ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 16. října 2013
o státní podpoře SA.18211 (C 25/2005) (ex NN 21/2005) poskytnuté Slovenskou republikou ve prospěch společnosti Frucona Košice, a. s.
(oznámeno pod číslem C(2013) 6261)
(Pouze slovenské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2014/342/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy (1),
po výzvě, aby zúčastněné strany předložily své připomínky v souladu s uvedenými ustanoveními (2), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
1. ŘÍZENÍ PŘED KOMISÍ
(1)
Dopisem ze dne 15. října 2004, zaevidovaným 25. října 2004, obdržela Komise stížnost týkající se údajné nezákonné státní podpory ve prospěch společnosti Frucona Košice, a. s. Stěžovatel zaslal doplňující informace dne 3. února 2005. Setkání se stěžovatelem se uskutečnilo dne 24. května 2005.
(2)
Komise na základě informací poskytnutých stěžovatelem požádala Slovensko dopisem ze dne 6. prosince 2004, aby ji o sporném opatření informovalo. Slovensko odpovědělo dopisem ze dne 4. ledna 2005, zaevidovaným dne 17. ledna 2005, ve kterém informovalo Komisi o možné nezákonné podpoře poskytnuté ve prospěch společnosti Frucona Košice, a. s., v souvislosti s vyrovnáním s věřiteli a požádalo Komisi o schválení této podpory jako podpory na záchranu společnosti ve finančních obtížích. Slovensko předložilo doplňující informace v dopise ze dne 24. ledna 2005 zaevidovaném dne 28. ledna 2005. Komise požádala o doplňující informace dopisem ze dne 9. února 2005, na který obdržela odpověď v dopise ze dne 4. března 2005, zaevidovaném dne 10. března 2005. Setkání se slovenskými orgány se uskutečnilo dne 12. května 2005.
(3)
Dopisem ze dne 5. července 2005 Komise informovala Slovensko, že se ve věci výše uvedené podpory rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU.
(4)
Rozhodnutí Komise zahájit řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby předložily připomínky k opatření.
(5)
Slovenské orgány předložily připomínky dopisem ze dne 10. října 2005, zaevidovaným 17. října 2005. Komise obdržela připomínky od jedné zúčastněné strany (od příjemce) v dopise ze dne 24. října 2005, zaevidovaném dne 25. října 2005. Postoupila je Slovensku, které dostalo příležitost reagovat; připomínky Slovenska byly zaslány v dopise ze dne 16. prosince 2005, zaevidovaném dne 20. prosince 2005. Setkání s příjemcem, na kterém dostal příležitost se k záležitosti vyjádřit, se uskutečnilo dne 28. března 2006. Slovensko předložilo doplňující informace v dopise ze dne 5. května 2006, zaevidovaném dne 8.května 2006.
(6)
Komise přijala dne 7. června 2006 rozhodnutí (4), kterým nařídila navrácení podpory. Od tohoto data a v rámci kontaktů Komise se slovenskými orgány v souvislosti s provedením uvedeného rozhodnutí byl Komisi oznámen výsledek vnitrostátního soudního řízení týkajícího se výše dluhu, na niž se má vztahovat vyrovnání s věřiteli. V tomto rozhodnutí by se tyto informace měly zohlednit.
2. ŘÍZENÍ PŘED TRIBUNÁLEM
(7)
Společnost Frucona Košice, a.s., se dne 12. ledna 2007 proti rozhodnutí odvolala k Tribunálu. Mimo jiné napadla tvrzení, že odpis daňového dluhu představuje státní podporu, přičemž argumentovala, že uvedené odepsání je v souladu se zásadou věřitele v tržním hospodářství. Rozsudkem ze dne 7. prosince 2010 (věc T-11/07) Tribunál zamítl argumenty žadatele a potvrdil rozhodnutí Komise s odůvodněním, že konkurzní řízení by bylo pro stát výhodnější než vyrovnání s věřiteli.
3. ŘÍZENÍ PŘED SOUDNÍM DVOREM
(8)
Společnost Frucona Košice, a.s., se odvolala proti rozsudku Tribunálu k Soudnímu dvoru, přičemž argumentovala zejména tím, že Tribunál správně neposoudil, jakým způsobem Komise použila kritérium soukromého věřitele, a že se Tribunál nepřípustně snažil vydávat své vlastní odůvodnění, pokud jde o kritérium soukromého věřitele (věc C-73/11 P), za odůvodnění Komise.
(9)
Soudní dvůr dne 24. ledna 2013 rozsudek Tribunálu zrušil. Soudní dvůr dospěl k závěru, že Komise se tím, že v rámci svého posouzení kritéria soukromého věřitele nezohlednila délku trvání konkurzního řízení, dopustila zjevně nesprávného posouzení, nebo pokud Komise tuto okolnost zohlednila, své rozhodnutí dostatečně nezdůvodnila. Věc se vrátila Tribunálu, aby rozhodl o důvodech žaloby společnosti týkajících se daňové exekuce, které před ním byly v řízení vzneseny a o nichž nerozhodl.
4. ZRUŠENÍ
(10)
S ohledem na rozsudek Soudního dvora a s cílem napravit jím zjištěné nedostatky Komise proto považuje za vhodné zrušit původní rozhodnutí ze dne 7. června 2006 a nahradit ho tímto rozhodnutím.
II. PODROBNÝ POPIS PODPORY
1. PŘÍSLUŠNÝ PODNIK
(11)
Příjemcem finanční podpory je společnost Frucona Košice, a. s. (dále jen „příjemce“), která v době předmětných událostí působila v oblasti výroby lihu a lihovin, nealkoholických nápojů, konzervovaného ovoce a zeleniny a octa. Po ztrátě licence příjemce líh ani lihoviny již nevyráběl. Nadále však působil v oblasti velkoobchodu s lihem a lihovinami. Společnost se nachází v regionu způsobilém pro poskytnutí regionální podpory podle čl 107 odst. 3 písm. a) SFEU.
(12)
Příjemce v době předmětných událostí zaměstnával přibližně 200 osob. Příjemce ve svých připomínkách k rozhodnutí o zahájení řízení ve věci formálního šetření poskytl Komisi údaje o obratu (včetně spotřebních daní a DPH), které jsou uvedeny v následující tabulce.
Tabulka 1
Obrat v různých odvětvích výroby včetně spotřebních daní a DPH (SKK)
2002
2003
2004
Ocet
28 029 500
27 605 100
11 513 600
Ovocná a zeleninová výroba
37 112 500
32 584 500
22 696 400
Zelí
2 878 340
503 030
201 310
Sycené nealkoholické nápoje
9 373 800
17 601 600
17 560 100
Nesycené nealkoholické nápoje
2 877 700
6 420 420
7 920 010
Džusy - 100 %
51 654 900
43 421 600
22 706 600
Lihoviny
696 193 500
743 962 700
728 837 400
Jablečné víno
1 495 640
106 360
0
Sirup
5 928 100
6 502 920
5 199 540
Jiné výrobky/služby
59 476 000
99 635 000
63 680 000
CELKEM
895 019 980
978 343 230
880 314 960 (5)
(13)
Tyto údaje se velmi liší od údajů, které Komise obdržela od slovenských orgánů a které byly uvedeny v rozhodnutí o zahájení řízení ve věci formálního šetření (6). Slovenské orgány v reakci na připomínky příjemce po zahájení řízení ve věci formálního šetření nevyslovily námitky proti přesnosti výše uvedených údajů. Podle slovenských orgánů příjemce splňuje kritéria pro střední podnik.
2. UPLATNITELNÉ VNITROSTÁTNÍ PRÁVNÍ PŘEDPISY
(14)
Sporným opatřením je odpis daňového dluhu Daňovým úřadem Košice IV (dále jen „daňový úřad“) v rámci takzvaného vyrovnání s věřiteli. Tuto činnost upravuje zákon č. 328/91 Z. z. o konkurzu a vyrovnání (dále jen „zákon o konkurzu“).
(15)
Vyrovnání s věřiteli (dále jen „vyrovnání“ nebo „vyrovnací řízení“) je řízení za dohledu soudu, jehož cílem je, podobně jako v případě konkurzního řízení, urovnat finanční situaci společností v úpadku (7). V konkurzním řízení společnost zanikne a její aktiva se buď prodají novému vlastníkovi, nebo se společnost zlikviduje. Na rozdíl od toho ve vyrovnacím řízení společnost v úpadku pokračuje v činnosti beze změny vlastníka.
(16)
Vyrovnací řízení iniciuje společnost v úpadku. Cílem tohoto řízení je dosáhnout dohody s věřiteli (dále jen „vyrovnání s věřiteli“) v tom smyslu, že společnost v úpadku uhradí část svého dluhu a zbytek se odepíše. Tuto dohodu musí schválit soud vykonávající dohled.
(17)
Věřitelé, jejichž pohledávky jsou zajištěné, například zástavním právem, vystupují jako oddělení věřitelé. Aby byl návrh na vyrovnání přijat, musí všichni oddělení věřitelé hlasovat v jeho prospěch, zatímco v případě ostatních věřitelů stačí kvalifikovaná většina. Jinými slovy, oddělení věřitelé hlasují jednotlivě a mají právo návrh vetovat.
(18)
Oddělení věřitelé mají privilegovanou pozici i v konkurzním řízení. Pohledávky oddělených věřitelů je možné uspokojit kdykoliv během konkurzního řízení a výnosy z prodeje zajištěných aktiv v konkurzním řízení by měly být použity výhradně na splacení pohledávek oddělených věřitelů. Pokud není možné z tohoto prodeje pokrýt veškeré pohledávky oddělených věřitelů, zbývající části se zařadí do druhé skupiny k pohledávkám ostatních věřitelů. V druhé skupině se věřitelé uspokojují poměrným způsobem.
(19)
Podle zákona o konkurzu musí společnost, která žádá o vyrovnání s věřiteli, soudu předložit seznam opatření týkajících se reorganizace společnosti a průběžného financování činnosti společnosti po tomto vyrovnání.
(20)
Podle zákona č. 511/92. Z. z. o správě daní a poplatků a o změnách v soustavě územních finančních orgánů (dále jen „zákon o správě daní“) má společnost možnost požádat daňové orgány o odklad platby daní. Z odložené částky se účtuje úrok a odložený dluh musí být zajištěný.
(21)
Zákon o správě daní upravuje i daňovou exekuci, jejíž cílem je uspokojit daňové pohledávky státu prodejem nemovitého majetku, movitého majetku nebo podniku jako celku.
3. SKUTKOVÝ STAV
(22)
Příjemce od listopadu 2002 do listopadu 2003 využil možnost odkladu svého závazku zaplatit spotřební daň z lihu, kterou umožňuje zákon o správě daní (8). Odložený dluh celkem dosáhl částky 477 015 759 SKK (12,6 milionu EUR). Než daňový úřad souhlasil s odkladem těchto plateb, zajistil v souladu se zákonem všechny své pohledávky aktivy příjemce. Slovenské orgány uvádějí, že hodnota tohoto zajištění na základě účetní evidence příjemce činila 397 476 726 SKK (10,5 milionu EUR). Příjemce však tvrdí, že hodnota tohoto zajištění představovala podle odhadu znalců z konce roku 2003 částku 193 940 000 SKK (5 milionů EUR). Taková je podle příjemce hodnota zajištěných aktiv (movitého majetku, nemovitostí a pohledávek) vyjádřená v takzvaných znaleckých cenách.
(23)
Od 1. ledna 2004 změněný a doplněný zákon o správě daní omezil možnost žádat o odklad daně na jedenkrát ročně. Příjemce využil této možnosti v případě spotřební daně za prosinec 2003, jež byla splatná v lednu 2004. Nebyl však schopen uhradit nebo odložit spotřební daň za leden 2004, splatnou 25. února 2004. V důsledku toho se příjemce stal společností v úpadku ve smyslu zákona o konkurzu. Příjemce tak přišel o licenci na výrobu a zpracování lihu.
(24)
Dne 8. března 2004 se příjemce obrátil na příslušný krajský soud s návrhem na vyrovnání. Krajský soud povolil vyrovnací řízení usnesením z 29. dubna 2004 poté, co zjistil, že jsou splněny všechny zákonné podmínky potřebné pro tato řízení. Na slyšení dne 9. července 2004 věřitelé hlasovali ve prospěch vyrovnání navrhnutého příjemcem. Vyrovnání bylo potvrzeno dne 14. července 2004 usnesením krajského soudu vykonávajícího dohled.
(25)
V srpnu 2004 se daňový úřad proti tomuto potvrzujícímu usnesení soudu odvolal. Nejvyšší soud usnesením z 25. října 2004 rozhodl, že odvolání není možné, a prohlásil usnesení krajského soudu, kterým krajský soud potvrdil vyrovnání, za právoplatné a vykonatelné ode dne 23. července 2004. Později generální prokurátor proti usnesení krajského soudu podal návrh na zahájení mimořádného dovolacího řízení.
(26)
Věřitelé včetně daňového úřadu se dohodli s příjemcem na tomto vyrovnání: 35 % dluhu zaplatí příjemce do jednoho měsíce od nabytí platnosti dohody s věřiteli a zbývajících 65 % dluhu věřitelé odpustí. Se všemi věřiteli se proto nakládalo stejně. Konkrétní částky pro jednotlivé věřitele jsou uvedeny v následující tabulce.
Tabulka 2
Stav dluhů příjemce před vyrovnacím řízením a po něm (SKK)
Věřitel
Dluh před
vyrovnáním
Dluh po
vyrovnání (9)
Odepsaná částka
Veřejný
Daňový úřad
640 793 831
224 277 841
416 515 990
Soukromý
Tetra Pak, a. s.
1 004 208
351 498
652 710
MTM-obaly, s. r. o.
317 934
111 277
206 657
Merkant, družstvo
332 808
116 483
216 325
Vetropack, s. r. o.
2 142 658
749 930
1 392 728
CELKEM
644 591 439 (10)
225 607 029
418 984 410
(27)
Pohledávky daňového úřadu, které byly zahrnuty do vyrovnacího řízení, představovaly 640 793 831 SKK (16,86 milionu EUR) a tvořily je především neuhrazená spotřební daň za období od května 2003 do března 2004, DPH za období od ledna do dubna 2004 a připočtené pokuty a úroky. Pohledávky odpuštěné daňovým úřadem činily 416 515 990 SKK (11 milionů EUR). Vyrovnání daňovému úřadu přineslo 224 277 841 SKK (5,86 milionu EUR).
(28)
Daňový úřad vystupoval ve vyrovnacím řízení jako oddělený věřitel a jako takový hlasoval samostatně. Aby mohlo dojít k vyrovnání, daňový úřad musel proto hlasovat v jeho prospěch. Privilegované postavení daňového úřadu bylo způsobeno tím, že některé jeho pohledávky byly zajištěné v souvislosti s odkladem daňového dluhu příjemce v letech 2002 a 2003 (viz 17. bod odůvodnění). Všichni ostatní věřitelé hlasovali ve prospěch navrhovaného vyrovnání. Jejich pohledávky byly běžné nezajištěné obchodní pohledávky.
(29)
Příjemce ve svém návrhu na vyrovnání popsal v souladu s požadavky zákona o konkurzu reorganizační opatření týkající se výroby, distribuce a pracovních sil (včetně propuštění přebytečných zaměstnanců).
(30)
V organizační oblasti a v oblasti pracovních sil příjemce plánoval tato opatření: vytvoření univerzální výrobní skupiny pro všechny výrobní činnosti, reorganizaci svých dopravních prostředků vyřazením vozidel s nejnižší zůstatkovou hodnotou a reorganizaci obchodních činností. K těmto opatřením se mělo připojit propuštění 50 zaměstnanců v období od března do května 2004. Dalších 50 zaměstnanců mělo v tomtéž období pracovat s 60 % měsíční sazbou.
(31)
Pokud jde o výrobní a technickou oblast, příjemce uvedl, že jelikož společnost přišla o licenci na výrobu lihu, příslušné výrobní zařízení od dubna 2004 pronajme. Příjemce plánoval snížení nebo ukončení výroby některých nerentabilních nealkoholických nápojů a uvedl, že jakémukoli zavedení nového výrobku v této kategorii bude předcházet analýza ziskovosti jeho výroby.
(32)
Příjemce dále uvádí následující opatření: restrukturalizace nákladů, která by měla být důsledkem nižších výrobních nákladů, protože byla ukončena výroba lihu, a zrušení části vlastní dopravy společnosti; prodej starých zařízení do šrotu.
(33)
Příjemce plánoval i prodej administrativní budovy, prodejny a rekreační budovy a uvedl možnost prodat nebo pronajmout výrobní zařízení na výrobu octa. Slovenské orgány v připomínkách k rozhodnutí zahájit řízení ve věci formálního šetření potvrdily, že prodej administrativní budovy, prodejny a rekreační budovy se neuskutečnil.
(34)
Příjemce plánoval intenzívní prodej svých zásob hotových výrobků (11).
(35)
Podle tohoto návrhu měl příjemce financovat vyrovnání z vlastních zdrojů (prodej zásob) ve výši 110 milionů SKK a prostřednictvím externího financování ve formě úvěru z obchodní banky ve výši 100 milionů SKK. Podle informací předložených příjemcem v reakci na zahájení řízení ve věci formálního šetření byl splatný dluh nakonec pokryt příjmy z emise nových akcií (21 milionů SKK; 0,56 milionu EUR), příjmy z prodeje zásob (110 milionů SKK; 2,9 milionu EUR) a díky dodavatelskému úvěru od společnosti Old Herold, s. r. o. (100 milionů SKK; 2,6 milionu EUR). Splatnost faktur Old Herold, s. r. o., činila 40 dní, což podle příjemce byla vzhledem k jeho kritické situaci dlouhá doba. Tato delší splatnost umožnila příjemci shromáždit potřebnou hotovost.
(36)
Slovenské orgány Komisi informovaly po zahájení řízení ve věci formálního šetření, že na základě dohody s věřiteli byla dne 17. prosince 2004 daňovému úřadu uhrazena částka ve výši 224 277 841 SKK. Slovenské orgány potvrdily, že do ukončení řízení před Evropskou komisí pozastavily odepsání dluhu schválené ve vyrovnacím řízení.
(37)
V rámci kontaktů v souvislosti s provedením rozhodnutí Komise, jímž bylo nařízeno navrácení podpory, slovenské orgány informovaly Komisi o výsledku mimořádného dovolacího řízení uvedeného ve 25. bodě odůvodnění: Nejvyšší soud Slovenské republiky rozhodnutím ze dne 27. dubna 2006 částečně zrušil rozhodnutí příslušného krajského soudu ze dne 14. července 2004, jímž byla potvrzena dohoda s věřiteli, s odůvodněním, že do vyrovnání byly chybně zahrnuty nedoplatky silniční daně ve výši 424 490 SKK Ve zbývající části Nejvyšší soud dovolání zamítl. Rozhodnutím ze dne 18. srpna 2006 příslušný krajský soud rozhodnutí Nejvyššího soudu ze dne 27. dubna 2006 vykonal a stanovil, že opravená částka dluhu splatná daňovému úřadu činí 640 369 341,4 SKK (z čehož 35 % činí částka 224 129 269,1 SKK).
III. ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ PODLE ČL. 108 ODST. 2 SFEU
(38)
Komise ve svém rozhodnutí zahájit řízení ve věci formálního šetření vyslovila pochybnosti o tom, že sporné odepsání daně nepředstavuje státní podporu. Komise dospěla k závěru, že postup daňového úřadu v rámci vyrovnacího řízení nesplňuje kritérium věřitele v tržním hospodářství. Komise zejména usoudila, že daňový úřad byl v porovnání s ostatními věřiteli v právně odlišné situaci, jelikož vlastnil zajištěné pohledávky a měl možnost iniciovat daňovou exekuci. Komise vyslovila pochybnost, že vyrovnací řízení, v porovnání s konkurzním řízením nebo daňovou exekucí, vedlo pro stát k nejlepšímu možnému výsledku.
(39)
Komise dále vyslovila pochybnosti o slučitelnosti sporné podpory s vnitřním trhem. Nejprve vyslovila pochybnosti, že podporu je možno považovat za slučitelnou jako podporu na záchranu, jak tvrdily slovenské orgány. Podporou na záchranu může být jen podpora likvidity ve formě úvěrových záruk nebo úvěrů. Sporné opatření je však odepsáním dluhu, což odpovídá nenávratnému grantu. Toto opatření navíc bylo provedeno bez příslibu, že do šesti měsíců od schválení opatření na záchranu příjemce předloží plán restrukturalizace nebo plán likvidace, nebo podporu v celé výši splatí.
(40)
Komise dále zkoumala slučitelnost sporného opatření jakožto pomoci na restrukturalizaci a vyslovila pochybnosti o splnění dvou hlavních podmínek: existence plánu restrukturalizace, který v přiměřené době zajišťuje návrat k dlouhodobé životaschopnosti, a omezení podpory na nezbytné minimum.
IV. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(41)
Příjemce kromě informací o skutkovém stavu uvedených v části II předložil následující připomínky.
(42)
Příjemce tvrdí, že důvodem jeho finančních těžkostí na začátku roku 2004 byla změna zákona o správě daní, která omezila možnost požádat o odklad daní pouze na jedenkrát za rok. To byla pro příjemce významná změna, protože se podle svého vyjádření v předchozích letech na tento mechanismus spoléhal.
(43)
Pokud jde o samotný případ, příjemce za prvé tvrdil, že Komise nemá pravomoc zkoumat sporné opatření, neboť toto opatření nabylo účinnosti před datem přistoupení a nebylo po přistoupení uplatitelné. Opatření údajně nabylo účinnosti před přistoupením, protože vyrovnací řízení bylo zahájeno 8. března 2004, a jak tvrdí příjemce, bylo schváleno soudem 29. dubna 2004, tedy před vstupem Slovenské republiky do Evropské unie. Daňové úřady dále údajně v rámci jednání před zahájením vyrovnacího řízení daly najevo souhlas s navrhovaným vyrovnáním. V prosinci 2003 se uskutečnilo setkání s Daňovým ředitelstvím Slovenské republiky a daňový úřad zaslal dne 3. února 2004 příjemci dopis, v němž údajně potvrdil možnost postupu formou vyrovnání.
(44)
Příjemce dále tvrdil, že v případě, že Komise zastává názor, že má pravomoc jednat, nepředstavuje sporné opatření státní podporu, neboť je splněna zásada věřitele v tržním hospodářství.
(45)
Za prvé, příjemce tvrdí, že srovnání vyrovnacího řízení s daňovou exekucí je zavádějící, neboť zahájení prvního vylučuje nebo pozastavuje druhé. Daňový úřad proto nemohl zvolit daňovou exekuci. Příjemce dále tvrdí, že pokud by dobrovolně neinicioval vyrovnací řízení, měl by podle právních předpisů o platební neschopnosti za několik týdnů nebo měsíců zákonnou povinnost zahájit konkurzní nebo vyrovnací řízení.
(46)
Za druhé, příjemce tvrdí, že rozhodnutí státu vyhnout se konkurzu a namísto toho hledat řešení prostřednictvím vyrovnacího řízení bylo splněním kritéria věřitele v tržním hospodářství. Příjemce jako důkaz předkládá potvrzení dvou auditorů a jednoho konkurzního správce, že daňový úřad získá více a rychleji prostřednictvím vyrovnacího řízení, než pokud by se rozhodl pro konkurzní řízení. Příjemce předkládá i další materiály a statistiky, které mají potvrdit, že konkurzní řízení na Slovensku trvá průměrně 3 roky až 7 let a přináší jen velmi omezený výnos z prodeje aktiv (12).
(47)
Příjemce svou analýzu opírá o zprávu auditorské společnosti EKORDA ze dne 7. července 2004, kterou měl daňový úřad údajně k dispozici před hlasováním věřitelů dne 9. července 2004. Nebyl však předložen žádný důkaz, který by to potvrzoval.
(48)
Podle zprávy společnosti EKORDA by příjmy z prodeje aktiv v případě konkurzu činily nanejvýš 204 milionů SKK (5,3 milionu EUR) a po odečtení různých poplatků ve výši 45 milionů SKK pouze 159 milionů SKK (4,2 milionu EUR). Příjemce sám opravil částku poplatků, které by bylo třeba odečíst (36 milionů SKK) a dospěl k částce 168 milionů SKK (4,4 milionu EUR). I kdyby daňový úřad jako jediný oddělený věřitel a jako největší věřitel získal z těchto příjmů většinu, stále by to bylo méně než to, co daňový úřad získal po vyrovnání.
(49)
Společnost EKORDA použila jako základ účetní hodnotu - k 31. březnu 2004 - základního majetku, zásob, hotovosti a upravených krátkodobých pohledávek, přičemž zohlednila jejich nedobytnost a nízkou bonitu. Společnost EKORDA upravila nominální hodnotu aktiv příjemce takzvaným koeficientem zpeněžení pro každou složku aktiv v případě prodeje v rámci konkurzního řízení (45 % u základního jmění, 20 % u zásob a krátkodobých pohledávek a 100 % u hotovosti).
(50)
Společnost EKORDA uvádí budoucí daňové příjmy z činnosti příjemce (13), ale i rozvoj zaměstnanosti v regionu a rozvoj potravinářského průmyslu na Slovensku jako velmi významné faktory ovlivňující rozhodnutí zachovat existenci příjemce.
(51)
Příjemce uvádí ještě další dvě zprávy. Auditorka Marta Kochová dospěla k závěru, že maximální příjem z prodeje aktiv, která však nebyla oceněná, by činil 100 milionů SKK (2,6 milionu EUR), respektive po odečtení poplatků ve výši 22 milionů SKK pouze 78 milionů SKK (2 miliony EUR). Konkurzní správkyně paní Holovačová údajně uvádí, že podle jejího názoru je vyrovnací řízení pro věřitele obecně výhodnější než konkurz. Jedním z aspektů je skutečnost, že věřitel má zájem na tom, aby dlužník pokračoval v hospodářské činnosti (budoucí příjmy z obchodu a z daní).
(52)
Za třetí, příjemce tvrdí, že by se měly zohlednit dlouhodobé aspekty, například budoucí daňové příjmy. Judikatura vylučující společensko-politické aspekty z kritéria věřitele v tržním hospodářství (14) se údajně neuplatňuje, když veřejný orgán zohledňuje výpočet budoucích daňových příjmů. Podle příjemce je tu situace veřejného orgánu analogická se situací věřitele v tržním hospodářství, který je dodavatelem, který má zájem na přežití klienta. Příjemce poté poukazuje na judikaturu týkající se zásady investora v tržním hospodářství.
(53)
Příjemce dospěl k závěru, že kritérium věřitele v tržním hospodářství bylo splněno a sporné opatření nepředstavuje státní podporu.
(54)
Pokud by však Komise dospěla k jinému závěru, příjemce tvrdí, že sporné opatření je slučitelné jako podpora na restrukturalizaci. Tvrdí, že daňový úřad před souhlasem s vyrovnáním prověřil způsobilost obchodního plánu příjemce z hlediska obnovy dlouhodobé životaschopnosti. Absence formálního plánu restrukturalizace je podle vyjádření příjemce v situaci, kdy Komise posuzuje případ ex post, irelevantní, neboť Komise se již může přesvědčit, zda se příjemce skutečně stal životaschopným. Příjemce však též usuzuje, že v situaci posouzení ex ante je podrobný plán restrukturalizace nevyhnutelný. Příjemce dále krátce popisuje přijatá restrukturalizační opatření: zvýšení vlastního kapitálu, propuštění zaměstnanců, prodej zásob. Příjemce zastává názor, že zastavení výroby lihu a lihovin a pronájem výrobních aktiv společnosti Old Herold, s. r. o., vlastně představují restrukturalizační opatření. I když zastavení bylo původně zapříčiněno ztrátou licence, příjemce po vyrovnání nepožádal o novou licenci.
(55)
Podle příjemce byl splněn i požadavek významnosti jeho příspěvku na restrukturalizaci.
(56)
Příjemce dále tvrdí, že skutečnost, že podniká v podporovaném regionu a je jedním z největších regionálních zaměstnavatelů, by se při uplatňování usměrnění vztahujících se na podporu na restrukturalizaci měla rovněž zohlednit.
V. PŘIPOMÍNKY SLOVENSKÉ REPUBLIKY
(57)
Slovenské orgány v reakci na zahájení řízení ve věci formálního šetření vyslovily některé připomínky ke skutkovému stavu, které již byly uvedeny v části II.
(58)
Slovenské orgány potvrdily, že daňový úřad v době hlasování po vyrovnacím řízení nezohlednil aspekt státní podpory. Daňový úřad nepovažoval vyrovnání za formu státní podpory, a proto od příjemce nebylo požadováno předložení plánu restrukturalizace, který je odlišný od obchodního plánu předloženého soudu podle právních předpisů upravujících platební neschopnost.
(59)
V reakci na připomínky předložené příjemcem uvedly slovenské orgány následující připomínky.
(60)
Slovenské orgány by připomínky příjemce o průměrné délce konkurzního řízení a průměrném výnosu z prodeje aktiv v konkurzním řízení nevztahovaly na tento případ. Podle nich, vzhledem k malému počtu věřitelů a existenci majetku s kladnou likvidační hodnotou, která převyšuje sumu uhrazenou státu po vyrovnání, by se konkurzní řízení uskutečnilo v kratší než průměrné lhůtě a výnos daňového úřadu by byl vyšší než v případě vyrovnání. Místní daňový úřad provedl šetření ve společnosti dne 21. června 2004 a zjistil, že k 17. červnu 2004 měl příjemce hotovost ve výši 161,3 milionu SKK, pohledávky ve výši 62,8 milionu SKK, zásoby lihu a lihovin v hodnotě 84 milionů SKK a neoběžný majetek s účetní hodnotou 200 milionů SKK.
(61)
Slovenské orgány zastávají názor, že daňová exekuce byla pro daňový úřad reálnou alternativou. Potvrzují, že daňový úřad měl možnost iniciovat takové řízení před zahájením vyrovnacího řízení, a to i v případě, že by soud odmítl potvrdit vyrovnání (protože daňový úřad by jako oddělený věřitel nehlasoval v jeho prospěch).
(62)
Slovenské orgány nesouhlasí s tvrzením příjemce, že jeho finanční těžkosti byly způsobeny změnou zákona o správě daní. Podle slovenských orgánů byly finanční těžkosti příjemce způsobeny finanční strategií využívání nepřímých daní při vykonávání jeho podnikatelské činnosti. Příjemce měl namísto toho prostě inkasovat daně od svých klientů a odevzdat je do státního rozpočtu.
(63)
Slovenské orgány nesouhlasí s tím, že setkání s Daňovým ředitelstvím Slovenské republiky v prosinci 2003 je důkazem o předběžném souhlasu daňového úřadu s vyrovnáním. Předložily dopis ze dne 6. června 2004 od Daňového ředitelství Slovenské republiky adresovaný daňovému úřadu, v němž se uvádí, že daňový úřad by neměl souhlasit s vyrovnáním navrhovaným příjemcem, neboť není pro stát příznivé. Tento dopis se odvolával na jiný dopis obecnější povahy od ministra financí ze dne 15. ledna 2004 adresovaný Daňovému ředitelství Slovenské republiky, v němž se ředitelství žádá, aby zajistilo, že nebudou schváleny žádné takové návrhy na vyrovnání s věřiteli, které by znamenaly odepsání daňových pohledávek daňovými úřady. Slovenské orgány dále interpretovaly dopis ze dne 3. února 2004, na který poukazoval příjemce (viz 43. bod odůvodnění), jako jasně explicitně nesouhlasící s vyrovnáním ve výši 35 %.
(64)
Slovenské orgány tvrdí, že příjemce nezaplatil spotřební daně ve stanoveném odkladu od ledna 2001 do března 2004 a na své daňové povinnosti pravidelně uplatňoval odklad.
(65)
Podle slovenských orgánů výrazné rozdíly v odhadech dvou auditorských zpráv (viz 48. a 51. bod odůvodnění) vzbuzují pochybnosti o důvěryhodnosti obou zpráv. Orgány mají pochybnosti zejména o koeficientu zpeněžení přiřazeném společností EKORDA oběžným aktivům. Tento koeficient by měl být vyšší než 20 %.
(66)
A nakonec podle slovenských orgánů příjemce nevypracoval realizovatelný plán restrukturalizace a opatření navrhovaná v souvislosti s vyrovnacím řízením nelze považovat za restrukturalizační opatření.
VI. HODNOCENÍ
1. PRAVOMOC KOMISE
(67)
Vzhledem k tomu, že se část událostí vztahujících se k tomuto případu odehrála před vstupem Slovenské republiky do Evropské unie dne 1. května 2004, Komise nejprve musí určit, zda má v souvislosti se sporným opatřením pravomoc jednat.
(68)
Opatření, která byla uvedena v účinnost před přistoupením a nejsou uplatnitelná po přistoupení, nemůže Komise zkoumat ani na základě takzvaného dočasného mechanismu, který upravuje bod 3 přílohy IV smlouvy o přistoupení, ani podle postupů stanovených v článku 108 SFEU. Smlouva o přistoupení ani Smlouva o fungování Evropské unie nevyžadují, aby Komise taková opatření přezkoumala, ani ji k tomu nezplnomocňují.
(69)
Na druhé straně opatření uvedená v účinnost po přistoupení jasně spadají do pravomoci Komise. Pro určení doby, kdy bylo určité opatření uvedeno v účinnost, se jako relevantní kritérium používá právně závazný čin, kterým příslušný vnitrostátní orgán poskytuje podporu (15).
(70)
Příjemce v tomto případě tvrdil, že sporné opatření bylo uvedeno v účinnost před přistoupením a po přistoupení není uplatnitelné (viz 43. bod odůvodnění).
(71)
Komise nemůže přijmout důvody předložené příjemcem. Návrh na zahájení vyrovnacího řízení není činem orgánu poskytujícího podporu, ale činem příjemce. Rovněž usnesení soudu povolit vyrovnací řízení není činem orgánu poskytujícího podporu. Toto usnesení jen povolilo příjemci a jeho věřitelům pokračovat v jednání, ale evidentně nepředstavovalo vlastní poskytnutí podpory. Neexistuje důkaz, že by Daňové ředitelství Slovenské republiky bylo vyjádřilo souhlas se sporným opatřením na setkání v prosinci 2003. Naopak, slovenské orgány popřely jakýkoliv takový předběžný souhlas. Dopis ze dne 3. února 2004 otevřeně vyjadřuje odmítnutí přijmout návrh na vyrovnání ve výši 35 %.
(72)
Rozhodnutí příslušného orgánu odepsat část pohledávek bylo přijato dne 9. července 2004, kdy daňový úřad souhlasil s vyrovnáním navrženým příjemcem.
(73)
Vzhledem k této skutečnosti je otázka, zda je opatření uplatnitelné po přistoupení, bezpředmětná.
(74)
Komise proto dospěla k závěru, že má pravomoc posuzovat sporné opatření podle článku 108 SFEU.
2. EXISTENCE PODPORY VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SMLOUVY O FUNGOVÁNÍ EU
(75)
V čl. 107 odst. 1 SFEU se uvádí, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
(76)
Odepsání dluhu vůči veřejnému orgánu, jakým je daňový úřad, představuje formu použití státních prostředků. Opatření, které zvýhodňuje jeden individuální podnik, je selektivní.
(77)
Až do událostí, které měly za následek zahájení řízení v případě platební neschopnosti, příjemce působil na trhu s lihem a lihovinami, nealkoholickými nápoji a konzervovaným ovocem a zeleninou. V roce 2003 byl příjemce třetím výrobcem lihu a lihovin na Slovensku. Po ztrátě licence na výrobu lihu a lihovin v březnu 2004 příjemce působil ve velkoobchodě s lihem a lihovinami vyráběnými jinou společností - Old Herold, s. r. o., jež využívá výrobní zařízení příjemce, která si od něj společnost Old Herold, s. r. o., pronajímá. Všechny oblasti, ve kterých příjemce podnikal před vyrovnacím řízením a ve kterých podniká v současnosti, patří do oblasti obchodu mezi členskými státy.
(78)
V rozhodnutí zahájit řízení ve věci formálního šetření Komise vyjádřila pochybnosti, zda dané opatření nenarušilo hospodářskou soutěž nebo nehrozilo, že ji naruší tím, že poskytlo příjemci výhodu, kterou by za běžných tržních podmínek nebyl schopen získat. Jinými slovy, Komise má pochybnosti, zda se stát k příjemci choval jako věřitel v tržním hospodářství.
(79)
Zjistilo se, že dohoda s věřiteli obsahovala stejné podmínky vyrovnání dluhu pro soukromé věřitele i pro daňový úřad (veřejného věřitele). Věřitelům mělo být uhrazeno 35 % dluhu ve stanovené lhůtě, což příjemce skutečně splnil. Zbývajících 65 % mělo být odepsáno.
(80)
Pozice daňového úřadu jako věřitele však v tomto případě byla neobyčejně silná a nelze ji srovnávat s postavením běžného věřitele v konkurzním řízení. Právní a ekonomická pozice daňového úřadu byla před vyrovnáním s věřiteli výhodnější než pozice soukromých věřitelů. Daňový úřad byl nejenže jasně dominantním a rozhodujícím věřitelem s více než 99 % všech pohledávek registrovaných v konkurzním řízení, ale důležitější je, že byl i odděleným věřitelem. Jeho pohledávky mohly být proto uspokojeny kdykoliv během konkurzního řízení z výnosů prodeje zajištěných aktiv: jak je uvedeno v 18. bodě odůvodnění, tyto výnosy by měly být použity výhradně na splacení pohledávek oddělených věřitelů. Proto je třeba přezkoumat, zda daňový úřad využil všechny pro něj dostupné prostředky na získání nejvyšší možné výše uspokojení svých pohledávek, jak by to učinil věřitel v tržním hospodářství.
(81)
Podmínky, které musí opatření splňovat, aby je bylo možné pro účely článku 107 SFEU považovat za podporu, však nejsou naplněny v případě, kdy podnik příjemce mohl za obvyklých podmínek na trhu získat tutéž výhodu, jakou získal ze státních prostředků (16). Tento přezkum se v zásadě provádí uplatněním kritéria věřitele v tržním hospodářství. Jestliže veřejný věřitel poskytne podniku platební úlevy ohledně splatného dluhu, představují takové platební úlevy státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud by podnik, který je jejím příjemcem, vzhledem k významu hospodářské výhody, která tím byla poskytnuta, zjevně nezískal srovnatelné úlevy od soukromého věřitele nacházejícího se v situaci, která se co možná nejvíce podobá situaci veřejnoprávního věřitele usilujícího o to, aby mu byly zaplaceny částky, které mu dluží dlužník ve finančních obtížích (17).
(82)
Použitelnost kritéria soukromého hospodářského subjektu na trhu závisí na tom, zda dotyčný členský stát poskytl ekonomickou výhodu podniku jinak, než ve svém postavení jako orgán veřejné moci Z toho vyplývá, že pokud se členský stát odvolává v průběhu správního řízení na uvedené kritérium, musí v případě pochybností prokázat jednoznačným způsobem a na základě objektivních a ověřitelných důkazů, že provedené opatření vyplývá z jeho postavení jako soukromého hospodářského subjektu na trhu. Z těchto důkazů musí jasně vyplývat, že dotyčný členský stát přijal rozhodnutí jednat způsobem, jakým jednal, před poskytnutím ekonomické výhody nebo souběžně s ním. V této souvislosti může být třeba předložit důkazy, z nichž vyplývá, že toto rozhodnutí je založeno na ekonomickém posouzení srovnatelném s tím, které by provedl za okolností daného případu racionální soukromý hospodářský subjekt na trhu nacházející se v situaci, která je co nejbližší situaci uvedeného členského státu. Hospodářské hodnocení provedené po poskytnutí uvedené výhody, zpětné konstatování o skutečné výnosnosti postupu dotčeného členského státu ani odůvodnění následující po rozhodnutí o zvoleném postupu však nestačí (18).
(83)
Slovenská republika stručně řečeno tvrdí, že podle jejího názoru dané opatření představuje státní podporu. Uznává, že v době vyrovnání se otázka státní podpory prostě nebrala v úvahu, a požádala, aby se sporné opatření považovalo za podporu na záchranu. Zdá se proto, že požadavky uvedené judikatury nebyly v tomto případě dodrženy a sporné opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(84)
Příjemce v tomto případě tvrdil, že opatření nepředstavuje podporu, a předkládá uvedené dokumenty, zvláště zprávy dvou auditorů.
(85)
Komise zjistila na základě informací předložených příjemcem i slovenskými orgány následující skutečnosti o finanční situaci příjemce v příslušném roce, a to v rozsahu relevantním na uplatnění kritéria věřitele v tržním hospodářství. Komise nemůže v účetní evidenci příjemce ověřit údaje k 31. březnu 2004 poskytnuté příjemcem, ani údaje k 17. červnu 2004 poskytnuté slovenskými orgány. Komise však nemá důvod o těchto údajích pochybovat.
Tabulka 3
Finanční situace příjemce v letech 2003-2004 (mil. SKK)
31.12.2003 (19)
31.3.2004 (20)
28.4.2004 (21)
17.6.2004 (22)
31.12.2004 (23)
Neoběžný majetek (24)
208
205
204
200
200
Zásoby
119
209
176
84
52
Hotovost
3
50
94
161
27
Krátkodobé obchodní pohledávky
128
98 (25)
80
63 (26)
97
(86)
Komise nejprve přezkoumá důkazy předložené příjemcem na podporu jeho tvrzení, že konkurzním řízením by daňový úřad získal méně než vyrovnacím řízením (oddíl 2.1). Poté Komise přezkoumá situaci, pokud jde o daňovou exekuci (oddíl 2.2). Nakonec Komise přezkoumá jiné důkazy předložené slovenskými orgány a příjemcem (oddíl 2.3.)
(87)
Jak je uvedeno v 37. bodě odůvodnění, výška dluhu, na niž se má vztahovat vyrovnání, byla na základě mimořádného dovolacího řízení snížena. Je však třeba uvést, že tento rozsudek byl vynesen několik let po rozhodnutí uzavřít dohodu o vyrovnání. Pro účely kritéria věřitele v tržním hospodářství jsou informace dostupné v té době, kdy by hypotetický věřitel posuzoval, které řízení by bylo nejvhodnější, nadále standardem pro účely hodnocení chování veřejného věřitele. Následující analýza proto vychází z údajů uvedených v dohodě uzavřené 23. července 2004.
2.1 Porovnání vyrovnání s věřiteli a konkurzního řízení
(88)
S cílem posoudit, zda byla příjemci skutečně poskytnuta výhoda, Komise musí provést celkové posouzení a zohlednit všechny relevantní důkazy v dané věci, což jí umožní určit, zda by přijímající podnik tyto zvýhodněné podmínky zjevně nezískal od soukromého věřitele (27). Jinými slovy, musí přezkoumat, zda bylo pro daňový úřad výhodnější souhlasit s podmínkami navrženými v rámci vyrovnání nebo zahájit konkurzní řízení.
(89)
Komise zastává názor, že zpráva společnosti EKORDA nepředstavuje důvěryhodný základ pro porovnání navrženého vyrovnání s možným konkurzním řízením. Slovenské orgány v tomto ohledu souhlasí s Komisí.
(90)
Na začátku Komise konstatuje, že společnost EKORDA ve své zprávě ze dne 7. července 2004 (jen dva dny před setkáním věřitelů) použila pro své výpočty stav aktiv příjemce k 31. březnu 2004. Z tabulky 3 jasně vyplývá, že úroveň různých aktiv se po 31. březnu 2004 výrazně měnila. Především byla prodána značná část zásob, což vedlo ke zvýšení hotovosti. Tyto změny mají při uplatnění koeficientů zpeněžení v rozsahu od 20 % pro zásoby a krátkodobé pohledávky po 100 % pro hotovost velký význam. I kdyby koeficienty zpeněžení stanovené společností EKORDA byly správné (s čímž Komise nesouhlasí z důvodů, které jsou uvedeny dále) a použila by se metodika používaná společností EKORDA, následující tabulka uvádí, do jaké míry by byly výsledky výpočtů společnosti EKORDA odlišné, kdyby se opíraly o údaje z 28. dubna 2004 a ze 17. června 2004, tj. ještě stále před setkáním věřitelů dne 9. července 2004.
Tabulka 4
Porovnání pravděpodobného výnosu z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení (mil. SKK)
Situace k:
31.3.2004
28.4.2004
17.6.2004
Koeficient zpeněžení [%]
Účetní hodnota
Výnos
Účetní hodnota
Výnos
Účetní hodnota
Výnos
Neoběžný majetek
45
205
92
204
92
200
90
Zásoby
20
209
42
176
35
84
17
Krátkodobé pohledávky
20
98 (28)
20
86 (29)
17
37 (30)
7
Hotovost
100
50
50
94
94
161
161
Celkem
204
238
275
(91)
Je třeba uvést, že v obchodním plánu, který příjemce předložil soudu, byl naplánován prodej zásob za 110 milionů SKK v období březen až květen 2004. Společnost EKORDA si proto musela být vědoma, že aktiva příjemce projdou po 31. březnu 2004 podstatnými změnami. Tuto skutečnost nezohlednila.
(92)
Pokud by se zohlednila účetní hodnota aktiv příjemce z 28. dubna 2004, vedlo by to k závěru, že pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce by byl v konkurzním řízení vyšší, než se odhadlo ve zprávě (238 milionů SKK nebo 6,3 milionu EUR namísto 204 milionů SKK nebo 5,3 milionu EUR) Analýza s použitím údajů z června 2004 by umožnila dospět k jasnému závěru, že pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení (275 mil. SKK; 7,2 milionu EUR) by byl vyšší než výnos navrhovaný v rámci vyrovnání a že daňový úřad by měl použít právo veta a návrh odmítnout, což by vedlo k ukončení vyrovnacího řízení Znovu upozorňujeme, že uvedené výsledky byly získány za použití odhadů a metodiky, které používala společnost EKORDA.
(93)
Komise však nemůže přijmout metodiku, kterou použila společnost EKORDA, a předpoklady příjemců nemůže považovat za důvěryhodné. Tento závěr ještě posilují pochybnosti vyjádřené slovenskými orgány a uvedené v 60. a 65. bodě odůvodnění.
(94)
Společnost EKORDA v prvé řadě ve své zprávě nevysvětluje, jakým způsobem stanovila tři koeficienty zpeněžení. Účelem koeficientů zpeněžení je vypočítat zůstatkovou hodnotu aktiv prodaných v konkurzním řízení s přihlédnutím k povaze prodeje (např. aktiva se prodávají samostatně, v časové tísni atd.). Z tohoto důvodu se předpokládá, že hodnota z prodeje aktiv v rámci likvidace je obvykle nižší než účetní hodnota v závislosti na druhu aktiv. Procentuální vyjádření podílu hodnoty z prodeje aktiv v rámci likvidace na účetní hodnotě je koeficient zpeněžení.
(95)
Koeficient zpeněžení ve výši 45 % pro neoběžný majetek se též zdá být příliš nízký. Podle samotného příjemce hodnota jeho aktiv zastavených ve prospěch daňového úřadu činila 194 milionů SKK (31). Tato hodnota je podle příjemce vyjádřená v cenách odhadnutých nezávislými znalci na přelomu roků 2003 a 2004. Podle názoru Komise by tato „znalecká cena“ měla obvykle vyjadřovat obecnou hodnotu aktiv, která vyjadřuje, za jakou cenu je v daném čase možno aktivum prodat. Je třeba připomenout, že znalecká hodnota těchto aktiv byla stanovena s cílem zjistit jejich hodnotu pro účely zajištění odkladu daňového dluhu příjemce pro slovenské orgány, které vyžaduje zákon o správě daní Společnost EKORDA neposkytuje žádné vysvětlení, proč by výnos z prodeje neoběžného majetku v konkurzu dosáhl pouze 45 % jejich účetní hodnoty 205 milionů SKK, zatímco sám příjemce uvedl mnohem vyšší hodnotu těchto aktiv.
(96)
K tvrzení příjemce, že by bylo těžké najít kupce, když je většina zastavených strojů a zařízení určena jen na výrobu lihu a lihovin, nealkoholických nápojů nebo konzervovaných výrobků, má Komise tyto dvě připomínky. Za prvé, je třeba uvést, že „znalecká cena“ zastavených nemovitostí činila 105 milionů SKK, což je samo o sobě vyšší suma než celkový výnos předpokládaný společností EKORDA (92 milionů SKK). Za druhé, ze skutečného vývoje společnosti vyplývá, že některá její výrobní aktiva rychle našla nového uživatele - Old Herold, s. r. o. Poté, co příjemce přišel o licenci na výrobu lihu a lihovin, si jeho výrobní zařízení pronajala společnost Old Herold. Zdá se proto, že o toto výrobní zařízení měl bezprostřední zájem konkurenční podnik.
(97)
Pokud jde o zásoby, samy slovenské orgány zastávají názor, že koeficient zpeněžení by měl být vyšší než 20 %.
(98)
Příjemce byl schopen získat v roce 2004 z prodeje svých zásob 110 milionů SKK (viz 35. bod odůvodnění), tj. více než 50 % účetní hodnoty zásob, z níž vycházelo hodnocení společnosti EKORDA. To významně naznačuje, že koeficient zpeněžení ve výši 20 % byl příliš nízký. Vývoj rozvahy v roce 2004, pokud jde o zásoby, tento závěr podporuje. Kromě toho sám příjemce ve svém obchodním plánu odhadl výnos z prodeje zásob v období března až května 2004 na 110 milionů SKK (viz 35. bod odůvodnění). Společnost EKORDA tento odhad ignorovala. Z povahy činností příjemce lze předpokládat, že zásoby byly tvořeny hotovými výrobky nebo polotovary, které mohly být snadno prodány přímo distributorům nebo spotřebitelům, což ještě více podporuje použití vyššího koeficientu zpeněžení.
(99)
Komise je toho názoru, že koeficient zpeněžení by měl být v případě zásob 52 %. Tento údaj vychází z odhadu příjemce, pokud jde o výnos, který by získal z prodeje zásob pro účely financování vyrovnání (tj. 110 milionů SKK). S přihlédnutím k účetní hodnotě v té době (209 milionů SKK) byl proto jediným možným koeficientem zpeněžení v případě zásob koeficient alespoň ve výši 52 % (52 % z 209 milionů představuje 110 milionů).
(100)
Pokud jde o krátkodobé pohledávky, společnost EKORDA dvakrát upravila jejich hodnotu. Nejdříve upravila jejich účetní hodnotu koeficientem 59 % (účetní hodnota činila 166 milionů SKK a hodnota, kterou Společnost EKORDA použila ve svých výpočtech, 98 milionů SKK) a použila nízký koeficient zpeněžení ve výši 20 %. Tato metodika je sporná. Lze akceptovat úpravu účetní hodnoty pohledávek na vyjádření jejich skutečné hodnoty v daném čase. Společnost EKORDA však neposkytuje žádné vysvětlení, proč by výnos v případě konkurzu/likvidace představoval jen jednu pětinu (20 milionů SKK) sumy, o které sám příjemce předpokládal, že ji bude schopen získat od svých dlužníků (98 milionů SKK).
(101)
Účetní hodnota krátkodobých pohledávek založená na údajích z března 2004 (166 milionů SKK) byla společností EKORDA upravena na 98 milionů SKK, aby odrážela nevymahatelnost nebo nízkou kvalitu pohledávek. Kromě toho však společnost EKORDA použila na upravenou účetní hodnotu koeficient zpeněžení pouze ve výši 20 %. Výsledkem uplatnění koeficientu úpravy účetní hodnoty krátkodobých pohledávek společnosti EKORDA ve výši 59 % na účetní hodnotu založenou na údajích z června 2004 (63 milionů SKK) je 37 milionů SKK. Podle informací, které předložily slovenské orgány, byly však pohledávky ve výši 63 milionů SKK vymahatelné. Proto je sporné, zda je jakákoli úprava jejich účetní hodnoty skutečně potřebná.
(102)
V každém případě neexistuje žádný zřejmý důvod, proč by měla být likvidační hodnota ještě nižší než upravený údaj. Komise proto zastává názor, že očekávaný výnos z krátkodobých pohledávek určitě není nižší než upravený údaj 37 milionů SKK.
(103)
Na základě výše uvedených skutečností Komise upravila odhady předložené společností EKORDA a provedla nové posouzení, v jehož rámci použila údaje z června 2004. Z tohoto posouzení je zřejmé, že pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení by byl mnohem vyšší než výnos, se kterým se počítalo ve zprávě společnosti EKORDA. Číselné údaje jsou shrnuty v následující tabulce.
Tabulka 5
Pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení
Údaje společnosti EKORDA ve srovnání s opravenými údaji Komise (v milionech SKK)
EKORDA
(31.3.2004)
Oprava
(17.6.2004)
Účetní hodnota
Výnos
Účetní hodnota
Výnos
Neoběžný majetek
205
92
200
194 (32)
Zásoby
209
42
84
43 (33)
Krátkodobé pohledávky
98 (34)
20
63
37 (35)
Hotovost
50
50
161
161
Celkem
562
204
508
435
(104)
Podle připomínek příjemce k úvodnímu rozhodnutí by náklady na konkurzní řízení měly představovat 18 % odhadované hodnoty výnosů z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení. Podle příjemce je vzhledem ke zprávě Světové banky z roku 2004 to přiměřená sazba (36). Použitím tohoto procentuálního podílu na opravenou hodnotu pravděpodobného výnosu z prodeje aktiv příjemce, jak ji stanovila Komise, by proto náklady na konkurzní řízení dosáhly 78,3 milionu SKK. Když se tato částka odečte od opraveného výnosu z prodeje aktiv příjemce, výsledek je vyšší než částka, kterou získal daňový úřad v rámci vyrovnání (435 milionů - 78,3 milionu = 356,7 milionu; částka dohodnutá v rámci vyrovnání byla 224,3 milionu SKK).
(105)
Jak je uvedeno v tabulce 5, pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce byl 435 milionů SKK. Vzhledem k tomu, že daňový úřad by byl získal téměř 100 % výnosů z prodeje (37), i kdyby náklady na konkurzní řízení dosáhly až 18 % z těchto výnosů ve smyslu tvrzení příjemce, daňový úřad by byl i tak získal o 132,4 milionu SKK více než v rámci vyrovnání.
(106)
Kromě toho, i kdyby se na hodnotu aktiv příjemce k červnu 2004 uplatnily velmi nízké koeficienty zpeněžení, které uvedla EKORDA, pravděpodobný výnos z prodeje těchto aktiv (po odečtení nákladů na konkurzní řízení - 18 %) by byl 225,5 milionu SKK, což je stále více než částka schválená daňovým úřadem v rámci vyrovnání (38).
(107)
Konečně je třeba konstatovat, že slovenské orgány nepodpořily nepodložené tvrzení příjemce, že daňový úřad měl zprávu společnosti EKORDA k dispozici před setkáním věřitelů 9. července 2004, a proto ji mohl použít při svém rozhodování. Na druhé straně daňový úřad měl výsledky své kontroly z června 2004, které prokazovaly, že Frucona měla značná aktiva, jak je uvedeno v tabulce 3. Na základě těchto údajů Daňové ředitelství Slovenské republiky v dopise ze dne 6. července 2004 adresovaném místnímu daňovému úřadu uvedlo, že místní daňový úřad by neměl souhlasit s vyrovnáním navrhovaným příjemcem, neboť není příznivé pro stát.
(108)
Pokud jde o znalecké zprávy, které předložil příjemce, je třeba poznamenat, že nesplňovaly požadavek prokázat, zda bylo splněno kritérium věřitele v tržním hospodářství. Především se v žádné ze zpráv neuvádí, na jakém základě byly určeny koeficienty zpeněžení, které byly v některých případech výjimečně nízké. Kromě toho si lze všimnout, pokud jde o zprávu paní Kochové, jejíž závěry byly výrazně odlišné od závěrů společnosti EKORDA, že není zřejmé, k jakému účelu byla tato zpráva vypracována a z jakého období a odhadů vycházela. Pokud jde o zprávu konkurzní správkyně paní Holovačové, v té se pouze všeobecně konstatuje, že vyrovnací řízení je pro věřitele výhodnější než konkurz. Proto žádnou z informací obsažených v každé z těchto dvou zpráv nelze použít na podporu ani vyvrácení tvrzení příjemce, že bylo splněno kritérium věřitele v tržním hospodářství.
(109)
Pokud jde o argumenty předložené ve vztahu k trvání konkurzního řízení, při zvažování vlivu možné délky konkurzního řízení na rozhodovací proces hypotetického soukromého věřitele je třeba zohlednit okolnosti tohoto případu.
(110)
Dalším důležitým aspektem tohoto případu je skutečnost, že stát byl v porovnání s jinými věřiteli ve zvýhodněné pozici vzhledem ke skutečnosti, že jeho dluh byl zajištěný proti neoběžnému majetku příjemce. Soud ve věci HAMSA potvrdil, že pozice zajištěného věřitele je důležitým faktorem, který je třeba zohlednit při použití kritéria věřitele v tržním hospodářství (39). V souladu s § 31 odst. 1 písm. e) zákona o konkursu pohledávky věřitele oddělené podstaty lze uspokojit kdykoli během konkurzního řízení z prodeje aktiv, která jsou zajištěna. Proto pokud jde o aktiva zastavená pro daňový úřad, trvání celého konkurzního řízení bylo podle názoru Komise nepodstatné, protože tyto pohledávky mohly být uspokojeny nezávisle na postupu uvedeného řízení.
(111)
I kdyby byla zohledněna hodnota zajištěných aktiv, kterou určil příjemce, pohledávky daňového úřadu se mohly uspokojit spíše prodejem zajištěných aktiv ve výši nejméně 194 milionů SKK, což tvoří 86 % částky navrhované v rámci vyrovnání s věřiteli. Daňový úřad by byl musel zvažovat, zda je výhodné čekat do konce konkurzního řízení, pouze pokud by existovala možnost, že by nedosáhl plné částky dohodnuté v rámci vyrovnání. Navíc při konečném vyplacení věřitelů by daňový úřad byl získal přibližně 99 % výnosu z prodeje zbývajících aktiv (185 milionů SKK v nejhorším případě, tedy při uplatnění koeficientů zpeněžení společnosti EKORDA, viz tabulka 4). Daňovému úřadu mělo být jasné, že výsledný vrácený dluh by byl mnohem vyšší než částka nabízená v rámci vyrovnání a že čekání by se týkalo pouze malé části této částky ve srovnání s vyrovnáním.
(112)
Proto lze vyvodit závěr, že informace týkající se trvání konkurzního řízení na Slovensku by významným způsobem neovlivnily rozhodnutí hypotetického soukromého věřitele.
(113)
Kromě toho v každém případě měl příjemce v době vyrovnacího řízení i) velmi nízký počet věřitelů a ii) aktiva s likvidační hodnotou vyšší než činila částka schválená státem v rámci vyrovnacího řízení (jak je uvedeno v tabulce 5, pravděpodobný výnos ze samotného prodeje nezajištěných aktiv byl 241 milionů SKK).
(114)
Pokud jde o nízký počet věřitelů, vyrovnání se opravdu zúčastnilo jen 5 věřitelů. Z těchto pěti věřitelů byli čtyři věřitelé soukromými subjekty a jejich podíl na celkovém dluhu byl jen 0,6 % (3 797 608 SKK z částky 644 166 949 SKK), jak je uvedeno v tabulce 2. Stát tak představoval největšího věřitele s 99,4 % celkového objemu pohledávek. Tyto okolnosti by ve značné míře snížily riziko neshod mezi věřiteli a z nich vyplývajícího soudního sporu, což by pravděpodobně vedlo ke kratšímu konkurznímu řízení.
(115)
S přihlédnutím k argumentu příjemce, který vychází ze zprávy Světové banky s názvem Doing business in 2004, že konkurzní řízení na Slovensku trvá v průměru 4,8 roku, je třeba uvést, že tato zpráva se týká obecného „ukazatele ukončení činnosti podniku“, kterým se měří celkový čas potřebný k uskutečnění konkurzního řízení, jakož i na uplatnění soudních pravomocí v rámci konkurzního řízení. Tuto délku proto nelze striktně zaměňovat s průměrnou délkou trvání konkurzního řízení. Samy slovenské orgány vyjádřily názor, že vzhledem k okolnostem tohoto případu by konkurzní řízení trvalo kratší dobu než průměrné řízení (viz 60. bod odůvodnění). Toto posouzení slovenských orgánů je obzvláště významné, protože uvedené řízení by se konalo v souladu se slovenskými právními předpisy a obvyklými postupy uplatňovanými při úpadku. Věřitelem příjemce byla navíc sama slovenská vláda.
(116)
Kromě toho se délka konkurzního řízení ve zprávách předložených příjemcem značně liší, a to od dvou let do více než šesti let (40). Proto posouzení délky trvání konkurzního řízení na Slovensku, která příjemce předložil Komisi, byla obecné povahy a nezohledňovala znaky projednávaného případu. Některá z těchto posouzení měla přibližný charakter a do určité míry nebyla navzájem v souladu.
(117)
Pokud jde o konkrétní příklad slovenské společnosti ve stejném odvětví jako příjemce, jejíž konkurzní řízení trvalo déle než pět let, je třeba upozornit, že příjemce nebyl schopen prokázat, jak se uvedený příklad týká tohoto případu a zejména zda uvedená společnost byla ve stejné nebo ve velmi podobné právní a věcné situaci jako příjemce (41). Vzhledem ke skutečnosti, že příjemce měl jednoho velkého věřitele ve zvýhodněné pozici - stát - a množství aktiv oceněných značnou hodnotou, konkurzní řízení u příjemce se mohlo uzavřít relativně rychlým způsobem a největší věřitel - stát - by byl takovému postupu dal přednost.
(118)
Konečně i za předpokladu, že úpadkové řízení by trvalo čtyři až pět let ve smyslu tvrzení příjemce, rozdíl mezi pravděpodobně zpět získanými částkami a částkami dohodnutými v rámci vyrovnání by byl tak velký, že délka takového řízení by při rozhodování soukromého věřitele o přijetí předmětného vyrovnání nehrála důležitou roli. Pokud se vezme v úvahu diskontní sazba 5,14 % (42), současná hodnota budoucích peněžních toků ve výši 356,7 milionu SKK je i po pěti letech 277,6 milionu SKK, tj. značně více než částka dohodnutá v rámci vyrovnání. Za těchto okolností by konkurz musel trvat více než 9 let, aby byla současná hodnota nižší než částka dohodnutá v rámci vyrovnání. Žádný soukromý hospodářský subjekt na trhu by takovéto dlouhé konkurzní řízení v tomto případě nebyl považoval za pravděpodobné. Kromě toho by se současná hodnota celkových částek, které mají být vráceny, dále snížila, kdyby se zohlednila značná část dluhu, která by byla pravděpodobně splacena spíše prostřednictvím prodeje zajištěných aktiv (viz 111. bod odůvodnění).
(119)
Na základě dostupných důkazů lze dospět k závěru, že soukromý věřitel by nebyl souhlasil s vyrovnáním za takových podmínek, s jakými v tomto případě souhlasil daňový úřad; pokud vezmeme v úvahu skutečnost, že pohledávky daňového úřadu mohly být uspokojeny odděleně kdykoliv během konkurzního řízení a že by byl kromě toho získal 99 % výnosu vyplaceného věřitelům (vzhledem k velikosti jeho pohledávek v porovnání s ostatními věřiteli), lze konstatovat, že téměř celý výnos získaný v rámci konkurzního řízení by získal daňový úřad a, jak již bylo uvedeno, tento výnos by byl vyšší než částka dohodnutá v rámci vyrovnání mezi věřiteli.
2.2 Porovnání vyrovnání s věřiteli a daňová exekuce
(120)
Daňový úřad byl na rozdíl od soukromých věřitelů oprávněn zahájit z vlastního podnětu daňovou exekuci prodejem nemovitostí, strojů a zařízení, nebo společnosti jako celku. Ve smyslu judikatury citované v 82. bodě odůvodnění nebyl předložen žádný důkaz o tom, že daňový úřad takový postup zvažoval a dospěl k závěru, že by byl méně výhodný než souhlas s vyrovnáním.
(121)
Komise v každém případě považuje argument příjemce, že vyrovnací řízení chrání společnosti před daňovou exekucí, za irelevantní. Jak potvrdily slovenské orgány, daňová exekuce byla pro daňový úřad skutečnou alternativou, buď před zahájením vyrovnacího řízení, nebo po vetování navrhovaného vyrovnání daňovým úřadem. Je proto třeba přezkoumat tuto možnost při uplatnění kritéria věřitele v tržním hospodářství. Příjemce neporovnává navrhované vyrovnání s možným výsledkem daňové exekuce.
(122)
Komise se ve své analýze opírá o údaje poskytnuté příjemcem i slovenskými orgány. V této souvislosti je třeba uvést, že slovenské orgány potvrdily, že zajištění ve prospěch daňového úřadu představovalo 397 milionů SKK, jak se uvádí v rozhodnutí o zahájení řízení ve věci formálního šetření. Tato hodnota byla údajně získána z účetní evidence příjemce. Příjemce na druhé straně tvrdí, že hodnota zastavených aktiv vyjádřená ve „znaleckých cenách“ je 194 milionů SKK (viz 22. bod odůvodnění). I když Komise nemusí zjišťovat, který údaj je správný, může vyvodit následující závěry.
(123)
Za prvé, zajištění bylo protihodnotou odkladu daňového dluhu příjemce, kterou vyžaduje zákon o správě daní. Pokud hodnota aktiv příjemce ve skutečnosti dosahovala pouze poloviny hodnoty zajištění, jak uvádí znalecký posudek předložený příjemcem, znamená to, že zajištění požadované státem při těchto odkladech nebylo dostatečné. Za těchto okolností daňové odklady povolené daňovým úřadem mezi listopadem 2002 a listopadem 2003 v celkové výši 477 milionů SKK tedy se vší pravděpodobností nesplňovaly kritérium věřitele v tržním hospodářství. Pokud jde o tento případ, není třeba, aby Komise zjišťovala, zda tato opatření představovala státní podporu. Jestliže však již předcházející odklady představovaly státní podporu, nelze již poukazovat na zásadu věřitele v tržním hospodářství, když je takto odložený dluh později (zčásti) odepsaný.
(124)
Za druhé, i kdyby se při výpočtu výnosů z daňové exekuce použily nižší údaje předložené příjemcem, věřitel v tržním hospodářství by, pokud by měl takovou možnost, této exekuci dal přednost před vyrovnacím řízením.
(125)
Při daňové exekuci může daňový úřad přímo prodat aktiva (pohledávky a jiná oběžná aktiva, movitý majetek, nemovitosti) dlužníka. V době, kdy daňový úřad hlasoval pro vyrovnání, měl příjemce zásoby v hodnotě 43 milionů SKK, vymahatelné pohledávky ve výši nejméně 37 milionů SKK a hotovost 161 milionů SKK (viz tabulka 5). Uvádí se, že sama hodnota těchto oběžných aktiv (241 milionů SKK; 6,3 milionu EUR) (43) by převýšila výnos získaný ve vyrovnání (224,3 milionu SKK 5,93 milionu EUR). Kromě toho měl příjemce další, neoběžná aktiva, jejichž hodnota činila přinejmenším 194 milionů SKK.
(126)
Daňová exekuce by dále nepřinesla správní poplatky, které vznikají při konkurzním řízení. Jedná se o řízení, které zahájí a řídí samotný daňový úřad, dá se proto také předpokládat, že by se realizovalo rychle.
(127)
Komise proto dospěla k závěru, že daňová exekuce aktiv příjemce by vedla k vyššímu výnosu než vyrovnání.
2.3 Další důkazy
(128)
Komise bere v úvahu dopis předložený slovenskými orgány, který zaslal ředitel Daňového ředitelství Slovenské republiky svému podřízenému, řediteli příslušného daňového úřadu (viz 63. bod odůvodnění). Tento dopis je jasným důkazem, že Daňové ředitelství Slovenské republiky (které mělo předcházející přímé kontakty s příjemcem) bylo proti navrhovanému vyrovnání a dalo místnímu daňovému úřadu jasně najevo, že by neměl hlasovat pro toto vyrovnání. Důvodem uvedeným v dopise bylo, že navrhované vyrovnání „není výhodné“ pro stát.
(129)
Slovenské orgány též prokázaly, že existoval jasný pokyn pro daňové úřady vydaný na začátku roku 2004 ministerstvem financí, aby nepřijímaly vyrovnání v případech návrhů na odepsání pohledávek daňových úřadů (44). Toto politické rozhodnutí bylo oznámeno v souvislosti se změnou a doplněním zákona o správě daní z 1. ledna 2004 ve snaze zvýšit disciplínu, pokud jde o výběr daní.
(130)
Dále je třeba uvést, že sám daňový úřad se již 2. srpna 2004, tj. ani ne měsíc po souhlasu s vyrovnáním, proti tomuto vyrovnání odvolal.
(131)
Příjemce uvedl, že daňový úřad dal najevo souhlas s vyrovnáním ještě před tím, než příjemce zahájil řízení. Komise zastává názor, že důkazy předložené příjemcem naznačují pravý opak. Ředitel daňového úřadu v dopise ze dne 3. února 2004 příjemci píše, že i když v zásadě není proti uplatnění vyrovnacího řízení, nesouhlasí s návrhem příjemce na vyrovnání se splacením dluhu do výše 35 %.
(132)
Na základě tohoto důkazu může Komise vyvodit pouze jediný závěr, a to že slovenské orgány byly proti vyrovnání, které navrhoval příjemce, a byly proti ještě před zahájením vyrovnacího řízení dne 8. března 2004, před hlasováním věřitelů dne 9. července 2004 a i po schválení vyrovnání soudem.
(133)
Příjemce tvrdil, že by se měly zohlednit dlouhodobé aspekty, například pokračování daňových příjmů ve prospěch státu (viz 52. bod odůvodnění).
(134)
Za prvé, je třeba zdůraznit, že kritérium věřitele v tržním hospodářství je odlišné od kritéria investora v tržním hospodářství. Zatímco investor v tržním hospodářství je ve stavu, kdy rozhoduje, zda vstoupí do vztahu s příslušnou společností a bude se řídit dlouhodobou strategickou perspektivou získání přiměřeného výnosu ze své investice (45), „věřitel v tržním hospodářství“, který už je v obchodním nebo veřejnoprávním vztahu s platebně neschopnou společností, se bude snažit dosáhnout splacení dlužných sum (46) za co nejvýhodnějších podmínek z hlediska úrovně a lhůty splacení. Motivace hypotetického věřitele v tržním hospodářství a investora v tržním hospodářství bude proto odlišná. Judikatura proto stanovila pro tyto dvě situace samostatné testy.
(135)
Za druhé, pokud jde o analogii s věřitelem-dodavatelem, je důležité uvést, že povaha pohledávek takového věřitele a povaha pohledávek státu se podstatně liší. Protože vztahy dodavatele s platebně neschopnou společností mají výhradně smluvní základ, dodavatel by mohl ztrátou obchodního partnera skutečně utrpět. Pokud je platebně neschopná společnost zlikvidována nebo prodána, dodavatel bude muset hledat nového klienta nebo uzavřít smlouvu s novým vlastníkem. Riziko je vyšší, pokud je jeho závislost na platebně neschopné společnosti značná. Takový věřitel bude skutečně uvažovat do budoucnosti. Naproti tomu vztahy státu s platebně neschopnou společností se zakládají na veřejném právu, proto nejsou závislé na vůli stran. Každý nový vlastník, který přebere aktiva zlikvidované společnosti, bude automaticky povinen platit daně. Kromě toho stát není nikdy závislý na jednom daňovém poplatníkovi. Na závěr, nejdůležitějším argumentem je, že stát se při výběru daní nikdy neřídí výhledem na zisk a nejedná při tom komerčně a s komerčními pohnutky. Uvedená analogie proto není opodstatněná.
(136)
Komise zastává názor, že situaci státu v tomto případě nelze porovnávat se situací hypotetického investora v tržním hospodářství nebo situací hypotetického závislého věřitele v tržním hospodářství. V každém případě ztrátu budoucích daní nelze při uplatňování zásady věřitele v tržním hospodářství zohledňovat (47).
(137)
Z přehledu daní předloženého příjemcem vyplývá, že velká většina daní zaplacených příjemcem od roku 1995 byly nepřímé daně (spotřební daně a DPH). Vzhledem k tomu, že tyto daně platí koneční spotřebitelé, likvidace příjemce by neměla vliv na jejich výběr, neboť spotřebitelé by dále kupovali zdaněné výrobky (v tomto případě především lihoviny a líh) od jiných výrobců. Argument příjemce týkající se budoucí značné ztráty daní proto není hodnověrný.
(138)
Komise dospěla k závěru, že žádný z dalších důkazů, které předložil příjemce, nenasvědčuje tomu, že by ovlivnil chování hypotetického soukromého věřitele. Proto nic v tomto oddíle nemění hodnocení Komise takového chování v oddílech 2.1 nebo 2.2.
2.4 Závěr
(139)
Na základě uvedených důkazů Komise usuzuje, že v tomto případě nebylo splněno kritérium věřitele v tržním hospodářství a stát poskytl příjemci výhodu, kterou by tento nebyl schopen v tržních podmínkách získat.
(140)
Komise proto dospěla k závěru, že odepsání dluhu odsouhlasené místním daňovým úřadem v rámci vyrovnání představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
3. SLUČITELNOST PODPORY: VÝJIMKA PODLE ČL. 107 ODST. 3 SFEU
(141)
Primárním cílem opatření je poskytnout pomoc společnosti v obtížích. V takových případech je možno uplatnit výjimku podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, která umožňuje povolit státní podporu na usnadnění rozvoje určitých hospodářských odvětví, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem, a pokud jsou splněny příslušné podmínky.
(142)
Z hlediska výrobního portfolia příjemce Komise hodnotila, zda se v tomto případě uplatňují zvláštní pravidla použitelná pro zemědělské odvětví. Komise na základě informací o obratu příjemce předložených slovenskými orgány dospěla ve svém rozhodnutí o zahájení formálního šetření k závěru, že většina výrobků příjemce nejsou výrobky definované v příloze I SFEU, proto se na ně neuplatňují obecná pravidla o státní podpoře.
(143)
Příjemce ve svých připomínkách k rozhodnutí o zahájení formálního šetření vyjádřil námitky vůči údajům o obratu poskytnutým dříve slovenskými orgány (viz tabulka 1), ale nevyjádřil námitky vůči rozhodnutí Komise opírat své hodnocení o obecná pravidla o státní podpoře. Bez snahy zjišťovat, zda údaje poskytnuté příjemcem jsou přesné (48), Komise ověřila, zda by uvedený závěr obstál při zohlednění nových údajů. Komise dospěla k závěru, že obrat příjemce tvoří výrobky, které nepatří mezi výrobky definované v příloze I SFEU. Proto se na ně uplatňují obecná, nikoli odvětvová pravidla týkající se státní podpory.
(144)
Podpora na záchranu a restrukturalizaci společností v obtížích se v současnosti řídí pokyny Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (49) (dále jen „nové pokyny“), které nahrazují předcházející znění přijaté v roce 1999 (50) (dále jen „pokyny z roku 1999“).
(145)
V přechodných ustanoveních nových pokynů se stanoví, že nové pokyny se uplatňují na hodnocení jakékoli podpory na záchranu či restrukturalizaci poskytnutou bez schválení Komise (nezákonná podpora), pokud je část nebo celá podpora poskytnuta po 1. říjnu 2004, tedy po dni zveřejnění nových pokynů v Úředním věstníku Evropské unie (bod 104 první pododstavec). Pokud však podpora byla nezákonně poskytnuta před 1. říjnem 2004, šetření se vede na základě pokynů platných v době, kdy byla podpora poskytnuta (bod 104 druhý pododstavec).
(146)
Je třeba uvést, že schválení vyrovnání daňovým úřadem bylo vystaveno dne 9. července 2004 a nabylo účinnosti dne 23. července 2004. Podpora byla proto nezákonně poskytnuta před 1. říjnem 2004. Uplatňují se tedy pokyny z roku 1999 použitelné v době, kdy byla podpora poskytnuta.
(147)
Je potřeba uvést, že příjemce je střední podnik ve smyslu nařízení Komise (ES) č. 70/2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory malým a středním podnikům (51).
3.1 Způsobilost podniku
(148)
Podnik se podle bodu 5 písm. c) pokynů z roku 1999 považuje za podnik v obtížích, pokud splňuje podmínky vnitrostátního práva pro zahájení kolektivního úpadkového řízení.
(149)
Příjemce byl účastníkem vyrovnacího řízení, které se ve smyslu definice zákona o konkurzu může uplatňovat pouze u insolventních společností. Je proto způsobilý získat podporu na záchranu a podporu na restrukturalizaci.
3.2 Podpora na záchranu
(150)
Sporné opatření slovenské orgány původně popsaly jako podporu na záchranu. Podle pokynů z roku 1999 Komise vznesla pochybnosti o slučitelnosti podpory jako podpory na záchranu z důvodů uvedených v části III.
(151)
Slovenské orgány ani příjemce nevyslovili k těmto pochybnostem připomínky. Komisi v tomto ohledu nebyly předloženy žádné nové skutečnosti.
(152)
Vzhledem k tomu, že uvedené pochybnosti nebyly odstraněny, Komise dospěla k závěru, že podpora není slučitelná jako podpora na záchranu ve smyslu pokynů z roku 1999.
3.3 Podpora na restrukturalizaci
(153)
Komise vyslovila pochybnosti, zda podpora byla slučitelná jako podpora na restrukturalizaci ve smyslu pokynů z roku 1999 z důvodů uvedených v části III.
(154)
Komise uvádí, že slovenské orgány, jejichž povinností je dokázat, že státní podpora je slučitelná s vnitřním trhem, nepředložily žádné nové skutečnosti na podporu tohoto závěru. Komise řádně zohlednila připomínky předložené příjemcem.
3.3.1 Návrat k dlouhodobé životaschopnosti
(155)
Podle pokynů z roku 1999 musí poskytnutí podpory na restrukturalizaci souviset s prováděním realizovatelného a uceleného plánu restrukturalizace na obnovu dlouhodobé životaschopnosti podniku a být jeho prováděním podmíněno. Členský stát se k tomuto plánu, který musí být schválen Komisí, zavazuje. Neschopnost podniku realizovat plán se považuje za zneužití podpory.
(156)
Plán restrukturalizace musí příjemci umožnit obnovit dlouhodobou životaschopnost v přijatelném časovém rámci a na základě realistických předpokladů, pokud jde o podmínky budoucího fungování. Tento plán by měl popsat okolnosti, které způsobily obtíže podniku, a uvést přiměřená opatření na řešení těchto obtíží. Restrukturalizační operace nemohou být omezeny na finanční pomoc určenou na vyrovnání dluhů a minulých ztrát, aniž by se zabývaly důvody způsobujícími tyto obtíže.
(157)
Pro společnosti, které se nacházejí v podporovaných oblastech, a pro malé a střední podniky pokyny z roku 1999 stanoví, že podmínky pro schvalování podpory mohou být méně přísné, co se týče provádění kompenzačních opatření a obsahu monitorovacích zpráv. Tyto okolnosti však takové společnosti nezbavují potřeby vypracovat plán restrukturalizace a členské státy závazku poskytnout podporu na restrukturalizaci pouze za podmínky provedení plánu restrukturalizace.
(158)
Po zahájení řízení ve věci formálního šetření slovenské orgány potvrdily, že obchodní plán, který byl příjemce povinen vypracovat jako podmínku pro zahájení vyrovnacího řízení, přezkoumal jen příslušný soud, tj. ne orgán poskytující podporu, a že soud ani daňový úřad provádění plánu nesledovaly.
(159)
Příjemce v rozporu s tímto tvrzením uvedl, že daňový úřad prostudoval způsobilost obchodního plánu obnovit dlouhodobou životaschopnost ještě před schválením vyrovnání, tvrzení však nepodložil žádným důkazem.
(160)
Příjemce dále tvrdil, že absence plánu restrukturalizace není v situaci ex post hodnocení podpory Komisí relevantní, neboť Komise se již může přesvědčit, zda se příjemce stal skutečně životaschopným. Podle příjemce se formální plán restrukturalizace může vyžadovat pouze v případě hodnocení ex ante a jen na takové hodnocení se mohou uplatňovat pokyny z roku 1999.
(161)
Tato argumentace není správná. Pokyny z roku 1999 se uplatňují na hodnocení slučitelnosti jak oznámené, tak i nezákonné podpory. Při hodnocení vždy platí podmínka, že podpora na restrukturalizaci se váže na realizovatelný plán restrukturalizace. Komise musí vypracovat hodnocení na základě informací dostupných v době, kdy byla podpora poskytnuta.
(162)
Je možné vyvodit závěr, že daňový úřad jako orgán poskytující podporu neměl příležitost vyhodnotit plán restrukturalizace a podmínit odepsání svých pohledávek jeho prováděním, které by bylo řádně monitorováno. Z toho vyplývá, že nebyla splněna první, formální podmínka, která je v plné míře uplatnitelná i na hodnocení ex post.
(163)
Pokud jde o obsah obchodního plánu, slovenské orgány nepředložily žádné informace, které by odstranily pochybnosti Komise o tom, zda plán představuje skutečný plán restrukturalizace vyžadovaný podle pokynů z roku 1999.
(164)
Komise musí trvat na svém závěru, který uvedla v rozhodnutí o zahájení formálního šetření. Předložený obchodní plán je plán, který se zabývá jen akutním problémem příjemce, který se týkal růstu veřejného dluhu. Tento plán žádným způsobem neanalyzuje okolnosti, které vedly k obtížím příjemce, ani finanční situaci společnosti v té době a její finanční perspektivy. Vzhledem k tomu, že tato analýza chyběla, příjemce nenavrhl konkrétní kroky k řešení jednotlivých důvodů, které vedly k obtížím. Jediným opatřením, které je podrobně popsáno, je navrhovaná finanční restrukturalizace prostřednictvím vyrovnání s věřiteli.
(165)
V plánu se vůbec neuvádí navýšení vlastního kapitálu příjemce, které příjemce uvedl jako jedno z restrukturalizačních opatření. Žádné z údajů ve spise nenasvědčují tomu, že navýšení kapitálu společností Hydree Slovakia by mělo být považováno za opatření, které má zabezpečit, že příjemce v dlouhodobém časovém horizontu nebude opakovat svou strategii financování výroby prostřednictvím dluhu na DPH a spotřebních daních, která nakonec vedla k jeho obtížím. Slovenské orgány potvrdily, že navýšení kapitálu nijak nesnížilo riziko opakování finančních problémů. Tyto pochybnosti jsou silnější, když uvážíme, že navýšení kapitálu představovalo 21 milionů SKK a restrukturalizovaný dluh 644 milionů SKK.
(166)
Samotné navýšení kapitálu není důkazem důvěry trhu v obnovení dlouhodobé životaschopnosti příjemce. Komise poznamenává, že příjemci se navzdory aktivnímu úsilí nepodařilo získat úvěr od soukromé banky.
(167)
Dále je třeba uvést, že pronájem výrobních zařízení konkurentovi příjemce, společnosti Old Herold, s. r. o., bylo jasně vynuceno skutečností, že příjemce přišel o licenci na výrobu lihu a lihovin, a ne skutečností, že uvedená výroba by byla ztrátová, a tedy vyžadující restrukturalizaci. Pravdou je, že sám příjemce mohl po skončení vyrovnání požádat o novou licenci, a neučinil tak. Komise však poznamenává, že příjemce nadále prodává výrobky vyráběné společností Old Herold na zařízeních příjemce a pod značkou příjemce, a dokonce plánuje zvýšit tento prodej, jak se uvádí ve výroční zprávě za období od 29. dubna 2004 do 30. prosince 2004. Pronájem těchto výrobních zařízení proto nelze považovat za restrukturalizační opatření, protože na základě všech dostupných důkazů nebylo potřebné tuto část výroby restrukturalizovat.
(168)
Pokud jde o zbývající opatření navrhovaná v obchodním plánu, pochybnosti Komise nebyly odstraněny. Tato opatření jsou prostě činnosti v rámci běžné obchodní činnosti, nikoli racionalizační opatření (prodej starých zařízení nebo vozidel). Dvě navrhovaná strukturální opatření (ukončení výroby nerentabilních nealkoholických nápojů a prodej některých nemovitostí) byla popsána velmi vágně, bez uvedení konkrétních výrobků a časového rámce. Slovenské orgány potvrdily, že nemovitosti určené k prodeji (administrativní budova, prodejna a rekreační budova) nebyly k 10. říjnu 2005 prodány, tj. že toto plánované opatření nebylo provedeno tak, jak bylo oznámeno.
(169)
Na základě absence formálního plánu restrukturalizace spolu s chybějící skutečnou analýzou obtíží, opatření potřebných k řešení těchto obtíží a tržních podmínek a perspektiv dospěla Komise k závěru, že obchodní plán předložený příjemcem není skutečným plánem restrukturalizace, který se vyžaduje v pokynech z roku 1999 (52). Pochybnosti Komise, že příjemce obnoví dlouhodobou životaschopnost, proto nebyly odstraněny.
3.3.2 Podpora omezená na úplné minimum
(170)
Závěr Komise, že vzhledem k absenci skutečného plánu restrukturalizace její pochybnosti o dlouhodobé životaschopnosti přetrvávají, i sám o sobě postačuje k závěru, že podpora není slučitelná s vnitřním trhem. Navzdory tomu Komise také posoudí další ústřední kritérium obsažené v pokynech z roku 1999, a to, že podpora musí být omezena jen na nutné minimum.
(171)
Podle bodu 40 pokynů z roku 1999 se musí výše a intenzita podpory omezit na úplné minimum, které by umožnilo uskutečnit restrukturalizaci vzhledem ke stávajícím finančním zdrojům příjemce. Příjemce by měl na restrukturalizaci poskytnout významný příspěvek z vlastních zdrojů.
(172)
Náklady na restrukturalizaci dosáhly celkové výše restrukturalizačních dluhů prostřednictvím vyrovnání. Příjemce zaplatil 35 % této částky.
(173)
Slovenské orgány neposkytly další vysvětlení ohledně pochybností, které Komise v této souvislosti vyjádřila. Příjemce vysvětil, jak financoval splácení dluhu zbylého po vyrovnání (viz 30. až 35. bod odůvodnění). Podle vyjádření příjemce činil jeho příspěvek 231 milionů SKK (6,1 milionu EUR).
(174)
Za prvé, výše zdrojů, kterou měl příjemce k dispozici, přesahovala částku dluhu zbylého po vyrovnání. Z toho vyplývá, že pomoc nebyla omezená na nutné minimum.
(175)
Ještě důležitější však je, že Komise dospěla k závěru, že úvěr poskytnutý společností Old Herold nesplňuje podmínky vlastního příspěvku příjemce ve smyslu pokynů z roku 1999. Závazky představují trvalý zdroj financování činnosti podniku. Jsou to krátkodobé úvěry, které je však zapotřebí splatit. Podnik má k dispozici dodatečné zdroje na restrukturalizaci, pouze pokud se dodavatelé zaváží k poskytnutí delší doby splatnosti plateb, než je obvyklé. Takový odklad plateb je znamením, že trh věří, že je reálné obnovit životaschopnost podniku.
(176)
Příjemce nijak neprokázal, že odklad platby ze strany společnosti Old Herold byl výrazně delší, než je běžná obchodní praxe mezi příjemcem a dodavateli. Splatnost v délce 40 dní lze považovat za obvyklou praxi, zejména s ohledem na skutečnost, že byla příjemci poskytnuta po vyrovnání. Příjemce již proto nebyl ve finančních obtížích. Hlavním účelem vyrovnání přitom bylo pomoci příjemci překonat finanční obtíže.
(177)
Komise proto dospěla k závěru, že tuto delší dobu splatnosti nelze považovat za příspěvek na restrukturalizaci pocházející z vnějších zdrojů.
(178)
Bez tohoto odkladu činí vlastní příspěvek příjemce ve smyslu pokynů z roku 1999 celkem 131 milionů SKK (3,4 milionu EUR), a odpovídá tedy 20 % nákladů na restrukturalizaci.
(179)
Pokyny z roku 1999 neobsahovaly žádné prahové hodnoty, podle kterých by byl příspěvek příjemce považován za významný.
(180)
Pokud zohledníme praxi, kterou Komise uplatňuje v souvislosti s pokyny z roku 1999, jakož i změnu v politice Komise, pokud jde o toto kritérium, která vedla k zavedení prahových hodnot v nových pokynech (53), Komise považuje příspěvek příjemce ve výši 20 % za poměrně nízký. Takový příspěvek by mohl být přijatelný podle pokynů z roku 1999 pouze v případě, že by byly splněny všechny ostatní podmínky pro schválení podpory. Komise by například kromě jiných zvláštností daného případu zohlednila skutečnost, zda je příjemce aktivní v podporované oblasti, do jaké míry odpovídají zdroje financování důvěře trhu - kromě samotného příjemce a jeho akcionářů - v dlouhodobou životaschopnost podniku.
(181)
Vzhledem k výše uvedenému Komise nemůže v tomto případě souhlasit s tím, že příspěvek příjemce byl významný. Komise dospěla k závěru, že její pochybnosti o tom, zda byl vlastní příspěvek příjemce významný či zda se pomoc omezila pouze na nutné minimum, nebyly rozptýleny.
3.4 Slučitelnost podpory: závěr
(182)
Komise dospěla k závěru, že podpora není slučitelná s vnitřním trhem ani jako podpora na záchranu ani jako podpora na restrukturalizaci. Kromě toho se na tento případ nevztahuje žádná výjimka stanovená v SFEU.
VII. ZÁVĚR
(183)
Komise dospěla k závěru, že Slovenská republika protiprávně poskytla odpis daňového dluhu ve prospěch podniku Frucona Košice, a. s., a porušila tak čl. 108 odst. 3 SFEU. Tato podpora není slučitelná s vnitřním trhem na základě žádné výjimky stanovené v SFEU.
(184)
Přestože daňový úřad odložil realizaci odpisu, dokud Komise v této věci nepřijme rozhodnutí, Komise dospěla k názoru, že pro příjemce vznikla výhoda v okamžiku, kdy se daňový úřad rozhodl, že se vzdá části svých pohledávek, a poskytne tak příjemci podporu. Tímto okamžikem byl vstup v platnost dohody s věřiteli dne 23. července 2004. Výhoda, kterou příjemce získal oproti svým soutěžitelům, spočívá ve skutečnosti, že od něj daňový úřad nevymáhal své daňové pohledávky.
(185)
Aby se obnovil stav před poskytnutím podpory, musí být daná státní podpora požadována zpět. Vzhledem ke skutečnosti, že výhoda byla poskytnuta v okamžiku vstupu v platnost dohody s věřiteli dne 23. července 2004, odpovídá výše podpory, kterou je nutné požadovat zpět, plné výši odepsaného daňového dluhu podle uvedené dohody.
(186)
Nejvyšší soud Slovenské republiky však rozhodl, že nedoplatky silniční daně ve výši 424 490 SKK byly do vyrovnání zahrnuty chybně. V důsledku tohoto rozhodnutí byl hlavní dluh v rámci dohody o tuto částku snížen a zbylý dluh vůči daňovému úřadu, který byl do dohody zahrnut v opravené výši, činil 640 369 341 SKK.
(187)
Nedoplatky silniční daně, které byly doposud považované za odepsané, byly dne 2. srpna 2006 doplaceny v plné výši. Tato platba by se měla zohlednit při výpočtu výše podpory a souvisejících úroků, které je ještě třeba vymáhat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 2007/254/ES se zrušuje.
Článek 2
Státní podpora, kterou Slovenská republika poskytla ve prospěch podniku Frucona Košice, a. s., ve výši 416 515 990 SKK není slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 3
1. Slovenská republika přijme všechna potřebná opatření, aby od příjemce vymohla protiprávně poskytnutou podporu, která je uvedena v článku 2, a zohlední přitom skutečnost, že nedoplatky silniční daně ve výši 424 490 SKK byly dne 2. srpna 2006 zaplaceny na účet místního daňového úřadu.
2. Podpora bude vymáhána bezodkladně a v souladu s postupy uvedenými ve vnitrostátních právních předpisech, pokud tyto předpisy umožňují okamžité a účinné provedení tohoto rozhodnutí.
3. Vymáhaná částka musí zahrnovat úroky za celé období ode dne, ke kterému byla částka podniku Frucona Košice, a. s., poskytnuta, až do dne, kdy byla skutečně vrácena.
4. Úroky se vypočítají v souladu s ustanoveními uvedenými v kapitole V nařízení Rady (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (54). Úroková sazba se pro celé období uvedené v oddíle 3 vypočítá jako složený úrok.
Článek 4
Slovenská republika do dvou měsíců po oznámení tohoto rozhodnutí informuje Komisi o opatřeních, která přijala k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Pro poskytnutí těchto informací použije dotazník uvedený v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Slovenské republice.
V Bruselu dne 16. října 2013.
KOMISIJAS LĒMUMS
(2013. gada 16. oktobris)
par valsts atbalstu SA.18211 (C 25/2005) (ex NN 21/2005), ko Slovākijas Republika piešķīrusi Frucona Košice a.s.
(izziņots ar dokumenta numuru C(2013) 6261)
(Autentisks ir tikai teksts slovāku valodā)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
(2014/342/ES)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu (1),
pēc aicinājuma ieinteresētajām personām iesniegt apsvērumus saskaņā ar iepriekš minētajiem noteikumiem un ņemot vērā saņemtos apsvērumus (2),
tā kā:
I. PROCEDŪRA
1. PROCEDŪRA KOMISIJĀ
(1)
Ar 2004. gada 15. oktobra vēstuli, kas reģistrēta 25. oktobrī, Komisija saņēma sūdzību par iespējami nelikumīgu valsts atbalstu, kas piešķirts Frucona Košice a.s. Sūdzības iesniedzējs nosūtīja papildu informāciju 2005. gada 3. februārī. Tikšanās ar sūdzības iesniedzēju notika 2005. gada 24. maijā.
(2)
Pamatojoties uz sūdzības iesniedzēja sniegto informāciju, Komisija 2004. gada 6. decembra vēstulē lūdza Slovākiju sniegt informāciju par apstrīdēto pasākumu. Slovākija atbildēja 2005. gada 4. janvāra vēstulē, kas reģistrēta 2005. gada 17. janvārī, tajā informējot Komisiju par iespējami nelikumīgo valsts atbalstu, kas piešķirts Frucona Košice a.s. izlīguma ar kreditoriem ietvaros, un lūdzot to apstiprināt kā glābšanas atbalstu uzņēmumam, kuram ir finansiālas grūtības. Slovākija 2005. gada 24. janvāra vēstulē, kas reģistrēta 2005. gada 28. janvārī, iesniedza papildu informāciju. Komisija 2005. gada 9. februāra vēstulē lūdza papildu informāciju; atbildes tika saņemtas 2005. gada 4. marta vēstulē, kas reģistrēta 2005. gada 10. martā. Tikšanās ar Slovākijas iestādēm notika 2005. gada 12. maijā.
(3)
Komisija 2005. gada 5. jūlija vēstulē informēja Slovākiju par lēmumu sākt LESD 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru attiecībā uz šo atbalstu.
(4)
Komisijas lēmums sākt procedūru tika publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (3). Komisija aicināja ieinteresētās personas iesniegt tai savus apsvērumus par minēto pasākumu.
(5)
Slovākijas iestādes iesniedza savus apsvērumus 2005. gada 10. oktobra vēstulē, kas reģistrēta 2005. gada 17. oktobrī. Komisija 2005. gada 24. oktobra vēstulē, kas reģistrēta 2005. gada 25. oktobrī, saņēma apsvērumus no vienas ieinteresētās personas (atbalsta saņēmēja). Komisija tos nosūtīja Slovākijai, kurai tika dota iespēja paust savu viedokli; Slovākijas apsvērumi tika saņemti 2005. gada 16. decembra vēstulē, kas reģistrēta 20. decembrī. Tikšanās, kuras laikā atbalsta saņēmējam tam tika dota iespēja paskaidrot iesniegtos apsvērumus, notika 2006. gada 28. martā. Slovākija 2006. gada 5. maija vēstulē, kas reģistrēta 2006. gada 8. maijā, iesniedza papildu informāciju.
(6)
Komisija 2006. gada 7. jūnijā pieņēma lēmumu, ar kuru uzlika pienākumu atgūt atbalstu (4). Kopš minētā datuma Komisija saziņā ar Slovākijas iestādēm par minētā lēmuma izpildi tika informēta par valsts tiesvedības iznākumu saistībā ar parāda summu, kas bija jāiekļauj izlīgumā ar kreditoriem. Šajā lēmumā būtu jāņem vērā minētā informācija.
2. PROCEDŪRA VISPĀRĒJĀ TIESĀ
(7)
Frucona Košice a.s.2007. gada 12. janvārī iesniedza apelācijas sūdzību Eiropas Savienības Vispārējā tiesā, cita starpā apstrīdot parāda norakstīšanas klasificēšanu kā valsts atbalstu un apgalvojot, ka tas bija saskaņā ar tirgus ekonomikas kreditora principu. Vispārējā tiesa ar 2010. gada 7. decembra spriedumu (lietā T-11/07) noraidīja sūdzības iesniedzēja argumentus un apstiprināja Komisijas lēmumu, pamatojoties uz to, ka bankrots valstij būtu izdevīgāks nekā izlīgums ar kreditoriem.
3. TIESVEDĪBA TIESĀ
(8)
Frucona Košice a.s. iesniedza Tiesā apelācijas sūdzību par Vispārējās tiesas spriedumu, jo īpaši apgalvojot, ka Vispārējā tiesa neesot pareizi novērtējusi Komisijas veikto privātā kreditora kritērija piemērošanu un nepieļaujamā veidā esot mēģinājusi aizstāt Komisijas argumentāciju ar savējo attiecībā uz privātā kreditora kritēriju (Lieta C-73/11 P).
(9)
Tiesa 2013. gada 24. janvārī atcēla Vispārējās tiesas spriedumu. Tiesa secināja, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo, novērtējot privātā kreditora kritēriju, tā nav ņēmusi vērā bankrota procedūras ilgumu vai gadījumā, ja Komisija ir ņēmusi vērā minēto faktoru, tā nav izklāstījusi pietiekamu sava lēmuma pamatojumu. Lieta tika nodota atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā, lai tā lemtu par uzņēmuma prasības pamatiem attiecībā uz nodokļu piedziņas procedūru, par ko tā vēl nebija lēmusi.
4. ATSAUKŠANA
(10)
Ņemot vērā Tiesas spriedumu, Komisija uzskata par piemērotu atsaukt sākotnējo 2006. gada 7. jūnija lēmumu un aizstāt to ar šo lēmumu, lai novērstu Tiesas konstatētos trūkumus.
II. SĪKS ATBALSTA APRAKSTS
1. UZŅĒMUMS
(11)
Finansiālā atbalsta saņēmējs ir Frucona Košice a.s. - uzņēmums, kas nodarbojās ar spirta un dzērienu uz spirta bāzes, bezalkoholisko dzērienu, konservētu augļu un dārzeņu un etiķa ražošanu. Pēc licences zaudēšanas atbalsta saņēmējs pārtrauca spirta un dzērienu uz spirta bāzes ražošanu. Tomēr tas turpināja darboties spirta un dzērienu uz spirta bāzes vairumtirdzniecībā. Uzņēmums atrodas apgabalā, kuram ir tiesības uz reģionālo atbalstu saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta a) apakšpunktu.
(12)
Laikā, kad norisinājās attiecīgie notikumi, atbalsta saņēmējs nodarbināja apmēram 200 personu. Savos apsvērumos par lēmumu sākt formālu izmeklēšanu uzņēmums sniedza Komisijai datus par apgrozījumu (ieskaitot akcīzes nodokļus un PVN), kas norādīti turpmāk tabulā.
1. tabula
Dažādu ražošanas segmentu apgrozījums, ieskaitot akcīzes nodokļus un PVN [SKK]
2002. gads
2003. gads
2004. gads
Etiķis
28 029 500
27 605 100
11 513 600
Augļu un dārzeņu ražošana
37 112 500
32 584 500
22 696 400
Galviņkāposti
2 878 340
503 030
201 310
Gāzēti bezalkoholiskie dzērieni
9 373 800
17 601 600
17 560 100
Negāzēti bezalkoholiskie dzērieni
2 877 700
6 420 420
7 920 010
Sulas 100 %
51 654 900
43 421 600
22 706 600
Spirti
696 193 500
743 962 700
728 837 400
Sidrs
1 495 640
106 360
0
Sīrups
5 928 100
6 502 920
5 199 540
Citi produkti/pakalpojumi
59 476 000
99 635 000
63 680 000
KOPĀ
895 019 980
978 343 230
880 314 960 (5)
(13)
Šie dati būtiski atšķiras no datiem, ko Komisija saņēma no Slovākijas iestādēm un kas minēti lēmumā sākt formālu izmeklēšanu (6). Savā atbildē uz atbalsta saņēmēja apsvērumiem pēc formālas izmeklēšanas sākšanas Slovākijas iestādes neapstrīdēja iepriekš norādīto skaitļu precizitāti. Slovākijas iestādes uzskata, ka atbalsta saņēmējs atbilst vidēja uzņēmuma statusam.
2. PIEMĒROJAMIE VALSTS TIESĪBU AKTI
(14)
Apstrīdētais pasākums ir nodokļu parāda norakstīšana, ko veica Košices IV nodokļu birojs saskaņā ar izlīgumu ar kreditoriem. Šo procedūru reglamentē Likums Nr. 328/91 par bankrotu un izlīgumu (turpmāk “Bankrota likums”).
(15)
Izlīgums ar kreditoriem ir tiesas uzraudzīta procedūra, kuras mērķis, tāpat kā bankrota procedūras gadījumā, ir nokārtot parādos esošo uzņēmumu finansiālo situāciju (7). Saskaņā ar bankrota procedūru uzņēmums beidz pastāvēt, un tā aktīvus pārdod jaunam īpašniekam vai arī uzņēmumu likvidē. Savukārt saskaņā ar izlīguma procedūru uzņēmums, kam ir parādsaistības, turpina darbību un īpašumtiesības nemainās.
(16)
Izlīguma procedūru iniciē uzņēmums, kam ir parādsaistības. Tās mērķis ir noslēgt nolīgumu ar kreditoriem, saskaņā ar kuru uzņēmums, kam ir parādsaistības, atmaksā daļu no sava parāda, bet atlikumu noraksta. Šāds nolīgums ir jāapstiprina tiesai, kas veic uzraudzību.
(17)
Kreditori, kuru debitoru parādi ir nodrošināti, piemēram, ar hipotēku, darbojas kā atsevišķi kreditori. Lai priekšlikumu par izlīgumu varētu pieņemt, visiem atsevišķajiem kreditoriem jābalso “par”, savukārt attiecībā uz citiem kreditoriem pietiek ar kvalificētu balsu vairākumu. Proti, atsevišķie kreditori balso atsevišķi, un viņiem ir veto tiesības attiecībā uz priekšlikumu.
(18)
Arī bankrota procedūrā atsevišķie kreditori ir priviliģētā stāvoklī. Atsevišķo kreditoru prasījumus var apmierināt jebkurā bankrota procedūras laikā, un ieņēmumus no nodrošināto aktīvu pārdošanas bankrota procedūrā ir paredzēts izmantot tikai, lai apmierinātu atsevišķo kreditoru prasījumus. Ja visus atsevišķo kreditoru prasījumus nevar apmierināt, izmantojot šādā pārdošanā gūtos ieņēmumus, atlikušās daļas ieskaita otrajā grupā ar pārējo kreditoru prasījumiem. Otrajā grupā kreditoru prasījumus apmierina procentuāli.
(19)
Saskaņā ar Bankrota likumu uzņēmumam, kas iesniedz pieteikumu par izlīgumu ar kreditoriem, ir jāiesniedz tiesai, kas veic uzraudzību, to pasākumu saraksts, kas attiecas uz tā reorganizāciju un tā darbības turpmāko finansēšanu pēc izlīguma.
(20)
Saskaņā ar Likumu 511/92 par nodokļu un maksājumu pārvaldību un vietējo finanšu iestāžu sistēmas izmaiņām (turpmāk “Nodokļu pārvaldības likums”) uzņēmums var lūgt nodokļu iestādēm atlikt nodokļu samaksu. Par atlikto summu iekasē procentus, un atliktais parāds ir jānodrošina.
(21)
Nodokļu pārvaldības likums reglamentē arī nodokļu piedziņu, kuras mērķis ir atgūt nodokļu parādus valstij, pārdodot nekustamo īpašumu, kustamos aktīvus vai uzņēmumu kopumā.
3. FAKTI
(22)
No 2002. gada novembra līdz 2003. gada novembrim atbalsta saņēmējs izmantoja Nodokļu pārvaldības likuma piedāvātās iespējas atlikt tā pienākumu maksāt akcīzes nodokli par spirtu (8). Kopējais atliktais parāds bija SKK 477 015 759 (EUR 12,6 miljoni). Pirms nodokļu birojs piekrita atlikt šos maksājumus, tas, kā paredzēts tiesību aktos, katru no tiem nodrošināja ar atbalsta saņēmēja aktīviem. Slovākijas iestādes apgalvo, ka minēto nodrošinājumu vērtība saskaņā ar atbalsta saņēmēja pārskatiem bijusi SKK 397 476 726 (EUR 10,5 miljoni). Tomēr atbalsta saņēmējs apgalvo, ka šo nodrošinājumu vērtība saskaņā ar 2003. gada beigās veikto ekspertu novērtējumu bijusi SKK 193 940 000 (EUR 5 miljoni). Atbalsta saņēmējs uzskata, ka šī ir nodrošināto aktīvu (kustamā īpašuma, nekustamā īpašuma un debitoru parādu) vērtība, kas izteikta tā dēvētajās ekspertu cenās.
(23)
No 2004. gada 1. janvāra grozītais Nodokļu pārvaldības likums ierobežo iespēju pieprasīt nodokļu atlikšanu, to atļaujot tikai reizi gadā. Atbalsta saņēmējs izmantoja šo iespēju attiecībā uz 2003. gada decembra akcīzes nodokli, kas bija jāmaksā 2004. gada janvārī. Tomēr tas nevarēja samaksāt vai atlikt 2004. gada janvāra akcīzes nodokli, kas bija jāmaksā 2004. gada 25. februārī. Tādējādi atbalsta saņēmējs kļuva par uzņēmumu, kam ir parādsaistības Bankrota likuma nozīmē. Tādēļ atbalsta saņēmējs zaudēja licenci, kas tam ļāva ražot un pārstrādāt spirtu.
(24)
Atbalsta saņēmējs 2004. gada 8. martā kompetentajai reģionālajai tiesai iesniedza pieteikumu par izlīgumu. Pēc tam, kad reģionālā tiesa konstatēja, ka ir izpildītas visas juridiskās prasības, tā ar 2004. gada 29. aprīļa lēmumu nolēma sākt izlīgumu. Sēdē, kas notika 2004. gada 9. jūlijā, kreditori balsojumā atbalstīja izlīgumu, kuru bija ierosinājis atbalsta saņēmējs. Izlīgums tika apstiprināts 2004. gada 14. jūlijā ar tās reģionālās tiesas lēmumu, kas veica uzraudzību.
(25)
Nodokļu birojs 2004. gada augustā iesniedza apelācijas sūdzību par minēto tiesas pieņemto apstiprinošo lēmumu. Ar 2004. gada 25. oktobra lēmumu Augstākā tiesa nolēma, ka apelācija nav pieņemama, un paziņoja, ka reģionālās tiesas lēmums, ar kuru apstiprināts kreditoru nolīgums, ir spēkā un ir izpildāms, sākot no 2004. gada 23. jūlija. Tad prokurors iesniedza apelācijas sūdzību par reģionālās tiesas lēmumu saskaņā ar ārkārtas apelācijas kārtību.
(26)
Kreditori, tostarp nodokļu birojs, vienojās ar atbalsta saņēmēju par šādu izlīgumu: 35 % no parāda atbalsta saņēmējs atmaksā viena mēneša laikā no brīža, kad stājas spēkā kreditoru nolīgums, bet no pārējiem 65 % no parāda kreditori atsakās. Tādējādi visiem kreditoriem tika piemēroti vienādi noteikumi. Konkrētās summas katram kreditoram ir norādītas turpmāk tabulā.
2. tabula
Atbalsta saņēmēja parādu stāvoklis pirms un pēc izlīguma [SKK]
Kreditors
Parāds pirms
izlīguma
Parāds pēc
izlīguma (9)
Norakstītā summa
Valsts
Nodokļu birojs
640 793 831
224 277 841
416 515 990
Privātais
Tetra Pak a.s.
1 004 208
351 498
652 710
MTM-obaly, s. r. o.
317 934
111 277
206 657
Merkant družstvo
332 808
116 483
216 325
Vetropack, s. r. o.
2 142 658
749 930
1 392 728
KOPĀ
644 591 439 (10)
225 607 029
418 984 410
(27)
Nodokļu biroja prasījumi, kas bija iekļauti izlīguma procedūrā, kopā bija SKK 640 793 831 (EUR 16,86 miljoni), un tie ietvēra galvenokārt nenomaksātu akcīzes nodokli par laikposmu no 2003. gada maija līdz 2004. gada martam, PVN par laikposmu no 2004. gada janvāra līdz aprīlim un naudas sodu un procentus. To prasījumu apjoms, no kuriem nodokļu birojs atteicās, kopā bija SKK 416 515 990 (EUR 11 miljoni). Nodokļu birojam izlīgums nodrošināja SKK 224 277 841 (EUR 5,86 miljonus).
(28)
Nodokļu birojs izlīguma procedūrā bija atsevišķs kreditors un šādā statusā arī balsoja atsevišķi. Tādējādi, lai izlīgums tiktu panākts, nodokļu birojam balsojumā tas bija jāatbalsta. Nodokļu birojs privileģētā stāvoklī bija tāpēc, ka daži no debitora parādiem bija nodrošināti saistībā ar atbalsta saņēmēja nodokļu parāda atlikšanu 2002.-2003. gadā (sk. 17. punktu). Visi pārējie kreditori balsojumā atbalstīja ierosināto izlīgumu. To debitoru parādi bija parasti pircēju un pasūtītāju parādi, kas nekādā veidā nebija nodrošināti.
(29)
Atbalsta saņēmējs savā priekšlikumā par izlīgumu saskaņā ar Bankrota likuma prasībām izklāstīja reorganizācijas pasākumus, kas saistīti ar ražošanu, izplatīšanu un darbaspēku (ieskaitot atlaišanu darbinieku skaita samazināšanas dēļ).
(30)
Organizācijas un darbaspēka jomās atbalsta saņēmējs bija ieplānojis šādus pasākumus: universālas ražošanas grupas izveide attiecībā uz visām ražošanas darbībām, transporta infrastruktūras reorganizācija, no ekspluatācijas izņemot transportlīdzekļus, kam ir viszemākā atlikusī vērtība, un saimnieciskās darbības reorganizācija. Veicot šos pasākumus, vajadzēja atlaist 50 darbinieku no 2004. gada marta līdz maijam. Tajā pašā laika posmā papildu 50 darbiniekiem vajadzēja strādāt, saņemot tikai 60 % no atalgojuma.
(31)
Atbalsta saņēmējs paziņoja, ka ražošanas un tehniskajā jomā, ņemot vērā to, ka tas ir zaudējis licenci, kas ļauj ražot spirtu, attiecīgās ražošanas iekārtas tiks iznomātas no 2004. gada aprīļa. Atbalsta saņēmējs bija plānojis samazināt vai pārtraukt dažu nerentablu bezalkoholisko dzērienu ražošanu un paziņoja, ka pirms jebkādas jauna šīs kategorijas produkta ieviešanas tiks veikta tā ražošanas rentabilitātes analīze.
(32)
Atbalsta saņēmējs min arī šādus pasākumus: izmaksu pārstrukturēšana, kam jāizriet no zemākām ražošanas izmaksām pēc spirta ražošanas pārtraukšanas un no uzņēmuma transporta daļas likvidēšanas, un vecā aprīkojuma pārdošana metāllūžņos.
(33)
Atbalsta saņēmējs arī bija plānojis pārdot administratīvu ēku, veikalu un atpūtai paredzēto ēku un minēja iespēju pārdot vai iznomāt etiķa ražošanas iekārtu. Savos apsvērumos par lēmumu sākt formālu izmeklēšanas procedūru Slovākijas iestādes apstiprināja, ka administratīvās ēkas, veikala un atpūtai paredzētās ēkas pārdošana nav notikusi.
(34)
Atbalsta saņēmējs bija plānojis intensīvi pārdot savus gatavās produkcijas krājumus (11).
(35)
Saskaņā ar priekšlikumu atbalsta saņēmējam vajadzēja finansēt izlīgumu SKK 150 miljonu apjomā no saviem resursiem (krājumu pārdošanas), kā arī izmantojot ārējo finansējumu SKK 100 miljonu apjomā, to aizņemoties no komercbankas. Saskaņā ar informāciju, ko iesniedzis atbalsta saņēmējs, atbildot uz formālas izmeklēšanas sākšanu, nenomaksātais parāds faktiski tika segts no ieņēmumiem, kas gūti, emitējot jaunas akcijas (SKK 21 miljons; EUR 0,56 miljoni), no ieņēmumiem no krājumu pārdošanas (SKK 110 miljoni; EUR 2,9 miljoni) un no aizdevuma, ko nodrošinājis piegādātājs Old Herold s.r.o. (SKK 100 miljoni; EUR 2,6 miljoni). Old Herold s.r.o. faktūrrēķinu apmaksas termiņš bija 40 dienas, kas, kā norādīja atbalsta saņēmējs, ir ilgs laika posms, ņemot vērā atbalsta saņēmēja nestabilo finanšu stāvokli. Šis garākais apmaksas termiņš ļāva atbalsta saņēmējam sakrāt vajadzīgo skaidro naudu.
(36)
Pēc formālās izmeklēšanas sākšanas Slovākijas iestādes informēja Komisiju, ka saskaņā ar kreditoru nolīgumu nodokļu birojam 2004. gada 17. decembrī tika samaksāts SKK 224 277 841. Slovākijas iestādes apstiprināja, ka tās ir apturējušas parāda norakstīšanu, par ko bija panākta vienošanās izlīguma procedūrā, līdz procedūra būs izskatīta Eiropas Komisijā.
(37)
Saziņas laikā saistībā ar Komisijas lēmuma izpildi, ar kuru noteikts, ka atbalsts ir jāatgūst, Slovākijas iestādes informēja Komisiju par ārkārtas apelācijas sūdzības iznākumu, kas minēta 25. punktā: ar 2006. gada 27. aprīļa lēmumu Slovākijas Republikas Augstākā tiesa daļēji atcēla kompetentās reģionālās tiesas 2004. gada 14. jūlija lēmumu, ar kuru tika apstiprināts kreditoru nolīgums, pamatojot ar to, ka izlīgumā ir kļūdaini iekļauti ceļu satiksmes nodokļu parādi SKK 424 490 apmērā. Pārējā daļā Augstākā tiesa apelācijas sūdzību noraidīja. Ar 2006. gada 18. augusta lēmumu kompetentā reģionālā tiesa izpildīja Augstākās tiesas 2006. gada 27. aprīļa lēmumu, nosakot, ka nodokļu birojam pienākas koriģētā summa SKK 640 369 341,4 apmērā (35 % no tās ir SKK 224 129 269,1).
III. LĒMUMS SĀKT PROCEDŪRU SASKAŅĀ AR LESD 108. PANTA 2. PUNKTU
(38)
Savā lēmumā sākt formālo izmeklēšanu Komisija pauda šaubas par to, ka apstrīdētā norakstīšana neietvēra valsts atbalstu. Komisija secināja, ka nodokļu biroja rīcība izlīguma procedūrā neatbilda tirgus ekonomikas kreditora kritērijam. Konkrētāk, Komisija konstatēja, ka nodokļu biroja stāvoklis juridiski atšķiras no citu kreditoru situācijas, jo tā rīcībā bija nodrošināti prasījumi un tas varēja sākt nodokļu piedziņu. Komisija apšaubīja to, ka izlīguma procedūra radījusi vislabāko iespējamo rezultātu valstij salīdzinājumā ar bankrota procedūru vai nodokļu piedziņu.
(39)
Komisija pauda šaubas par apstrīdētā atbalsta saderību ar iekšējo tirgu. Tā vispirms apšaubīja to, ka atbalstu var atzīt par saderīgu kā glābšanas atbalstu, kā to bija apgalvojušas Slovākijas iestādes. Glābšanas atbalsts var būt tikai likviditātes atbalsts aizdevuma garantiju vai aizdevumu veidā. Tomēr apstrīdētais pasākums ir parāda norakstīšana, kas atbilst neatmaksājamai dotācijai. Turklāt šis pasākums neparedzēja iespēju, ka atbalsta saņēmējs sešu mēnešu laikā no glābšanas pasākuma atļaušanas varētu iesniegt pārstrukturēšanas plānu vai likvidācijas plānu vai atlīdzināt atbalstu pilnībā.
(40)
Tad Komisija izvērtēja apstrīdētā pasākuma kā pārstrukturēšanas atbalsta saderību un pauda šaubas par to, vai ir ievēroti abi galvenie nosacījumi, proti, tāda pārstrukturēšanas plāna esamība, kas nodrošina ilgtermiņa dzīvotspējas atjaunošanu saprātīgā termiņā, un atbalsta ierobežošana līdz vajadzīgajam minimumam.
IV. IEINTERESĒTO PERSONU APSVĒRUMI
(41)
Papildus informācijai par faktiem, kas izklāstīti II daļā, atbalsta saņēmējs iesniedza šādus apsvērumus.
(42)
Atbalsta saņēmējs apgalvo, ka iemesls tā finansiālajām grūtībām 2004. gada sākumā bija Nodokļu pārvaldības likuma izmaiņas, saskaņā ar kurām tika ierobežota iespēja pieprasīt nodokļu atlikšanu, to atļaujot tikai reizi gadā. Tā bija svarīga izmaiņa atbalsta saņēmējam, kurš, kā tas pats norādīja, paļāvās uz šo mehānismu iepriekšējos gados.
(43)
Attiecībā uz lietas būtību atbalsta saņēmējs vispirms apgalvoja, ka Komisijai nav piekritības izskatīt apstrīdēto pasākumu, jo šis pasākums tika īstenots pirms pievienošanās dienas un nav piemērojams pēc pievienošanās. Pasākums esot īstenots pirms pievienošanās, jo izlīguma procedūra tika sākta 2004. gada 8. martā, un, kā apgalvo atbalsta saņēmējs, tiesa to apstiprināja 2004. gada 29. aprīlī, t. i., pirms Slovākijas pievienošanās Eiropas Savienībai. Turklāt nodokļu iestādes to, ka tās atbalsta ierosināto izlīgumu, esot minējušas sarunu ietvaros pirms izlīguma procedūras sākšanas. Tikšanās ar Slovākijas Republikas Nodokļu direktorātu notika 2003. gada decembrī, un 2004. gada 3. februārī vietējais nodokļu birojs nosūtīja atbalsta saņēmējam vēstuli, kurā tas esot apstiprinājis iespēju panākt izlīgumu.
(44)
Atbalsta saņēmējs turklāt apgalvoja, ka pat tad, ja Komisija turpina apgalvot, ka tā ir kompetenta rīkoties, apstrīdētais pasākums nav valsts atbalsts, jo ir ievērots tirgus ekonomikas kreditora princips.
(45)
Pirmkārt, atbalsta saņēmējs apgalvo, ka izlīguma salīdzinājums ar nodokļu piedziņu ir maldinošs, jo izlīguma procedūras sākšana liedz vai kavē nodokļu piedziņas procedūru. Tāpēc nodokļu piedziņa nav bijusi iespēja, ko nodokļu birojs varētu izmantot. Turklāt, kā norāda atbalsta saņēmējs, ja tas nebūtu brīvprātīgi sācis izlīgumu, pēc dažām nedēļām vai mēnešiem tam atbilstoši tiesību aktiem, kas regulē maksātnespēju, būtu bijis juridisks pienākums sākt bankrota procedūru vai izlīgumu.
(46)
Otrkārt, atbalsta saņēmējs apgalvo, ka valsts lēmums izvairīties no bankrota un tā vietā meklēt risinājumu, panākot izlīgumu, atbilst tirgus ekonomikas kreditora kritērijam. Kā pierādījumu atbalsta saņēmējs iesniedz divu revidentu un viena bankrota administratora apliecinājumus par to, ka nodokļu birojs saņemtu vairāk un ātrāk izlīguma rezultātā, nevis bankrota procedūrā. Atbalsta saņēmējs iesniedz arī papildu materiālus un statistikas datus, kas liecina, ka bankrota procedūra Slovākijā ilgst vidēji no 3 līdz 7 gadiem un nodrošina tikai ierobežotus ieņēmumus no aktīvu pārdošanas (12).
(47)
Atbalsta saņēmējs savu analīzi pamato galvenokārt ar revīzijas uzņēmuma EKORDA2004. gada 7. jūlija ziņojumu, kas esot bijis nodokļu biroja rīcībā pirms kreditoru balsojuma 2004. gada 9. jūlijā. Tomēr netika sniegti pierādījumi par to, ka tā patiešām bija.
(48)
Kā norādīts EKORDA ziņojumā, ieņēmumi no aktīvu pārdošanas bankrota gadījumā labākajā gadījumā būtu SKK 204 miljoni (EUR 5,3 miljoni), kas pēc dažādu maksājumu atskaitīšanas SKK 45 miljonu apmērā būtu tikai SKK 159 miljoni (EUR 4,2 miljoni). Atbalsta saņēmējs pats koriģēja atskaitāmo maksājumu summu (SKK 36 miljoni), un aprēķinātā summa bija SKK 168 miljoni (EUR 4,4 miljoni). Kaut gan nodokļu birojs kā vienīgais atsevišķais kreditors un vislielākais kreditors saņemtu lielāko daļu no šiem ieņēmumiem, tas tik un tā būtu mazāk nekā tas, ko nodokļu birojs saņēma pēc izlīguma.
(49)
Lai iegūtu šo rezultātu, EKORDA kā pamatu izmantoja pamatlīdzekļu, krājumu, skaidras naudas un īstermiņa debitoru parādu uzskaites vērtību, kāda tā bija 2004. gada 31. martā, un veica korekcijas, ņemot vērā to neatgūstamību un zemo vērtību. EKORDA koriģēja atbalsta saņēmēja aktīvu nominālo vērtību ar tā dēvēto likvidācijas koeficientu, ko piemēroja katram aktīvu elementam, ja to pārdotu bankrota ietvaros (45 % pamatlīdzekļiem, 20 % krājumiem un īstermiņa debitoru parādiem un 100 % skaidrai naudai).
(50)
EKORDA min turpmākos nodokļu ieņēmumus no atbalsta saņēmēja darbības (13), nodarbinātības attīstību reģionā un pārtikas apstrādes rūpniecības attīstību Slovākijā kā ļoti svarīgus faktorus, kas liecina par labu atbalsta saņēmēja darbības turpināšanai.
(51)
Atbalsta saņēmējs min arī citus divus ziņojumus. Revidente Marta Kohova (Marta Kochová) secināja, ka maksimālie ieņēmumi no aktīvu pārdošanas, kas tomēr netika novērtēti, būtu SKK 100 miljonu (EUR 2,6 miljoni), kas pēc maksājumu atskaitīšanas SKK 22 miljonu apjomā būtu tikai SKK 78 miljoni (EUR 2 miljoni). Bankrota administratore Holovačova (Holovačová) esot apgalvojusi, ka, viņasprāt, izlīgums kreditoriem parasti ir izdevīgāks nekā bankrots. Viens no apsvērumiem ir tas, ka kreditors ir ieinteresēts, lai parādnieks turpinātu saimniecisko darbību (turpmākie ieņēmumi no tirdzniecības vai nodokļiem).
(52)
Treškārt, atbalsta saņēmējs apgalvo, ka jāņem vērā ilgtermiņa apsvērumi, piemēram, turpmākie nodokļu ieņēmumi. Tiek apgalvots, ka judikatūra, saskaņā ar kuru sociālpolitiskie apsvērumi nav ņemami vērā tirgus ekonomikas kreditora kritērijā, nav piemērojama, ja valsts iestāde ņem vērā turpmāko nodokļu ieņēmumu aprēķinu (14). Atbalsta saņēmējs norāda, ka šajā gadījumā valsts iestādes situācija ir analoga tāda tirgus ekonomikas kreditora situācijai, kas ir piegādātājs, kurš ir ieinteresēts, lai klients nepārtrauktu darbību. Tad atbalsta saņēmējs atsaucas uz judikatūru attiecībā uz tirgus ekonomikas ieguldītāja principu.
(53)
Atbalsta saņēmējs secina, ka tirgus ekonomikas kreditora kritērijs ir ievērots un apstrīdētais pasākums nav valsts atbalsts.
(54)
Atbalsta saņēmējs tomēr apgalvo, ka, ja Komisija tomēr secinātu citādi, apstrīdētais pasākums ir saderīgs kā pārstrukturēšanas atbalsts. Atbalsta saņēmējs apgalvo, ka nodokļu birojs pirms izlīguma atbalstīšanas bija pārbaudījis atbalsta saņēmēja uzņēmējdarbības plāna spēju atjaunot ilgtermiņa dzīvotspēju. Atbalsta saņēmējs norāda, ka oficiāla pārstrukturēšanas plāna neesamībai nav nozīmes situācijā, kad Komisija veic ex post novērtējumu, jo pašlaik Komisija var pārliecināties, vai atbalsta saņēmējs faktiski ir kļuvis dzīvotspējīgs. Tomēr atbalsta saņēmējs uzskata, ka ex ante novērtējuma gadījumā ir vajadzīgs sīki izstrādāts pārstrukturēšanas plāns. Tad tas īsi raksturo veiktos pārstrukturēšanas pasākumus: pašu kapitāla palielināšanu, darbinieku atlaišanu un krājumu pārdošanu. Atbalsta saņēmējs uzskata, ka spirta un dzērienu uz spirta bāzes ražošanas apturēšana un ražošanas aktīvu iznomāšana uzņēmumam Old Herold s. r. o. patiešām ir bijis pārstrukturēšanas pasākums. Kaut gan ražošana sākotnēji tika apturēta tādēļ, ka tika zaudēta licence, atbalsta saņēmējs pēc izlīguma nelūdza piešķirt jaunu licenci.
(55)
Kā norāda atbalsta saņēmējs, tika ievērota arī prasība, ka tā ieguldījumam pārstrukturizācijā jābūt ievērojamam.
(56)
Visbeidzot, atbalsta saņēmējs apgalvo, ka, piemērojot pamatnostādnes, kas attiecas uz pārstrukturēšanas atbalstu, jāņem vērā, ka tas darbojas atbalstāmajā reģionā un ir viens no lielākajiem reģionālajiem darba devējiem.
V. SLOVĀKIJAS REPUBLIKAS APSVĒRUMI
(57)
Savā atbildē uz formālās izmeklēšanas sākšanu Slovākijas iestādes iesniedza dažus apsvērumus par faktiem, kas jau ir minēti iepriekš II daļā.
(58)
Slovākijas iestādes apstiprināja, ka nodokļu birojs, veicot balsošanu par izlīgumu, nav ņēmis vērā valsts atbalsta aspektu. Nodokļu birojs nav uzskatījis izlīgumu par valsts atbalsta veidu, un tāpēc atbalsta saņēmējam netika prasīts iesniegt pārstrukturēšanas plānu, kas atšķiras no uzņēmējdarbības plāna, kurš iesniegts tiesai atbilstoši tiesību aktiem maksātnespējas jomā.
(59)
Reaģējot uz atbalsta saņēmēja iesniegtajiem apsvērumiem, Slovākijas iestādes sniedza šādus apsvērumus.
(60)
Slovākijas iestādes neuzskata, ka šajā gadījumā būtu jāņem vērā atbalsta saņēmēja apsvērumi par bankrota procedūru vidējo ilgumu un vidējo peļņu no aktīvu pārdošanas bankrota procedūrā. Tās norāda, ka, ņemot vērā kreditoru mazo skaitu un to, ka ir aktīvi, kam ir pozitīva likvidācijas vērtība, kura ir lielāka par summu, kas samaksāta valstij pēc izlīguma, bankrota procedūra tiktu pabeigta laika posmā, kas īsāks par vidējo, un nodokļu biroja ieguvums būtu lielāks nekā izlīguma gadījumā. Slovākijas vietējais nodokļu birojs veica uzņēmuma pārbaudi 2004. gada 21. jūnijā un konstatēja, ka 2004. gada 17. jūnijā atbalsta saņēmējam bija SKK 161,3 miljoni skaidrā naudā, debitoru parādi SKK 62,8 miljonu vērtībā, spirta un dzērienu uz spirta bāzes krājumi SKK 84 miljonu vērtībā un pamatlīdzekļi, kuru uzskaites vērtība bija SKK 200 miljonu.
(61)
Slovākijas iestādes uzskata, ka nodokļu piedziņa nodokļu birojam bija reāla alternatīva. Tās apstiprina, ka nodokļu birojs varēja sākt šo procedūru pirms izlīguma, un to būtu varējis darīt arī tad, ja tiesa būtu atteikusies apstiprināt izlīgumu (jo nodokļu birojs kā atsevišķs kreditors balsojumā nebūtu to atbalstījis).
(62)
Slovākijas iestādes nepiekrīt atbalsta saņēmēja apgalvojumam, ka tā finansiālās grūtības radušās Nodokļu pārvaldības likuma izmaiņu dēļ. Slovākijas iestādes norāda, ka atbalsta saņēmēja finansiālās grūtības radušās tā finansiālās stratēģijas dēļ, saskaņā ar kuru uzņēmējdarbības veikšanā izmanto netiešos nodokļus; tā vietā atbalsta saņēmējam vajadzēja tikai iekasēt nodokļus no saviem klientiem un pārskaitīt tos valsts budžetā.
(63)
Slovākijas iestādes nepiekrīt, ka tikšanās ar Nodokļu direktorātu 2003. gada decembrī ir pierādījums par nodokļu biroja iepriekšēju piekrišanu izlīguma procedūrai. Tās iesniedza 2004. gada 6. jūlija vēstuli, kuru Nodokļu direktorāts nosūtījis nodokļu birojam un kurā tam dots norādījums nepiekrist atbalsta saņēmēja ierosinātajam izlīgumam, jo tas nav izdevīgs valstij. Šajā vēstulē ir minēta cita, vispārīga vēstule, proti, Nodokļu direktorātam adresētā finanšu ministra 2004. gada 15. janvāra vēstule, kurā tam lūgts nodrošināt, ka netiek dota piekrišana tiem izlīgumu ar kreditoriem priekšlikumiem, kas paredzētu debitoru nodokļu parādu norakstīšanu, kuru veic nodokļu iestādes. Turklāt Slovākijas iestādes 2004. gada 3. februāra vēstuli, ko minējis atbalsta saņēmējs (sk. 43. punktu), interpretē kā tādu, kurā nepārprotami tiek pausta nepiekrišana izlīgumam 35 % līmenī.
(64)
Slovākijas iestādes apgalvo, ka atbalsta saņēmējs nav termiņā maksājis akcīzes nodokļus laikposmā no 2001. gada janvāra līdz 2004. gada martam un ir regulāri atlicis savu fiskālo saistību izpildi.
(65)
Slovākijas iestādes norāda, ka būtiskas aplēšu atšķirības abu revidentu ziņojumos (sk. 48. un 51. punktu) rada šaubas par abu ziņojumu ticamību. Iestādes jo īpaši šaubās par likvidācijas koeficientu, ko apgrozāmajiem aktīviem piemērojis EKORDA. Šim koeficientam vajadzētu būt lielākam par 20 %.
(66)
Visbeidzot, Slovākijas iestādes norāda, ka atbalsta saņēmējs nebija izstrādājis dzīvotspējīgu pārstrukturēšanas plānu un ierosinātos izlīguma pasākumus nevar uzskatīt par pārstrukturēšanas pasākumiem.
VI. NOVĒRTĒJUMS
1. KOMISIJAS KOMPETENCE
(67)
Tā kā daži no šiem attiecīgajiem notikumiem norisinājās pirms Slovākijas pievienošanās Eiropas Savienībai 2004. gada 1. maijā, Komisijai vispirms jānosaka, vai tā ir kompetenta rīkoties attiecībā uz apstrīdēto pasākumu.
(68)
Pasākumus, kas tika īstenoti pirms pievienošanās un kas pēc pievienošanās nav piemērojami, Komisija nevar izvērtēt ne saskaņā ar pārejas posma mehānisma procedūru, ko reglamentē Pievienošanās līguma IV pielikuma 3. punkts, ne saskaņā ar LESD 108. pantā noteiktajām procedūrām. Ne Pievienošanās līgums, ne Līgums par Eiropas Savienības darbību neparedz, ka šie pasākumi ir jāizvērtē, un nedod Komisijai tiesības to darīt.
(69)
Tomēr pasākumi, ko īsteno pēc pievienošanās, nepārprotami ir Komisijas kompetencē. Lai noteiktu, kurā brīdī tika īstenots kāds konkrēts pasākums, būtiskais kritērijs ir juridiski saistošs tiesību akts, saskaņā ar kuru kompetentā valsts iestāde apņemas piešķirt atbalstu (15).
(70)
Atbalsta saņēmējs apgalvoja, ka apstrīdētais pasākums tika īstenots pirms pievienošanās un nav piemērojams pēc tās (sk. 43. punktu).
(71)
Komisija nevar piekrist atbalsta saņēmēja izvirzītajiem argumentiem. Priekšlikums sākt izlīguma procedūru ir nevis piešķīrējas iestādes rīcība, bet gan atbalsta saņēmēja rīcība. Tāpat arī tiesas lēmums sākt izlīguma procedūru nav piešķīrējas iestādes rīcība. Minētais lēmums tikai ļāva atbalsta saņēmējam un tā kreditoriem turpināt sarunas par izlīgumu, bet tas nepārprotami nav piešķiršanas pasākums. Nav pierādījumu par to, ka Nodokļu direktorāts būtu paudis piekrišanu apstrīdētajam pasākumam tikšanās laikā 2003. gada decembrī. Gluži pretēji - Slovākijas iestādes noliedza jebkādu šādu iepriekšēju piekrišanu. Vēstulē, kas datēta ar 2004. gada 3. februāri, ir nepārprotami pausta atteikšanās pieņemt priekšlikumu nokārtot parādu 35 % līmenī.
(72)
Kompetentās iestādes lēmums norakstīt daļu no tās prasījumiem tika pieņemts 2004. gada 9. jūlijā, kad nodokļu birojs piekrita atbalsta saņēmēja ierosinātajam izlīgumam.
(73)
Attiecīgi jautājums par to, vai konkrētais pasākums ir piemērojams pēc pievienošanās, vairs nav aktuāls.
(74)
Tādēļ Komisija secina, ka tai ir kompetence novērtēt apstrīdēto pasākumu saskaņā ar LESD 108. pantu.
2. VALSTS ATBALSTA ESAMĪBA LESD 107. PANTA 1. PUNKTA IZPRATNĒ
(75)
LESD 107. panta 1. punktā noteikts, ka ar iekšējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, un iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm.
(76)
Parāda valsts iestādei, piemēram, nodokļu birojam, norakstīšana ir valsts līdzekļu izmantošanas veids. Tā kā konkrētais pasākums ir izdevīgs atsevišķam uzņēmumam, tas ir selektīvs.
(77)
Pirms notikumiem, kas izraisīja maksātnespējas procedūru, atbalsta saņēmējs darbojās spirta un dzērienu uz spirta bāzes, bezalkoholisko dzērienu un konservētu augļu un dārzeņu ražošanas tirgū. Atbalsta saņēmējs 2003. gadā bija trešais lielākais spirta un dzērienu uz spirta bāzes ražotājs Slovākijā. Pēc tam, kad tas 2004. gada martā zaudēja licenci, kas ļauj ražot spirtu un dzērienus uz spirta bāzes, atbalsta saņēmējs nodarbojās ar tāda spirta un dzērienu uz spirta bāzes vairumtirdzniecību, kurus ražojis cits uzņēmums, proti, Old Herold, s. r. o., izmantojot atbalsta saņēmēja ražošanas līdzekļus, ko Old Herold, s. r. o. nomā. Visos segmentos, kuros atbalsta saņēmējs darbojās pirms izlīguma un kuros tas darbojas pašlaik, notiek tirdzniecība starp dalībvalstīm.
(78)
Lēmumā sākt formālu izmeklēšanas procedūru Komisija pauda šaubas par to, vai pasākums kropļo vai draud kropļot konkurenci, radot atbalsta saņēmējam priekšrocību, ko tas parasti tirgū nebūtu varējis iegūt. Proti, Komisijai bija šaubas par to, vai valsts attiecībā uz atbalsta saņēmēju rīkojās kā tirgus ekonomikas kreditors.
(79)
Tika konstatēts, ka kreditoru nolīgums paredzēja vienādus parādsaistību nokārtošanas nosacījumus gan privātajiem kreditoriem, gan nodokļu birojam (publiskajam kreditoram). Noteiktā datumā 35 % no parāda bija jāsamaksā kreditoriem, un atbalsta saņēmējs to arī izdarīja. Pārējie 65 % bija jānoraksta.
(80)
Tomēr nodokļu biroja kā kreditora stāvoklis šajā gadījumā bija neparasti labvēlīgs, un to nevar pielīdzināt tipiskam kreditora stāvoklim bankrota procedūrā. Nodokļu biroja juridiskā un ekonomiskā situācija pirms kreditoru nolīguma bija daudz labvēlīgāka nekā privāto kreditoru situācija. Nodokļu birojs, kuram bankrota procedūrā bija vairāk nekā 99 % no visiem prasījumiem, bija ne tikai dominējošais un noteicošais kreditors, bet tas bija arī atsevišķais kreditors, un šis faktors ir vēl svarīgāks. Tādēļ tā prasījumus jebkurā bankrota procedūras laikā varēja apmierināt, izmantojot ieņēmumus no nodrošināto aktīvu pārdošanas; kā minēts 18. punktā iepriekš, minētie ieņēmumi tiktu izmantoti vienīgi, lai apmierinātu atsevišķā kreditora prasījumus. Tādēļ ir rūpīgi jāpārbauda, vai nodokļu birojs izmantoja visus tā rīcībā esošos līdzekļus, lai panāktu savu debitoru parādu atmaksu pēc iespējas lielākā apmērā, tāpat kā rīkotos kreditors tirgus ekonomikas apstākļos.
(81)
Nosacījumi, kuriem ir jāatbilst pasākumam, lai to varētu kvalificēt par atbalstu LESD 107. panta izpratnē, nav izpildīti, ja uzņēmums, kas saņem labumu, tādu pašu labumu kā to, kas ir nodots tā rīcībā no valsts līdzekļiem, varētu saņemt apstākļos, kas atbilst parastiem tirgus apstākļiem (16). Novērtējumu principā veic, piemērojot privātā tirgus kreditora kritēriju. Ja publisks kreditors piešķir maksājuma atvieglojumus saistībā ar parādu, kas kādam uzņēmumam jāsamaksā attiecīgajam publiskajam kreditoram, šādi maksājumu atvieglojumi ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, ja, ņemot vērā šādi sniegtās ekonomiskās priekšrocības apmēru, uzņēmums, kurš saņem atvieglojumus, acīmredzami nebūtu saņēmis līdzīgus atvieglojumus no tāda privāta kreditora situācijā, kas pēc iespējas līdzīga publiskā kreditora situācijai, kurš no finansiālās grūtībās nonākuša parādnieka vēlas atgūt viņam pienākošās summas (17).
(82)
Privātā tirgus dalībnieka kritērija piemērošana galu galā ir atkarīga no tā, vai attiecīgā dalībvalsts piešķir uzņēmumam ekonomiskas priekšrocības citādi, nekā īstenojot valsts varu. No tā izriet, ka gadījumā, ja dalībvalsts administratīvajā procesā atsaucas uz minēto kritēriju, tai šaubu gadījumā ir pārliecinoši un ar objektīviem un pārbaudāmiem pierādījumiem jāpierāda, ka īstenotais pasākums izriet no tās kā privāta tirgus dalībnieka statusa. Šiem pierādījumiem ir skaidri jāapliecina, ka attiecīgā dalībvalsts ir pieņēmusi lēmumu rīkoties šādi pirms vai vienlaikus ar ekonomiskās priekšrocības piešķiršanu. Tādējādi var būt nepieciešams sniegt pierādījumus, kas liecina, ka lēmums balstījās uz ekonomiskiem novērtējumiem, kuri ir līdzīgi tiem, ko šādos apstākļos būtu veicis racionāls privātais tirgus dalībnieks situācijā, kas pēc iespējas līdzīga dalībvalsts situācijai. Tomēr ekonomiskie novērtējumi, kas ir veikti pēc priekšrocības piešķiršanas, vai retrospektīvs konstatējums, ka attiecīgās dalībvalsts veiktā rīcība tiešām bija ienesīga, vai vēlāki pamatojumi faktiski veiktās rīcības izvēlei nav pietiekami (18).
(83)
Īsumā - Slovākijas Republika apgalvo, ka, viņasprāt, attiecīgais pasākums ir valsts atbalsts. Tā atzina, ka izlīguma laikā jautājums par valsts atbalstu vienkārši netika apsvērts, un pieprasīja apstrīdēto pasākumu uzskatīt par glābšanas atbalstu. Līdz ar to šķiet, ka iepriekš minētās judikatūrā paredzētās prasības šajā gadījumā nav ievērotas un apstrīdētais pasākums ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
(84)
Atbalsta saņēmējs iebilda, ka pasākums ir uzskatāms par atbalstu, un iesniedza iepriekš minētos dokumentus, tostarp, divu revidentu ziņojumus.
(85)
Pamatojoties uz atbalsta saņēmēja un Slovākijas iestāžu sniegto informāciju, Komisija konstatēja turpmāk izklāstītos faktus par atbalsta saņēmēja finansiālo stāvokli attiecīgajā gadā, ciktāl tas attiecas uz tirgus ekonomikas kreditora kritērija piemērošanu. Skaitļus par 2004. gada 31. martu, ko iesniedza atbalsta saņēmējs, un skaitļus par 2004. gada 17. jūniju, ko iesniedza Slovākijas iestādes, Komisija nevar pārbaudīt atbalsta saņēmēja pārskatos. Tomēr Komisijai nav iemesla šos datus apšaubīt.
3. tabula
Atbalsta saņēmēja finansiālais stāvoklis 2003.-2004. gadā [miljonos SKK]
31.12.2003 (19).
31.3.2004 (20).
28.4.2004 (21).
17.6.2004 (22).
31.12.2004 (23).
Ilgtermiņa aktīvi (24)
208
205
204
200
200
Krājumi
119
209
176
84
52
Skaidra nauda
3
50
94
161
27
Īstermiņa komerciālie debitoru parādi
128
98 (25)
80
63 (26)
97
(86)
Komisija vispirms pārbaudīs pierādījumus, ko iesniedzis atbalsta saņēmējs, pamatojot apgalvojumu, ka bankrota procedūra nodokļu birojam būtu neizdevīgāka par izlīguma procedūru (2.1. iedaļa). Pēc tam Komisija pārbaudīs situāciju attiecībā uz nodokļu piedziņu (2.2. iedaļa). Visbeidzot Komisija pārbaudīs citus pierādījumus, ko iesniedza Slovākijas iestādes un atbalsta saņēmējs (2.3. iedaļa).
(87)
Kā minēts 37. punktā, izlīgumā iekļaujamā parāda apjoms ārkārtas apelācijas procedūras rezultātā tika samazināts. Tomēr jānorāda, ka šis spriedums tika taisīts vairākus gadus pēc lēmuma noslēgt izlīgumu. Tirgus ekonomikas kreditora kritērija piemērošanas nolūkā standarts, ar kura palīdzību novērtē publiskā kreditora rīcību, ir informācija, kas bija pieejama laikā, kad hipotētiskais kreditors būtu novērtējis, kāda rīcība būtu vispiemērotākā. Tādēļ turpmāk izklāstītajā analīzē ir izmantoti skaitļi, kas iekļauti 2004. gada 23. jūlijā noslēgtajā nolīgumā.
2.1. Izlīguma ar kreditoriem un bankrota salīdzinājums
(88)
Lai novērtētu, vai atbalsta saņēmējam faktiski tika piešķirta priekšrocība, Komisijai ir jāveic visaptverošs novērtējums, ņemot vērā visus būtiskos pierādījumus lietā, kuri ļauj tai noteikt, vai uzņēmums, kas saņem labumu, salīdzināmus atvieglojumus acīmredzami nebūtu saņēmis no privātā kreditora (27). Proti, tai ir jāpārbauda, vai nodokļu birojam labāk būtu bijis pieņemt izlīgumā ierosinātos nosacījumus vai arī tas būtu guvis lielāku labumu, ja tiktu sākta bankrota procedūra.
(89)
Komisija uzskata, ka EKORDA ziņojums nav ticams pamats ierosinātā izlīguma salīdzināšanai ar hipotētisko bankrota procedūru. Slovākijas iestādes piekrīt Komisijai šajā jautājumā.
(90)
Vispirms Komisija norāda, ka, sniedzot ziņojumu 2004. gada 7. jūlijā (tikai divas dienas pirms kreditoru sanāksmes), EKORDA savos aprēķinos ir izmantojis atbalsta saņēmēja aktīvu stāvokli, kāds tas bijis 2004. gada 31. martā. No 3. tabulas ir saprotams, ka pēc 2004. gada 31. marta dažādo aktīvu līmenis bija būtiski mainījies. Jo īpaši - bija pārdota ievērojama krājumu daļa, tādējādi palielinot skaidras naudas uzkrājumus. Šīm izmaiņām ir liela nozīme, piemērojot likvidācijas koeficientus, kuru apjoms ir no 20 % attiecībā uz krājumiem un īstermiņa debitoru parādiem līdz 100 % attiecībā uz skaidru naudu. Pat tad, ja EKORDA aplēstie likvidācijas koeficienti ir bijuši pareizi (ko Komisija apstrīd turpmāk minēto iemeslu dēļ), un piemērojot EKORDA izmantoto metodoloģiju, turpmāk tabulā ir norādīts, kā atšķirtos EKORDA aprēķinu rezultāti, ja to ieguvē būtu izmantoti skaitļi, kas attiecas uz 2004. gada 28. aprīli un 2004. gada 17. jūniju, t. i., vēl pirms kreditoru sanāksmes 2004. gada 9. jūlijā.
4. tabula
Tā iespējamā ieguvuma salīdzinājums, ko atbalsta saņēmējs būtu guvis, pārdodot aktīvus bankrota procedūrā [miljonos SKK].
Situācija
31.3.2004.
28.4.2004.
17.6.2004.
Likvidācijas koeficients [%]
Uzskaites vērtība
Ieguvums
Uzskaites vērtība
Ieguvums
Uzskaites vērtība
Ieguvums
Ilgtermiņa aktīvi
45
205
92
204
92
200
90
Krājumi
20
209
42
176
35
84
17
Īstermiņa debitoru parādi
20
98 (28)
20
86 (29)
17
37 (30)
7
Skaidra nauda
100
50
50
94
94
161
161
Kopā
204
238
275
(91)
Jānorāda, ka uzņēmējdarbības plānā, ko atbalsta saņēmējs iesniedzis tiesai, ir paredzēts, ka no 2004. gada marta līdz maijam tiks pārdoti krājumi SKK 110 miljonu vērtībā. Tāpēc EKORDA vajadzēja zināt, ka pēc 2004. gada 31. marta atbalsta saņēmēja aktīvi būtiski mainīsies, taču EKORDA nav ņēmis to vērā.
(92)
Ja tiktu ņemta vērā atbalsta saņēmēja aktīvu uzskaites vērtība pēc 2004. gada 28. aprīļa, tiktu secināts, ka iespējamais ieguvums no atbalsta saņēmēja aktīvu pārdošanas bankrota procedūrā būtu bijis lielāks, nekā aplēsts ziņojumā (SKK 238 miljoni jeb EUR 6,3 miljoni SKK 204 miljonu jeb EUR 5,3 miljonu vietā). Analīzē izmantojot 2004. gada jūnija skaitļus, tiktu skaidri secināts, ka iespējamais ieguvums no atbalsta saņēmēja aktīvu pārdošanas bankrota procedūrā (SKK 275 miljoni; EUR 7,2 miljoni) būtu lielāks, nekā tas, kas iekļauts izlīguma priekšlikumā, un nodokļu birojam būtu jāizmanto veto tiesības un jānoraida priekšlikums, kā rezultātā izlīguma procedūra tiktu izbeigta. Komisija atkārtoti norāda, ka iepriekš minētie rezultāti tika iegūti, izmantojot EKORDA pieņēmumus un metodoloģiju.
(93)
Tomēr Komisija nevar pieņemt EKORDA izmantoto metodoloģiju un neuzskata, ka atbalsta saņēmēja pieņēmumi ir ticami. Šim secinājumam par labu liecina Slovākijas iestāžu šaubas, kas minētas 60. un 65. punktā.
(94)
Vispirms jāmin, ka savā ziņojumā EKORDA nepaskaidro, kā tas noteicis minētos trīs likvidācijas koeficientus. Likvidācijas koeficientu mērķis ir aprēķināt to aktīvu atlikušo vērtību, kas pārdoti likvidācijas procesā, ņemot vērā pārdošanas veidu, piemēram, aktīvi pārdoti atsevišķi, steidzamā kārtā utt. Tādēļ tiek pieņemts, ka aktīvu vērtība, ko iegūst likvidācijas izpārdošanā, parasti ir zemāka par uzskaites vērtību atkarībā no aktīvu veida. Likvidācijas koeficients ir procentuālā attiecība starp aktīvu vērtību, kas iegūta likvidācijas ceļā, un uzskaites vērtību.
(95)
Turklāt likvidācijas koeficients attiecībā uz ilgtermiņa aktīviem, proti, 45 %, šķiet pārāk zems. Atbalsta saņēmējs norāda, ka to viņa aktīvu vērtība, kas ieķīlāti par labu nodokļu birojam, bija SKK 194 miljoni (31). Atbalsta saņēmējs apgalvo, ka šī vērtība ir izteikta cenās, ko neatkarīgi eksperti bija aplēsuši 2003./2004. gadu mijā. Komisija uzskata, ka šādai “ekspertu cenai” parasti jāatspoguļo aktīva vispārējā vērtība, izsakot cenu, par kādu aktīvu var pārdot konkrētajā brīdī. Jāatgādina, ka šiem aktīviem ekspertu aplēstā vērtība tika noteikta, lai noskaidrotu to vērtību kā nodrošinājumu Slovākijas iestādēm attiecībā uz atbalsta saņēmēja atlikto nodokļu parādu, kā tas paredzēts Nodokļu pārvaldības likumā. EKORDA nesniedz paskaidrojumus par to, kādēļ ieguvums no ilgtermiņa aktīvu pārdošanas bankrota procedūrā būtu tikai 45 % no uzskaites vērtības SKK 205 miljonu apmērā, lai gan pats atbalsta saņēmējs šo aktīvu vērtību uzskata par daudz augstāku.
(96)
Attiecībā uz atbalsta saņēmēja argumentu, ka būtu sarežģīti atrast pircēju, jo lielākā daļa no ieķīlātajām iekārtām tika izmantotas tikai spirta un dzērienu uz spirta bāzes, bezalkoholisko dzērienu vai konservētu augļu ražošanā, Komisijai ir šādi divi apsvērumi. Pirmkārt, ieķīlātā nekustamā īpašuma “ekspertu cena” bija SKK 105 miljoni, kas ir augstāka nekā kopējais ieguvums, kādu prognozēja EKORDA (SKK 92 miljoni). Otrkārt, uzņēmuma faktiskā attīstība liecina, ka dažiem no šiem ražošanas aktīviem tika ātri atrasts jauns lietotājs, proti, Old Herold s.r.o. Tiklīdz atbalsta saņēmējs bija zaudējis licenci, kas ļāva tam ražot spirtu un dzērienus uz spirta bāzes, tā ražošanas aktīvi tika iznomāti uzņēmumam Old Herold. Tāpēc šķiet, ka par šiem ražošanas aktīviem bija tūlītēja konkurentu interese.
(97)
Attiecībā uz krājumiem Slovākijas iestādes uzskata, ka likvidācijas koeficientam vajadzētu būt augstākam par 20 %.
(98)
Atbalsta saņēmējs varēja iegūt SKK 110 miljonus, pārdodot savus krājumus 2004. gadā (sk. 35. punktu), t. i., vairāk nekā 50 % no krājumu uzskaites vērtības, uz kuru savā novērtējumā balstījās EKORDA. Tas skaidri liecina par to, ka likvidācijas koeficients, kas ir 20 %, ir pārāk zems. Šo secinājumu apstiprina izmaiņas 2004. gada bilancē attiecībā uz krājumiem. Turklāt pats atbalsta saņēmējs savā uzņēmējdarbības plānā bija aplēsis, ka ieguvums no krājumu pārdošanas laikposmā no 2004. gada marta līdz maijam būs SKK 110 miljonu (sk. 35. punktu). EKORDA šīs aplēses neņēma vērā. Visbeidzot, ņemot vērā atbalsta saņēmēja darbības veidu, var pieņemt, ka krājumos bija galaprodukti vai pusfabrikāti, ko varēja pārdot tieši izplatītājiem vai patērētājiem, un arī tas liecina par labu lielākam likvidācijas koeficientam.
(99)
Komisija uzskata, ka likvidācijas koeficientam, kas attiecas uz krājumiem, vajadzēja būt 52 %. Šis skaitlis balstās uz atbalsta saņēmēja aplēsēm par ieguvumu, ko tas gūtu, pārdodot krājumus nolūkā finansēt nolīgumu (t. i., SKK 110 miljonu). Tādēļ, ņemot vērā uzskaites vērtību attiecīgajā laikā (SKK 209 miljoni), vienīgais iespējamais likvidācijas koeficients attiecībā uz krājumiem bija vismaz 52 % (52 % no 209 miljoniem ir 110 miljonu).
(100)
Attiecībā uz īstermiņa debitoru parādiem EKORDA izmantoja divkāršu korekciju. Vispirms tas koriģēja minēto parādu uzskaites vērtību, izmantojot koeficientu 59 % apmērā (uzskaites vērtība bija SKK 166 miljoni, un vērtība, ko EKORDA izmantoja savos aprēķinos, bija SKK 98 miljoni) un tad papildus izmantoja zemo likvidācijas koeficientu, proti, 20 %. Šī metodoloģija ir apstrīdama. Var būt pieņemami koriģēt debitoru parādu uzskaites vērtību, lai atspoguļotu to faktisko vērtību konkrētā brīdī. Tomēr EKORDA nepaskaidro, kāpēc ieguvums bankrota/likvidācijas gadījumā būtu tikai viena piektā daļa (SKK 20 miljonu) no ieguvuma, ko, kā uzskatīja pats atbalsta saņēmējs, tas varētu gūt no saviem parādniekiem (SKK 98 miljoni).
(101)
Īstermiņa debitoru parādu uzskaites vērtību, pamatojoties uz skaitļiem 2004. gada martā (SKK 166 miljoni), EKORDA koriģēja līdz SKK 98 miljoniem, lai ņemtu vērā neiekasējamos vai zemas kvalitātes debitoru parādus. Turklāt koriģētajai uzskaites vērtībai EKORDA piemēroja likvidācijas koeficientu, kas bija tikai 20 %. Ja EKORDA noteikto koeficientu īstermiņa debitoru parādu uzskaites vērtības koriģēšanai, proti, 59 %, piemēro uzskaites vērtībai, pamatojoties uz skaitļiem 2004. gada jūnijā (SKK 63 miljoni), rezultātā iegūst SKK 37 miljonus. Tomēr saskaņā ar Slovākijas iestāžu sniegto informāciju debitoru parādi, kuru vērtība bija SKK 63 miljoni, bija izpildāmi debitoru parādi. Tāpēc ir apšaubāms, vai ir vajadzīga jebkāda to uzskaites vērtības korekcija.
(102)
Jebkurā gadījumā nav acīmredzama iemesla, kura dēļ likvidācijas vērtībai vajadzētu būt pat zemākai nekā koriģētie skaitļi. Tādēļ Komisija uzskata, ka sagaidāmais ieguvums no īstermiņa debitoru parādiem noteikti nav mazāks par koriģēto skaitli, proti, SKK 37 miljoniem.
(103)
Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisija koriģēja EKORDA aplēses un veica jaunu novērtējumu, izmantojot skaitļus 2004. gada jūnijā. Šis novērtējums skaidri liecina, ka iespējamais ieguvums no atbalsta saņēmēja aktīvu pārdošanas bankrota procedūrā būtu bijis daudz lielāks par EKORDA ziņojumā paredzēto ieguvumu. Rezultāti ir sniegti turpmāk redzamajā tabulā.
5. tabula
Tā iespējamā ieguvuma salīdzinājums, ko atbalsta saņēmējs būtu guvis, pārdodot aktīvus bankrota procedūrā.
EKORDA skaitļi salīdzinājumā ar Komisijas koriģētajiem skaitļiem (SKK miljonos)
EKORDA
(31.3.2004.).
Korekcija
(17.6.2004.).
Uzskaites vērtība
Ieguvums
Uzskaites vērtība
Ieguvums
Ilgtermiņa aktīvi
205
92
200
194 (32)
Krājumi
209
42
84
43 (33)
Īstermiņa debitoru parādi
98 (34)
20
63
37 (35)
Skaidra nauda
50
50
161
161
Kopā
562
204
508
435
(104)
Saskaņā ar atbalsta saņēmēja apsvērumiem par lēmumu sākt procedūru bankrota procedūras izmaksām vajadzētu būt 18 % no aplēstajiem ieņēmumiem no atbalsta saņēmēja aktīvu pārdošanas minētajā procedūrā. Atbalsta saņēmējs apgalvo, ka tas ir piemērots rādītājs, ņemot vērā Pasaules Bankas 2004. gada ziņojumu (36). Tādējādi, ja šī procentu likme tiktu piemērota iespējamā ieguvuma no atbalsta saņēmēja aktīvu pārdošanas koriģētajai vērtībai (ko noteica Komisija), tad bankrota procedūras izmaksas būtu SKK 78,3 miljoni. Ja šo summu atskaita no koriģētā ieguvuma no atbalsta saņēmēja aktīvu pārdošanas, iegūst summu, kas ir lielāka par to, kuru nodokļu birojs saņēma saskaņā ar izlīgumu (435 miljoni - 78,3 miljoni = 356,7 miljoni; bet summa izlīguma ietvaros bija SKK 224,3 miljoni).
(105)
Kā norādīts 5. tabulā, iespējamais ieguvums no atbalsta saņēmēja aktīvu pārdošanas būtu SKK 435 miljoni. Ņemot vērā, ka nodokļu birojs būtu saņēmis gandrīz 100 % no ieņēmumiem no pārdošanas (37), un pat pieņemot, ka bankrota procedūras izmaksas būtu līdz pat 18 % apmērā no šiem ieņēmumiem, kā to apgalvojis atbalsta saņēmējs, nodokļu birojs būtu saņēmis par SKK 132,4 miljoniem vairāk nekā izlīguma rezultātā.
(106)
Turklāt pat tad, ja atbalsta saņēmēja aktīviem, kādi tie bija 2004. gada jūnijā, piemērotu ļoti zemo likvidācijas koeficientu, ko norādīja EKORDA, iespējamais ieguvums no šo aktīvu pārdošanas (pēc tam, kad atskaitītas bankrota procedūras izmaksas 18 % apmērā) būtu SKK 225,5 miljoni, kas joprojām ir vairāk nekā summa, par kuru nodokļu birojs vienojās saskaņā ar izlīgumu (38).
(107)
Visbeidzot, jānorāda, ka Slovākijas iestādes neapstiprināja atbalsta saņēmēja apgalvojumu, ka nodokļu birojam pirms kreditoru sanāksmes 2004. gada 9. jūlijā bija pieejams EKORDA ziņojums un ka attiecīgi birojs būtu varējis balstīties uz to savā lēmumā. Tomēr nodokļu birojam bija pieejami tās pārbaudes rezultāti, ko tas pats veica 2004. gada jūnijā, kuri liecināja, ka Frucona bija ievērojami aktīvi, kā norādīts 3. tabulā. Pamatojoties uz šiem datiem, Nodokļu direktorāts 2004. gada 6. jūlija vēstulē vietējam nodokļu birojam norādīja, ka vietējam nodokļu birojam nevajadzētu piekrist atbalsta saņēmēja ierosinātajam izlīgumam, jo tas nav izdevīgs valstij.
(108)
Citi atbalsta saņēmēja iesniegtie ekspertu ziņojumi neatbilda līmenim, kas nepieciešams, lai pierādītu, ka ir izpildīts tirgus kreditora kritērijs. Konkrētāk, nevienā no ziņojumiem nav norādīts, kas bija pamatā likvidācijas koeficientu noteikšanai, kas dažkārt bija ārkārtīgi zemi. Turklāt attiecībā uz revidentes Kohovas ziņojumu, kuras secinājumi ievērojami atšķiras no EKORDA secinājumiem, nav skaidrs, kādā nolūkā minētais ziņojums tika sagatavots un uz kādu laikposmu un kādiem pieņēmumiem tas balstīts. Bankrota administratores Holovačovas ziņojumā ir tikai minēts, ka kopumā izlīguma procedūra kreditoriem ir izdevīgāka nekā bankrota procedūra. Tādēļ šajos abos ziņojumos norādīto informāciju nevar izmantot, lai pamatotu vai atspēkotu atbalsta saņēmēja apgalvojumu par to, ka ir izpildīts tirgus ekonomikas kreditora kritērijs.
(109)
Turklāt attiecībā uz argumentiem par bankrota procedūru ilgumu, izvērtējot, kā iespējamais bankrota procedūras ilgums varētu ietekmēt hipotētiskā privātā kreditora lēmuma pieņemšanas procesu, ir jāņem vērā šīs lietas apstākļi.
(110)
Vēl viens svarīgs faktors šajā lietā ir fakts, ka valsts bija privileģētā stāvoklī, salīdzinot ar pārējiem kreditoriem, jo tās parāds bija nodrošināts ar atbalsta saņēmēja ilgtermiņa aktīviem. HAMSA lietā Tiesa apstiprināja, ka nodrošināta kreditora statuss ir svarīgs faktors, kas ir jāņem vērā, piemērojot privātā kreditora kritēriju (39). Saskaņā ar Bankrota likuma 31. iedaļas 1. punkta e) apakšpunktu atsevišķa kreditora prasījumus jebkurā bankrota procedūras laikā var apmierināt, izmantojot ieņēmumus no nodrošināto aktīvu pārdošanas. Tādēļ Komisija uzskata, ka attiecībā uz aktīviem, kas ieķīlāti par labu nodokļu birojam, bankrota procedūras ilgums kopumā bija nebūtisks, jo šos prasījumus varēja apmierināt neatkarīgi no procedūras norises.
(111)
Pat ņemot vērā atbalsta saņēmēja noteikto nodrošināto aktīvu vērtību, nodokļu biroja prasījumus varēja agrīnā posmā apmierināt, izmantojot nodrošinājumu pārdošanā gūtos ieņēmumus vismaz SKK 194 miljonu apmērā, kas ir 86 % no summas, kas ierosināta kreditoru nolīgumā. Nodokļu birojam būtu nācies apsvērt, vai ir vērts gaidīt līdz bankrota procedūras beigām, tikai tad, ja pastāvētu iespēja, ka tas nesaņems visu summu, par kuru panākta vienošanās izlīgumā. Turklāt pēc galīgā sadalījuma kreditoriem nodokļu birojs būtu saņēmis apmēram 99 % no ieguvuma no atlikušo aktīvu pārdošanas (sliktākajā gadījumā tie būtu SKK 185 miljoni, piemērojot EKORDA noteiktos likvidācijas koeficientus; sk. 4. tabulu). Nodokļu birojam būtu bijis jāapzinās, ka tādējādi atgūto parādu summa krietni pārsniegtu summu, kas ierosināta izlīgumā, un ka salīdzinot ar izlīgumu būtu ilgāk jāgaida tikai neliela daļa no kopējās summas.
(112)
Tādēļ var secināt, ka informācija par bankrota procedūru ilgumu Slovākijā nebūtu būtiskā veidā ietekmējusi hipotētiskā privātā kreditora lēmumu.
(113)
Turklāt jebkurā gadījumā izlīguma laikā atbalsta saņēmējam bija i) ļoti maz kreditoru un ii) aktīvi, kuru likvidācijas vērtība bija augstāka par summu, par kuru panākta vienošanās ar valsti izlīguma ietvaros (kā parādīts 5. tabulā, iespējamais ieguvums no nenodrošināto aktīvu pārdošanas bija SKK 241 miljons).
(114)
Izlīgumā iesaistīto kreditoru bija maz, proti, tikai pieci. No šiem pieciem kreditoriem četri bija privāti kreditori, un parādi viņiem veidoja tikai 0,6 % no kopējā parāda (SKK 3 797 608 no SKK 644 166 949), kā parādīts 2. tabulā. Tādēļ valsts bija vislielākais kreditors, kura prasījumi veidoja 99,4 % no visiem prasījumiem. Šādos apstākļos ievērojami samazinātos risks, ka starp kreditoriem varētu rasties domstarpības, kuru dēļ tiktu uzsākta tiesvedība, un tādēļ saīsinātos bankrota procedūras ilgums.
(115)
Attiecībā uz atbalsta saņēmēja apgalvojumu (kas balstās uz Pasaules Bankas ziņojumu Doing business in 2004), ka bankrota procedūras Slovākijā ilgst vidēji 4,8 gadus, ir jānorāda, ka minētais ziņojums attiecas uz t. s. “vispārējo uzņēmumu slēgšanas rādītāju” (closing a business indicator), kas rāda bankrota procedūras kopējo laiku, kā arī tiesu pilnvaras bankrota procedūrās. Šis laiks un bankrota procedūru vidējais ilgums nav viens un tas pats. Slovākijas iestādes pauda viedokli, ka, ņemot vērā lietas apstākļus, bankrota procedūras ilgums būtu īsāks par vidējo (sk. 60. punktu). Šis Slovākijas iestāžu apsvērums ir īpaši svarīgs, ja ņem vērā faktu, ka attiecīgā procedūra noritētu saskaņā ar Slovākijas tiesību aktiem un praksi bankrota jomā. Turklāt Slovākijas valdība pati bija atbalsta saņēmēja kreditors.
(116)
Atbalsta saņēmēja iesniegtajos ziņojumos norādītais bankrota procedūru ilgums būtiski atšķiras, sākot no diviem līdz vairāk nekā sešiem gadiem (40). Tādēļ bankrota procedūras ilguma Slovākijā novērtējumi, ko atbalsta saņēmējs iesniedza Komisijai, bija vispārinājumi un tajos nebija ņemtas vērā šīs lietas īpašās iezīmes. Daži no šiem novērtējumiem bija aptuveni un zināmā mērā savstarpēji nesaskanēja.
(117)
Attiecībā uz konkrētu piemēru par Slovākijas uzņēmumu, kas darbojas tai pašā nozarē, kurā darbojas atbalsta saņēmējs, un kura bankrota procedūra ilga vairāk nekā piecus gadus, jānorāda, ka atbalsta saņēmējs neparādīja, kā minētais piemērs ir saistīts ar šo lietu un jo īpaši - vai minētā uzņēmuma juridiskais un materiālais stāvoklis bija tāds pats vai ļoti līdzīgs atbalsta saņēmēja stāvoklim (41). Ņemot vērā faktu, ka atbalsta saņēmējam bija viens liels kreditors priviliģētā statusā, proti, valsts, un daudz aktīvu ar ievērojamu novērtēto vērtību, bankrota procedūra atbalsta saņēmēja gadījumā varētu noritēt samērā ātri, un tādējādi tā būtu lielākajam kreditoram, proti, valstij, vēlamā notikumu gaita.
(118)
Visbeidzot, pat tad, ja pieņem, ka bankrota procedūra ilgtu četrus līdz piecus gadus, kā to apgalvoja atbalsta saņēmējs, starpība starp iespējamajām atgūstamajām summām un summām, par kurām panākta vienošanās izlīguma ietvaros, bija tik liela, ka minētās procedūras ilgumam nebūtu bijusi liela nozīme privātā kreditora lēmuma pieņemšanā par to, vai piekrist izlīgumam. Ņemot vērā diskonta likmi 5,14 % apmērā (42), nākotnes naudas plūsmas pašreizējā vērtība SKK 356,7 miljoniem pat pēc pieciem gadiem ir SKK 277,6 miljoni, t. i., krietni vairāk par summu, par kuru panākta vienošanās izlīgumā. Šādos apstākļos pašreizējā vērtība būtu zemāka par summu, par ko panākta vienošanās izlīgumā, tikai tad, ja bankrota procedūra ilgtu vairāk par 9 gadiem. Privāts tirgus dalībnieks šajā lietā nebūtu uzskatījis, ka ir iespējama tik ilga likvidācijas procedūra. Turklāt kopējo atgūstamo summu pašreizējā vērtība būtu vēl augstāka, ņemot vērā, ka ievērojama parāda daļa, visdrīzāk, tiktu atmaksāta agrāk, pārdodot nodrošinātos aktīvus (sk. 111.punktu).
(119)
Pamatojoties uz pieejamajiem pierādījumiem, var secināt, ka šajā gadījumā privātais kreditors nebūtu noslēdzis izlīgumu ar nosacījumiem, par kādiem vienojās nodokļu birojs; ņemot vērā, ka nodokļu biroja prasījumus varēja apmierināt kā atsevišķa kreditora prasījumus jebkurā bankrota procedūras brīdī un tas turklāt varēja iegūt vairāk nekā 99 % no ieguvuma, kas tiktu sadalīti pārējiem kreditoriem (tādēļ, ka tā prasījumi bija daudz lielāki, salīdzinot ar citiem kreditoriem), var secināt, ka nodokļu birojs būtu saņēmis gandrīz visus bankrota procedūrā gūtos ieņēmumus un, kā norādīts iepriekš, šī summa būtu lielāka par summu, par kuru panākta vienošanās izlīgumā starp kreditoriem.
2.2. Izlīguma ar kreditoriem un nodokļu piedziņas salīdzinājums
(120)
Nodokļu birojs atšķirībā no privātajiem kreditoriem bija tiesīgs pēc savas iniciatīvas veikt nodokļu piedziņu, pārdodot nekustamo īpašumu, iekārtas vai uzņēmumu kopumā. Iepriekš 82. punktā minētās judikatūras izpratnē nebija sniegti pierādījumi par to, ka nodokļu birojs bija apsvēris šādu rīcību un secinājis, ka tā būtu mazāk labvēlīga nekā piekrišana izlīgumam.
(121)
Jebkurā gadījumā Komisija uzskata par nebūtisku atbalsta saņēmēja apgalvojumu, ka izlīguma procedūra pasargā uzņēmumu no nodokļu piedziņas. Kā to apstiprinājušas Slovākijas iestādes, nodokļu piedziņa bija iespēja, ko nodokļu birojs varēja izmantot vai nu pirms izlīguma procedūras sākšanas, vai arī pēc nodokļu biroja veto ierosinātajam izlīgumam. Tāpēc šī iespēja ir jāizvērtē, piemērojot tirgus ekonomikas kreditora kritēriju. Atbalsta saņēmējs ierosināto izlīgumu nesalīdzina ar nodokļu piedziņas iespējamo rezultātu.
(122)
Komisijas analīze balstās uz datiem, ko sniedzis gan atbalsta saņēmējs, gan Slovākijas iestādes. Šajā kontekstā jāņem vērā, ka Slovākijas iestādes apstiprināja, ka to aktīvu vērtība, kas ieķīlāti par labu nodokļu birojam, bija SKK 397 miljoni, kā minēts lēmumā par formālās izmeklēšanas procedūras sākšanu. Tiek apgalvots, ka šī summa ir aprēķināta pēc atbalsta saņēmēja pārskatiem. Savukārt atbalsta saņēmējs apgalvo, ka ieķīlāto aktīvu vērtība, izteikta “ekspertu cenās”, ir SKK 194 miljoni (sk. 22. punktu). Kaut gan Komisijai nav jānosaka, kurš no skaitļiem ir pareizs, tomēr tā var izdarīt šādus secinājumus.
(123)
Pirmkārt, ieķīlājums bija atbalsta saņēmēja atliktā nodokļu parāda pretvērtība, ko paredz Nodokļu pārvaldības likums. Ja atbalsta saņēmēja aktīvu faktiskā vērtība tiešām bija tikai puse no ieķīlājuma vērtības, kā minēts atbalsta saņēmēja iesniegtajā ekspertu atzinumā, tas nozīmē, ka nodrošinājums, ko valsts pieprasījusi par šiem atliktajiem nodokļiem, nebūtu pietiekams. Tāpēc šādos apstākļos nodokļu atlikšana, ko atļāva nodokļu birojs no 2002. gada novembra līdz 2003. gada novembrim par kopējo summu SKK 447 miljoni, visticamāk, neatbilst tirgus ekonomikas kreditora kritērijam. Šajā lietā Komisijai arī nav jānosaka, vai minētie pasākumi nebija valsts atbalsts. Tomēr, ja iepriekšējā atlikšana jau bija valsts atbalsts, uz tirgus ekonomikas kreditoru principu vairs nevar atsaukties, ja atliktās summas tiek vēlāk (daļēji) norakstītas.
(124)
Otrkārt, pat tad, ja, aprēķinot ieņēmumus no nodokļu piedziņas, tiktu izmantoti mazākie skaitļi, ko minējis atbalsta saņēmējs, tirgus ekonomikas kreditors, ja tam būtu bijusi tāda iespēja, būtu izvēlējies šo procedūru, nevis izlīgumu.
(125)
Nodokļu piedziņas gadījumā nodokļu birojs var tieši pārdot parādnieka aktīvus (debitoru parādus un citus apgrozāmos aktīvus, kustamos aktīvus, nekustamo īpašumu). Brīdī, kad nodokļu birojs balsojumā atbalstīja izlīgumu, atbalsta saņēmējam bija krājumi SKK 43 miljonu vērtībā, izpildāmie debitoru parādi vismaz SKK 37 miljonu vērtībā un SKK 161 miljons skaidrā naudā (sk. 5. tabulu). Jānorāda, ka minēto apgrozāmo aktīvu vērtība vien (SKK 241 miljons; EUR 6,3 miljoni) (43) būtu lielāka par ieguvumu, kas ierosināts izlīgumā (SKK 224,3 miljoni; EUR 5,93 miljoni). Turklāt atbalsta saņēmējam bija citi aktīvi, kuru vērtība bija vismaz SKK 194 miljoni.
(126)
Tāpat arī nodokļu piedziņā nebūtu administratīvo maksājumu kā bankrota procedūras gadījumā. Tā ir procedūra, ko sāk un kontrolē pats nodokļu birojs, tāpēc var arī pieņemt, ka tā tiktu veikta ātri.
(127)
Tāpēc Komisija secināja, ka nodokļu piedziņā pret atbalsta saņēmēja aktīviem būtu gūti lielāki ienākumi nekā izlīgumā.
2.3. Citi pierādījumi
(128)
Komisija ņem vērā Slovākijas iestāžu iesniegto vēstuli, ko Nodokļu direktorāta direktors nosūtījis savam padotajam, proti, attiecīgā nodokļu biroja direktoram (sk. 63. punktu). Minētā vēstule nepārprotami liecina, ka Nodokļu direktorāts (kas iepriekš bija tieši sazinājies ar atbalsta saņēmēju) iebilda pret ierosināto izlīgumu un vietējam nodokļu birojam deva nepārprotamu norādījumu balsojumā neatbalstīt izlīgumu. Vēstulē minētais iemesls ir tāds, ka ierosinātais izlīgums “nav izdevīgs” valstij.
(129)
Slovākijas iestādes arī norādīja, ka finanšu ministrs 2004. gada sākumā nodokļu iestādēm ir devis nepārprotamu politisku norādījumu neapstiprināt izlīgumus, kuros ierosināts norakstīt nodokļu biroju debitoru parādus (44). Minētais politiskais norādījums tika dots saistībā ar Nodokļu pārvaldības likuma grozījumiem 2004. gada 1. janvārī ar mērķi nostiprināt nodokļu iekasēšanas kārtību.
(130)
Turklāt jānorāda, ka pats nodokļu birojs bija iesniedzis apelācijas sūdzību par šo izlīgumu jau 2004. gada 2. augustā, t. i., nepilnu mēnesi pēc vienošanās par izlīgumu.
(131)
Atbalsta saņēmējs apgalvoja, ka nodokļu birojs bija paudis savu piekrišanu izlīgumam pat pirms atbalsta saņēmēja sāktās procedūras. Komisija uzskata, ka atbalsta saņēmēja sniegtie pierādījumi liecina par pretējo. Savā atbalsta saņēmējam adresētajā 2004. gada 3. februāra vēstulē nodokļu biroja direktors raksta, ka, lai gan būtībā viņš neiebilst pret izlīguma procedūras izmantošanu, viņš nepiekrīt atbalsta saņēmēja priekšlikumam par izlīgumu, saskaņā ar kuru jāatmaksā 35 % no parāda.
(132)
Pamatojoties uz šiem pierādījumiem, Komisija var tikai secināt, ka Slovākijas iestādes nav atbalstījušas izlīgumu, ko ierosinājis atbalsta saņēmējs, un ir iebildušas pret to pirms izlīguma procedūras sākšanas 2004. gada 8. martā, pirms kreditoru balsojuma 2004. gada 9. jūlijā un pēc tam, kad tiesa apstiprināja izlīgumu.
(133)
Atbalsta saņēmējs apgalvoja, ka jāņem vērā ilgtermiņa iedarbība, piemēram, valsts nodokļu ieņēmumu nepārtrauktība (sk. 52. punktu).
(134)
Pirmkārt, jāuzsver, ka tirgus ekonomikas kreditora kritērijs atšķiras no tirgus ekonomikas ieguldītāja kritērija. Tirgus ekonomikas ieguldītājs var izlemt, vai sākt attiecības ar attiecīgo uzņēmumu, un to rosina ilgtermiņa stratēģiskās izredzes iegūt atbilstošu peļņu no saviem ieguldījumiem (45), “tirgus ekonomikas kreditors”, kam jau ir komerciālas vai ar publiskajām tiesībām saistītas attiecības ar maksātnespējīgo uzņēmumu, centīsies iegūt to summu atmaksu, ko tam jau ir parādā (46), ar nosacījumiem, kas ir pēc iespējas izdevīgāki atmaksas pakāpes un termiņa ziņā. Tāpēc hipotētiskā tirgus ekonomikas kreditora un tirgus ekonomikas ieguldītāja motivācijas būs atšķirīgas. Attiecīgi judikatūrā šajās divās situācijās ir definēti dažādi kritēriji.
(135)
Otrkārt, attiecībā uz analoģiju ar kreditoru-piegādātāju ir svarīgi ņemt vērā, ka tā debitoru parādu veids un valsts debitoru parādu veids būtiski atšķiras. Tā kā piegādātāja attiecībām ar maksātnespējīgo uzņēmumu ir tikai līgumisks pamats, uzņēmējdarbības partnera zaudēšana var to negatīvi ietekmēt. Ja maksātnespējīgais uzņēmums tiek likvidēts vai pārdots, piegādātājam jāatrod jauns klients vai jānoslēdz līgums ar jauno īpašnieku. Risks ir lielāks, ja piegādātāja atkarība no maksātnespējīgā uzņēmuma ir liela. Šādam kreditoram patiešām jāizvērtē nākotne. Turpretī valsts attiecības ar maksātnespējīgo uzņēmumu tiek pamatotas ar publiskajām tiesībām un tāpēc nav atkarīgas no pušu gribas. Ikvienam jaunam īpašniekam, kas pārņem likvidētā uzņēmuma aktīvus, automātiski ir pienākums maksāt nodokļus. Turklāt valsts nekad nav atkarīga no viena konkrēta nodokļu maksātāja. Visbeidzot jānorāda vissvarīgākais, proti, valsts motivācija, iekasējot nodokļus, nav peļņa, un tādā gadījumā tā nerīkojas komerciāli un pamatojoties uz komerciāliem apsvērumiem. Tāpēc iepriekš minētā analoģija nav pamatota.
(136)
Komisija secina, ka valsts situācija šajā gadījumā nav salīdzināma ar hipotētiska tirgus ekonomikas ieguldītāja vai hipotētiska atkarīga tirgus ekonomikas kreditora situāciju. Jebkurā gadījumā turpmāko nodokļu zaudējumus nevar ņemt vērā, piemērojot tirgus ekonomikas kreditora principu (47).
(137)
Visbeidzot, pamatojoties uz atbalsta saņēmēja sniegto nodokļu informācijas pārskatu, jāņem vērā, ka lielākā daļa nodokļu, ko atbalsta saņēmējs samaksājis kopš 1995. gada, bija netiešie nodokļi (akcīzes nodokļi un PVN). Tā kā šos nodokļus maksā galapatērētāji, atbalsta saņēmēja likvidācija neietekmētu to iekasēšanu, jo patērētāji turpinātu pirkt ar nodokļiem apliktos produktus (šajā gadījumā galvenokārt spirtu un dzērienus uz spirta bāzes) no citiem ražotājiem. Tāpēc atbalsta saņēmēja arguments par ievērojamiem nodokļu zaudējumiem nākotnē nav ticams.
(138)
Komisija secina, ka neviens no citiem atbalsta saņēmēja iesniegtajiem pierādījumiem nepierāda, ka tiktu ietekmēta hipotētiskā privātā kreditora rīcība. Tāpēc šajā iedaļā norādītais nemaina minētās rīcības novērtējumu, ko veikusi Komisija un kas aprakstīts 2.1. un 2.2. iedaļā.
2.4. Secinājums
(139)
Pamatojoties uz iepriekš minētajiem pierādījumiem, Komisija secina, ka šajā gadījumā tirgus ekonomikas kreditora kritērijs nav izpildīts un valsts ir atbalsta saņēmējam piešķīrusi priekšrocību, ko tas nebūtu varējis iegūt tirgus apstākļos.
(140)
Tādēļ Komisija secina, ka parāda norakstīšana, kam vietējais nodokļu birojs piekritis izlīguma ietvaros, ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta izpratnē.
3. ATBALSTA SADERĪBA: ATKĀPE SASKAŅĀ AR LESD 107. PANTA 3. PUNKTU
(141)
Pasākuma galvenais mērķis ir palīdzēt grūtībās nonākušam uzņēmumam. Šādos gadījumos, ja tiek izpildīti attiecīgi nosacījumi, var piemērot LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktā paredzēto atbrīvojumu, kurš atļauj valsts atbalstu, kas veicina konkrētu saimniecisko darbību attīstību, ja tam nav tāda nelabvēlīga iespaida uz tirdzniecības apstākļiem, kas ir pretrunā kopīgām interesēm.
(142)
Ņemot vērā atbalsta saņēmēja ražošanas portfeli, Komisija novērtēja, vai īpašie noteikumi, kas attiecas uz lauksaimniecību, ir piemērojami šajā gadījumā. Pamatojoties uz Slovākijas iestāžu sniegto informāciju par atbalsta saņēmēja apgrozījumu, Komisija savā lēmumā sākt formālu izmeklēšanu secināja, ka lielākā daļa atbalsta saņēmēja produktu nav produkti, uz kuriem attiecas LESD I pielikums, un ka tādēļ ir piemērojami vispārējie valsts atbalsta noteikumi.
(143)
Savos apsvērumos par lēmumu sākt formālu izmeklēšanu atbalsta saņēmējs apstrīdēja datus par apgrozījumu, ko bija iesniegušas Slovākijas iestādes (sk. 1. tabulu), bet neapstrīdēja Komisijas lēmumu veikt novērtējumu, pamatojoties uz vispārējiem valsts atbalsta noteikumiem. Nemēģinot noteikt, vai atbalsta saņēmēja sniegtie skaitļi ir pareizi (48), Komisija pārbaudīja, vai tās iepriekš minētais secinājums attiektos arī uz jaunajiem datiem. Komisija secināja, ka lielāko daļu no atbalsta saņēmēja apgrozījuma rada produkti, uz kuriem neattiecas LESD I pielikums. Tāpēc ir piemērojami vispārējie, nevis konkrētas nozares valsts atbalsta noteikumi.
(144)
Pašlaik glābšanas un pārstrukturēšanas atbalstu grūtībās nonākušiem uzņēmumiem reglamentē Kopienas pamatnostādnes par valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai (49) (turpmāk “jaunās pamatnostādnes”), ar ko ir aizstāts iepriekšējais, 1999. gadā pieņemtais teksts (50) (turpmāk “1999. gada pamatnostādnes”).
(145)
Jauno pamatnostādņu pārejas noteikumi paredz, ka jaunās pamatnostādnes ir piemērojamas, novērtējot jebkuru glābšanas vai pārstrukturēšanas atbalstu, kas piešķirts bez Komisijas atļaujas (nelikumīgs atbalsts), ja daļa atbalsta vai viss atbalsts ir piešķirts pēc 2004. gada 1. oktobra, proti, dienas, kad jaunās pamatnostādnes publicētas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (104. punkta pirmā daļa). Tomēr, ja atbalsts ir nelikumīgi piešķirts pirms 2004. gada 1. oktobra, pārbaudi veic, pamatojoties uz pamatnostādnēm, kas piemērojamas brīdī, kad piešķirts atbalsts (104. punkta otrā daļa).
(146)
Nodokļu birojs izlīguma apstiprinājumu izdeva 2004. gada 9. jūlijā, un tas stājās spēkā 2004. gada 23. jūlijā. Attiecīgi atbalsts tika nelikumīgi piešķirts pirms 2004. gada 1. oktobra. Tāpēc ir piemērojamas 1999. gada pamatnostādnes, kas bija piemērojamas atbalsta piešķiršanas brīdī.
(147)
Komisijas Regulas (EK) Nr. 70/2001 par EK Līguma 87. un 88. panta piemērošanu, sniedzot valsts atbalstu maziem un vidējiem uzņēmumiem (51), izpratnē atbalsta saņēmējs ir vidējs uzņēmums.
3.1. Uzņēmuma tiesības saņemt atbalstu
(148)
Saskaņā ar 1999. gada pamatnostādņu 5. punkta c) apakšpunktu uzņēmumu uzskata par grūtībās nonākušu uzņēmumu, ja tas atbilst saskaņā ar valsts tiesību aktiem noteiktajiem kritērijiem, kas jāievēro, lai uzņēmumu varētu uzskatīt par kolektīvās maksātnespējas procedūras subjektu.
(149)
Atbalsta saņēmējs bija tādas izlīguma procedūras puse, kas saskaņā ar Bankrota likumā definēto ir pieejama tikai maksātnespējīgiem uzņēmumiem. Tāpēc tas ir tiesīgs saņemt glābšanas un pārstrukturēšanas atbalstu.
3.2. Glābšanas atbalsts
(150)
Slovākijas iestādes apstrīdēto pasākumu sākotnēji raksturoja kā glābšanas atbalstu. Ievērojot 1999. gada pamatnostādnes, Komisija pauda šaubas par šā atbalsta kā glābšanas atbalsta saderību, pamatojoties uz III daļā izklāstītajiem iemesliem.
(151)
Ne Slovākijas iestādes, ne atbalsta saņēmējs nav iesniedzis apsvērumus par šīm šaubām. Šajā saistībā Komisijai nav iesniegti jauni fakti.
(152)
Tā kā iepriekš minētās šaubas nav kliedētas, Komisija secina, ka atbalsts nav saderīgs kā glābšanas atbalsts 1999. gada pamatnostādņu izpratnē.
3.3. Pārstrukturēšanas atbalsts
(153)
Komisija pauda šaubas par to, vai atbalsts ir saderīgs kā pārstrukturēšanas atbalsts 1999. gada pamatnostādņu izpratnē, pamatojoties uz III daļā izklāstītajiem iemesliem.
(154)
Komisija norāda, ka Slovākijas iestādes, kam ir pienākums pierādīt, ka valsts atbalsts ir saderīgs ar iekšējo tirgu, nav darījušas zināmus jaunus faktus, lai pierādītu šo secinājumu. Komisija ir pienācīgi ņēmusi vērā atbalsta saņēmēja iesniegtos apsvērumus.
3.3.1. Ilgtermiņa dzīvotspējas atjaunošana
(155)
Saskaņā ar 1999. gada pamatnostādnēm pārstrukturēšanas atbalsta piešķiršanai jābūt saistītai ar pamatotu un saskaņotu pārstrukturēšanas plānu uzņēmuma ilgtermiņa dzīvotspējas atjaunošanai, un tas jāpiešķir ar nosacījumu, ka šāds plāns tiek īstenots. Dalībvalsts uzņemas saistības attiecībā uz minēto plānu, kas jāapstiprina Komisijai. Ja uzņēmums neīsteno plānu, uzskata, ka atbalsts ir izmantots ļaunprātīgi.
(156)
Būtībā pārstrukturēšanas plānam jābūt tādam, lai tas dotu iespēju atbalsta saņēmējam atjaunot savu ilgtermiņa dzīvotspēju saprātīgā termiņā un pamatojoties uz reāliem pieņēmumiem par turpmākās darbības nosacījumiem. Plānā jābūt izklāstītiem apstākļiem, kuru dēļ atbalsta saņēmējam radušās grūtības, un jābūt norādītiem piemērotiem šo grūtību atrisināšanas pasākumiem. Pārstrukturēšanas darbības nevar ietvert tikai finansiālu atbalstu, kas paredzēts, lai atlīdzinātu parādus un iepriekšējus zaudējumus, nenovēršot grūtību cēloņus.
(157)
Attiecībā uz uzņēmumiem, kas atrodas atbalstāmajos reģionos, un maziem un vidējiem uzņēmumiem 1999. gada pamatnostādnes paredz, ka atbalsta atļaušanas nosacījumi var būt mazāk stingri attiecībā uz kompensācijas pasākumu īstenošanu un pārraudzības ziņojumu saturu. Tomēr šie faktori neatbrīvo šādus uzņēmumus no prasības izstrādāt pārstrukturēšanas plānu, ne arī dalībvalsti no pienākuma nodrošināt to, ka pārstrukturēšanas atbalstu piešķir tikai ar nosacījumu, ka tiek īstenots pārstrukturēšanas plāns.
(158)
Pēc formālās izmeklēšanas sākšanas Slovākijas iestādes apstiprināja, ka uzņēmējdarbības plānu, ko atbalsta saņēmējam bija pienākums izstrādāt, lai varētu sākt izlīguma procedūru, ir izvērtējusi tikai kompetentā tiesa, t. i., nevis piešķīrēja iestāde, un ka ne tiesa, ne nodokļu birojs nav uzraudzījuši plāna īstenošanu.
(159)
Pretēji šim apstiprinājumam atbalsta saņēmējs apgalvoja, ka nodokļu birojs pirms izlīguma apstiprināšanas bija izvērtējis uzņēmējdarbības plāna spēju atjaunot ilgtermiņa dzīvotspēju, bet tas nesniedza pierādījumus, lai to pamatotu.
(160)
Atbalsta saņēmējs arī iebilda, ka tam, ka nav oficiāla pārstrukturēšanas plāna, nav nozīmes situācijā, kad Komisija veic atbalsta ex post novērtējumu un var novērtēt, vai atbalsta saņēmējs faktiski ir kļuvis dzīvotspējīgs. Atbalsta saņēmējs uzskata, ka oficiālu pārstrukturēšanas plānu var pieprasīt tikai ex ante novērtēšanas gadījumā, un tikai uz šādu novērtējumu attiecas 1999. gada pamatnostādnes.
(161)
Šāds arguments nav pareizs. Minētās 1999. gada pamatnostādnes attiecas gan uz paziņota, gan nelikumīga atbalsta saderības novērtējumu. Ikreiz, kad notiek novērtēšana, ir spēkā nosacījums, ka pārstrukturēšanas atbalstu piešķir, ja ir izstrādāts dzīvotspējīgs pārstrukturēšanas plāns. Komisijai novērtējums jāveic, pamatojoties uz informāciju, kas bijusi pieejama atbalsta piešķiršanas brīdī.
(162)
Var secināt, ka nodokļu birojam kā piešķīrējai iestādei nebija iespējas novērtēt pārstrukturēšanas plānu un nodrošināt to, ka tā debitoru parādus noraksta ar nosacījumu, ka, veicot pienācīgu uzraudzību, tiek īstenots šāds plāns. Tādējādi pirmais oficiālais nosacījums, kas ir pilnībā attiecināms arī uz ex post novērtējumu, nav ievērots.
(163)
Attiecībā uz uzņēmējdarbības plāna būtību Slovākijas iestādes nav sniegušas informāciju, kas mazinātu Komisijas šaubas par to, vai plāns ir reāls pārstrukturēšanas plāns, kā paredzēts 1999. gada pamatnostādnēs.
(164)
Komisija var tikai atkārtot secinājumu, pie kura tā nonākusi lēmumā par formālas izmeklēšanas sākšanu. Iesniegtais uzņēmējdarbības plāns ir tikai plāns, kas attiecas uz atbalsta saņēmēja aktuālo problēmu saistībā ar valstij atmaksājamā parāda palielināšanos. Plānā nekādā veidā nav analizēti ne apstākļi, kas izraisījuši atbalsta saņēmēja grūtības, ne arī uzņēmuma finanšu stāvoklis attiecīgajā brīdī un tā finansiālās izredzes. Tā kā šādas analīzes nav bijis, atbalsta saņēmējs nav ierosinājis konkrētus pasākumus saistībā ar atsevišķajiem grūtību iemesliem. Vienīgais sīki raksturotais pasākums ir ierosinātā finanšu pārstrukturēšana, panākot izlīgumu ar kreditoriem.
(165)
Plānā nav minēta atbalsta saņēmēja pašu kapitāla palielināšana, ko atbalsta saņēmējs minēja kā vienu no pārstrukturēšanas pasākumiem. Lietas materiālos nav informācijas, kas pierādītu, ka Hydree Slovakia veiktais kapitāla palielinājums būtu jāuzskata par pasākumu, kas nodrošinājis to, ka atbalsta saņēmējs ilgtermiņā neatkārtos savu stratēģiju ražošanas finansēšanā izmantot PVN un akcīzes nodokļu parādu, kas galu galā izraisīja uzņēmuma grūtības. Slovākijas iestādes apstiprināja, ka kapitāla palielinājums nekādā veidā nemazina finansiālo problēmu atkārtošanās risku. Šīs šaubas vēl jo vairāk pastiprinās, ņemot vērā, ka kapitāla palielinājums bija SKK 21 miljons, bet pārstrukturētais parāds bija SKK 644 miljoni.
(166)
Kapitāla palielinājums pats par sevi nav pierādījums par tirgus uzticēšanos tam, ka atbalsta saņēmējs atgūs ilgtermiņa dzīvotspēju. Komisija norāda, ka, neraugoties uz aktīviem centieniem, atbalsta saņēmējam nav izdevies saņemt aizdevumu no privātbankas.
(167)
Turklāt ražošanas aktīvu iznomāšana atbalsta saņēmēja konkurentam Old Herold s. r. o. nepārprotami bija nepieciešama tādēļ, ka atbalsta saņēmējs bija zaudējis licenci, kas tam ļauj ražot spirtu un dzērienus uz spirta bāzes, nevis tādēļ, ka šāda ražošana būtu radījusi zaudējumus un tāpēc vajadzētu veikt pārstrukturēšanu. Atbalsta saņēmējs pats būtu varējis pieprasīt jaunu licenci pēc izlīguma pabeigšanas, bet nav to darījis. Tomēr Komisija konstatē, ka atbalsta saņēmējs turpina pārdot produktus, ko ražo Old Herold, izmantojot atbalsta saņēmēja aktīvus un zīmolu, un pat plāno šos pārdošanas apjomus palielināt, kā norādīts gada ziņojumā par laikposmu no 2004. gada 29. aprīļa līdz 2004. gada 30. decembrim. Tāpēc šo ražošanas aktīvu iznomāšanu nevar uzskatīt par pārstrukturēšanas pasākumu, jo, ņemot vērā visus pieejamos pierādījumus, nav bijis vajadzības pārstrukturēt šo ražošanas daļu.
(168)
Attiecībā uz pārējiem uzņēmējdarbības plānā ierosinātajiem pasākumiem Komisijas šaubas vēl nav kliedētas. Šie pasākumi ir tikai parastās uzņēmējdarbības gaitas pasākumi, nevis racionalizācijas pasākumi (veca aprīkojuma vai transportlīdzekļu pārdošana). Abi ierosinātie strukturālie pasākumi (nerentablo bezalkoholisko produktu ražošanas izbeigšana un nekustamā īpašuma daļas pārdošana) tika izklāstīti ļoti vispārīgi, nenorādot konkrētus produktus vai termiņu. Slovākijas iestādes apstiprināja, ka nekustamais īpašums, ko bija paredzēts pārdot (administratīva ēka, veikals un atpūtai paredzēta ēka), 2005. gada 10. oktobrī nebija pārdots, t. i., ka šis plānotais pasākums nav īstenots, kā tika paziņots.
(169)
Ņemot vērā to, ka nav ne oficiāla pārstrukturēšanas plāna, ne faktiskas grūtību analīzes, ne šo grūtību novēršanai vajadzīgo pasākumu analīzes, ne arī tirgus nosacījumu un izredžu analīzes, Komisija secina, ka atbalsta saņēmēja iesniegtais uzņēmējdarbības plāns nav faktisks pārstrukturēšanas plāns, kā paredzēts 1999. gada pamatnostādnēs (52). Tāpēc Komisijas šaubas par to, vai atbalsta saņēmējs atgūs ilgtermiņa dzīvotspēju, netika kliedētas.
3.3.2. Atbalsts, kas nepārsniedz nepieciešamo minimumu
(170)
Kaut gan, lai secinātu, ka atbalsts nav saderīgs ar iekšējo tirgu, pietiek ar Komisijas secinājumu, ka joprojām nav kliedētas šaubas par ilgtermiņa dzīvotspēju, jo nav faktiska pārstrukturēšanas plāna, Komisija tomēr analizēs arī otru galveno kritēriju, kas noteikts 1999. gada pamatnostādnēs, proti, atbalstam ir jābūt ierobežotam līdz nepieciešamajam minimumam.
(171)
Saskaņā ar 1999. gada pamatnostādņu 40. punktu atbalsta apjoms un intensitāte ir maksimāli jāierobežo tiktāl, cik vajadzīgs, lai nodrošinātu pārstrukturēšanu, ņemot vērā finanšu resursus, kas ir atbalsta saņēmējam. Atbalsta saņēmējam pārstrukturēšanā jāveic nozīmīgs savu resursu ieguldījums.
(172)
Pārstrukturēšanas izmaksas bija kopējā tā parāda summa, kas pārstrukturēts izlīguma ietvaros. Atbalsta saņēmējs samaksāja 35 % no šīs summas.
(173)
Slovākijas iestādes nesniedza sīkākus paskaidrojumus, reaģējot uz šaubām, ko Komisija paudusi šajā saistībā. Atbalsta saņēmējs paskaidroja, kā tas finansējis pēc izlīguma palikušo parādu (sk. 30.-35. punktu). Atbalsta saņēmējs apgalvo, ka tā ieguldījums bija SKK 231 miljons (EUR 6,1 miljons).
(174)
Pirmkārt, atbalsta saņēmējam pieejamo resursu vērtība bija lielāka par parāda summu, kas bija atlikusi pēc izlīguma. Tas liecina, ka atbalsts nebija ierobežots līdz nepieciešamajam minimumam.
(175)
Tomēr, kas ir vēl svarīgāk - Komisija uzskata, ka Old Herold piešķirtais kredīts nav uzskatāms par paša atbalsta saņēmēja ieguldījumu 1999. gada pamatnostādņu izpratnē. Parādi kreditoriem ir pastāvīgs uzņēmuma darbības finansējuma avots. Tie ir īstermiņa aizdevumi, kas tomēr ir jāatmaksā. Tikai tad, ja piegādātāji piekrīt atļaut parāda atmaksāšanu termiņā, kas ir ilgāks par parasto, uzņēmumam ir pieejami papildu resursi pārstrukturēšanai. Šāda atlikšana ir pazīme, ka tirgus tic dzīvotspējas atjaunošanai.
(176)
Atbalsta saņēmējs nekādā veidā nepierādīja, ka maksājuma atlikšana, ko veica Old Herold, būtiski pārsniedza to, kas ir parasta komercdarbības prakse starp atbalsta saņēmēju un tā piegādātājiem. Maksājuma termiņš, kas ir 40 dienas, šķiet, ir standarta prakse, jo īpaši ņemot vērā to, ka atbalsta saņēmējam tas tika atvēlēts pēc izlīguma. Tāpēc atbalsta saņēmējam finansiālu grūtību vairs nebija. Izlīguma mērķis tieši bija palīdzēt atbalsta saņēmējam atrisināt finansiālās problēmas.
(177)
Tāpēc Komisija secina, ka šo pagarināto atmaksas termiņu nevar uzskatīt par ieguldījumu pārstrukturēšanā no ārējiem resursiem.
(178)
Bez šādas termiņa atlikšanas atbalsta saņēmēja ieguldījums 1999. gada pamatnostādņu izpratnē ir SKK 131 miljons (EUR 3,4 miljoni) un tādējādi atbilst 20 % no pārstrukturēšanas izmaksām.
(179)
1999. gada pamatnostādnēs nav paredzēti sliekšņi, kas noteiktu, vai atbalsta saņēmēja paša ieguldījums ir uzskatāms par būtisku.
(180)
Ņemot vērā Komisijas praksi 1999. gada pamatnostādņu piemērošanā un Komisijas politikas izmaiņas šajā ziņā līdz ar robežvērtības ieviešanu ar 2004. gada pamatnostādnēm (53), Komisija uzskata, ka ieguldījums 20 % apmērā ir diezgan mazs. Saskaņā ar 1999. gada pamatnostādnēm šāds ieguldījums varētu būt pieņemams tikai tad, ja būtu izpildīti visi pārējie nosacījumi atbalsta apstiprināšanai. Tādā gadījumā Komisijai būtu jāņem vērā tādi kritēriji kā, piemēram, tas, vai uzņēmums darbojas atbalstāmajā reģionā, tas, kādā mērā finansējuma avoti atspoguļo tirgus - ne tikai atbalsta saņēmēja un tā akcionāru - uzticēšanos uzņēmuma ilgtermiņa dzīvotspējai, vai citas īpašas attiecīgā gadījuma iezīmes.
(181)
Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisija šajā gadījumā nevar piekrist tam, ka atbalsta saņēmēja ieguldījums ir būtisks. Komisija secina, ka nav kliedētas šaubas par to, vai atbalsta saņēmēja ieguldījums ir būtisks un vai atbalsts ir ierobežots līdz vajadzīgajam minimumam.
3.4. Atbalsta saderība: secinājums
(182)
Komisija secina, ka atbalsts nav saderīgs ar iekšējo tirgu kā glābšanas vai pārstrukturēšanas atbalsts. Turklāt šajā gadījumā nav piemērojama neviena cita LESD paredzētā atkāpe.
VII. SECINĀJUMI
(183)
Komisija konstatē, ka Slovākijas Republika ir nelikumīgi piešķīrusi nodokļu parāda norakstīšanu par labu Frucona Košice a.s., tādējādi pārkāpjot LESD 108. panta 3. punktu. Šis atbalsts nav saderīgs ar iekšējo tirgu un nav saskaņā ar nevienu LESD paredzēto atkāpi.
(184)
Kaut gan nodokļu biroja apstiprinātās norakstīšanas īstenošana ir apturēta, līdz būs zināms šīs procedūras iznākums, Komisija konstatē, ka priekšrocība atbalsta saņēmējam tika radīta brīdī, kad nodokļu birojs nolēma atteikties no savu prasījumu daļas un tādējādi atbalstu nodeva atbalsta saņēmēja rīcībā. Minētais brīdis ir brīdis, kad 2004. gada 23. jūlijā stājās spēkā kreditoru nolīgums. Atbalsta saņēmēja priekšrocība salīdzinājumā ar tā konkurentiem izpaudās faktā, ka nodokļu birojs neīstenoja savus nodokļu prasījumus.
(185)
Lai atjaunotu iepriekšējo stāvokli, valsts atbalsts ir jāatgūst. Ņemot vērā, ka priekšrocība tika piešķirta brīdī, kad 2004. gada 23. jūlijā stājās spēkā kreditoru nolīgums, atgūstamā atbalsta summa ir visa norakstīto parādu summa, kas paredzēta minētajā nolīgumā.
(186)
Tomēr Slovākijas Republikas Augstākā tiesa lēma, ka ceļu satiksmes nodokļu parādi SKK 424 490 apmērā ir kļūdaini iekļauti izlīgumā. Tādēļ nolīgumā iekļautais pamatparāds tika samazināts par minēto summu, un parāda nodokļu birojam koriģētā summa, ko iekļāva nolīgumā, bija SKK 640 369 341.
(187)
Ceļu satiksmes nodokļu parādi, ko iepriekš uzskatīja par norakstītiem, tika pilnībā nomaksāti 2006. gada 2. augustā. Šis maksājums būtu jāņem vērā, aprēķinot atbalsta summu un procentus, kas vēl ir jāatgūst,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Lēmums 2007/254/EK ir atcelts.
2. pants
Valsts atbalsts SKK 416 515 990 apjomā, ko Slovākijas Republika īstenojusi par labu Frucona Košice a.s., nav saderīgs ar iekšējo tirgu.
3. pants
1. Slovākijas Republika veic visus vajadzīgos pasākumus, lai no atbalsta saņēmēja atgūtu 2. pantā minēto atbalstu, kas tam nelikumīgi piešķirts, un ņem vērā, ka summa SKK 424 490 apmērā, kura atbilst ceļu satiksmes nodokļu parādiem, 2006. gada 2. augustā tika iemaksāta vietējā nodokļu biroja kontā.
2. Atgūšanu veic nekavējoties un saskaņā ar valsts tiesību aktos paredzētajām procedūrām, ja tās paredz iespēju nekavējoties un efektīvi izpildīt lēmumu.
3. Atgūstamajai summai pieskaita procentus par visu laika posmu no dienas, kad tā tika nodota Frucona Košice, a.s. rīcībā, līdz tās faktiskajam atgūšanas brīdim.
4. Procentus aprēķina saskaņā ar noteikumiem, kas paredzēti V nodaļā Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regulā (EK) Nr. 794/2004, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 659/1999, ar kuru nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK Līguma 93. panta piemērošanai (54). Piemēro salikto procentu likmi par visu laika posmu, kas minēts 3. punktā.
4. pants
Divu mēnešu laikā pēc šā lēmuma paziņošanas Slovākijas Republika informē Komisiju par pasākumiem, ko tā veikusi, pildot šo lēmumu. Tā minēto informāciju sniedz, izmantojot šā lēmuma pielikumā norādīto veidlapu.
5. pants
Šis lēmums ir adresēts Slovākijas Republikai.
Briselē, 2013. gada 16. oktobrī