EUR og statsstøtteforanstaltninger til adskillige banker i forskellige former (rekapitaliseringsforanstaltninger, likviditetsforanstaltninger, foranstaltninger i forhold til værdiforringede aktiver og ad hoc-foranstaltninger). Den mente derfor ikke, at det oven i alle disse foranstaltninger var nødvendigt at beskytte andelshavere i finansielle kooperativer.
(53)
Kommissionen stillede spørgsmål ved, om det var hensigtsmæssigt at beskytte andelshavere i finansielle kooperativer. I den forbindelse bemærkede Kommissionen, at finansielle kooperativer ikke er pengeinstitutter, og at de på grund af deres størrelse ikke synes at være systemisk vigtige. Den opfordrede Belgien til at forklare, hvordan investeringstab, som også blev lidt af investorer i f.eks. investeringsforeninger, ville have medført alvorlige forstyrrelser i den belgiske økonomi.
(54)
Endelig stillede Kommissionen spørgsmål ved, om foranstaltningen var forholdsmæssig. For det første var det ifølge Kommissionen ikke klart, om de finansielle kooperativer ville betale et rimeligt vederlag for garantien. For det andet bemærkede Kommissionen, at det frivillige medlemskab af garantiordningen kombineret med Belgiens manglende kontrol af selskabernes levedygtighed ved tildeling af medlemsskab betød, at de finansielle kooperativer kun havde incitament til at deltage, når det var sikkert, at garantien ville blive stillet. Det kunne føre til situationer, hvor man ville kunne nyde godt af garantien uden i vid udstrækning at skulle betale for den. Sluttelig stillede Kommissionen også spørgsmål ved, om garantiordningen for kooperativer ikke i urimelig grad ville være konkurrenceforvridende, idet andelshavere i konkurrerende selskaber ikke ville være beskyttet, hvilket ville give de finansielle kooperativer lettere adgang til kapital og øge deres markedsandele på det private marked for investeringer.
3. DE INTERESSEREDE PARTERS BEMÆRKNINGER TIL ÅBNINGSAFGØRELSEN
3.1. ARCO's bemærkninger
(55)
Ifølge ARCO vedtog og annoncerede de belgiske myndigheder den 10. oktober 2008 indførelsen af en garantiordning for kooperativer som en del af en større pakke (øget indskudsgaranti for kreditinstitutter til 100 000 EUR, udvidet garantien »branche 21«-livsforsikringsprodukter og til individuelle andelshavere i finansielle kooperativer). ARCO har fremført, at beslutningen af 10. oktober 2008 blev gennemført for »branche 21«-produkter ved lov af 15. oktober 2008 og kongeligt dekret af 14. november 2008 og for andelsbeviser udstedt af finansielle kooperativer ved lov af 14. april 2009 og kongeligt dekret af 10. oktober 2011.
(56)
ARCO fremfører, at garantiordningen for kooperativer ikke udgør statsstøtte, da den ikke giver finansielle kooperativer nogen selektiv fordel. ARCO hævder også, at Kommissionen havde konkluderet, at en garantiordning for forsikringsselskabers »branche 21«-produkter ikke udgjorde statsstøtte, da den var åben for alle forsikringsselskaber, og derfor ikke var selektiv (46). Desuden anfører ARCO, at garantiordningen for kooperativer er åben på lige vilkår for alle finansielle kooperativer og derfor ikke selektiv.
(57)
På linje med Belgiens bemærkninger fremfører ARCO, at alle kendetegnene ved andele i finansielle kooperativer bekræfter, at de svarer til de samme kundebehov som indskud og betragtes som sådan af lovgiveren. ARCO understreger, at Belgien var bekymret for afsmittende virkninger. Hvis Belgien ikke havde indført garantiordningen for kooperativer, ville investorernes tillid være undergravet, hvilket kunne have medført et investorstormløb på alle opsparingsprodukter.
3.2. Belgiens bemærkninger
(58)
Belgien fremfører, at garantiordningen for kooperativer ikke opfylder alle de kumulative kriterier for statsstøtte i traktatens artikel 107, stk. 1, og at den derfor ikke udgør statsstøtte. Helt konkret anfører Belgien, at tre af kriterierne for statsstøtte ikke er opfyldt. For det første anfører Belgien, at foranstaltningen kun udgør støtte til privatpersoner og ikke til virksomheder. Dernæst fremfører man, at foranstaltningen ikke udgør en selektiv fordel for finansielle kooperativer, og endelig at foranstaltningen ikke er konkurrenceforvridende.
(59)
For så vidt angår påstanden om, at støtten ikke tilgodeser virksomheder, fremfører Belgien, at den almindelige indskudsgarantiordning for kreditinstitutter, herunder udvidelsen heraf (dvs. garantiordningen for kooperativer) blev vedtaget i medfør af og i overensstemmelse med Økofinrådets afgørelser, direktiv 94/19/EF som ændret og direktiv 97/9/EF.
(60)
Belgien forsvarer det synspunkt, at privatpersoners andele i finansielle kooperativer har samme kendetegn som indskud og erhverves på samme måde. Belgien fremhæver følgende kendetegn:
i)
De (private) støttemodtagere under garantiordningen for kooperativer fortjener den samme beskyttelse som indskyderne i andre enheder, der er aktive i samme sektor og underlagt den samme kontrol.
ii)
I skatteøjemed fritages både udbytte betalt af finansielle kooperativer og renter af indskud op til et fastsat beløb for kildeskat (47).
iii)
Finansielle kooperativers individuelle andelshavere kan kun tegne sig for et fast maksimumbeløb, jf. det finansielle kooperativs vedtægter.
iv)
Andelshavere i finansielle kooperativer må kun træde ud af selskabet i de første seks måneder i regnskabsåret, og ønsker en andelshaver at træde ud, har denne ikke ret til en pro rata-del af kooperativets kapitalgevinst. Ifølge Belgien afspejler andelenes værdi ikke de underliggende aktivers værdi, og derfor konkurrerer andelene ikke med investeringsprodukter i almindelighed, men kun med den underkategori af produkter, der allerede er omfattet af en statsgaranti (dvs. indskud og »branche 21«-livsforsikringsprodukter).
v)
Andele i finansielle kooperativer registreres, og muligheden for at overdrage dem er indskrænket ved lov (48). De kan ikke sælges frit for at opnå en kapitalgevinst. Andelshaverne i finansielle kooperativer har kun ret til et beskeden (skattefri) udbytte og en tilbagebetaling, når de træder ud af selskabet.
vi)
Andele i finansielle kooperativer kan ikke betragtes som en investering i et børsnoteret selskab eller enhed.
vii)
Andele i finansielle kooperativer kan ikke betragtes som en risikobetonet investering, da andelshaverne i finansielle kooperativer ikke er berettiget til at få udbetalt kapitalgevinster.
viii)
Garantiordningen for kooperativer beskytter kun fysiske personers andele (i modsætning til institutionelle andelshavere).
(61)
Hvad angår fraværet af en selektiv fordel, påpeger Belgien, at garantiordningen for kooperativer kun dækker andele i finansielle kooperativer udstedt før 10. oktober 2011. Belgien bemærker, at finansielle kooperativer efter den dato ikke længere vil kunne bruge garantiordningen for kooperativer til at træde ind på et marked. Den belgiske stat præciserer endvidere, at ARCO ikke havde udstedt nye andele siden september 2008.
(62)
Belgien benægter også, at garantiordningen for kooperativer skulle have hjulpet finansielle kooperativer med at fastholde eksisterende kapital. Til støtte herfor fremfører Belgien, at pressemeddelelsen af 10. oktober 2008 blot var et foreslået politisk initiativ, som bl.a. nævnte finansielle kooperativer. Ifølge den belgiske stat var pressemeddelelsen af 10. oktober 2008 ikke en detaljeret aftale, som var blevet offentliggjort samtidig med pressemeddelelser fra de finansielle kooperativer. I denne henseende sondrer Belgien mellem sin pressemeddelelse og pressemeddelelserne fra den britiske regering og Lloyds i Lloyds-sagen (49), som Kommissionen henviser til i åbningsafgørelsen. Den belgiske stat sluttede, at pressemeddelelsen af 10. oktober 2008 ikke er en foranstaltning, der kunne give de finansielle kooperativer en selektiv fordel. For så vidt angår den efterfølgende pressemeddelelse af 21. januar 2009, anså Belgien det som værende normalt, at ARCO straks lagde regeringens pressemeddelelse ud på sit websted, da alle finansielle kooperativer (herunder ARCO) fulgte sagen nøje på daværende tidspunkt.
(63)
Belgien insisterer på, at Kommissionen bør følge den samme tilgang som over for Ethias og derfor konkludere, at garantiordningen for kooperativer ikke er selektiv. Belgien fremfører også, at de ægte kooperativers særlige status allerede var blevet anerkendt af Domstolen i Paint Graphos-sagen (50). Belgien fremhæver navnlig præmis 61 i Paint Graphos-dommen, hvoraf det tydeligt fremgår, at sådanne kooperativer, hvad angår deres særlige kendetegn, ikke kan anses for at befinde sig i en faktisk og retlig situation, som er sammenlignelig med den, som kommercielle selskaber befinder sig i.
(64)
Belgien indsendte også oplysninger om antallet af ARCO's andelshavere, der har forladt selskabet siden starten af krisen. I regnskabsårene op til den frivillige afvikling beløb antallet af ARCO-andelshavere, som bad om at få deres kapital tilbage, sig til 9 764 i 2007/08, 21 150 i 2008/09 og 23 762 i 2010/11.
(65)
Hvad angår foranstaltningens konkurrenceforvridende virkning, argumenterer Belgien, at Kommissionen i et rimeligt omfang burde have forklaret, hvilke finansielle produkter andele i finansielle kooperativer konkurrerer med, selv om de belgiske myndigheder erkender, at Kommissionen i forbindelse med en statsstøttesag ikke er forpligtet til at give sig i kast med en detaljeret markedsafgrænsning. Belgien anfører, at private andelshavere i finansielle kooperativer har haft fordel af samme beskyttelse som investorer i tilsvarende indskuds-/opsparingsprodukter.
(66)
Belgien forklarer også, at garantiordningen for kooperativer tjener det samme formål som direktiv 94/19/EF, dvs. at beskytte de private opspareres indskud, at bevare indskydernes tillid og at sikre større stabilitet på de finansielle markeder. Den belgiske stat mener, at andre medlemslandes indskudsgarantiordninger undertiden også dækker over ukonventionelle indskudsprodukter og argumenterede for, at Kommissionen bør tage hensyn til dette. (51)
(67)
Belgien insisterer også på, at hvis Kommissionen skulle komme til den konklusion, at garantiordningen for kooperativer udgør statsstøtte, så bør støtten anses som værende forenelig med det indre marked efter traktatens artikel 107, stk. 3, litra b). Belgien anser det ikke som værende relevant, hvorvidt ARCO er et pengeinstitut efter bankmeddelelsen fra 2008. Ifølge den belgiske stat er det afgørende spørgsmål, som Kommissionen bør besvare, hvorvidt garantiordningen for kooperativer er en hensigtsmæssig og nødvendig løsning til at forebygge en alvorlig forstyrrelse af økonomien.
(68)
Belgien forsvarer det synspunkt, at foranstaltningen er nødvendig, at dens virkninger er begrænset til det nødvendige minimum, og at der findes byrdefordelingsmekanismer.
(69)
Først fremfører Belgien, at garantiordningen for kooperativer er hensigtsmæssig og nødvendig for at berolige indskyderne i Belgien.
(70)
Belgien medgav, at det var teoretisk muligt, at enheder, der har beskyttede indskud på deres balance, kunne drage indirekte fordel af sådanne beskyttelsesordninger, da de hjælper med at undgå et »investorstormløb«. Dog forklarer Belgien, at indskudsgarantiordninger er nødvendige for at undgå »investorstormløb« og en forstyrrelse af de finansielle markeder. Den belgiske stat påstår, at garantiordningen for kooperativer var nødvendig for at undgå et fald i offentlighedens tillid til det belgiske finansielle system. Eftersom andele i kooperativer grundlæggende har de samme kendetegn som opsparingsprodukter, og at mere end halvdelen af indestående midler i kooperativerne investeres i banker, bekræfter det deres lighed med indskud og deres betydning for det belgiske banksystem. En ukontrolleret misligholdelse fra de finansielle kooperativers side ville have skabt en sneboldeffekt for alle finansielle enheder og for den belgiske økonomi. Ikke at yde det samme beskyttelsesniveau for andele i finansielle kooperativer som for almindelige indskud ville have medført den samme risiko som ved ikke at beskytte indskud. Det ville i høj grad påvirke offentlighedens tillid til alle indskudsprodukter i Belgien og udgøre en systemisk risiko. Til støtte for sine påstande henviser den belgiske stat til det faktum, at antallet af andelshavere (fysiske personer) i finansielle kooperativer er højt i forhold til Belgiens samlede befolkning (52).
(71)
Den belgiske stat gør også kraftig indsigelse mod Kommissionens formuleringer i åbningsafgørelsen og i særdeleshed mod begreberne »kapitalinstrumenter« og »risikovillig kapital« i henholdsvis betragtning 62 og fodnote 35.
(72)
For at påvise nødvendigheden af garantiordningen for kooperativer har Belgien også indsendt skrivelser fra rådet for finansiel stabilitet og BNB's direktør til den daværende finansminister af henholdsvis 29. oktober 2008 (53) og 7. oktober 2011 (54).
(73)
Hvad angår foranstaltningens forenelighed, henviser Belgien til Kommissionens afgørelse vedrørende Ethias. Ifølge Belgien godkendte Kommissionen foranstaltningerne til fordel for Ethias, herunder udvidelsen af indskudsgarantiordningen til »branche 21«-produkter og anså dem for hensigtsmæssige og nødvendige for at forhindre en alvorlig forstyrrelse i den belgiske økonomi.
(74)
For det andet gentager den belgiske stat, at foranstaltningen er forholdsmæssig. De finansielle kooperativer deler blandt andet byrden gennem deres bidrag til den særlige beskyttelsesfond. Den belgiske stat anser vederlaget for garantien for at være rimelig og svare til bidragene for andre beskyttede institutioners garantiordninger. Belgien er uenig i, at garantiordningens frivillige karakter kunne gøre foranstaltningen uforholdsmæssig.
(75)
Den belgiske stat fremfører, at hvis Kommissionen når frem til den konklusion, at foranstaltningen udgør statsstøtte, så burde den også nå frem til, at foranstaltningen var forenelig med afviklingsstøtte. Den belgiske stat minder om, at det kongelige dekret af 7. november 2011 klart fastsætter, at enhver betaling fra den særlige beskyttelsesfond ved afvikling af ethvert relevant kooperativ først ville finde sted efter den endelige afgørelse om og godkendelse af afvikling.
(76)
Belgien forsvarer også det synspunkt, at da fysiske personer ikke er virksomheder, så omfatter Kommissionens påbud om indstilling af ordningen ikke betalinger til privatpersoner efter afviklingen af ARCO.
(77)
Belgien fremsatte yderligere bemærkninger til Kommissionen i et brev af 18. marts 2014, som var den oprindelige frist.
(78)
Belgien fremfører, at Kommissionen ikke kunne forbyde udbetalingen af garantier til individuelle andelshavere. Kommissionen kunne ikke forhindre Belgien i at suspendere nogen udbetalinger under garantiordningen for kooperativer og kunne heller ikke geninddrive udbetalingerne foretaget under ordningen til individuelle andelshavere.
(79)
Private andelshavere, der er fysiske personer, er ikke virksomheder efter traktatens artikel 107, stk. 1, og udbetalingen af garantien til individuelle andelshavere ville ikke have påvirket ARCO eller sandsynligheden for, at den belgiske stat fik tilbagebetalt støtten, som disse virksomheder har modtaget.
4. VURDERING AF FORANSTALTNINGEN
4.1. Støttemodtageren
(80)
Indledningsvis bemærker Kommissionen, at den i betragtning 18 i åbningsafgørelsen fandt, at garantiordningen for kooperativer udgjorde end fordel for de finansielle kooperativer. En grundig analyse af foranstaltningens kronologi og kendetegn afslørede dog, at ARCO var den eneste egentlige støttemodtager, hvilket bliver beskrevet i dette afsnit.
(81)
I nærværende sag bemærker Kommissionen, at der er en vigtig forskel mellem ARCO og de andre finansielle kooperativer, der potentielt var berettiget til at deltage i garantiordningen for kooperativer.
(82)
Det fremgår tydeligt af sagsfremstillingen (55), at garantiordningen for kooperativer fra starten var skræddersyet til ARCO, som løb ind i problemer pga. sine investeringer i Dexia. I sidste ende var ARCO det eneste finansielle kooperativ, der søgte om at deltage i foranstaltningen.
(83)
For så vidt angår andre finansielle kooperativer, konstaterer Kommissionen, at garantiordningen for kooperativer er en frivillig ordning, at det belgiske ministerråd kunne bestemme, om og under hvilke betingelser finansielle kooperativer, der søgte om deltagelse i garantiordningen for kooperativer, skulle optages, at ingen andre finansielle kooperativer søgte at blive optaget i garantiordningen, og at nogle af dem aktivt tog afstand fra den. Kommissionen konstaterer ligeledes, at ingen andre finansielle kooperativer havde problemer med deres investeringer i samme grad, som ARCO havde med Dexia.
(84)
Derfor finder Kommissionen, at den eneste reelle begunstigede af garantiordningen for kooperativer, som udøver en økonomisk aktivitet, er ARCO.
4.2. Bekendtgørelsen og indførelsen af foranstaltningen udgør én intervention
(85)
Kommissionen konstaterer, at foranstaltningen blev vedtaget og offentliggjort af regeringen den 10. oktober 2008 (56). Det er tydeligt, at den belgiske regering havde besluttet at lade ARCO drage fordel af en garantiordning for kooperativer, da foranstaltningen til fordel for Dexia blev udtænkt i 2008 (57). En anden pressemeddelelse af 21. januar 2009 beskrev foranstaltningen nærmere, og derefter begyndte regeringens tilsagn at blive omsat til lov.
(86)
Kommissionen hæfter sig ved de utvetydige formuleringer i pressemeddelelserne af 10. oktober 2008 og 21. januar 2009 (»décidé« - besluttet og »l'engagement« - tilsagn), hvilket skabte en legitim forventning om deres indfrielse.
(87)
Pressemeddelelserne blev også offentliggjort via de officielle kanaler: Pressemeddelelsen af 10. oktober 2008 blev udsendt af finansministeriet, mens pressemeddelelsen af 10. januar 2009 blev udsendt på vegne af premierministeren og finansministeren. Pressemeddelelsens gentagne natur styrkede det underliggende budskab.
(88)
Kommissionen konstaterer, at det allerede ved offentliggørelsen af pressemeddelelsen af 10. oktober 2008 fremgik tydeligt, at garantiordningen for kooperativer var tænkt som en udvidelse af indskudsgarantiordningen. Pressemeddelelsen af 21. januar 2009 indeholdt yderligere tekniske detaljer. Så snart den blev offentliggjort, lagde ARCO den på sit websted med det klare formål at berolige sine private andelshavere. Desuden hæfter Kommissionen sig ved foranstaltningens konsistens over tid, idet den ikke har ændret sig væsentligt fra den oprindelige meddelelse den 10. oktober 2008 til det endelige kongelige dekret.
(89)
I sin dom af 19. marts 2013 i forenede sager C-399/10 P og C-401/10 P (58) fandt Domstolen, at meddelelsen om en foranstaltning og dens effektive gennemførelse kan betragtes som én intervention, hvis dette er begrundet i kronologien, formålet hermed og virksomhedens situation på tidspunktet for interventionen. På lignende vis vedtog og offentliggjorte den belgiske stat en foranstaltning den 10. oktober 2008, der senere blev gennemført til samme formål, for så vidt angår den oprindeligt tiltænkte støttemodtager. Desuden har Kommissionen i sine afgørelser anset meddelelse og gennemførelse som én foranstaltning og mener, at der er blevet skabt en fordel fra meddelelsens offentliggørelse (59). Endelig kvalificerede den siddende finansminister i marts 2014 foranstaltningen som en forpligtelse indgået i 2008 (60).
(90)
På basis af betragtning 85 til 89 finder Kommissionen, at meddelelsen og gennemførelsen af garantiordningen for kooperativer skal betragtes som én foranstaltning.
4.3. Eksistensen af støtte
(91)
Ifølge traktatens artikel 107, stk. 1, er »[…] statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, [er] uforenelig med det indre marked, i det omfang den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne«.
(92)
Både den belgiske stat og ARCO argumenterer for, at Kommissionen bør undersøge, hvorvidt ARCO modtog statsstøtte med udgangspunkt i en af Kommissionens andre afgørelser, nemlig den om Ethias (61). Dog er statsstøtte et objektivt begreb, der er defineret i traktaten. For at blive betragtet som statsstøtte skal en foranstaltning opfylde følgende fire (kumulative) kriterier: Foranstaltningen i) skal ydes af staten eller ved hjælp af statsmidler; ii) skal give støttemodtagere en selektiv fordel; iii) skal (potentielt) være konkurrenceforvridende; og iv) skal påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.
(93)
Kommissionen skal vurdere foranstaltningen ud fra disse fire kriterier (betragtning 94 til 110).
Statsmidler
(94)
Kommissionen skal vurdere, hvorvidt garantiordningen for kooperativer finansieres gennem statsmidler og kan tilregnes staten.
(95)
Ifølge fast retspraksis (62) omfatter traktatens artikel 107, stk. 1, alle økonomiske midler, som offentlige myndigheder faktisk kan anvende til at støtte virksomheder, uden at det har nogen betydning, om disse til stadighed udgør en del af statens formue, forudsat at de til stadighed er under de offentlige myndigheders kontrol og således står til rådighed for de kompetente nationale myndigheder.
(96)
Der er navnlig tale om statsstøtte, når midlerne stammer fra bidrag pålagt af national lovgivning, og når disse midler forvaltes og fordeles i overensstemmelse med denne lovgivnings bestemmelser, selv om de forvaltes af institutioner, der er adskilt fra staten. Den juridiske status af den enhed eller virksomhed, der yder den pågældende støtte, anses ikke som en afgørende faktor for anvendelsen af statsstøttereglerne.
(97)
Med hensyn til tilrettelæggelsen af garantiordningen for kooperativer konstaterer Kommissionen, at den belgiske lovgivning fastsætter de bidrag, som deltagerne skal betale, samt hvordan disse midler skal anvendes. Derfor betragtes bidragene til finansiering af den særlige beskyttelsesfond som statsmidler, også selv om de oprindeligt stammer fra private kilder.
(98)
Hvis det er nødvendigt, udbetaler CDC, et offentligt organ, desuden forskudsvis de udbetalinger, som den særlige beskyttelsesfond skal foretage. Under alle omstændigheder udgør dette aspekt af garantiordningen for kooperativer en tilstrækkelig konkret økonomisk risiko for at bebyrde medlemsstatens budget til, at det kan konkluderes, at der er tale om statsmidler efter traktatens artikel 107, stk. 1 (63).
(99)
Med hensyn til, hvorvidt foranstaltningen kan tilregnes den belgiske stat, er det tydeligt, at garantiordningen for kooperativer ikke kan betragtes som en gennemførelse af direktiv 94/19/EF. Ifølge direktivet er medlemsstaterne kun forpligtet til at indføre en indskudsgarantiordning for indlån i kreditinstitutter, og artikel 2 fastsætter udtrykkeligt, at alle de instrumenter, der falder ind under definitionen af kreditinstitutters egenkapital, udelukkes fra tilbagebetaling via indskudsgarantiordninger. Hvis en medlemsstat beslutter at oprette andre garantiordninger for finansielle produkter, følger en sådan beslutning ikke af EU-retten, men sker på medlemsstatens eget initiativ (64). Kommissionen konstaterer også, at Belgien henviser til investorgarantiordningen, men at sammenligningen er irrelevant, da investorgarantiordninger ikke er udformet til at dække investeringsrisiko. Som anført i betragtning 21 er investorgarantiordninger kun møntet på sager, hvor et investeringsfirma er ude af stand til at tilbagebetale aktiver, der tilhører en investor, eksempelvis pga. svindel eller pga. problemer med firmaets systemer.
Selektiv fordel
(100)
Kommissionen konkluderer, at garantiordningen for kooperativer har givet ARCO en fordel. Domstolen accepterer, at virksomheder kan få en fordel i form af forbedret adgang til kapital i de tilfælde, hvor en foranstaltning truffet af en medlemsstat til fordel for investorerne øger sidstnævntes vilje til at placere deres penge i nærmere bestemte investeringsmål (65). For så vidt angår denne foranstaltning, har den hjulpet medlemmerne af ARCO-koncernen med at opretholde deres eksisterende kapital ved at overbevise eksisterende andelshavere om, ikke at trække sig ud af de pågældende finansielle kooperativer (66), hvilket i særlig grad var vigtigt i forbindelse med den ustabile markedssituation, der karakteriserede perioden umiddelbart efter Lehman Brothers' konkurs. Den 21. januar 2009 offentliggjorde ARCO en pressemeddelelse fra den belgiske regering på sit websted for at berolige sine andelshavere, hvilket tydeligt viser, at det var en stor fordel for ARCO at være i stand til at berolige investorerne. Kommissionen konstaterer i den forbindelse, at ARCOPAR-prospektet, der blev udsendt i sommeren 2008 (67), henviste til risikoen for, at individuelle andelshavere ville træde ud af det finansielle kooperativ (68) (69).
(101)
Foranstaltningen er også klart selektiv. For det første gælder den kun for indehavere af andele i finansielle kooperativer og ikke for personer, der er indehavere af investeringsprodukter udstedt af konkurrerende virksomheder. Således kunne finansielle aktører, der udbyder konservative obligations- eller pengemarkedsforeninger eller kapital-garanterede investeringsforeninger, ikke tilbyde deres kunder en tilsvarende garanti. Belgien har gjort gældende, at de privatpersoners andele i finansielle kooperativer i det væsentlige svarer til indlån (70). En række af Belgiens argumenter, henviser imidlertid til kooperativer i almindelighed og ikke til finansielle kooperativer. Hertil kommer, at Belgiens beskrivelse af andele i finansielle kooperativer ikke indeholder henvisninger til relevante oplysninger, såsom risikoen ved at investere i disse instrumenter, (71), hvilket ikke kendetegner indskud.
(102)
Foranstaltningens selektive karakter ses også, når behandlingen af finansielle kooperativer sammenlignes med andre godkendte ikke-finansielle kooperativer. Belgien baserer sig på Paint Graphos-sagen i sin argumentation for særbehandlingen af individuelle andelshavere i finansielle kooperativer. Paint Graphos-dommen var en præjudiciel afgørelse truffet på grundlag af en forelæggelseserkendelse fra en italiensk domstol, der ønskede at få fastlagt, om de skattefordele, som produktions- og arbejdskooperativer nød, kunne kvalificeres som statsstøtte i henhold til traktatens artikel 107, stk. 1. I sin dom fastslog Domstolen, at skattefordelen skulle vurderes på baggrund af de fire kumulative kriterier for statsstøtte og gav mere detaljeret vejledning, navnlig hvordan man vurderer, om en sådan skattefordel udgør en selektiv fordel (72). Domstolen udtalte, at det måtte afgøres, i) om en skattefordel kunne begrundes med selve skattesystemets indre logik (73), ii) om der fandtes passende kontrol- og overvågningsprocedurer (74), og iii) om skattefordelen var forholdsmæssig og ikke gik ud over det nødvendige minimum (75).
(103)
Kommissionen mener ikke, at Belgien kan få medhold i sine argumenter, idet arten af den fordel, som foranstaltningen medfører, er kvalitativt forskellig fra den, som Domstolen behandlede i Paint Graphos-sagen. Den belgiske foranstaltning indebærer en positiv fordel og ikke en lempelse af en skattebyrde eller af en forpligtelse til at betale en afgift. Derfor kan den undersøgelse i tre trin, som Domstolen har indført til vurdering af, om en skattefordel eller -fritagelse udgør en selektiv fordel, ikke anvendes for denne foranstaltning.
(104)
Selv hvis Paint Graphos-undersøgelsen kunne anvendes på foranstaltningen, har den sådanne særlige karakteristika, at dens selektive karakter fortsat ville være til stede.
(105)
Kommissionen finder for det første, at Paint Graphos-sagen omfatter alle produktions- og arbejdskooperativer, og ikke blot en relativt lille delsektor såsom finansielle kooperativer. Hvis der, som Belgien hævder, bør gives en særlig behandling til »ægte« kooperativer, bør den pågældende særlige behandling finde anvendelse på alle godkendte kooperativer. Foranstaltningens begrænsede fokus alene på finansielle kooperativer er derfor i sig selv tilstrækkelig til at fastslå foranstaltningens selektive karakter.
(106)
Kommissionen konstaterer for det andet, at de finansielle kooperativer ifølge Belgien fra den 10. oktober 2008 fortjener yderligere privilegier. Kommissionen finder, at godkendte kooperativer forud for denne dato som følge af deres særlige status fik en form for gunstig behandling i form af en skattefritagelse (76). Kommissionen tager i denne afgørelse ikke stilling til, om den pågældende skattefordel er forholdsmæssig, men mener, at der ikke var nogen grund til pludselig den 10. oktober 2008 at indføre yderligere kompensation til eller beskyttelse af virksomheder, der har status som finansielle kooperativer.
(107)
Endelig er Kommissionen af den opfattelse, at selv om den som foreslået af Belgien skulle foretage en Paint Graphos-undersøgelse, er der ingen begrundelse for at yde en garanti på 100 % til individuelle andelshavere i ARCO (dvs. del i) af Paint Graphos-undersøgelsen), hvis medlemmer var selskaber med begrænset ansvar. I betragtning af disse virksomheders karakter, som fastsat i Belgiens generelle selskabslov, burde de ARCO's individuelle andelshavere have været opmærksomme på, at de kunne miste hele deres kapital i tilfælde af afvikling (77). Desuden er beskyttelse af 100 % af al kapital, der er indskudt af individuelle andelshavere i finansielle kooperativer, ikke en forholdsmæssig foranstaltning (del iii) af Paint Graphos-undersøgelsen), idet de pågældende andelshavere ville være afskærmet mod enhver risiko, hvilket ville skabe en urimelig fordel for de virksomheder, som de har andel i (78).
Fordrejning af konkurrencevilkårene og påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne
(108)
Garantiordningen for kooperativer giver finansielle kooperativer en fordel, som andre aktører, der tilbyder investeringsprodukter til private og andre ikke-finansielle, godkendte kooperativer, ikke får. Takket være foranstaltningen har ARCO været i stand til at bevare markedsandelen i en længere periode. ARCO oplevede ikke umiddelbart kapitaludstrømninger. Den skete først senere og på et lavere niveau, end det ville have været tilfældet uden foranstaltningen. De øvrige aktører, som skulle konkurrere på deres egne forudsætninger og ikke havde adgang til garantiordningen, havde derfor ikke gavn af den kapital, som ellers havde været tilgængelig til investering. Derfor fordrejer garantiordningen for kooperativer konkurrencevilkårene (79).
(109)
Når en medlemsstat yder støtte til en virksomhed, kan den indenlandske aktivitet fastholdes eller styrkes som følge heraf, således at mulighederne for virksomheder i andre medlemsstater for (yderligere) at trænge ind på markedet reduceres (80). Da der er mange internationale udbydere af investeringsprodukter, som er aktive på det belgiske marked, har foranstaltningen helt afgjort en indvirkning på samhandelen i Unionen.
Konklusion
(110)
På grundlag af undersøgelsen i betragtning 91 til 109, konkluderer Kommissionen, at garantiordningen for kooperativer omfatter statsmidler, udgør en selektiv fordel for ARCO, fordrejer konkurrencen og påvirker samhandelen inden for Unionen og derfor opfylder alle kriterierne for statsstøtte. Alle disse elementer var til stede senest, da det kongelige dekret af 10. oktober 2011 blev vedtaget, men den fordel, som foranstaltningen skabte, eksisterede allerede fra tidspunktet for meddelelsen den 10. oktober 2008 om, at der ville blive indført en sådan foranstaltning. Støttens samlede økonomiske beløb skal tages i betragtning i forbindelse med undersøgelsen af støttens forenelighed og, om nødvendigt, tilbagesøgningen af den fra modtagerne.
4.4. Støttens forenelighed
(111)
Efter at have fastslået, at garantiordningen for kooperativer udgør statsstøtte efter traktatens artikel 107, stk. 1, skal Kommissionen fastslå, om støtten kan betragtes som forenelig med det indre marked.
(112)
Traktatens artikel 107, stk. 1, fastsætter, at alle former for statsstøtte er uforenelig med det indre marked og derfor forbudt, medmindre andet er fastsat i traktaten. Stk. 2 og 3 i traktatens artikel 107 definerer efterfølgende to kategorier af forenelig støtte.
(113)
Traktatens artikel 107, stk. 2, opregner kategorier af statsstøtte, som automatisk er fritaget fra forbuddet, men garantiordningen for kooperativer falder ikke ind under nogen af disse kategorier.
(114)
Traktatens artikel 107, stk. 3, omhandler flere former for støtte, der vil kunne betragtes som forenelige med det indre marked. Teoretisk set ville traktatens artikel 107, stk. 3, litra b) eller c), kunne finde anvendelse.
(115)
Med hensyn til traktatens artikel 107, stk. 3, litra c), forklarer Kommissionen i sine rammebestemmelser, hvordan fritagelsen anvendes for visse former for støtte. Kommissionen finder dog ikke, at foranstaltningen hører under nogen af de former for støtte, der er omfattet af nævnte rammebestemmelser. Desuden har hverken Belgien eller ARCO indsendt oplysninger om et formål af fælles interesse under henvisning til denne bestemmelse. Kommissionens skal derfor kun undersøge foranstaltningens forenelighed på basis af traktatens artikel 107, stk. 3, litra b).
(116)
Hvad angår traktatens artikel 107, stk. 3, litra b), konstaterer Kommissionen, at Belgien anfører, at hvis Kommissionen konkluderer, at garantiordning for kooperativer udgør statsstøtte, bør foranstaltningen vurderes i forhold til nævnte artikel. Denne bestemmelse giver mulighed for, at støtten kan erklæres forenelig med det indre marked, hvis støtten er nødvendig for at afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i en medlemsstats økonomi.
(117)
Traktatens artikel 107, stk. 3, litra b), kræver imidlertid, at der anlægges en restriktiv fortolkning af, hvad der kan betragtes som en alvorlig forstyrrelse i en medlemsstats økonomi. Den pågældende forstyrrelse skal påvirke hele økonomien i en medlemsstat og ikke blot økonomien i en af dens regioner eller områder af dens territorium (81).
(118)
Da finanskrisen nåede sit første højdepunkt i efteråret 2008 besluttede Kommissionen i Bankmeddelelsen af 2008, at traktatens artikel 107, stk. 3, litra b), kunne anvendes med henblik på at vurdere statsstøtteforanstaltninger, der var iværksat for at løse pengeinstitutternes problemer (82).
(119)
For de andre sektorer end den finansielle sektor udarbejdede Kommissionen på basis af traktatens artikel 107, stk. 3, litra b), også nogle midlertidige EU-rammebestemmelser for statsstøtte, der ydes for at lette adgangen til finansiering under den nuværende finansielle og økonomiske krise (83). Disse rammebestemmelser finder imidlertid ikke anvendelse på foranstaltningen. De tager derimod sigte på realøkonomien ved at give medlemsstaterne mulighed for at træffe passende foranstaltninger for at forbedre adgangen til finansiering for virksomheder, der var villige til at investere under den finansielle krise i en periode, hvor bankfinansiering blev knap. ARCO's problemer er ikke relateret til mangel på bankfinansiering, men til aktiver (dvs. Dexia-aktier), hvis værdiansættelse måtte nedjusteres. Desuden er garantiordningen for kooperativer - som garanterer 100 % af et gældsinstrument - ikke omfattet af nogen af de støttekategorier, der omtales i rammebestemmelsernes afsnit 4.3.
(120)
Da de finansielle kooperativer ikke er pengeinstitutter som anført i Bankmeddelelsen af 2008 (84), skal støtten vurderes direkte i forhold til traktaten. For at være i overensstemmelse med de generelle kriterier for forenelighed i traktatens artikel 107, stk. 3, skal foranstaltningen opfylde følgende betingelser (85):
a) Hensigtsmæssighed : Støtten skal være målrettet for effektivt at opfylde målsætningen om at afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i økonomien. Det ville ikke være tilfældet, hvis foranstaltningen ikke var egnet til at afhjælpe forstyrrelsen.
b) Nødvendighed : Støtteforanstaltningen skal i sin størrelse og form være nødvendig for at nå målet. Støttebeløbet skal således begrænses til det nødvendige minimum for at nå målet og antage den mest hensigtsmæssige form for at afhjælpe forstyrrelsen.
c) Forholdsmæssighed : Foranstaltningens positive virkninger skal være korrekt afvejet i forhold til konkurrencefordrejningerne, således at fordrejningerne kan begrænses til det nødvendige minimum i forhold til at nå foranstaltningens mål.
(121)
Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt foranstaltningen er hensigtsmæssig, finder Kommissionen, at de finansielle kooperativers betydning for den bredere økonomi er fundamentalt forskellig fra de traditionelle bankers betydning, idet disse er udsat for investorstormløb. Hvis alle indehavere af bankindeståender skulle beslutte at hæve deres penge på samme tid, ville en bank være forpligtet til at afhænde alle sine illikvide aktiver over en kort periode (og således udløse et »brandudsalg«), hvilket ville få alvorlige følger for udlån til realøkonomien og måske også skabe en nedadgående spiral for aktivernes værdi. Finansielle kooperativer låner derimod ikke ud til realøkonomien. De har også en vedtægtsbestemt ret til at begrænse andelshavernes udtræk (86), således at ethvert ukontrolleret frasalg af aktiver i princippet kan undgås. Dette understreger en vigtig forskel mellem indskud og andele med hensyn til deres systemiske virkning.
(122)
Det er også klart, at andelshavere i finansielle kooperativer ud fra et juridisk synspunkt er kapitalejere i et selskab med begrænset ansvar. Som en konsekvens af denne status er de individuelle andelshavere i finansielle kooperativer retligt set udsat for muligheden for at miste hele eller en del af deres oprindelige kapitalindskud. I denne forbindelse konstaterer Kommissionen også, at BNB's direktør ikke bekræftede, at andele i finansielle kooperativer kunne sidestilles med indlån i et pengeinstitut (87).
(123)
Kommissionen konstaterer også, at individuelle andelshavere i finansielle kooperativer er anderledes stillet i den såkaldte »vandfaldsstruktur« (88) i tilfælde af afvikling eller konkurs i forhold til en indehaver af indskud i et pengeinstitut. Pengeinstitutter er regulerede enheder, for hvilke tilsynsmyndigheden sikrer, at der er en vis mængde kapital til rådighed. Denne kapital udgør en første stødpude i tilfælde af likvidation eller konkurs. Andelshavere i finansielle kooperativer nyder imidlertid ikke en sådan beskyttelse. I tilfælde af en likvidation eller konkurs er de de første, der bliver ramt.
(124)
På grundlag af argumenterne i betragtning 121 til 123 konkluderer Kommissionen, at garantiordningen for kooperativer slet og ret beskytter finansielle kooperativer og deres individuelle andelshavere mod konsekvenserne af deres tidligere investeringer. Det er imidlertid ikke en hensigtsmæssig foranstaltning for at undgå en alvorlig forstyrrelse i den belgiske økonomi.
(125)
Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt foranstaltningen er nødvendig, minder Kommissionen om, at Belgien allerede havde truffet betydelige foranstaltninger for at forhindre en forstyrrelse i landets økonomi. Der var allerede indført andre foranstaltninger for at stabilisere det belgiske finansielle system og navnlig banker og andre finansielle institutioner, som de finansielle kooperativer investerede i. Den belgiske indskudsgarantiordning beskyttede indskud op til 100 000 EUR, og den belgiske stat hjalp Fortis, KBC, Dexia og Ethias med rekapitaliseringer, likviditetsindsprøjtninger, foranstaltninger vedrørende værdiforringede aktiver samt ad hoc-foranstaltninger. Kommissionen konkluderer, at det ikke var nødvendigt at beskytte individuelle andelshavere i finansielle kooperativer, som i sidste ende er selskaber med begrænset ansvar.
(126)
Med hensyn til skrivelsen fra BNB's direktør, som Belgien henviser til, konstaterer Kommissionen, at den er dateret i oktober 2011, dvs. længe efter den 10. oktober 2008, da foranstaltningen blev annonceret. Desuden siger brevets ordlyd ikke, at foranstaltningen var nødvendig for at undgå en alvorlig forstyrrelse i den belgiske økonomi, men blot at foranstaltningen ville gøre det muligt (89) at begrænse de negative virkninger af den (systemiske) krise. Med hensyn til skrivelsen fra Rådet for Finansiel Stabilitet bemærker Kommissionen, at den blot omhandler udvidelsen af dækningen af indskudsgarantiordningen og indførelsen af garantiordningen for »branche 21«-forsikringsprodukter.
(127)
Angående foranstaltningens forholdsmæssighed konstaterer Kommissionen, at foranstaltningen i sin udformning ikke i tilstrækkelig grad beskytter mod diskrimination (90). Garantiordning for kooperativers frivillige karakter i kombination med det åbenbare fravær af en levedygtighedstest skaber et incitament til kun at deltage, når det står klart, at garantien vil blive udløst. I et sådant scenarie kan den begunstigede benytte garantien, samtidig med at den pågældende i vid udstrækning undgår betaling af garantigebyrer indtil allersidste øjeblik før afvikling.
(128)
Kommissionen mener også, at den kooperative garantiordning unødigt fordrejer markedets normale funktion. Foranstaltningen har gjort det muligt for ARCO at beskytte sin markedsposition på det private marked for investeringsprodukter, hvilket har kunnet have eller fik negativ indvirkning på konkurrenternes markedsandele og rentabilitet, idet de ikke havde adgang til garantiordningen.
(129)
Foranstaltningen kan derfor ikke betragtes som forenelig med det indre marked, idet den hverken er hensigtsmæssig, nødvendig eller forholdsmæssig i forhold til traktatens artikel 107, stk. 3, litra b), og idet den ikke er omfattet af nogen anden bestemmelse vedrørende statsstøttes forenelighed.
4.5. Beregning af støttebeløbet
(130)
Hvad angår beregningen af det støttebeløb, der skal søges tilbage fra ARCO, tager Kommissionen højde for følgende kriterier og faktiske omstændigheder (91):
-
Det maksimale beløb for udtræk i henhold til ARCO's vedtægter, som er begrænset til 10 % af den samlede kapital eller til 10 % af andelshaverne (92)
-
kun individuelle andelshavere er omfattet af garantiordningen for kooperativer
-
den særlige udformning af den kooperative garantiordning, som på den ene side var frivillig, idet den overlod valget om at deltage eller ej til de finansielle kooperativer, og på den anden side også gav finansielle kooperativer med høj risiko for konkurs eller likvidation mulighed for at deltage i ordningen (således som det skete, da generalforsamlingerne i ARCOFIN, ARCOPAR og ARCOPLUS den 8. december 2011, kort tid efter at de blev omfattet af ordningen, godkendte forslagene fra deres bestyrelser om at træde i frivillig likvidation)
-
ARCO, længe før virksomheden gik konkurs, befandt sig allerede i en kritisk økonomisk situation, idet den (som beskrevet i betragtning 38, 44 og 82) havde foretaget betydelige investeringer i aktier i Dexia, en bank der i efteråret 2008 måtte reddes fra konkurs af den belgiske, franske og luxembourgske stat med det resultat, at enhver væsentlig nedgang i værdien af Dexias aktier fortsat var til skade for ARCOs finansielle situation, navnlig fordi ARCO havde finansieret sin deltagelse i redningen af Dexia ved at overtage noget af gælden
-
ARCO i 2011 betalte tilmeldingsgebyr og den årlige garantipræmie.
(131)
Den fordel, ARCO opnåede, var en beskyttelse mod kapitaludstrømninger, som ARCO ellers kun kunne have standset ved at anvende sine vedtægtsbestemmelser, når virksomheden først havde mistet enten 10 % (93) af sin kapital eller 10 % af sine andelshavere. Udstrømninger i den størrelsesorden ville sandsynligvis ske, så snart ARCO enten objektivt var kommet i dyb gældsættelse, under konkursbehandling eller afvikling, eller mere subjektivt, som i nogle andre tilfælde af investorstormløb (94), så snart selskabets andelshavere ikke længere oplevede ARCO som en sikker investering, for eksempel på grund af dens kraftige eksponering over for Dexias økonomiske situation og markedsværdi.
(132)
Kommissionen følger en konservativ (95) tilgang til beregning af den fordel, som ARCO opnåede, idet der tages hensyn til den potentielle udstrømning i kun én periode på et år i stedet for flere perioder. Således bør resultatet afspejle garantiordningen for kooperativers minimumsvirkning, selv om garantien i virkeligheden kan have forhindret, at ARCO flere gange ville have være udsat for den maksimale udstrømning af andelshavere og kapital. Vedtægterne gav ARCO mulighed for at standse en udstrømning af kapital, hvis enten 10 % af kapitalen eller 10 % af andelshaverne var trukket ud. For at beregne støttebeløbet antager Kommissionen, at ARCO ville have valgt det mest effektive alternativ, nemlig at bevare det højest mulige kapitalniveau. Med hensyn til muligheden for, at andelshaverne trak sig ud, tager Kommissionen udgangspunkt i det laveste antal individuelle andelshavere i den periode, hvor fordelen blev skabt (begyndende fra den 10. oktober 2008), hvilket er endnu en konservativ antagelse, og tillægger disse andelshavere den gennemsnitlige andel af kapitalen i det pågældende år. Med hensyn til den mulighed, der er forbundet med udstrømning af kapital, vil Kommissionen også tage udgangspunkt i året med den ringeste kapitalmængde.
(133)
Kommissionen har også taget hensyn til, at den fordel, der var forbundet med foranstaltningen, delvis blev formindsket ved at ARCO, som bestod af de tre juridiske enheder ARCOPAR, ARCOFIN og ARCOPLUS, skulle betale et engangsbeløb som adgangsgebyr og et garantigebyr for et år, selv om disse betalinger først fandt sted i efteråret 2011, lige før ARCO trådte i likvidation.
(134)
Den fordel, der blev opnået som følge af foranstaltningen, er således det laveste beløb, der følger af følgende to beregninger: a) 10 % af kapitalen i året med den laveste kapital i perioden fra den 10. oktober 2008 til den 8. december 2011 minus det samlede beløb af allerede betalte gebyrer, og b) 10 % af det laveste antal aktionærer i perioden fra den 10. oktober 2008 til den 8. december 2011 ganget med den gennemsnitlige kapitalandel pr. andelshaver i samme år minus det samlede beløb af allerede betalte gebyrer.
(135)
I absolutte størrelser stiger sandsynligheden for, at investorerne trækker kapital ud, med tiden, hvilket gør det vanskeligere at beregne den rente, der skal betales for den modtagne støtte. For at udviske hele den fordel, som ARCO opnåede, og samtidig give medlemsstaten en brugbar metode til renteberegning i forbindelse med tilbagesøgningen (96), finder Kommissionen, at fordelen i sin helhed fuldt ud var opnået i det mindste fra den 8. december 2011, og anmoder om, at de beløb, der skal søges tilbage, pålægges renter fra den 8. december 2011, indtil beløbene faktisk tilbagesøges.
(136)
Med henblik på at kunne verificere støtteberegningerne anmoder Kommissionen Belgien om at indsende en liste over antallet af andelshavere i henholdsvis ARCOPAR, ARCOFIN og ARCOPLUS i perioden fra den 10. oktober 2008 til den 8. december 2011, således som de var registreret ved afslutningen af hvert enkelt år.
(137)
I deres supplerende bemærkninger, der blev fremsat mere end halvandet år efter fristen for indgivelse af bemærkninger til afgørelsen om at indlede proceduren, fremkom de belgiske myndigheder ikke med nogen nye oplysninger om sagens indhold. De anfører, at Kommissionen ikke kan forbyde udbetalingen af garantier til individuelle andelshavere, og at den ikke kan kræve, at staten suspenderer alle betalinger i henhold til garantiordningen for kooperativer, og ikke kan tilbagesøge udbetalinger vedrørende garantien til individuelle andelshavere.
(138)
Til støtte for sine bemærkninger minder Belgien om, at de individuelle andelshavere ikke var virksomheder i henhold til traktatens artikel 107, stk. 1, og mente derfor, at udbetalingen af garantien til de individuelle andelshavere ikke ville have nogen indvirkning på ARCO eller statens mulighed for at få støtten tilbagebetalt.
(139)
Som svar herpå påpeger Kommissionen, at de beløb, der skal tilbagesøges i henhold til denne afgørelse, faktisk udgjorde støtte til ARCO.
(140)
Kommissionen understreger endvidere i henhold til traktatens artikel 108, stk. 2, at når statsstøtten er fundet uforenelig med det indre marked, er det tilstrækkeligt begrundelse for at pålægge medlemsstaten at ophæve den pågældende støtte (97).De belgiske myndigheder kunne derfor ikke hævde, at forbuddet mod at betale en garanti, der anses for at være uforenelig støtte, var i strid med EU-retten.
(141)
De var derfor forpligtet til at overholde den anvisning, der var indeholdt i beslutningen om at indlede proceduren, om at udsætte gennemførelsen af den pågældende foranstaltning, og derfor ikke foretage nogen udbetalinger.
(142)
Det er derfor også velbegrundet, at Belgien fortsat skal afholde sig fra at foretage nogen udbetalinger under til støtteforanstaltningen.
Konklusion
(143)
Kommissionen finder, at garantiordningen for kooperativer udgør statsstøtte til fordel for ARCOPAR, ARCOFIN og ARCOPLUS, som Belgien ulovligt har ydet i strid med artikel 108, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Belgien skal derfor ophæve den lovgivning, der ligger til grund for garantiordningen for kooperativer (navnlig loven af 14. april 2009 og det kongelige dekret af 10. oktober 2011) og skal søge fordelen tilbage hos ARCOPAR, ARCOFIN og ARCOPLUS -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Den garantiordning, som Belgien ulovligt har ydet de finansielle kooperativer i ARCO, og navnlig ARCOFIN, ARCOPLUS og ARCOPAR, i strid med artikel 108, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, er uforenelig med det indre marked.
Artikel 2
1. Belgien skal tilbagesøge den uforenelige støtte, der henvises til i artikel 1, fra modtagerne, og som er det laveste beløb, der følger af følgende to beregninger:
a)
10 % af kapitalen i året med det laveste kapitalniveau i perioden fra den 10. oktober 2008 til den 8. december 2011 minus det samlede beløb af allerede betalte gebyrer, eller
b)
10 % af det laveste antal andelshavere i perioden fra den 10. oktober 2008 til den 8. december 2011 ganget med den gennemsnitlige kapitalandel pr. andelshaver i samme år minus det samlede beløb af allerede betalte gebyrer.
2. De beløb, der skal tilbagesøges, skal pålægges renter fra den 8. december 2011, indtil beløbene faktisk tilbagebetales.
3. Renten tilskrives med renters rente i overensstemmelse med kapitel V i Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 af 21. april 2004 om gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (98).
4. Belgien skal fortsat afholde sig fra at foretage nogen udbetalinger under den ordning, der henvises til i artikel 1, med virkning fra datoen for offentliggørelsen af denne afgørelse.
Artikel 3
1. Belgien skal bringe den støtteforanstaltning, der henvises til i artikel 1, til ophør, for så vidt som foranstaltningen er uforenelig med det indre marked.
2. Tilbagesøgningen af den støtte, der henvises til i artikel 1, iværksættes omgående og effektivt.
3. Belgien sikrer, at denne afgørelse efterkommes senest fire måneder efter offentliggørelsen.
Artikel 4
1. Senest to måneder efter offentliggørelsen af denne afgørelse sender Belgien Kommissionen følgende oplysninger:
a)
en detaljeret beskrivelse af, hvilke foranstaltninger der allerede er truffet eller er planlagt for at efterkomme beslutningen og
b)
dokumentation for, at støttemodtagerne har fået påbud om at tilbagebetale støtten.
2. Belgien holder Kommissionen underrettet om udviklingen i de foranstaltninger, der træffes på nationalt plan for at efterkomme denne afgørelse, indtil den støtte, der henvises til i artikel 1, er fuldt tilbagebetalt. Belgien indsender på Kommissionens anmodning straks oplysninger om, hvilke foranstaltninger der allerede er truffet eller planlagt for at efterkomme beslutningen. Belgien giver tillige detaljerede oplysninger om de støttebeløb og renter, støttemodtagerne allerede har tilbagebetalt.
Artikel 5
Denne afgørelse er rettet til Kongeriget Belgien.
Udfærdiget i Bruxelles, den 3. juli 2014.