ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 17. července 2013
týkající se státní podpory SA.33726 (11/C) [ex SA.33726 (11/NN)] poskytnuté Itálií (posunutí platby za dávky na mléko v Itálii)
(oznámeno pod číslem C(2013) 4046)
(Pouze italské znění je závazné)
(2013/665/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské Unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedeným článkem, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Poté, co se Komise dozvěděla, že dne 27. února 2011 vstoupil v platnost zákon, kterým se uzákonil vládní dekret (decreto legge) č. 225 ze dne 29. prosince 2010, jenž umožňuje posunutí platby splátky dávek na mléko splatných italskými producenty mléka v souladu se splátkovým kalendářem schváleným rozhodnutím Rady 2003/530/ES ze dne 16. července 2003 o slučitelnosti podpory, kterou má Italská republika v úmyslu poskytnout svým producentům mléka, se společným trhem (1), (2), požádala italské orgány dopisem ze dne 17. března 2011 o doplňující informace ohledně dotčené zprávy.
(2)
Dopisem ze dne 24. června 2011 zaevidovaným dne 29. června 2011 italské orgány předaly Komisi požadované doplňující informace.
(3)
Faxem ze dne 14. října 2011 útvary Komise poté, co přezkoumaly doplňující informace poskytnuté italskými orgány, a s přihlédnutím ke skutečnosti, že výše uvedené posunutí platby bylo provedeno, aniž by bylo předem Komisi oznámeno a Komisí schváleno, oznámily orgánům otevření spisu o neoznámené podpoře, kterému bylo přiřazeno číslo SA.33726 (2011/NN).
(4)
Dopisem ze dne 11. ledna 2012 Komise informovala Itálii o svém rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy ve věci výše uvedeného posunutí platby a splátkového kalendáře schváleného rozhodnutím 2003/530/ES, do kterého se doplňuje uvedené posunutí, jež představuje novou podporu [(podpora SA.33726 (11/C)]), a vyzvala italské orgány, aby ve lhůtě jednoho měsíce předložily své připomínky k zahájení řízení.
(5)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek k dotčené podpoře.
(6)
Komise obdržela připomínky zúčastněných třetích stran, které předala Itálii, a poskytla jí příležitost se k nim vyjádřit.
(7)
E-mailem ze dne 13. února 2012 předalo Stálé zastoupení Itálie při Evropské unii Komisi dopis italských orgánů s žádostí o prodloužení lhůty pro podání připomínek k zahájení řízení o dva měsíce. Faxem ze dne 21. února 2012 bylo uvedené žádosti o prodloužení vyhověno.
(8)
E-maily ze dne 26. dubna 2012 a ze dne 27. dubna 2012 předalo Stálé zastoupení Itálie při Evropské unii Komisi odpověď italských orgánů k zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy.
(9)
K připomínkám zúčastněných stran se italské orgány nijak nevyjádřily.
II. POPIS
(10)
V článku 1 rozhodnutí 2003/530/ES se uvádí:
„Podpora plánovaná Italskou republikou ve prospěch producentů mléka, v jejímž rámci Itálie uhradí Společenství dlužnou částku v souvislosti s doplňkovou dávkou na mléko a mléčné produkty za hospodářské roky 1995/96 až 2001/02 namísto producentů a v jejímž rámci Itálie umožní svým producentům vyrovnat dluhy prostřednictvím bezúročného posunutí platby v průběhu několika let, se výjimečně považuje za slučitelnou se společným trhem, a to pod podmínkou, že:
-
splacení se uskuteční v plné výši v konstantních ročních splátkách,
-
nebude překročena čtrnáctiletá lhůta splatnosti počínající dnem 1. ledna 2004.“
(11)
Zákonem č. 10/2011 byl do článku 1 vládního dekretu č. 225 ze dne 29. prosince 2010 doplněn odstavec 12k, který posouvá platbu splátky dávek na mléko splatné ke dni 31. prosince 2010 na 30. června 2011. Náklady na posunutí splatnosti se zahrnou do celkově přidělené částky ve výši pěti milionů EUR určené pro různé účely.
(12)
Ve svém dopise ze dne 24. června 2011 italské orgány upřesnily, že grantový ekvivalent tohoto opatření bude zahrnut do režimu podpory de minimis stanoveného pro Itálii nařízením Komise (ES) č. 1535/2007 ze dne 20. prosince 2007 o použití článků 87 a 88 Smlouvy ES (4) na podporu de minimis v produkčním odvětví zemědělských produktů (5).
III. DŮVODY ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
(13)
Komise zahájila řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy z těchto důvodů:
-
italské orgány projevily svůj záměr zahrnout grantový ekvivalent dotčeného posunutí platby do režimu „de minimis“ stanoveného nařízením (ES) č. 1535/2007. Avšak nejen že použitelnost uvedeného nařízení byla právně sporná, neboť italské orgány neposkytly žádné podrobnosti o dodržování stropů jednotlivých podpor nebo podpory na členský stát jako celek stanovených nařízením, ale toto nařízení navíc zakazuje udělování podpor de minimis, které by při kumulaci s jinými státními podporami znamenaly překročení maximální povolené výše státní podpory. Jelikož podpora schválená Radou představovala maximální podporu, kterou mohla Itálie svým producentům mléka poskytnout, zahrnutí grantového ekvivalentu posunutí platby do režimu de minimis má za následek překročení maximální výše podpory schválené Radou,
-
z toho tedy vyplývá, že Komise nemohla vyloučit existenci prvku podpory v posunutí platby (kdy toto posunutí představuje ekvivalent bezúročného úvěru, dále jen „související podpora“), a italské orgány nepředaly žádné informace, které by umožňovaly odůvodnění podpory na základě použitelných předpisů týkajících se státních podpor v odvětví zemědělství (pokyny Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013) (6),
-
posunutí plateb má za následek porušení rozhodnutí 2003/530/ES (neboť již není dodržena jedna z jeho podmínek - konstantnost ročních splátek), a celý splátkový režim tedy mění, ve vztahu k těm, kdo posunutí využili, v novou podporu (neboť nespadá do rámce rozhodnutí 2003/530/ES), která zjevně není podle žádného z ustanovení výše uvedených pokynů přípustná.
IV. PŘIPOMÍNKY ITALSKÝCH ORGÁNŮ K ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO ŘÍZENÍ
(14)
V dopise předaném e-mailem ze dne 26. dubna 2012 se italské orgány zaměřily především na použití splátkového režimu plateb dávky na mléko schváleného rozhodnutím 2003/530/ES. Podle italských orgánů využívá tento režim 11 271 příjemců. Z nich 9 965 (tj. 88,41 % z celkového počtu) zaplatilo splátku dávek splatnou ke dni 31. prosince 2010 včas, 1 291 využilo posunutí platby a 15 příjemců neprovedlo žádnou platbu, což mělo za následek jejich vyloučení ze splátkového programu.
(15)
Italské orgány dále upřesnily, že pro výpočet grantového ekvivalentu podpor obdržených příjemci v rámci posunutí platby byly zohledněny úroky za období od 1. ledna 2011 do data skutečného uhrazení splátky, na kterou se posunutí vztahuje, při použití tříměsíční sazby Euribor ke dni 1. října 2010 zvýšené o 100 bazických bodů (1,942 %). Dosažené výsledky ukazují, že grantový ekvivalent posunutí platby se pohybuje v rozmezí od 0,08 EUR do 694,19 EUR a že z 1 291 příjemců, kteří využili posunutí platby, jich 1 187 obdrželo podporu ve výši méně než 100,00 EUR. Podle italských orgánů tyto číselné údaje ukazují, že posunutí platby podle zákona č. 10/2011 neohrozilo řádný průběh splátkového programu, který je i nadále v souladu s obsahem rozhodnutí 2003/530/ES, jak prokazuje skutečnost, že posunutí platby využilo pouze 11,45 % producentů účastnících se dotčeného programu.
(16)
Z výše uvedených důvodů italské orgány potvrzují, že jak bylo uvedeno v dopise ze dne 24. června 2011 (viz bod 13), přiznané posunutí platby splátky dávek představuje podporu de minimis. Italské orgány také dodávají, že ověřily dodržování (v absolutních údajích) stropu jednotlivé podpory podle čl. 3 odst. 2 nařízení (ES) č. 1535/2007 a rovněž stropu ve výši 320 505 000 EUR za tříleté rozpočtové období stanoveného pro Itálii týmž nařízením a že grantový ekvivalent posunutí platby ve skutečnosti činí celkem 50 877,41 EUR. V současné době italské orgány ověřují, zda byly tyto stropy dodrženy s přihlédnutím k dalším podporám de minimis poskytnutým v rozpočtových letech 2009, 2010 a 2011.
(17)
Pokud jde o postoj Komise, podle něhož podpora schválená rozhodnutím 2003/530/ES musí být pro svou povahu a pro svůj mimořádný charakter považována za jedinou maximální podporu, kterou nelze kumulovat s žádným jiným druhem zásahu, italské orgány především zdůrazňují, že dotčené rozhodnutí uznalo existenci mimořádných okolností, které vedly Radu k tomu, aby dotčenou podporu považovala za slučitelnou s článkem 107 Smlouvy, pokud budou dodrženy určité podmínky. Italské orgány dále zdůrazňují, že z provedených kontrol vyplývá, že splátkový program je v souladu s ustanoveními rozhodnutí 2003/530/ES, neboť s výjimkou patnácti producentů, kteří již byli z programu vyloučeni, všichni producenti uhradili sedm splátek. Podle jejich názoru mimořádný charakter okolností, které vedly k přijetí rozhodnutí 2003/530/ES, sám o sobě nepředstavuje prvek, který vylučuje možnost, aby příjemci podpory schválené Radou využívali veškerých dalších výhod: Smlouva se pouze dovolává zmíněných mimořádných okolností, aniž by stanovila omezení s ohledem na povahu nebo způsob provádění schválených podpor, a výjimku z článku 107 a z nařízení podle článku 109 Smlouvy pouze podmiňuje přijetím jednomyslného rozhodnutí Rady. V daném případě se mimořádný charakter, který měl za následek přijetí rozhodnutí 2003/530/ES, plně odráží ve způsobech přijetí samotného rozhodnutí, tj. existence jednomyslnosti, a je třeba jej hledat v okolnostech, které určují přijetí rozhodnutí, a nikoli v samotné podpoře.
(18)
Podle italských orgánů navíc posunutí platby přestavuje podporu de minimis, a musí být proto posuzováno jako samostatné opatření s ohledem na malou účast producentů, nízké dotčené částky a zachování splátkového programu, jehož struktura zůstává nedotčena jak z hlediska celkového počtu splátek, tak z hlediska splatnosti.
(19)
Italské orgány konečně připomínají, že ministerský dekret ze dne 30. července 2003, kterým se provádí rozhodnutí Rady, stanoví, že subjekty zapojené do splátkového programu se závazně zříkají jakéhokoli sporu v souvislosti s platbou splatných dávek a že dlužníci, kteří platby neprovedou, budou z programu vyloučeni. Podle italských orgánů má tato podmínka za následek zahájení postupů vymáhání, které producenty přimějí k tomu, aby se obrátili na soud. Bylo by tedy rozumné vyhnout se sporům kvůli navracení směšně malých částek v rámci operací, jejichž náklady by byly vyšší než částky, které mají být navráceny. V této souvislosti odkazují italské orgány na čl. 32 odst. 6 nařízení Rady (ES) č. 1290/2005 ze dne 21. června 2005 o financování společné zemědělské politiky (7), podle kterého mohou v náležitě odůvodněných případech členské státy rozhodnout, že nebudou ve zpětném získávání pokračovat, pokud jsou vynaložené a odhadované náklady na zpětné získávání vyšší než částka, která má být získána zpět. Podle nich by toto ustanovení mělo být analogicky použito i v daném případě. Každopádně obdobné ustanovení je obsaženo také v čl. 25 odst. 4 zákona č. 289/2002 (finanční zákon z roku 2003), podle něhož je 12 EUR považováno za částku malé výše, která nepodléhá vymáhání. Z příjemců, kteří posunutí platby využili, jich 559 obdrželo podporu nižší, než je uvedená částka.
(20)
V dopise předaném e-mailem ze dne 26. dubna 2012 italské orgány poskytly seznam příjemců, kteří využili posunutí platby, a částky podpory, kterou každý z těchto příjemců obdržel.
V. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN K ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(21)
Dne 7. března 2012 Komise obdržela připomínky k zahájení řízení od jedné ze zúčastněných třetích stran.
(22)
V těchto připomínkách chce zúčastněná strana v zásadě vědět, proč Komise omezila zahájení řízení na posunutí platby podle zákona č. 10/2011 a nevztáhla jej na ustanovení článku 40a zákona č. 122/2010, který stanoví posunutí platby jedné ze splátek, které mají být uhrazeny v rámci doplňkového splátkového programu zavedeného zákonem č. 33/2009, a vyzývá Komisi, aby postupovala v tomto smyslu. V této souvislosti uvedená zúčastněná strana připomíná, že podnět týkající se ustanovení článku 40a zákona č. 122/2010 byl již Komisi předložen a Komisí odložen.
(23)
Dne 10. března 2012 Komise obdržela připomínky k zahájení řízení od další zúčastněné třetí strany.
(24)
V těchto připomínkách zúčastněná strana Komisi upozorňuje na ustanovení čl. 1 odst. 4 vládního dekretu č. 16/2012, který v případě podniků v ekonomických obtížích dlužníkovi umožňuje rozdělit platbu splatných částek do konstantních splátek. Tato zúčastněná strana Komisi žádá, aby zasáhla a konstatovala neslučitelnost uvedených ustanovení s vnitřním trhem.
(25)
Dne 14. března 2012 Komise obdržela připomínky k zahájení řízení od další zúčastněné třetí strany.
(26)
Rovněž tato zúčastněná třetí strana ve svých připomínkách odkazuje na vládní dekret č. 16/2012 a zdůrazňuje nerovnost zacházení, která podle ní existuje mezi chovateli, a také přesnost údajů použitých agenturou AGEA (Agentura pro poskytování podpor v oblasti zemědělství - italská platební agentura) pro výpočet doplňkové dávky.
VI. POSOUZENÍ
VI.1. Existence podpory
(27)
Podle čl. 107 odst. 1 Smlouvy podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem.
(28)
Dotčené opatření, tj. podpora související s posunutím platby (poskytnutí ekvivalentu bezúročného úvěru - viz bod 13 druhá odrážka), ale také nová podpora vyplývající z porušení rozhodnutí 2003/530/ES (nezaplacené úroky z již uhrazených ročních splátek a jistina a dosud nezaplacené úroky ze zbývajících ročních splátek až do ukončení splátkového kalendáře, tedy do 31. prosince 2017) (nová podpora - viz bod 13 třetí odrážka) odpovídá této definici:
(29)
Podpora je přičitatelná státu, protože vychází z vnitrostátního zákona; je financována z veřejných prostředků v tom smyslu, že italský stát se tím, že schválil posunutí platby roční splátky stanovené rozhodnutím 2003/530/ES a tímto posunutím vytvořil novou podporu, v určitém časovém období připravil o částku, kterou mohl využít pro jiné účely.
(30)
Podpora zvýhodňuje určité podniky, zejména zemědělské podniky produkující mléko.
(31)
S ohledem na italskou pozici na trhu může podpora ovlivnit obchod (8).
(32)
Podpora by mohla narušit hospodářskou soutěž, neboť podniky, které ji přijaly, získaly ve skutečnosti výhodu (posunutí není úročeno, a odpovídá tedy úvěru s nulovou úrokovou sazbou), kterou by za běžných tržních podmínek nezískaly a díky níž se v porovnání s podniky, které tuto výhodu neměly, dostaly z hlediska hospodářské soutěže do zajímavější pozice (9).
(33)
Nicméně s ohledem na doplňující informace poskytnuté italskými orgány v reakci na zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy je zapotřebí ověřit, zda dotčené opatření může spadat do režimu de minimis v souladu s ustanoveními nařízení (ES) č. 1535/2007, a zda tedy nemusí být považováno za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(34)
V dopise předaném e-mailem ze dne 26. dubna 2012 italské orgány prokázaly, že úroky spojené s posunutím platby se pohybují v rozmezí od 0,08 EUR do 694,19 EUR. Italské orgány dále upřesnily, že ověření neprokázalo překročení stropu stanoveného pro Itálii za tříleté rozpočtové období, ale že musí ještě ověřit, zda existuje riziko překročení stropu jednotlivé podpory v případě kumulace podpor de minimis za rozpočtová období 2009, 2010 a 2011.
(35)
Komise může s jistotou konstatovat, že výše úroků souvisejících s posunutím plateb, pokud jsou uvažovány samostatně, nepřekračuje částku 7 500 EUR stanovenou v čl. 3 odst. 2 nařízení (ES) č. 1535/2007, a bere na vědomí skutečnost, že celková výše podpor poskytnutých formou posunutí platby, tj. 50 877,41 EUR, neměla za následek překročení stropu 320 505 000 EUR stanoveného pro Itálii v příloze uvedeného nařízení. Komise však nemá k dispozici žádný nový důkaz o tom, že strop jednotlivé podpory ve výši 7 500 EUR nebyl v žádném případě překročen, pokud se započítají také všechny podpory de minimis obdržené stejným příjemcem v kterémkoli tříletém rozpočtovém období, neboť od 26. dubna 2012 Komise od italských orgánů, které v tomto smyslu prováděly ověření, již neobdržela žádné informace. Komise proto nemůže dospět k závěru, že výše uvedený strop jednotlivé podpory byl ve všech případech dodržen, tím spíše, že Komise musí také přihlížet k nové podpoře vyplývající z porušení rozhodnutí 2003/530/ES. Komise skutečně musí dotčené opatření (podporu související s posunutím platby - poskytnutí ekvivalentu bezúročného úvěru - a novou podporu vyplývající z porušení rozhodnutí 2003/530/ES) komplexně přezkoumat: posunutí platby využil značný počet příjemců (více než 1 250) a částka podpory zahrnuje také část jistiny (odpovídající ročním splátkám, které jsou splatné ke dni 31. prosince 2013, 2014, 2015, 2016 a 2017) s úroky, čímž významně přesahuje úroky související s posunutím platby použité italskými orgány na podporu své argumentace.
(36)
Navíc čl. 3 odst. 7 nařízení Komise (ES) č. 1535/2007 stanoví, že „podporu de minimis nelze kumulovat se státní podporou na tytéž způsobilé výdaje, pokud v důsledku této kumulace míra podpory přesahuje úroveň stanovenou právními předpisy Společenství za zvláštních okolností každého případu“.
(37)
V tomto ohledu již Komise při zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy uvedla, že posunutí platby je nutné přičlenit k podpoře schválené Radou, kterou je třeba v této souvislosti považovat za přípustný strop.
(38)
Italské orgány se také domnívají, že posunutí platby musí být posuzováno jako samostatné opatření s ohledem na malou účast producentů, nízké částky a zachování splátkového programu, jehož struktura zůstává nedotčena jak z hlediska celkového počtu splátek, tak z hlediska splatnosti.
(39)
Komise tento postoj nesdílí. Je totiž jasné, že posunutí platby je přímo spojené se splácením, jehož splátkový kalendář byl podrobně stanoven rozhodnutím 2003/530/ES, kde se v čl. 1 odst. 1 první odrážce jasně uvádí, že splacení se musí uskutečnit v plné výši v konstantních ročních splátkách. Nelze se tedy domnívat, že posunutí nemá žádnou souvislost se splátkovým kalendářem zavedeným rozhodnutím 2003/530/ES.
(40)
Italské orgány dále popírají skutečnost, že podpora schválená Radou je maximální částkou, která může být producentům mléka poskytnuta. Podle nich dotčené rozhodnutí uznalo existenci mimořádných okolností, které vedly ke schválení splátkového kalendáře plateb, ale mimořádný charakter těchto okolností sám o sobě nepředstavuje faktor vylučující jakoukoli možnost, aby příjemci obdrželi jakoukoli další podporu, neboť Smlouva pouze zmiňuje mimořádné okolnosti, aniž by kladla omezení týkající se povahy a způsobů použití schválených podpor. V daném případě se mimořádný charakter, který měl za následek přijetí rozhodnutí 2003/530/ES, plně odráží ve způsobech přijetí samotného rozhodnutí, tj. existence jednomyslnosti, a je třeba jej hledat v okolnostech, které určují přijetí rozhodnutí, a nikoli v samotné podpoře.
(41)
Komise nemůže sdílet názor vyjádřený italskými orgány. Je sice pravdou, že Smlouva v čl. 108 odst. 2 třetím pododstavci stanoví, že „Rada může […] jednomyslně rozhodnout, že podpora […] má být […] považována za slučitelnou s vnitřním trhem, odůvodňují-li takové rozhodnutí mimořádné okolnosti“ a bod 8 odůvodnění rozhodnutí 2003/530/ES uvádí, že „[…] se uznává existence mimořádných okolností, které […] opravňují považovat podporu […] za slučitelnou se společnou organizací trhů“, nic to však nemění na tom, že Rada ve výroku rozhodnutí stanovila, že podporu lze pokládat za slučitelnou s vnitřním trhem „mimořádně“ a bez „přihlédnutí k mimořádným okolnostem“. Výraz „mimořádně“ jasně naznačuje, že Rada chtěla oznámit poskytnutí podpory a přiznat jí jedinečný charakter navzdory existenci mimořádných okolností podle bodu 8 odůvodnění a že odkaz na jednomyslnost italských orgánů, pokud může skutečně prokázat mimořádný postup, nemůže zpochybnit jedinečný charakter podpory vymezený v rozhodnutí.
(42)
Vzhledem k tomu, že v daných souvislostech představovala podpora schválená Radou pro svůj jedinečný charakter přípustný strop, tj. ekvivalent 100 % podpory, doplnění posunutí platby má za následek automatické uplatnění ustanovení čl. 3 odst. 7 nařízení (ES) č. 1535/2007. Grantový ekvivalent posunutí platby tudíž nemůže spadat do působnosti výše uvedeného nařízení, a představuje proto prvek státní podpory, jehož slučitelnost s vnitřním trhem je nezbytné analyzovat na základě pravidel hospodářské soutěže platných v okamžiku přiznání posunutí platby, stejně jako novou podporu vyplývající z porušení rozhodnutí Rady 2003/530/ES.
VI.2 Slučitelnost podpory s vnitřním trhem
(43)
Pravidla hospodářské soutěže použitelná v okamžiku přiznání posunutí platby jsou obsažena v pokynech Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013.
(44)
V dopise předaném e-mailem ze dne 26. dubna 2012 italské orgány vycházely z argumentu, podle něhož mělo být posunutí platby považováno za součást rámce režimu de minimis, a proto podle pravidel obsažených ve výše uvedených pokynech neposkytly žádné odůvodnění slučitelnosti posunutí platby s vnitřním trhem ani nové podpory poskytované nad rámec rozhodnutí 2003/530/ES.
(45)
Komise tedy nemá k dispozici žádný nový důkaz, který by umožnil vyvrátit pochybnosti vyjádřené v okamžiku zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy. Podpora související s posunutím plateb a následně nová podpora poskytnutá nedodržením rámce rozhodnutí 2003/530/ES proto představují jednostranné podpory zaměřené jednoduše na vylepšení finanční situace výrobců, ale nijak nepřispívající k rozvoji odvětví, tj. provozní podpory neslučitelné s vnitřním trhem ve smyslu bodu 15 výše uvedených pokynů.
VI.3 Navrácení
(46)
V případě zjištění neslučitelnosti podpory s vnitřním trhem má Komise v souladu s ustanoveními Smlouvy a ustálenou judikaturou Soudního dvora Evropské unie pravomoc rozhodnout, zda má příslušný členský stát podporu zrušit nebo změnit (10). Cílem povinnosti uložené danému státu, aby zrušil podporu, kterou Komise považuje za neslučitelnou s vnitřním trhem, je podle ustálené judikatury Soudního dvora obnova stavu. V tomto smyslu Soudní dvůr prohlásil, že tento cíl je splněn, jakmile příjemce vrátí částky poskytnuté z titulu protiprávní podpory, čímž ztratí výhodu, kterou vůči svým konkurentům na trhu měl, a dojde k obnově stavu, jenž existoval před poskytnutím podpory (11).
(47)
V souladu s touto judikaturou článek 14 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (12), stanoví, že je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil (v tomto případě všichni příjemci, kteří využili posunutí platby).
(48)
Itálie je tedy povinna přijmout veškerá nezbytná opatření, aby příjemci navrátili neslučitelnou podporu, která jim byla poskytnuta. Podle bodu 42 oznámení Komise „Cesta k účinnému provádění rozhodnutí Komise, jimiž se členským státům nařizuje zajistit navrácení protiprávní a neslučitelné podpory“ (13), má Itálie na to, aby toto rozhodnutí provedla, čtyři měsíce od data jeho oznámení. Částky, které mají být navráceny, se úročí podle nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (14).
(49)
Toto rozhodnutí musí být provedeno okamžitě, zejména pokud jde o navrácení všech jednotlivých neslučitelných podpor, které byly poskytnuty.
(50)
S ohledem na velmi zvláštní souvislosti, v nichž byla podpora poskytnuta (podpora byla doplněna do programu, který tvoří balíček schválený Radou), a na její důsledky (porušení podmínek rozhodnutí 2003/530/ES pro ty, kdo využili posunutí platby, zatímco podpora již byla rozhodnutím mimořádně schválena) by se navrácení, k němuž by mělo dojít u subjektů, které využily posunutí platby, mělo týkat těchto prvků:
a)
úroky spojené s posunutím platby splátky dávky, která byla splatná ke dni 31. prosince 2010, zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
b)
vzniklé úroky z ročních splátek, které byly splatné ke dni 31. prosince 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 a 2009 (jistina těchto ročních splátek byla uhrazena předtím, než posunutí platby vedlo k porušení rozhodnutí 2003/530/ES), zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
c)
vzniklé úroky z ročních splátek, které byly splatné ke dni 31. prosince 2011 a 2012 (žádná informace neprokazuje, že jistina nebyla ve lhůtě splatnosti uhrazena), zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
d)
jistina a úroky spojené s ročními splátkami, které jsou splatné ke dni 31. prosince 2013, 2014, 2015, 2016 a 2017, což je poslední datum splátkového kalendáře zavedeného rozhodnutím 2003/530/ES.
(51)
Důležitost, kterou italské orgány přisuzují nízké výši částek k navrácení, a riziko, že se producenti obrátí na vnitrostátní soudy, nic nemění na skutečnosti, že státní podporu, která nesplňuje podmínky požadované pro uplatnění některé z výjimek podle článku 107 Smlouvy, a je tedy neslučitelná s vnitřním trhem, musí příjemci navrátit tak, aby se obnovilo konkurenční prostředí existující před poskytnutím podpory. Skutečně podle ustálené judikatury Soudního dvora je zrušení protiprávní podpory prohlášené za neslučitelnou se společným trhem logickým důsledkem protiprávnosti, neboť cílem navrácení je pouze obnovení předchozího stavu (15); cíle obnovení předchozího stavu bylo dosaženo v okamžiku, kdy byly protiprávní podpory neslučitelné s vnitřním trhem příjemcem navráceny, čímž příjemce ztratil výhodu, kterou na trhu vůči svým konkurentům měl, a obnovil se stav předcházející poskytnutí podpory (16).
(52)
Navíc, pokud jde o nízkou výši částek k navrácení, italské orgány zjevně omezují rozsah navracení pouze na úroky, které je třeba připočítat k ročním splátkám, na něž se vztahuje posunutí platby. Navracení, které se týká pouze těch, kdo skutečně využili posunutí platby, musí proto zahrnovat celou podporu prohlášenou za neslučitelnou, zvýšenou o splatné úroky (v této souvislosti však viz bod 50).
(53)
Konečně názor, že producenti by se mohli obrátit na vnitrostátní soudy, nelze považovat za relevantní, neboť podle judikatury Soudního dvora pouhá obava z interních potíží, byť nepřekonatelných, nemůže odůvodnit to, že členský stát neplní své povinnosti vyplývající z unijního práva (17).
(54)
Za těchto podmínek bude moci Itálie uplatnit pravidla de minimis použitelná v odvětví zemědělství na navracení jednotlivých podpor od příjemců, kteří v okamžiku poskytnutí protiprávní podpory neslučitelné s vnitřním trhem splňují všechny podmínky použitelného nařízení de minimis (nařízení (ES) č. 1535/2007). V souladu s ustanoveními bodu 49 oznámení Komise „Cesta k účinnému provádění rozhodnutí Komise, jimiž se členským státům nařizuje zajistit navrácení protiprávní a neslučitelné podpory“ (18), se v případě protiprávních režimů podpor neslučitelných s vnitřním trhem od členského státu požaduje, aby vypracoval podrobnou analýzu každé jednotlivé podpory poskytnuté na základě uvedeného režimu. Aby mohla být určena přesná částka podpory, která má být navrácena každým jednotlivým příjemcem podle tohoto režimu, musí Itálie vymezit rozsah, v jakém byla podpora poskytnuta na konkrétní projekt, který v době poskytnutí podpory splňoval všechny podmínky nařízení o blokových výjimkách nebo režimu podpor schváleného Komisí. V takovém případě může členský stát uplatnit důležitou zásadu de minimis použitelnou v okamžiku poskytnutí protiprávní a neslučitelné podpory, která je předmětem rozhodnutí o navrácení ve smyslu článku 2 nařízení Rady (ES) č. 994/98 ze dne 7. května 1998 o použití článků 92 a 93 Smlouvy o založení Evropského společenství na určité kategorie horizontální státní podpory (19). Podle uvedené zásady jednotlivá podpora poskytnutá v rámci dotčeného opatření nepředstavuje podporu pro příjemce, kteří v okamžiku poskytnutí splňují podmínky stanovené platným nařízením de minimis (nařízení (ES) č. 1535/2007).
VI.4 Posouzení připomínek zúčastněných stran k dalším řízením
(55)
Pokud jde o připomínky formulované první zúčastněnou stranou (viz bod 22), Komise zdůrazňuje, že při odkladu platby podle článku 40a zákona č. 122/2010 týkající se splátky, která má být uhrazena v rámci doplňkového splátkového programu zavedeného zákonem č. 33/2009, se nepoužije řízení, které je předmětem tohoto rozhodnutí, neboť toto řízení se netýká doplňkového splátkového programu zavedeného rozhodnutím 2003/530/ES.
(56)
Pokud jde o připomínky předložené dalšími dvěma zúčastněnými stranami týkající se vládního dekretu č. 16/2012 (body 24 a 26), Komise zkoumá jejich obsah, ale považuje za nezbytné k nim přistupovat samostatně z důvodů administrativní efektivity souvisejících, mimo jiné, se skutečností, že spojení obou řízení prostřednictvím rozšíření řízení a uplatnění všech souvisejících administrativních formálních náležitostí by značně zpozdilo uzavření řízení, které je předmětem tohoto rozhodnutí.
VII. ZÁVĚR
(57)
Komise konstatuje, že Itálie provedla dotčené posunutí platby protiprávně, čímž se protiprávními staly i s tím související podpora (viz bod 13 druhá odrážka) a nový režim podpory daný porušením rozhodnutí 2003/530/ES (viz bod 13 třetí odrážka). Výše uvedená analýza prokazuje, že žádnou z těchto podpor nelze prohlásit za slučitelnou s vnitřním trhem, neboť italské orgány neposkytly důkazy slučitelnosti podle pravidel hospodářské soutěže použitelných v odvětví zemědělství (viz body 43 až 45) (italské orgány pouze tvrdily, že posunutí platby musí být uvažováno samostatně, tj. bez přihlédnutí k jeho dopadu na rozhodnutí 2003/530/ES, a lze jej považovat za režim de minimis). Komise tedy nemůže vyvrátit pochybnosti vyjádřené již při zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy.
(58)
Neslučitelné podpory se souvisejícími úroky musí být navráceny příslušnými příjemci, tj. těmi, kdo skutečně využili posunutí dotčené platby,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Posunutí platby splátky dávek na mléko splatné ke dni 31. prosince 2010 doplněné jako odstavec 12k do článku 1 vládního dekretu č. 225 ze dne 29. prosince 2010 zákonem č. 10/2011 a protiprávně uplatněné Itálií v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie představuje státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem.
2. Podpora vyplývající z nedodržení podmínek stanovených v rozhodnutí 2003/530/ES daná posunutím platby podle článku 1, kterou Itálie uplatnila protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie, je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
1. Itálie je povinna zajistit navrácení neslučitelných podpor podle čl. 1 odst. 1 a 2 od příslušných příjemců, kteří využili posunutí platby podle čl. 1 odst. 1.
2. Částky, které mají být navráceny, jsou úročeny za období od data, kdy byly dány příjemcům k dispozici, do data jejich skutečného navrácení.
3. Úroky se vypočtou jako složený úrok v souladu s kapitolou V nařízení (ES) č. 794/2004.
4. Navrácení, které se týká pouze těch, kdo skutečně využili posunutí platby podle článku 1, a jimž se tedy dostalo podpory podle článku 2, musí zahrnovat tyto prvky:
a)
úroky spojené s posunutím platby splátky dávky, která byla splatná ke dni 31. prosince 2010, zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
b)
vzniklé úroky z ročních splátek, které byly splatné ke dni 31. prosince 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 a 2009 (jistina těchto ročních splátek byla uhrazena předtím, než posunutí platby vedlo k porušení rozhodnutí Rady), zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
c)
vzniklé úroky z ročních splátek, které byly splatné ke dni 31. prosince 2011 a 2012 (žádná informace neprokazuje, že jistina nebyla ve lhůtě splatnosti uhrazena), zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
d)
jistina a úroky spojené s ročními splátkami, které jsou splatné ke dni 31. prosince 2013, 2014, 2015, 2016 a 2017, což je poslední datum splátkového kalendáře zavedeného rozhodnutím Rady.
5. Jednotlivé podpory poskytnuté v rámci režimu podle článku 1 nepředstavují státní podpory, pokud v okamžiku jejich poskytnutí splňují podmínky stanovené nařízením přijatým podle článku 2 nařízení (ES) č. 994/98 platného v okamžiku poskytnutí podpor.
Článek 3
1. Navrácení podpor uvedené v článku 1 se provede s okamžitým účinkem.
2. Itálie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 4
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Itálie Komisi tyto informace:
a)
seznam příjemců, kteří obdrželi podpory v rámci režimů podpor podle článku 1, a celkovou částku podpor obdržených každým z nich v rámci daného režimu;
b)
celkovou částku (jistina a úroky), kterou musí navrátit každý z příjemců, jenž obdržel podpory, na které se nevztahuje pravidlo de minimis;
c)
podrobný popis již přijatých a plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí;
d)
doklady prokazující, že příjemcům již bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Itálie bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem provést toto rozhodnutí až do úplného navrácení podpor poskytnutých v rámci režimů uvedených v článku 1. Na žádost Komise Itálie neprodleně předloží informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí. Rovněž poskytne podrobné informace o částkách podpory a úroků, které již příjemci navrátili.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Italské republice.
V Bruselu dne 17. července 2013.
KOMISIJAS LĒMUMS
(2013. gada 17. jūlijs)
par valsts atbalstu SA.33726 (11/C) [ex SA.33726 (11/NN)], ko piešķīrusi Itālija (piena nodevas maksājuma atlikšana Itālijā)
(izziņots ar dokumenta numuru C(2013) 4046)
(Autentisks ir tikai teksts itāļu valodā)
(2013/665/ES)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu,
pēc tam kad ieinteresētajām personām ir lūgts iesniegt savus apsvērumus saskaņā ar iepriekšminēto pantu un ņemot vērā iesniegtos apsvērumus,
tā kā:
I. PROCEDŪRA
(1)
Uzzinājusi, ka 2011. gada 27. februārī spēkā ir stājies spēkā likums, ar ko 2010. gada 29. decembra Dekrētlikums Nr. 225 pārveidots par likumu, kurš ļāva atlikt piena nodevu iemaksas maksājumu, kas Itālijas piena ražotājiem jāmaksā atbilstoši ar atsevišķām iemaksām veicamu maksājumu shēmai, kura apstiprināta ar Padomes 2003. gada 16. jūlija Lēmumu 2003/530/EK par tā atbalsta savietojamību ar kopējo tirgu, kuru Itālijas Republika gatavojas piešķirt tās piena ražotājiem (1), (2), Komisija 2011. gada 17. marta vēstulē aicināja Itālijas iestādes sniegt papildu informāciju par attiecīgo jautājumu.
(2)
Itālijas iestādes nosūtīja Komisijai šo papildu informāciju 2011. gada 24. jūnija vēstulē, kas reģistrēta 2011. gada 29. jūnijā.
(3)
Pārbaudījusi Itālijas iestāžu sniegto informāciju un ņemot vērā to, ka attiecīgā maksājuma atlikšana bija notikusi, iepriekš par to neinformējot Komisiju vai nesaņemot tās atļauju, Komisija, nosūtot 2011. gada 14. oktobra faksu, informēja Itālijas iestādes, ka ir uzsākta lieta par nepaziņotu atbalstu ar numuru SA.33726 (2011/NN).
(4)
Komisija 2012. gada 11. janvāra vēstulē informēja Itāliju par savu lēmumu uzsākt procedūru, kas paredzēta Līguma 108. panta 2. punktā, attiecībā uz iepriekšminēto maksājuma atlikšanu un ar atsevišķām iemaksām veicamu maksājumu programmu, kas apstiprināta ar Lēmumu 2003/530/EK un grozīta ar maksājuma atlikšanas papildinājumu, veidojot jaunu atbalstu (SA.33726 (11/C)]), un lūdza Itālijas iestādes sniegt apsvērumus par procedūras uzsākšanu viena mēneša laikā.
(5)
Komisijas lēmums par procedūras uzsākšanu ir publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (3). Komisija uzaicināja ieinteresētās personas izteikt savus apsvērumus par minēto atbalstu.
(6)
Komisija saņēma apsvērumus no ieinteresētajām personām un pārsūtīja tos Itālijai, sniedzot tai iespēju atbildēt.
(7)
Ar 2012. gada 13. februāra e-pastu Itālijas Pastāvīgā pārstāvniecība Eiropas Savienībā nosūtīja Komisijai vēstuli no Itālijas iestādēm, kurā bija prasīts divu mēnešu pagarinājums apsvērumu sniegšanai par procedūras uzsākšanu. Šis pagarinājums tika piešķirts ar faksu nosūtītā paziņojumā, kas datēts ar 2012. gada 21. februāri.
(8)
Ar 2012. gada 26. aprīļa un 2012. gada 27. aprīļa e-pasta ziņojumiem Itālijas Pastāvīgā pārstāvniecība Eiropas Savienībā nosūtīja Komisijai Itālijas iestāžu atbildi par procedūras uzsākšanu atbilstoši Līguma 108. panta 2. punktam.
(9)
Itālijas iestādes nav sniegušas apsvērumus par ieinteresēto personu apsvērumiem.
II. APRAKSTS
(10)
Lēmuma 2003/530/EK 1. pantā norādīts:
“Atbalsts, ko Itālijas Republika paredz piešķirt piena ražotājiem, pati samaksājot Kopienai summu, kas minētajiem ražotājiem jāmaksā Kopienai kā papildnodeva par pienu un piena produktiem laikposmā no 1995./1996. līdz 2001./2002. gadam, un atļaujot šiem ražotājiem vairāku gadu gaitā nomaksāt parādu atlikta maksājuma veidā, nepiemērojot procentu likmi, izņēmuma kārtā ir uzskatāms par saderīgu ar kopējo tirgu, ja
-
parāds tiek atmaksāts pilnībā, katru gadu veicot vienādas iemaksas,
-
atmaksāšanas laikposms, kas sākas 2004. gada 1. janvārī, nepārsniedz 14 gadus.”
(11)
Ar Likumu Nr. 10/2011 2010. gada 29. decembra Dekrētlikuma Nr. 225 1. pantā ieviests 12. duodecies punkts, kurā paredzēts līdz 2011. gada 30. jūnijam atlikt piena nodevas iemaksas maksājumu, kura maksājuma termiņš ir 2010. gada 31. decembris. Šīs maksājuma atlikšanas izmaksas tika pieskaitītas kopējam piešķirtajam budžetam 5 miljonu euro apmērā, kas paredzēts vairākiem mērķiem.
(12)
Savā 2011. gada 24. jūnija vēstulē Itālijas iestādes paskaidroja, ja šim pasākumam atbilstošā dotācija tiktu pieskaitīta Itālijas de minimis atbalstam, kas paredzēts 2007. gada 20. decembra Regulā (EK) Nr. 1535/2007 par EK līguma 87. un 88. panta (4) piemērošanu de minimis atbalstam lauksaimniecības produktu ražošanas nozarē (5).
III. OFICIĀLĀS PROCEDŪRAS UZSĀKŠANAS PAMATOJUMS
(13)
Komisija nolēma uzsākt Līguma 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru šādu iemeslu dēļ:
-
Itālijas iestādes bija paudušas savu nodomu klasificēt attiecīgā maksājuma atlikšanai atbilstošo dotāciju atbilstoši “de minimis” sistēmai, kas paredzēta Regulā (EK) Nr. 1535/2007, tomēr uz šīs regulas piemērojamību attiecās ne tikai juridiski jautājumi, jo Itālijas iestādes nesniedza nekādu informāciju par to, vai tiktu ievērota ar regulu noteiktā individuālā un valsts atbalsta augšējā robeža, kā arī pati regula aizliedz piešķirt de minimis atbalstu, kas pārsniedz valsts atbalsta pieļaujamo maksimālo līmeni. Tā kā Padomes apstiprinātais atbalsts atbilda maksimālajam atbalsta apmēram, ko Itālija varēja piešķirt piena ražotājiem, tādas dotācijas pievienošana, kas atbilst de minimis shēmā iekļauta maksājuma atlikšanai, nozīmē Padomes apstiprinātā maksimālā atbalsta pārsniegšanu;
-
no tā izriet, ka Komisija nevarēja izslēgt iespēju, ka attiecīgā atlikšana saistīta ar atbalsta elementu (jo tas līdzvērtīgs bezprocentu aizdevumam, turpmāk tekstā - “saistītais atbalsts”), situāciju, kuru nevarētu pamatot neviena Itālijas iestāžu sniegtā informācija, ņemot vērā noteikumus, kas piemērojami valsts atbalstam lauksaimniecības nozarē (Kopienas pamatnostādnes attiecībā uz valsts atbalstu lauksaimniecības un mežsaimniecības nozarē 2007.-2013. gadā (6));
-
maksājuma atlikšana ir Lēmuma 2003/530/EK pārkāpums (pamatojoties uz to, ka vairs netiek ievērots viens no tā nosacījumiem, t. i., iemaksas vienādās daļās). Tāpēc tas nozīmē, ka visa pa daļām veicamo maksājumu sistēma kļūst par jaunu atbalsta shēmu attiecībā uz personām, kas no tās guva labumu (pamatojoties uz to, ka tā nebija iekļauta atbilstoši Lēmumam 2003/530/EK), situācija, kas nav atļauta atbilstoši nevienam iepriekšminēto pamatnostādņu nosacījumam.
IV. ITĀLIJAS IESTĀŽU APSVĒRUMI PAR OFICIĀLĀS PROCEDŪRAS UZSĀKŠANU
(14)
Savā 2012. gada 26. aprīlī nosūtītajā e-pasta vēstulē Itālijas iestādes pirmo reizi paziņoja, ka piena nodevām tiek piemērota pa daļām veicamu maksājumu sistēma, kas apstiprināta atbilstoši Padomes Lēmumam 2003/530/EK, paskaidrojot, ka shēmā bija iesaistīts 11 271 labuma guvējs. No tiem 9 965 (t. i., 88,41 % no visiem) labuma guvēji savas nodevu iemaksas, kuru maksājuma termiņš bija 2010. gada 31. decembris, bija veikuši laikā. 1 291 labuma guvējs to bija veicis atliktā maksājuma termiņā, un 15 labuma guvēji nebija veikuši nekādus maksājumus, kā rezultātā viņi tika izslēgti no programmas.
(15)
Tad Itālijas iestādes paskaidroja, ka, lai aprēķinātu dotāciju, kas atbilst atbalstam, kuru saņēma personas, kas guva labumu no maksājuma atlikšanas, vērā tika ņemti procenti par laikposmu no 2011. gada 1. janvāra līdz to iemaksu faktiskā maksājuma dienai, uz kurām attiecās maksājuma atlikšana, izmantojot 2010. gada 1. oktobraEURIBOR trīs mēnešu likmi un pieskaitot 100 bāzes punktus (1,942 %). Šā aprēķina rezultāti liecināja, ka dotācija svārstās no EUR 0,08 līdz EUR 694,19, kā arī parādīja, ka no 1 291 personas, kas guva labumu no maksājuma atlikšanas, 1 187 personas no atbalsta bija ieguvušas mazāk nekā EUR 100,00. Atbilstoši iestāžu informācijai šie rādītāji liecina, ka maksājuma atlikšana atbilstoši Likumam Nr. 10/2011 netraucēja pareizi darboties ar atsevišķām iemaksām veicamu maksājumu programmai, kas turpina atbilst Lēmuma 2003/530/EK noteikumiem, un to apliecināja tas, ka tikai 11,45 % attiecīgajā programmā iesaistīto ražotāju guva labumu no maksājuma atlikšanas.
(16)
Šo iemeslu dēļ, kā norādīts 2011. gada 24. jūnija vēstulē (sk. 13. punktu), Itālijas iestādes apliecināja, ka attiecībā uz nodevas maksājumu piešķirtā maksājuma atlikšana ir de minimis atbalsts. Tās arī norādīja savu konstatējumu, ka pilnībā ir ievērota Regulas (EK) Nr. 1535/2007 3. panta 2. punktā minētā individuālā augšējā robeža, kā arī augšējā robeža EUR 320 505 000 apmērā trīs fiskālo gadu laikposmā, kas noteikta Itālijai atbilstoši minētajai regulai, un ka maksājuma atlikšanai atbilstošā dotācija atbilda kopumā EUR 50 877,41. Visbeidzot, Itālijas iestādes paziņoja, ka tās veica pārbaudes procedūru par to, vai ir ievērota šī augšējā robeža, ņemot vērā citas de minimis atbalsta shēmas, kas piešķirtas 2009., 2010. un 2011. gadā.
(17)
Attiecībā uz Komisijas nostāju, ka ar Lēmumu 2003/530/EK apstiprinātais atbalsts, ņemot vērā tā būtību un ārkārtējo raksturu, jāuzskata par atsevišķu maksimālo atbalstu, ko nedrīkst kumulēt ar jebkāda cita veida pasākumu, Itālijas iestādes vispirms uzsvēra, ka attiecīgais lēmums atzina tādu ārkārtas apstākļu esību, kas lika Padomei uzskatīt, ka atbalsts ir saderīgs ar Līguma 107. pantu, ja vien tiek ievēroti konkrēti nosacījumi. Tās arī uzsvēra to, ka veiktās pārbaudes apliecināja, ka ar atsevišķām iemaksām veicamu maksājumu programma atbilda Lēmuma 2003/530/EK noteikumiem, jo visi ražotāji bija veikuši septītās iemaksas maksājumu, izņemot 15 ražotājus, kas jau bija izslēgti no shēmas. Pēc Itālijas iestāžu domām, to apstākļu ārkārtējais raksturs, kuri izriet no Lēmuma 2003/530/EK pieņemšanas, paši par sevi neaizkavē Padomes apstiprinātā atbalsta saņēmējus saņemt jebkādus citus labumus. Līgums attiecas tikai uz iepriekšminētajiem ārkārtas apstākļiem, nekādā veidā neierobežojot atļautā atbalsta būtību vai sīki izklāstītos noteikumus tā īstenošanai. Tā vienkārši ir atkāpe no 107. panta un Līguma 109. pantā minētajām regulām, uz ko attiecas vienprātīga Padomes lēmuma pieņemšana. Šajā konkrētajā gadījumā ārkārtējais raksturs, kā rezultātā tika pieņemts Lēmums 2003/530/EK, pilnībā izpaužas veidā, kā attiecīgais lēmums tika pieņemts, proti, vienprātīgi, un tas attiecas uz apstākļiem, kas noteica tā pieņemšanu, nevis uz pašu atbalstu.
(18)
Turklāt Itālijas iestādes uzskatīja, ka maksājuma atlikšana ir de minimis atbalsts un tāpēc tas jāuzskata par izolētu pasākumu, ievērojot tā zemo izmantošanas aktivitāti ražotāju vidū, attiecīgo summu zemās vērtības un grozījumu trūkumu ar atsevišķām iemaksām veicamu maksājumu programmā, kuras struktūra saglabājās tāda pati gan attiecībā uz iemaksu kopējo skaitu, gan termiņa beigu datumu.
(19)
Visbeidzot, Itālijas iestādes vēlreiz norādīja, ka saskaņā ar Itālijas 2003. gada 30. jūlija ministrijas dekrētu, ar ko īsteno Padomes lēmumu, ar atsevišķām iemaksām veicamu maksājumu programmas dalībniekiem ir jāatsakās no jebkādas tiesiskas darbības attiecībā uz to nodevu maksājumu, kam iestājies maksājuma termiņš, un debitori, kas neveic maksājumus, tiek izslēgti no programmas. Itālijas iestādes apgalvo, ka šis nosacījums ietvertu piespiedu atgūšanas procedūru uzsākšanu, kā rezultātā ražotāji iesniegtu jaunas pārsūdzības. Tāpēc būtu lietderīgi izvairīties no juridiskajiem strīdiem par ļoti zemu summu atgūšanu tiesvedības procesos, kas izmaksā vairāk nekā atgūstamās summas. Šajā saistībā Itālijas iestādes atsaucas uz 32. panta 6. punktu Padomes 2005. gada 21. jūnija Regulā (EK) Nr. 1290/2005 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (7), kurā norādīts, ka atbilstīgi pamatotos gadījumos dalībvalstis var pieņemt lēmumu neturpināt atgūšanas procedūras, ja līdzekļu atgūšanas izmaksas, kas jau radušās un kas varētu rasties saistībā ar atgūšanu, pārsniedz atgūstamo līdzekļu summu. Pēc Itālijas iestāžu domām, šis noteikums pēc analoģijas būtu jāattiecina uz šo gadījumu. Jebkurā gadījumā līdzīgi noteikumi ir paredzēti arī Likuma Nr. 289/2002 25. panta 4. punktā (2003. gada finanšu likums), saskaņā ar kuru summa EUR 12,00 ir uzskatāma par zemu summu, un uz to neattiecas atgūšana. No visām personām, kas guva labumu no maksājuma atlikšanas, 559 personas saņēma atbalstu, kas bija mazāks par EUR 12,00.
(20)
Itālijas iestādes 2012. gada 26. aprīlī nosūtītajā e-pasta vēstulē sniedza to personu sarakstu, kas guva labumu no maksājuma atlikšanas, un atbalsta summu, ko katra no tām saņēma.
V. IEINTERESĒTO PERSONU APSVĒRUMI PAR PROCEDŪRAS UZSĀKŠANU
(21)
Komisija 2012. gada 7. martā saņēma ieinteresētās trešās personas apsvērumus par procedūras sākšanu.
(22)
Ieinteresētā persona būtībā vēlējās uzzināt, kāpēc Komisija bija ierobežojusi procedūras uzsākšanu uz maksājuma atlikšanu, kas paredzēta atbilstoši Likumam Nr. 10/2011, nevis paplašinājusi to uz Likuma Nr. 122/2010 40.bis panta noteikumiem, kuros paredzēts atlikt maksājumu ar atsevišķām iemaksām, ko maksā atbilstoši ar atsevišķām iemaksām veicamu maksājumu papildu programmai, kura noteikta ar Likumu Nr. 33/2009, un mudināja Komisiju attiecīgi paplašināt procedūras darbības jomu. Šajā saistībā ieinteresētā persona norādīja, ka sūdzība par Likuma Nr. 122/2010 40.bis panta noteikumiem jau ir iesniegta Komisijai, un Komisija lietu ir izbeigusi.
(23)
Komisija 2012. gada 10. martā saņēma otras ieinteresētās personas apsvērumus par procedūras sākšanu.
(24)
Attiecīgā ieinteresētā persona vērsa Komisijas uzmanību uz Dekrētlikuma Nr. 16/2012 1. panta 4. punkta noteikumiem, ar ko finanšu grūtībās nonākušajiem uzņēmumiem atļāva maksāt summas, kurām bija iestājies maksājuma termiņš, veicot regulāras iemaksas. Tā aicināja Komisiju iejaukties, norādot, ka šie pasākumi nebija saderīgi ar vienoto tirgu.
(25)
Komisija 2012. gada 14. martā saņēma vēl vienas ieinteresētās personas apsvērumus par procedūras sākšanu.
(26)
Šajos apsvērumos ieinteresētā persona arī atsaucās uz Dekrētlikumu Nr. 16/2012, uzsverot izrietošo atšķirību attieksmē pret lauksaimniekiem, kā arī to datu precizitāti, ko izmantoja AGEA (Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura - Itālijas maksājumu aģentūra), lai aprēķinātu papildu nodevu.
VI. NOVĒRTĒJUMS
VI.1. Atbalsta esība
(27)
Saskaņā ar Līguma 107. panta 1. punktu ar kopējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalsts vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences traucējumus, dodot priekšroku atsevišķiem uzņēmumiem vai atsevišķu preču ražošanai, ciktāl šāda palīdzība ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm.
(28)
Attiecīgais pasākums, proti, atbalsts saistībā ar maksājuma atlikšanu (bezprocentu aizdevumam līdzvērtīga aizdevuma piešķiršana, sk. 13. punkta otro ievilkumu), kā arī jaunais atbalsts, kas saistīts ar Lēmuma 2003/530/EK pārkāpšanu (nesamaksātie procenti par jau veiktajām gada iemaksām un vēl nenomaksātā pamatsumma un procenti par atlikušajiem gadiem līdz maksāšanas ar atsevišķām iemaksām termiņa beigu datumam, t. i., līdz 2017. gada 31. decembrim) (jaunais atbalsts, sk. 13. punkta trešo ievilkumu), atbilst šādai definīcijai.
(29)
Pasākums ir attiecināms uz valsti, jo tas izriet no valsts tiesībām; to finansē, izmantojot valsts līdzekļus, tādējādi, ka Itālijas valsts, piešķirot Lēmumā 2003/530/EK paredzēto gada iemaksas maksājuma atlikšanu un līdz ar šo atlikšanu izveidojot jaunu atbalstu, pati uz konkrētu laikposmu ir atteikusies no naudas summas, ko būtu varējusi izmantot citiem mērķiem.
(30)
Šāda situācija ir labvēlīga konkrētiem uzņēmumiem, jo īpaši piena ražošanas lauksaimniecības uzņēmumiem.
(31)
Tas var ietekmēt arī tirdzniecību, ņemot vērā Itālijas stāvokli tirgū (8).
(32)
Līdzīgi šis pasākums var kropļot konkurenci, jo uzņēmumi, kas no tā guva labumu, ir ieguvuši priekšrocību (no maksājuma atlikšanas neiegūst procentus, tāpēc tas līdzvērtīgs bezprocentu aizdevumam), ko nevarētu iegūt normālos tirgus apstākļos un kas nodrošināja konkrētajam uzņēmumam izdevīgāku konkurences stāvokli salīdzinājumā ar uzņēmumiem, kuri to nesaņēma (9).
(33)
Tomēr, ņemot vērā Itālijas iestāžu sniegto papildu informāciju saistībā ar procedūras uzsākšanu atbilstoši Līguma 108. panta 2. punktam, ir jānosaka, vai attiecīgo pasākumu var uzskatīt par de minimis atbalstu saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1535/2007 un tādējādi neuzskatīt par valsts atbalstu Līguma 107. panta 1. punkta nozīmē.
(34)
Savā 2012. gada 26. aprīlī nosūtītajā e-pasta vēstulē Itālijas iestādes paskaidroja, ka procenti saistībā ar maksājumu atlikšanu svārstījās no EUR 0,08 līdz EUR 694,19. Tās arī norādīja, ka veiktās pārbaudes apliecināja, ka Itālijai paredzētā augšējā robeža trīs fiskālo gadu laikā netika pārsniegta, taču tām vēl būtu jāpārbauda, vai vēl arvien bija novērojams individuālas augšējās robežas pārsniegšanas risks uzkrāta de minimis atbalsta gadījumā par 2009., 2010. un 2011. fiskālo gadu.
(35)
Komisija, protams, var pieņemt zināšanai, ka procentu summa saistībā ar maksājuma atlikšanu, ja to aplūko atsevišķi, nepārsniedz Regulas (EK) Nr. 1535/2007 3. panta 2. punktā paredzētos EUR 7 500. Tā arī pieņem zināšanai, ka kopējā atbalsta summa, kas piešķirta, atliekot maksājumu, t. i., EUR 50 877,41, nepārsniedza augšējo robežu EUR 320 505 000 apmērā, kas Itālijai atļauta atbilstoši regulas pielikumam. Tomēr Komisijas rīcībā nav nekādas jaunas informācijas, kas liecinātu, ka individuāla augšējā robeža EUR 7 500 apmērā nav pārsniegta visos gadījumos, ņemot vērā arī visus de minimis atbalstus, ko tie paši labuma guvēji saņēma trīs fiskālo gadu laikposmā, jo līdz 2012. gada 26. aprīlim tā nebija saņēmusi nekādu informāciju no Itālijas iestādēm, kas iesaistītas šo pārbaužu veikšanā. Tāpēc Komisija nevar secināt, vai šī individuālā atbalsta augšējā robeža ir ievērota visos gadījumos, jo īpaši tāpēc, ka Komisijai ir jāņem vērā arī jaunais atbalsts, kas saistīts ar Lēmuma 2003/530/EK pārkāpšanu. Tai attiecīgais jautājums tiešām ir jāpārbauda kopumā (t. i., atbalsts saistībā ar maksājuma atlikšanas piešķiršanu, bezprocentu aizdevumam līdzvērtīga aizdevuma piešķiršana un jaunais atbalsts, kas saistīts ar Lēmuma 2003/530/EK pārkāpšanu): ievērojams skaits labuma guvēju (vairāk nekā 1 250) izmantoja šo maksājuma atlikšanu, un atbalsta summa ietver arī daļu no pamatsummas (t. i., summas, kas atbilst gada iemaksām, kuru maksājuma termiņš ir 2013., 2014., 2015., 2016. un 2017. gada 31. decembris) un procentus, kas krietni pārsniedz procentus, kuri attiecas uz maksājuma atlikšanu, ko ņēma vērā Itālijas iestādes, pamatojot savus apgalvojumus.
(36)
Turklāt Regulas (EK) Nr. 1535/2007 3. panta 7. punktā arī norādīts, ka “de minimis atbalstu nedrīkst kumulēt ar valsts atbalstu par vieniem un tiem pašiem attaisnotajiem izdevumiem, ja šādas kumulācijas rezultātā atbalsta intensitāte pārsniedz Kopienas tiesību aktos noteikto līmeni katram konkrētam gadījumam”.
(37)
Šajā saistībā Komisija jau ir norādījusi, uzsākot Līguma 108. panta 2. punktā minēto procedūru, ka šī maksājuma atlikšana bija papildinājums Padomes apstiprinātajam atbalstam, kas būtu jāuzskata par maksimālo atbalstu, kuru var piešķirt šajā saistībā.
(38)
Itālijas iestādes uzskata arī, ka maksājuma atlikšana būtu jāuzskata par izolētu pasākumu, ievērojot tā zemo izmantošanas aktivitāti ražotāju vidū, attiecīgo summu zemās vērtības un to, ka nav veikti grozījumi ar atsevišķām iemaksām veicamu maksājumu programmā, kuras struktūra saglabājās tāda pati gan attiecībā uz iemaksu kopējo skaitu, gan termiņa beigu datumu.
(39)
Komisija nepiekrīt šai nostājai. Turklāt ir skaidrs, ka maksājuma atlikšana ir tieši saistīta ar atmaksāšanu, kuras maksājumi ar atsevišķām iemaksām bija sīki izklāstīti Lēmumā 2003/530/EK. Minētā lēmuma 1. panta 1. punkta pirmajā ievilkumā skaidri norādīts, ka atmaksāšana notiek, “katru gadu veicot vienādas iemaksas”. Tāpēc maksājuma atlikšanu nevar uzskatīt par pilnīgi nesaistītu ar iemaksu sistēmu, kas noteikta Lēmumā 2003/530/EK.
(40)
Itālijas iestādes apstrīd arī to, ka Padomes atļautais atbalsts ir maksimālā summa, ko drīkst piešķirt piena ražotājiem. Tās uzskata, ka attiecīgajā lēmumā ir atzīti ārkārtas apstākļi, kas izriet no tā, ka ir apstiprināta ar atsevišķām iemaksām veicamu maksājumu programma, taču šis ārkārtējais raksturs pats par sevi neattaisno to, ka labuma guvējiem nav iespējas saņemt citu atbalstu, jo Līgums attiecas tikai uz ārkārtas apstākļiem, neierobežojot atļautā atbalsta būtību vai sīki izstrādātos noteikumus tā īstenošanai. Šajā konkrētajā gadījumā ārkārtējais raksturs, kā rezultātā tika pieņemts Padomes Lēmums 2003/530/EK, pilnībā izpaužas veidā, kā attiecīgais lēmums tika pieņemts, proti, vienprātīgi, un tas attiecas uz apstākļiem, kas noteica tā pieņemšanu, nevis uz pašu atbalstu.
(41)
Komisija nevar piekrist Itālijas iestāžu paustajam viedoklim. Faktiski, lai gan Līguma 108. panta 2. punkta 3. daļā norādīts, ka “Padome var pieņemt vienprātīgu lēmumu par to, ka atbalsts (…) atzīstams par saderīgu ar iekšējo tirgu, (…) ja tādu lēmumu attaisno ārkārtas apstākļi”, kā arī Lēmuma 2003/530/EK 8. apsvērumā norādīts, ka “ir ārkārtas apstākļi, kas attaisno uzskatu, ka atbalsts (…) ir saderīgs ar kopējo tirgu”, saglabājas fakts, ka pati Padome lēmuma operatīvajā daļā paredzēja, ka atbalsts uzskatāms par saderīgu ar iekšējo tirgu “ārkārtējā” gadījumā, nevis “ņemot vērā ārkārtas apstākļus”. Jēdziens “ārkārtējs” skaidri parāda Padomes nodomu pievērst uzmanību atbalsta sniegšanai, piešķirot tam unikālu būtību, neraugoties uz ārkārtas apstākļu esību, kā norādīts 8. apsvērumā. Lai gan Itālijas iestāžu atsauce uz vienprātību patiešām uzskatāmi parāda, ka procedūra bija ārkārtēja, tā neapšauba atbalsta unikālo raksturu, kā norādīts lēmumā.
(42)
Ievērojot to, ka Padomes apstiprinātais atbalsts, ņemot vērā tā unikālo būtību, šajā konkrētajā kontekstā bija maksimālā pieļaujamā summa, t. i., atbalsta ekvivalents 100 % apjomā, maksājuma atlikšanas papildinājums būtu Regulas (EK) Nr. 1535/2007 3. panta 7. punkta noteikumu automātiska piemērošana, tas nozīmē, ka nevar uzskatīt, ka maksājuma atlikšanas dotācijas ekvivalents ietilpst minētās regulas darbības jomā, un tādēļ tas ir valsts atbalsts. Tā saderība ar iekšējo tirgu jānovērtē, ņemot vērā tos konkurences noteikumus, kas bija spēkā maksājuma atlikšanas piešķiršanas laikā, tāpat kā jaunais atbalsts, kas saistīts ar Lēmuma 2003/530/EK pārkāpšanu.
VI.2. Atbalsta saderība ar iekšējo tirgu
(43)
Konkurences noteikumi, ko piemēroja maksājuma atlikšanas piešķiršanai laikā, ir ietverti Kopienas pamatnostādnēs attiecībā uz valsts atbalstu lauksaimniecības un mežsaimniecības nozarē 2007.-2013. gadā.
(44)
Itālijas iestāžu nostāja 2012. gada 26. aprīlī nosūtītajā e-pasta vēstulē bija pamatota ar apgalvojumu, ka maksājuma atlikšana būtu jāuzskata par daļu no de minimis shēmas. Tāpēc iestādes nesniedza nekādus paskaidrojumus par maksājuma atlikšanas saderību ar iekšējo tirgu vai par to, ka jaunais atbalsts neietilps Lēmuma 2003/530/EK darbības jomā, ņemot vērā noteikumus, kas paredzēti iepriekšminētajās pamatnostādnēs.
(45)
Tāpēc Komisijas rīcībā nav jaunas informācijas, kas kliedētu šaubas, kuras tai bija, uzsākot Līguma 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru. Atbalsts saistībā ar maksājumu atlikšanu un līdz ar to jaunais atbalsts, kas izveidots, pārkāpjot Lēmumu 2003/530/EK, tādējādi ir vienpusējs atbalsts, kas paredzēts vienīgi, lai uzlabotu ražotāju finansiālo situāciju, neveicinot nozares attīstību. Tāpēc tas ir darbības atbalsts, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu iepriekšminēto pamatnostādņu 15. punkta nozīmē.
VI.3. Atbalsta atgūšana
(46)
Saskaņā ar Līgumu un Tiesas judikatūru, ja konstatēts, ka atbalsts nav saderīgs ar iekšējo tirgu, Komisija var pieņemt lēmumu, vai attiecīgajai valstij atbalsts jāatceļ vai jāgroza (10). Tiesas judikatūrā arī norādīts, ka valsts pienākums atcelt atbalstu, ko Komisija uzskata par nesaderīgu ar iekšējo tirgu, ir paredzēts, lai atjaunotu iepriekšējo stāvokli. Šajā saistībā Tiesa ir paziņojusi, ka šis mērķis ir sasniegts, ja saņēmējs ir atmaksājis viņam piešķirtās summas, tādējādi zaudējot priekšrocības, kas tam bija attiecībā pret tirgus konkurentiem, un ir atjaunots stāvoklis, kāds bija pirms atbalsta maksājuma (11).
(47)
Ievērojot šo judikatūru, 14. pantā Padomes 1999. gada 22. marta Regulā (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (12), norādīts, ja nelikumīga atbalsta gadījumos tiek pieņemti negatīvi lēmumi, Komisija izlemj, ka attiecīgā dalībvalsts veic visus vajadzīgos pasākumus, lai atgūtu atbalstu no saņēmēja (šajā gadījumā no visiem saņēmējiem, kas guvuši labumu no maksājuma atlikšanas).
(48)
Tāpēc Itālijai bija jāveic visi vajadzīgie pasākumi, lai atgūtu no labuma guvējiem nesaderīgo atbalstu. Saskaņā ar 42. punktu Komisijas paziņojumā “Ceļā uz Komisijas lēmumu efektīvu izpildi, kuros dalībvalstīm tiek uzdots atgūt nelikumīgu un nesaderīgu valsts atbalstu” (13) Itālijas rīcībā ir četri mēneši no šā lēmuma stāšanās spēkā, lai izpildītu tā noteikumus. Atgūstamajām summām jāpieskaita procenti, ko aprēķina saskaņā ar Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regulu (EK) Nr. 794/2004 par noteikumiem, kā piemērot Padomes Regulu (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (14).
(49)
Šis lēmums ir īstenojams nekavējoties, jo īpaši attiecībā uz visa piešķirtā nesaderīgā individuālā atbalsta atgūšanu.
(50)
Ņemot vērā īpašo kontekstu, kādā atbalsts tika piešķirts (atbalsts pievienots programmai, kas veido Padomes apstiprinātu tiesību aktu kopumu), un atbalsta sekas (Lēmuma 2003/530/EK pārkāpums personām, kas bija guvušas labumu no maksājuma atlikšanas, lai gan atbalsts izņēmuma kārtā jau bija apstiprināts ar lēmumu), no personām, kas bija guvušas labumu no maksājuma atlikšanas, būtu jāatgūst šādas summas:
a)
procenti saistībā ar nodevas iemaksas maksājuma atlikšanu, kura maksājuma termiņš bija 2010. gada 31. decembris, kā arī jebkādi nokavējuma procenti, kas uzkrājušies līdz atgūšanas dienai;
b)
procenti, kas uzkrājušies par gada iemaksām, kuru maksājuma termiņš bija 2004., 2005., 2006., 2007., 2008. un 2009. gada 31. decembris (šo gada iemaksu pamatsumma tika samaksāta pirms maksājuma atlikšanas, kā rezultātā tika pārkāpts Lēmums 2003/530/EK), kā arī nokavējuma procenti, kas uzkrājušies līdz atgūšanas dienai;
c)
procenti, kas uzkrājušies par gada maksājumiem, kuru maksājuma termiņš bija 2011. un 2012. gada 31. decembris (nekāda informācija neapliecina, ka pamatsumma nebūtu samaksāta līdz izpildes termiņam), kā arī procenti par maksājuma kavējumu, kas uzkrājušies līdz atgūšanas dienai;
d)
pamatsumma un procenti saistībā ar gada iemaksām, kuru maksājuma termiņš ir 2013., 2014., 2015., 2016. un 2017. gada 31. decembris, atmaksāšanas grafika pēdējā diena, kas paredzēta saskaņā ar Lēmumu 2003/530/EK.
(51)
Tas, ka Itālijas iestādes piešķir nozīmi atgūstamo summu zemajai vērtībai un riskam, ka ražotāji iesniegs valsts tiesās jaunas pārsūdzības, negroza faktu, ka valsts atbalsts, kas neatbilst prasībām, kuras nepieciešamas, lai gūtu labumu no Līguma 107. pantā paredzētajām atkāpēm, un kuras tādējādi nav saderīgas ar iekšējo tirgu, būtu jāatgūst no labuma guvējiem, lai atjaunotu konkurences stāvokli, kāds bija pirms atbalsta piešķiršanas. Tiesas judikatūra tiešām liecina, ka tāda nelikumīga atbalsta atcelšana, kas pasludināts par nesaderīgu ar vienoto tirgu, ir šādas nelikumības loģisks iznākums, jo atgūšanas vienīgais nolūks ir atjaunot iepriekšējo stāvokli (15). Iepriekšējā stāvokļa atjaunošanas mērķis ir sasniegts, kad labuma guvējs ir atmaksājis nelikumīgo atbalstu, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu, un kad minētais labuma guvējs ir zaudējis iepriekšējās priekšrocības attiecībā pret tirgus konkurentiem. Tāpēc šādos gadījumos tiek atjaunots stāvoklis, kāds bija pirms atbalsta piešķiršanas (16).
(52)
Turklāt attiecībā uz atgūstamo summu zemo vērtību šķiet, ka Itālijas iestādes ierobežo atgūšanas jomu tikai uz procentiem, kas jāpievieno gada maksājumam par to gadu, uz kuru attiecas maksājuma atlikšana. Tomēr atgūšanā, kas skar tikai tās personas, kuras faktiski guvušas labumu no maksājuma atlikšanas, jāietver viss atbalsts, kas pasludināts par nesaderīgu, kuram pieskaitīti visi procenti, kam iestājies maksājuma termiņš (sk. 50. punktu).
(53)
Visbeidzot, apgalvojumu, ka ražotāji var vērsties valsts tiesās, nevar uzskatīt par saistošu, jo saskaņā ar Tiesas judikatūru nepietiek ar iekšēju, arī nepārvaramu grūtību iespējamību, lai attaisnotu to, ka dalībvalsts neievēro savas saistības atbilstoši Savienības tiesību aktiem (17).
(54)
Tātad Itālija varēja piemērot de minimis noteikumus, kas attiecināmi uz lauksaimniecības nozari, lai atgūtu individuālo atbalstu no labuma guvējiem, kuri atbilda visām prasībām saistībā ar piemērojamo de minimis regulējumu (Regula (EK) Nr. 1535/2007) laikā, kad tika piešķirts nelikumīgais atbalsts, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu. Komisijas paziņojuma “Ceļā uz Komisijas lēmumu efektīvu izpildi, kuros dalībvalstīm tiek uzdots atgūt nelikumīgu un nesaderīgu valsts atbalstu” (18) 49. punktā norādīts, ka nelikumīgu un ar iekšējo tirgu nesaderīgu atbalsta shēmu gadījumā dalībvalstij būs jāveic katra piešķirtā individuālā atbalsta sīka analīze, pamatojoties uz attiecīgo shēmu. Lai noteiktu precīzu atbalsta summu, kas jāatgūst no katra individuālā labuma guvēja atbilstoši shēmai, Itālijai būs jānosaka apmērs, kādā atbalsts ir piešķirts konkrētam projektam, kas piešķiršanas brīdī atbilda visiem nosacījumiem, kuri ietverti grupu atbrīvojuma regulā vai Komisijas apstiprinātā atbalsta shēmā. Šādos gadījumos dalībvalsts var piemērot arī būtiskos de minimis kritērijus, kas ir piemērojami tā nelikumīgā un nesaderīgā atbalsta piešķiršanas brīdī, uz kuru attiecas atgūšanas lēmums atbilstoši 2. pantam Padomes 1998. gada 7. maija Regulā (EK) Nr. 994/98 par to, kā piemērot Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 92. un 93. pantu attiecībā uz dažu kategoriju valsts horizontālo atbalstu (19). Atbilstoši minētajam kritērijam individuālais atbalsts, kas piešķirts atbilstoši šim pasākumam, nav atbalsts labuma guvējiem, kuri atbalsta piešķiršanas laikā atbilda nosacījumiem, kas paredzēti spēkā esošajā de minimis regulējumā (Regula (EK) Nr. 1535/2007).
VI.4. To apsvērumu novērtējums, ko ieinteresētās personas sniegušas par citām procedūrām
(55)
Attiecībā uz pirmās ieinteresētās personas sniegtajiem apsvērumiem (22. punkts) Komisija vēlas uzsvērt, ka uz maksājuma atlikšanu atbilstoši Likuma Nr. 122/2010 40.bis pantam par vienu iemaksu, kas maksājama atbilstoši ar atsevišķām iemaksām veicamu maksājumu papildu programmai, kura noteikta ar Likumu Nr. 33/2009, neattiecas procedūra atbilstoši šim lēmumam, jo tā nav saistīta ar papildu iemaksu programmu, kas noteikta Padomes Lēmumā 2003/530/EK.
(56)
Kas attiecas uz abu pārējo ieinteresēto personu apsvērumiem par Dekrētlikumu Nr. 16/2012 (24. un 26. punkts), Komisija pašlaik pārbauda minētos apsvērumus. Tomēr tā uzskata, ka tie jāpārbauda atsevišķi administratīvās efektivitātes nolūkā arī saistībā ar to, ka abu procedūru apvienošana, paplašinot procedūru jomu, un visu saistīto administratīvo formalitāšu piemērošana būtiski novilcinātu atbilstoši šim lēmumam veikto procedūru slēgšanu.
VII. SECINĀJUMS
(57)
Komisija konstatē, ka Itālija ir nelikumīgi īstenojusi konkrēto maksājuma atlikšanu, padarot nelikumīgu arī ar to saistīto atbalstu (sk. 13. punkta otro ievilkumu), un jauno atbalsta shēmu, kas noteikta, pārkāpjot Lēmumu 2003/530/EK (sk. 13. punkta trešo ievilkumu). Rezultātā nevienu no šiem atbalstiem nevar uzskatīt par saderīgu ar iekšējo tirgu, jo Itālijas iestādes nav sniegušas nekādu informāciju, kas liecinātu par saderību atbilstoši konkurences noteikumiem, kuri piemērojami lauksaimniecības nozarē (sk. 43.-45. punktu). (Tās tikai apgalvoja, ka maksājuma atlikšana būtu jāapsver atsevišķi, t. i., neņemot vērā ietekmi uz Lēmumu 2003/530/EK, un to varētu uzskatīt par de minimis shēmu.) Tāpēc Komisija nevar kliedēt šaubas, kas jau paustas, uzsākot Līguma 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru.
(58)
Nesaderīgais atbalsts ir jāatgūst ar procentiem no attiecīgajiem labuma guvējiem, citiem vārdiem, no tām personām, kas faktiski izmantojušas attiecīgo maksājuma atlikšanu,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
1. Piena nodevas maksājuma (termiņš - 2010. gada 31. decembris) atlikšana, kas ar Likumu Nr. 10/2011 noteikta kā 2010. gada 29. decembra Dekrētlikuma Nr. 225 1. panta 12. duodecies punkts un ko nelikumīgi piemēroja Itālija, pārkāpjot Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 3. punktu, ir valsts atbalsts, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu.
2. Atbalsts, kas izriet no Lēmumā 2003/530/EK paredzēto nosacījumu neievērošanas saistībā ar 1. pantā minēto maksājuma atlikšanu, ko nelikumīgi piemērojusi Itālija, pārkāpjot Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 3. punktu, nav saderīgs ar iekšējo tirgu.
2. pants
1. Itālijai ir jāatgūst 1. panta 1. un 2. punktā minētais nesaderīgais atbalsts no personām, kas guva labumu no 1. panta 1. punktā minētās maksājuma atlikšanas.
2. Par atgūstamajām summām aprēķina procentus no dienas, kad atbalsts nonāca labuma guvēju rīcībā, līdz tā faktiskas atgūšanas dienai.
3. Procentus aprēķina pēc salikto procentu formulas saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 794/2004 V nodaļu.
4. Atgūšana, kas attiecas tikai uz tām personām, kuras faktiski guvušas labumu no 1. pantā minētās maksājuma atlikšanas un kas tādējādi guvušas labumu no 2. pantā minētā atbalsta, attiecas uz šādām summām:
a)
procenti saistībā ar nodevas iemaksas maksājuma atlikšanu, kura maksājuma termiņš bija 2010. gada 31. decembris, kā arī jebkādi nokavējuma procenti, kas uzkrājušies līdz atgūšanas dienai;
b)
procenti, kas uzkrājušies par gada iemaksām, kuru maksājuma termiņš bija 2004., 2005., 2006., 2007., 2008. un 2009. gada 31. decembris (šo gada iemaksu pamatsumma tika samaksāta pirms maksājuma atlikšanas, kā rezultātā tika pārkāpts Padomes lēmums), kā arī nokavējuma procenti, kas uzkrājušies līdz faktiskas atgūšanas dienai;
c)
procenti, kas uzkrājušies par gada maksājumiem, kuru maksājuma termiņš bija 2011. un 2012. gada 31. decembris (nekāda informācija neapliecina, ka pamatsumma nebūtu samaksāta līdz izpildes termiņam), kā arī procenti par maksājuma kavējumu, kas uzkrājušies līdz faktiskas atgūšanas dienai;
d)
pamatsumma un procenti saistībā ar gada iemaksām, kuru maksājuma termiņš ir 2013., 2014., 2015., 2016. un 2017. gada 31. decembris, atmaksāšanas grafika pēdējā diena, kas paredzēta saskaņā ar Padomes lēmumu.
5. Saskaņā ar 1. pantā minēto shēmu piešķirts individuāls atbalsts nav uzskatāms par valsts atbalstu, ja atbalsta piešķiršanas laikā tas atbilda nosacījumiem, kas paredzēti regulā, kura pieņemta, pamatojoties uz 2. pantu Regulā (EK) Nr. 994/98, kas bija spēkā atbalsta piešķiršanas laikā.
3. pants
1. Šā lēmuma 1. pantā minētā atbalsta atgūšana ir tūlītēja un spēkā esoša.
2. Itālija nodrošina, ka šis lēmums tiek izpildīts četru mēnešu laikā pēc datuma, kad par to paziņots.
4. pants
1. Divu mēnešu laikā pēc šā lēmuma izziņošanas Itālija iesniedz Komisijai šādu informāciju:
a)
to labuma guvēju sarakstu, kas saņēmuši atbalstu saskaņā ar 1. pantā minētajām atbalsta shēmām, un kopējo summu, kuru katrs labuma guvējs saņēmis saskaņā ar attiecīgo shēmu;
b)
kopējo summu (pamatsummu un procentus), kas jāatgūst no katra labuma guvēja, ja uz atbalstu nevar attiecināt de minimis noteikumu;
c)
sīku to pasākumu aprakstu, kas jau veikti un tiek plānoti, lai izpildītu šo lēmumu;
d)
dokumentus, kas apliecina, ka labuma guvējiem ir pieprasīts atmaksāt atbalstu.
2. Itālija informē Komisiju par šā lēmuma izpildei pieņemto valsts pasākumu īstenošanas gaitu, līdz saskaņā ar 1. pantā minētajām atbalsta shēmām piešķirtais atbalsts ir pilnībā atgūts. Pēc Komisijas pieprasījuma tā nekavējoties iesniedz informāciju par šā lēmuma izpildes nodrošināšanai veiktajiem un plānotajiem pasākumiem. Tā sniedz arī sīku informāciju par atbalsta summām un procentiem, kas jau atgūti no labuma guvējiem.
5. pants
Šis lēmums ir adresēts Itālijas Republikai.
Briselē, 2013. gada 17. jūlijā