SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) 2015/2193
ze dne 25. listopadu 2015
o omezení emisí některých znečišťujících látek do ovzduší ze středních spalovacích zařízení
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 192 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
s ohledem na stanovisko Výboru regionů (2),
v souladu s řádným legislativním postupem (3),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1386/2013/EU (4) (dále jen „akční program“) se uznává, že emise znečišťujících látek do ovzduší byly v posledních dekádách výrazně sníženy, ale že v mnoha částech Evropy představuje úroveň znečištění ovzduší stále problém a že občané Unie jsou opakovaně vystavováni látkám znečišťujícím ovzduší, jež mohou ohrozit jejich zdraví a dobré životní podmínky. V akčním programu se uvádí, že ekosystémy i nadále trpí nadměrnou depozicí dusíku a síry, které souvisí s emisemi z dopravy, neudržitelných zemědělských postupů a z výroby elektřiny. V mnoha oblastech v Unii úrovně znečištění ovzduší nadále překračují mezní hodnoty stanovené Unií a normy Unie týkající se kvality ovzduší stále nesplňují cíle stanovené Světovou zdravotnickou organizací.
(2)
S cílem zajistit zdravé životní prostředí pro všechny vyzývá akční program k tomu, aby byla opatření na místní úrovni doplněna vhodnou politikou na národní a unijní úrovni. Za tímto účelem je zapotřebí zejména zvýšit úsilí o dosažení plného souladu s právními předpisy Unie v oblasti kvality ovzduší a vymezit strategické cíle a opatření na období po roce 2020.
(3)
Podle vědeckých posudků zkracuje znečištění ovzduší průměrnou délku života občanů Unie o osm měsíců.
(4)
Emise znečišťujících látek ze spalování paliva ve středních spalovacích zařízeních nejsou na úrovni Unie regulovány, přestože stále více přispívají ke znečištění ovzduší, zejména v důsledku rozsáhlejšího využití biomasy jako paliva, což je podnětem pro politiky v oblasti klimatu a energetiky.
(5)
Spalování paliva v některých malých spalovacích zařízeních je upraveno prováděcími opatřeními přijatými na základě směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/125/ES (5). K vyplnění zbývající regulační mezery jsou naléhavě zapotřebí další opatření podle směrnice 2009/125/ES. Spalování paliva ve velkých spalovacích zařízeních upravuje od 7. ledna 2013 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/75/EU (6), přičemž do 31. prosince 2015 se pro velká spalovací zařízení podle čl. 30 odst. 2 směrnice 2010/75/EU nadále použije směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/80/ES (7).
(6)
Komise ve své zprávě Evropskému parlamentu a Radě ze dne 17. května 2013 o přezkumech provedených podle čl. 30 odst. 9 a článku 73 směrnice 2010/75/EU o průmyslových emisích, která se zaměřuje na emise z intenzivního chovu hospodářských zvířat a spalovacích zařízení, dospěla k závěru, že byl u spalování paliva ve středních spalovacích zařízeních prokázán jasný potenciál k nákladově efektivnímu snižování emisí do ovzduší.
(7)
Mezinárodní závazky Unie v oblasti znečištění ovzduší týkající se omezení acidifikace, eutrofizace, přízemního ozonu a emisí jemných částic byly dohodnuty v rámci Göteborského protokolu k Úmluvě o dálkovém znečišťování ovzduší přecházejícím hranice státu, který byl v roce 2012 upraven s cílem posílit stávající závazky týkající se snížení množství oxidu siřičitého, oxidů dusíku, amoniaku a těkavých organických sloučenin a zavést nové závazky týkající se snížení jemných částic (PM 2,5), kterého by mělo být dosaženo po roce 2020.
(8)
Komise ve svém sdělení Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů ze dne 18. prosince 2013 nazvaném „Program čisté ovzduší pro Evropu“ vyzývá k opatřením k omezení emisí látek znečišťujících ovzduší ze středních spalovacích zařízení, aby byl doplněn regulační rámec pro odvětví spalování. Program čisté ovzduší doplňuje agendu pro snížení znečištění do roku 2020, kterou stanoví sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu ze dne 21. září 2005 nazvané „Tematická strategie o znečišťování ovzduší“, a stanoví cíle v oblasti snížení dopadu znečištění na období do roku 2030. Za účelem dosažení všech těchto strategických cílů by měla být vytvořena regulatorní agenda, jejíž součástí budou také opatření k omezení emisí ze středních spalovacích zařízení.
(9)
Střední spalovací zařízení by měla být vyvíjena a provozována tak, aby podporovala energetickou účinnost. Tyto faktory i ekonomické faktory, technické možnosti a životní cyklus stávajících středních spalovacích zařízení by měly být zejména zohledňovány při renovaci nebo rozhodování o významných investicích do středních spalovacích zařízení.
(10)
S cílem zajistit, aby provoz středních spalovacích zařízení nevedl ke zhoršování kvality ovzduší, by opatření přijatá za účelem omezení emisí oxidu siřičitého, oxidů dusíku a tuhých znečišťujících látek do ovzduší neměla vést ke zvýšení emisí jiných znečišťujících látek, jako je oxid uhelnatý.
(11)
Střední spalovací zařízení, na které se již vztahují minimální požadavky platné v rámci celé Unie, jako jsou zařízení, na něž se vztahují pravidla pro agregaci podle kapitoly III směrnice 2010/75/EU nebo zařízení na spalování či spoluspalování pevného odpadu nebo kapalného odpadu, na něž se tedy vztahuje kapitola IV uvedené směrnice, by měla být z oblasti působnosti této směrnice vyňata.
(12)
Z oblasti působnosti této směrnice by měla být dále vyňata i některá další střední spalovací zařízení, a to na základě svých technických vlastností či využití při určitých činnostech.
(13)
Na střední spalovací zařízení spalující rafinérská paliva samostatně nebo s jinými palivy za účelem výroby energie v rámci rafinérií minerálních olejů a plynů a regenerační kotle v zařízeních na výrobu buničiny se vztahují emisní úrovně spojené s nejlepšími dostupnými technikami (BAT) stanovené v závěrech o BAT, které jsou již stanoveny ve směrnici 2010/75/EU, a proto by se na tato zařízení neměla tato směrnice vztahovat.
(14)
Tato směrnice by se měla vztahovat na spalovací zařízení, včetně propojení tvořeného dvěma či více novými středními spalovacími zařízeními, s celkovým jmenovitým tepelným příkonem 1 MW nebo vyšším a nižším než 50 MW. Jednotlivá spalovací zařízení s jmenovitým tepelným příkonem nižším než 1 MW by neměla být pro výpočet celkového jmenovitého tepelného příkonu propojení spalovacích zařízení zohledněna. S cílem předejít regulačním mezerám by se tato směrnice měla vztahovat rovněž na propojení tvořená novými středními spalovacími zařízeními, jejichž celkový jmenovitý tepelný příkon je 50 MW nebo vyšší, aniž je tím dotčena kapitola III směrnice 2010/75/EU.
(15)
K zajištění omezení emisí oxidu siřičitého, oxidů dusíku a prachu do ovzduší by střední spalovací zařízení měla být provozována pouze v případě, že jim bylo uděleno povolení nebo byla zaregistrována příslušným orgánem, a to na základě informací poskytnutých provozovatelem.
(16)
Za účelem omezení emisí do ovzduší ze středních spalovacích zařízení by tato směrnice měla stanovit mezní hodnoty emisí a požadavky pro monitorování.
(17)
Mezní hodnoty emisí stanovené v příloze II by se neměly vztahovat na střední spalovací zařízení nacházející se na Kanárských ostrovech, ve francouzských zámořských departementech a na Azorech a Madeiře, a to z důvodu technických a logistických problémů spojených s izolovanou polohou těchto zařízení. Dotčené členské státy by měly stanovit mezní hodnoty emisí pro tato zařízení s cílem snížit jejich emise do ovzduší a potenciální rizika pro lidské zdraví a životní prostředí.
(18)
Aby měla stávající střední spalovací zařízení dost času se technicky přizpůsobit novým požadavkům této směrnice, měly by se na tato zařízení vztahovat mezní hodnoty emisí až po uplynutí stanovené lhůty ode dne použitelnosti této směrnice.
(19)
S ohledem na některé zvláštní okolnosti v případě, kdy by uplatňování mezních hodnot emisí vedlo k neúměrně vysokým nákladům ve srovnání s přínosy pro životní prostředí, by měly mít členské státy možnost vyjmout střední spalovací zařízení používaná v naléhavých případech a provozovaná po omezenou dobu z povinnosti dodržovat mezní hodnoty emisí stanovené v této směrnici.
(20)
S ohledem na omezení daná infrastrukturou, jimž čelí stávající střední spalovací zařízení, jež jsou součástí malých izolovaných soustav nebo izolovaných mikrosoustav, a s ohledem na potřebu usnadnit jejich vzájemné propojení, by mělo být těmto zařízením poskytnuto více času na přizpůsobení se mezním hodnotám emisí stanoveným v této směrnici.
(21)
S ohledem na celkové přínosy dálkového vytápění, jež přispívá ke snižování domácího používání paliv způsobujících vysoké úrovně znečistění vzduchu a ke zlepšení energetické účinnosti a snížení emisí CO2, by měly mít členské státy možnost poskytnout stávajícím středním spalovacím zařízením, která poskytují značné množství své užitečné výroby tepla do veřejné sítě pro dálkové vytápění, více času na přizpůsobení se mezním hodnotám emisí stanoveným v této směrnici.
(22)
S ohledem na nedávné investice do zařízení na biomasu zaměřené na větší využívání obnovitelných zdrojů energie, které již přinesly snížení emisí znečisťujících látek, a s ohledem na příslušný investiční cyklus, by měly mít členské státy možnost poskytnout těmto zařízením více času na přizpůsobení se mezním hodnotám stanoveným v této směrnici.
(23)
Vzhledem k zásadní roli plynových kompresorových stanic pro spolehlivost a bezpečný provoz vnitrostátních přepravních sítí pro přepravu plynu a s ohledem na specifická omezení spojená s jejich modernizací by měly mít členské státy možnost poskytnout středním spalovacím zařízením pohánějícím takové kompresorové stanice více času na přizpůsobení se mezním hodnotám emisí oxidů dusíku stanoveným v této směrnici.
(24)
Tato směrnice v souladu s článkem 193 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“) není překážkou tomu, aby členské státy ponechaly v platnosti či zaváděly přísnější ochranná opatření. Tato opatření mohou být potřebná například v zónách nesplňujících normy kvality životního prostředí. V těchto případech by měly členské státy posoudit, zda je třeba uplatňovat přísnější mezní hodnoty emisí, než jsou požadavky stanovené v této směrnici jako součást rozvoje plánů kvality ovzduší podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES (8). Tato posouzení by měla zohlednit výsledek výměny informací o nejlepších výsledcích snižování emisí, jichž může být dosaženo za použití nejdostupnějších a nových technologií. Komise by měla tuto výměnu informací koordinovat mezi členskými státy, příslušnými průmyslovými odvětvími, včetně provozovatelů a poskytovatelů technologií, a nevládními organizacemi, včetně organizací na ochranu životního prostředí.
(25)
Členské státy by měly zajistit, aby v případě nedodržení požadavků této směrnice provozovatelé středních spalovacích zařízení přijali nezbytná opatření. Členské státy by měly zřídit systém pro kontrolu dodržování požadavků této směrnice ze strany středních spalovacích zařízení.
(26)
Pro zajištění účinného provádění a vymáhání této směrnice by měly být příslušné inspekce pokud možno koordinovány i s inspekcemi vyžadovanými podle jiných právních předpisů Unie.
(27)
Ustanovení této směrnice o přístupu k informacím týkajícím se jejího provádění by měla být uplatňována tak, aby se zajistil plný účinek směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/4/ES (9).
(28)
Aby se omezila zátěž pro malé a střední podniky provozující střední spalovací zařízení, měly by být administrativní požadavky na provozovatele týkající se poskytování informací, monitorování a podávání zpráv přiměřené a mělo by se předejít zdvojování, zároveň by však na jejich základě měl mít příslušný orgán možnost účinně ověřovat dodržování povinností.
(29)
K zajištění konzistentních a ucelených informací o provádění směrnice poskytnutých členskými státy a k podpoře výměny informací mezi členskými státy a Komisí by Komise měla ve spolupráci s Evropskou agenturou pro životní prostředí vytvořit elektronický nástroj k podávání zpráv, který by členské státy mohly zároveň využít pro účely podávání zpráv na vnitrostátní úrovni a pro správu údajů.
(30)
Komise by měla na základě aktuálních nejnovějších technologií posoudit potřebu pozměnit mezní hodnoty emisí stanovené v příloze II pro nová střední spalovací zařízení. V této souvislosti by měla Komise rovněž zvážit potřebu stanovit specifické mezní hodnoty emisí pro jiné znečišťující látky, jako je oxid uhelnatý, a případně minimálních norem energetické účinnosti.
(31)
Za účelem přizpůsobení se vědeckému a technickému pokroku by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU k úpravě ustanovení o posuzování shody uvedených v části 2 bodu 2 přílohy III. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(32)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení této směrnice a k zjednodušení a zpřehlednění povinností členských států podávat zprávy by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci, pokud jde o určení technických formátů pro podávání zpráv. Uvedené pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (10).
(33)
Jelikož cílů tohoto nařízení, totiž zlepšení kvality životního prostředí a lidského zdraví, nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jich může být z důvodu jejich rozsahu a účinků lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou podle článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(34)
Tato směrnice dodržuje základní práva a ctí zásady uznané zejména v Listině základních práv Evropské unie (dále jen „listina“). Cílem této směrnice je především zajistit uplatňování článku 37 listiny o ochraně životního prostředí.
(35)
Členské státy se v souladu se Společným politickým prohlášením členských států a Komise o informativních dokumentech ze dne 28. září 2011 (11) zavázaly, že v odůvodněných případech doplní oznámení o opatřeních přijatých za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním právu o jeden či více dokumentů s informacemi o vztahu mezi jednotlivými prvky směrnice a příslušnými částmi vnitrostátních nástrojů přijatými za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním právu. V případě této směrnice považuje normotvůrce předložení těchto dokumentů za odůvodněné,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Předmět
Tato směrnice stanoví pravidla pro omezení emisí oxidu siřičitého (SO2), oxidů dusíku (NOx) a prachu do ovzduší ze středních spalovacích zařízení s cílem snížit množství emisí do ovzduší a snížit případná rizika plynoucí z těchto emisí pro lidské zdraví a pro životní prostředí.
Tato směrnice stanoví rovněž pravidla pro monitorování emisí oxidu uhelnatého (CO).
Článek 2
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se vztahuje na spalovací zařízení o celkovém jmenovitém tepelném příkonu 1 MW a vyšším, avšak nižším než 50 MW (dále „střední spalovací zařízení“), a to bez ohledu na druh paliva, které používají.
2. Tato směrnice se vztahuje rovněž na propojení tvořená novými středními spalovacími zařízeními podle článku 4, včetně propojení, jejichž celkový jmenovitý tepelný příkon je 50 MW či vyšší, pokud takové propojení není spalovacím zařízením, na něž se vztahuje kapitola III směrnice 2010/75/EU.
3. Tato směrnice se nevztahuje na:
a)
spalovací zařízení, na něž se vztahuje kapitola III nebo kapitola IV směrnice 2010/75/EU;
b)
spalovací zařízení, na něž se vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/68/ES (12);
c)
spalovací zařízení umístěná v rámci hospodářství s celkovým jmenovitým tepelným příkonem nepřevyšujícím 5 MW, v nichž se jako palivo používá výhradně nezpracovaný drůbeží hnůj ve smyslu čl. 9 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1069/2009 (13);
d)
spalovací zařízení, ve kterých se plynné produkty spalování používají k přímému ohřevu, sušení nebo jakékoli jiné úpravě předmětů nebo materiálů;
e)
spalovací zařízení, ve kterých se plynné produkty spalování používají pro přímý plynový ohřev využívaný pro vytápění vnitřních prostor za účelem zlepšení podmínek na pracovišti;
f)
zařízení k dospalování určená k čištění odpadních plynů z průmyslových procesů spalováním, která nejsou provozována jako nezávislá spalovací zařízení;
g)
jakákoli technická zařízení používaná k pohonu vozidla, plavidla nebo letadla;
h)
plynové turbíny a plynové a naftové motory používané na těžebních plošinách;
i)
zařízení k regeneraci katalyzátorů pro katalytické štěpení;
j)
zařízení pro přeměnu sirovodíku na síru;
k)
reaktory používané v chemickém průmyslu;
l)
koksárenské baterie;
m)
ohřívače větru vysokých pecí;
n)
krematoria;
o)
spalovací zařízení spalující rafinérská paliva samostatně nebo s jinými palivy za účelem výroby energie v rámci rafinérií minerálních olejů a plynů;
p)
regenerační kotle v zařízeních na výrobu buničiny.
4. Tato směrnice se nevztahuje na výzkum, vývoj či zkušební činnosti v souvislosti se středními spalovacími zařízeními. Členské státy mohou pro uplatňování tohoto odstavce stanovit zvláštní podmínky.
Článek 3
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
1)
„emisemi“ uvolňování látek ze spalovacího zařízení do ovzduší;
2)
„mezní hodnotou emisí“ přípustné množství látky obsažené v odpadních plynech ze spalovacího zařízení, které smí být vypuštěno do ovzduší v daném časovém období;
3)
„oxidy dusíku“ (NOx) oxid dusnatý a oxid dusičitý vyjádřené jako oxid dusičitý (NO2);
4)
„prachem“ částice jakéhokoli tvaru, struktury nebo hustoty rozptýlené v podmínkách místa odběru vzorku v plynném skupenství, které lze po odběru reprezentativního vzorku z analyzovaného plynu zachytit filtrací za vymezených podmínek a které zůstávají v prostoru před filtrem a po usušení za vymezených podmínek na filtru;
5)
„spalovacím zařízením“ jakékoli technické zařízení, v němž se paliva oxidují za účelem využití takto vyrobeného tepla;
6)
„stávajícím spalovacím zařízením“ spalovací zařízení uvedené do provozu před 20. prosincem 2018 nebo zařízení, pro něž bylo podle vnitrostátních právních předpisů uděleno povolení před 19. prosincem 2017, za předpokladu, že dané zařízení bude uvedeno do provozu nejpozději 20. prosince 2018;
7)
„novým spalovacím zařízením“ spalovací zařízení jiné než stávající spalovací zařízení;
8)
„motorem“ plynový motor, naftový motor nebo dvojpalivový motor;
9)
„plynovým motorem“ motor s vnitřním spalováním fungující na principu Ottova cyklu a využívající ke spalování paliva zážehového zapalování;
10)
„naftovým motorem“ motor s vnitřním spalováním fungující na principu Dieselova cyklu a využívající ke spalování paliva vznětového zapalování;
11)
„dvojpalivovým motorem“ motor s vnitřním spalováním využívající vznětového zapalování a fungující na principu Dieselova cyklu při spalování kapalných paliv a na principu Ottova cyklu při spalování plynných paliv;
12)
„plynovou turbínou“ jakýkoli rotující stroj, který přeměňuje tepelnou energii v mechanickou práci a který se skládá především z kompresoru, tepelného zařízení, ve kterém se palivo oxiduje za účelem ohřátí pracovního média, a turbíny; tento pojem zahrnuje plynové turbíny s otevřeným cyklem i s kombinovaným cyklem a plynové turbíny v režimu kombinované výroby elektřiny a tepla, a to ve všech případech jak s doplňkovým spalováním, tak bez něj;
13)
„malou izolovanou soustavou“ malá izolovaná soustava ve smyslu čl. 2 bodu 26 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/72/ES (14);
14)
„izolovanou mikrosoustavou“ izolovaná mikrosoustava ve smyslu čl. 2 bodu 27 směrnice 2009/72/ES;
15)
„palivem“ jakýkoli tuhý, kapalný nebo plynný spalitelný materiál;
16)
„rafinérským palivem“ pevný, kapalný nebo plynný hořlavý materiál z destilace a přeměny v rámci rafinace ropy, včetně rafinérského topného plynu, syntézního plynu, rafinérských olejů a ropného koksu;
17)
„odpadem“ odpad ve smyslu čl. 3 bodu 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES (15);
18)
„biomasou“:
a)
produkty, které sestávají z rostlinného materiálu pocházejícího ze zemědělství nebo lesnictví a které lze použít jako palivo za účelem získání jeho energetického obsahu;
b)
následující odpady:
i)
rostlinný odpad ze zemědělství nebo lesnictví;
ii)
rostlinný odpad z potravinářského průmyslu, pokud se vzniklé teplo opětovně použije;
iii)
rostlinný odpad z výroby čerstvé vlákniny a z výroby papíru z buničiny, pokud se spoluspaluje v místě výroby a vzniklé teplo se využije;
iv)
korkový odpad;
v)
dřevný odpad s výjimkou dřevného odpadu, který může obsahovat halogenované organické sloučeniny nebo těžké kovy v důsledku ošetření látkami na ochranu dřeva nebo nátěrovými hmotami, včetně zejména dřevného odpadu ze stavebnictví a z demolic;
19)
„plynovým olejem“:
a)
jakékoli kapalné palivo vyrobené z ropy kódů KN 2710 19 25, 2710 19 29, 2710 19 47, 2710 19 48, 2710 20 17 či 2710 20 19;
b)
jakékoli kapalné palivo vyrobené z ropy, z něhož se do teploty 250 °C vydestiluje s použitím metody ASTM D86 méně než 65 % objemových (včetně ztrát) a do teploty 350 °C nejméně 85 % objemových (včetně ztrát);
20)
„zemním plynem“ přirozeně se vyskytující metan s maximálním obsahem 20 % objemových inertů a dalších složek;
21)
„těžkým topným olejem“:
a)
jakékoli kapalné palivo vyrobené z ropy kódů KN 2710 19 51 až 2710 19 68, 2710 20 31, 2710 20 35 nebo 2710 20 39; nebo
b)
jakékoliv kapalné palivo vyrobené z ropy, jiné než plynový olej ve smyslu bodu 19, které v důsledku svého destilačního rozmezí náleží do kategorie těžkých olejů určených k použití jako palivo a z něhož se do teploty 250 °C vydestiluje s použitím metody ASTM D86 méně než 65 % objemových (včetně ztrát). Pokud není možno provést destilaci s použitím metody ASTM D86, pokládá se ropný produkt za těžký topný olej;
22)
„provozními hodinami“ doba vyjádřená v hodinách, během níž je spalovací zařízení v provozu a vypouští emise do ovzduší, s výjimkou doby uvádění zařízení do provozu a odstavování z provozu;
23)
„provozovatelem“ fyzická nebo právnická osoba, která provozuje nebo řídí spalovací zařízení, nebo pokud tak stanoví vnitrostátní právní předpisy, osoba, na kterou byla převedena rozhodující ekonomická pravomoc nad technickým fungováním zařízení;
24)
„zónou“ část území členského státu, která je tímto členským státem vymezena pro účely posouzení a řízení kvality ovzduší, a to v souladu se směrnicí 2008/50/ES.
Článek 4
Agregace
Propojení tvořené dvěma nebo více novými středními spalovacími zařízeními se pro účely této směrnice považuje za jediné střední spalovací zařízení a jejich jmenovité tepelné příkony se sčítají pro účely výpočtu celkového jmenovitého tepelného příkonu, pokud:
-
jsou odpadní plyny z těchto středních spalovacích zařízení odváděny společným komínem, nebo
-
by s přihlédnutím k technickým a ekonomickým faktorům odpadní plyny z těchto středních spalovacích zařízení podle posouzení příslušného orgánu mohly být odváděny společným komínem.
Článek 5
Povolení a registrace
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby žádné nové střední spalovací zařízení nebylo provozováno bez povolení nebo registrace.
2. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby od 1. ledna 2024 žádné stávající střední spalovací zařízení se jmenovitým tepelným příkonem vyšším než 5 MW nebylo provozováno bez povolení nebo registrace.
Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby od 1. ledna 2029 žádné stávající střední spalovací zařízení se jmenovitým tepelným příkonem nepřevyšujícím 5 MW nebylo provozováno bez povolení nebo registrace.
3. Členské státy stanoví postup pro udělování povolení nebo registraci podle toho, o jaké střední spalovací zařízení se jedná. Tento postup zahrnuje alespoň povinnost provozovatele informovat příslušný orgán o provozování středního spalovacího zařízení či o záměru takové zařízení provozovat a poskytnout alespoň informace uvedené v příloze I.
4. Příslušný orgán provede registraci nebo zahájí postup udělování povolení střednímu spalovacímu zařízení do jednoho měsíce od poskytnutí informace uvedené v odstavci 3 provozovatelem. Příslušný orgán informuje provozovatele o takové registraci či zahájení postupu udělování povolení.
5. Příslušný orgán vede rejstřík informací o každém středním spalovacím zařízení včetně informací uvedených v příloze I a informací obdržených podle článku 9. Stávající střední spalovací zařízení se zařadí v souladu s touto směrnicí do rejstříku ode dne registrace nebo ode dne, kdy obdrží povolení. Příslušný orgán zpřístupní informace uvedené v rejstříku veřejnosti, mimo jiné prostřednictvím internetu, v souladu se směrnicí 2003/4/ES.
6. Aniž je dotčena povinnost středních spalovacích zařízení mít povolení nebo být zaregistrován, mohou členské státy zahrnout požadavky pro některé kategorie středních spalovacích zařízení do obecně závazných pravidel. Přijmou-li se obecně závazná pravidla, může povolení nebo registrace jednoduše zahrnovat odkaz na tato pravidla.
7. V případě středních spalovacích zařízení, která jsou součástí zařízení, na něž se vztahuje kapitola II směrnice 2010/75/EU, se požadavky tohoto článku považují za splněné, jsou-li v souladu s uvedenou směrnicí.
8. Jakékoli povolení udělené nebo jakoukoli registraci provedenou podle jiných vnitrostátních nebo unijních právních předpisů lze kombinovat s povolením nebo registrací vyžadovanými podle odstavce 1, jakožto jediné povolení nebo jedinou registraci, pokud toto jediné povolení nebo tato jediná registrace obsahuje informace vyžadované podle tohoto článku.
Článek 6
Mezní hodnoty emisí
1. Aniž je případně dotčena kapitola II směrnice 2010/75/EU, použijí se pro střední spalovací zařízení mezní hodnoty emisí, které stanoví příloha II této směrnice.
Mezní hodnoty emisí stanovené v příloze II se nevztahují na střední spalovací zařízení nacházející se na Kanárských ostrovech, ve francouzských zámořských departementech a na Azorech a Madeiře. Dotčené členské státy stanoví mezní hodnoty emisí pro tato zařízení s cílem snížit jejich emise do ovzduší a potenciální rizika pro lidské zdraví a životní prostředí.
2. Počínaje dnem 1. ledna 2025 nesmí emise SO2, NOx a prachu ze stávajícího středního spalovacího zařízení s jmenovitým tepelným příkonem vyšším než 5 MW do ovzduší překročit mezní hodnoty emisí stanovené v tabulkách 2 a 3 části 1 přílohy II.
Počínaje dnem 1. ledna 2030 nesmí emise SO2, NOx a prachu ze stávajícího středního spalovacího zařízení s jmenovitým tepelným příkonem nepřevyšujícím 5 MW do ovzduší překročit mezní hodnoty emisí stanovené v tabulkách 1 a 3 části 1 přílohy II.
3. Členské státy mohou z dodržování mezních hodnot emisí stanovených v tabulkách 1, 2, a 3 části 1 přílohy II vyjmout stávající střední spalovací zařízení, jejichž roční provoz v klouzavém průměru za období pěti let nepřesahuje 500 provozních hodin ročně.
Členské státy mohou limit uvedený v prvním pododstavci zvýšit až na 1 000 provozních hodin v těchto naléhavých případech nebo za těchto mimořádných okolností:
-
pro záložní výrobu elektřiny na propojených ostrovech pro případ přerušení hlavní dodávky elektřiny na ostrov,
-
u středních spalovacích zařízení používaných pro výrobu tepla v případě výjimečně chladného počasí.
Ve všech případech uvedených v tomto odstavci se pro zařízení spalující pevná paliva použije mezní hodnota emisí prachu 200 mg/Nm3.
4. Stávající střední spalovací zařízení, která jsou součástí malých izolovaných soustav a izolovaných mikrosoustav, musí splňovat mezní hodnoty emisí stanovené v tabulkách 1, 2 a 3 části 1 přílohy II ode dne 1. ledna 2030.
5. Do 1. ledna 2030 mohou členské státy z povinnosti dodržovat mezní hodnoty emisí stanovené v příloze II vyjmout stávající střední spalovací zařízení s jmenovitým tepelným příkonem vyšším než 5 MW, pokud je alespoň 50 % užitného tepla vyrobeného daným zařízením na základě klouzavého průměru za období pěti let dodáváno v podobě páry či horké vody do veřejné sítě dálkového vytápění. V případě takového vynětí nesmí mezní hodnoty emisí stanovené příslušným orgánem přesáhnout 1 100 mg/Nm3 pro SO2 a 150 mg/Nm3 pro prach.
Do 1. ledna 2030 mohou členské státy z povinnosti dodržovat mezní hodnoty emisí pro prach stanovené v příloze II této směrnice vyjmout střední spalovací zařízení na pevnou biomasu jako hlavní palivo, jež se nacházejí v zónách, v nichž je podle posouzení na základě směrnice 2008/50/ES dosaženo souladu s mezními hodnotami uvedené směrnice. V případě takového vynětí nesmí mezní hodnoty emisí stanovené příslušným orgánem přesáhnout 150 mg/Nm3 pro prach.
Příslušný orgán v každém případě zajistí, aby nedošlo k závažnému znečištění a aby bylo celkově dosaženo vysoké úrovně ochrany životního prostředí.
6. Do 1. ledna 2030 mohou členské státy z povinnosti dodržovat mezní hodnoty emisí NOx stanovené v tabulce 3 části 1 přílohy II vyjmout stávající střední spalovací zařízení s jmenovitým tepelným příkonem vyšším než 5 MW, která jsou používána k pohonu plynových kompresorů nezbytných pro zajištění bezpečnosti vnitrostátních plynárenských přepravních soustav
7. Počínaje dnem 20. prosince 2018 nesmí emise SO2, NOx a prachu z nového středního spalovacího zařízení do ovzduší překročit mezní hodnoty emisí stanovené v části 2 přílohy II.
8. Členské státy mohou z povinnosti dodržovat mezní hodnoty emisí stanovené v části 2 přílohy II vyjmout nová střední spalovací zařízení, jejichž roční provoz v klouzavém průměru za období tří let nepřesahuje 500 provozních hodin ročně. V případě takového vynětí se pro zařízení spalující pevná paliva použije mezní hodnota emisí prachu 100 mg/Nm3.
9. V zónách nebo částech zón, které nesplňují mezní hodnoty pro kvalitu ovzduší stanovené ve směrnici 2008/50/ES, posoudí členské státy v rámci vypracovávání plánů kvality ovzduší podle článku 23 směrnice 2008/50/ES pro jednotlivá střední spalovací zařízení v těchto zónách nebo částech zón potřebu použít přísnější mezní hodnoty emisí, než jaké jsou stanoveny v této směrnici, pokud by uplatnění těchto mezních hodnot emisí účinně přispělo k zjevnému zlepšení kvality ovzduší, přičemž zohlední výsledky výměny informací podle odstavce 10 tohoto článku.
10. Komise koordinuje s členskými státy, dotčenými odvětvími a nevládními organizacemi výměnu informací o úrovních emisí, jichž může být dosaženo za použití nejdostupnějších a nově vznikajících technologií, a o souvisejících nákladech.
Komise zveřejní výsledky této výměny informací.
11. Příslušný orgán může na dobu nejvýše šesti měsíců udělit výjimku z povinnosti dodržovat mezní hodnoty emisí pro SO2 stanovené v odstavcích 2 a 7 pro takové střední spalovací zařízení, které běžně používá palivo s nízkým obsahem síry, pokud provozovatel nemůže uvedené mezní hodnoty emisí dodržet z důvodu přerušení dodávky paliva s nízkým obsahem síry, které je způsobeno vážným nedostatkem tohoto paliva.
Členské státy musí o každé výjimce udělené podle prvního pododstavce uvědomit do jednoho měsíce od jejího udělení Komisi.
12. Příslušný orgán může udělit výjimku z povinnosti dodržovat mezní hodnoty emisí stanovené v odstavcích 2 a 7 v případě, že je střední spalovací zařízení používající pouze plynné palivo nuceno výjimečně používat jiná paliva z důvodu náhlého přerušení dodávky plynu, a muselo by z tohoto důvodu být vybaveno sekundárním čisticím zařízením. Doba, na niž lze tuto výjimku udělit, nesmí překročit deset dnů, kromě případů, kdy provozovatel příslušnému orgánu doloží, že je odůvodněná delší doba.
Členské státy musí o každé výjimce udělené podle prvního pododstavce uvědomit do jednoho měsíce od jejího udělení Komisi.
13. U středního spalovacího zařízení, které současně používá dva nebo více druhů paliv, se mezní hodnoty emisí pro každou znečišťující látku vypočítají takto:
a)
každému jednotlivému palivu se přiřadí příslušná mezní hodnota emisí, jak stanoví příloha II;
b)
určí se vážená mezní hodnota emisí jednotlivých druhů paliv, a to tak, že se jednotlivá mezní hodnota emisí uvedená v písmenu a) vynásobí tepelným příkonem každého paliva a tento součin se vydělí součtem tepelných příkonů všech paliv; a
c)
vážené mezní hodnoty emisí pro jednotlivá paliva se sečtou.
Článek 7
Povinnosti provozovatele
1. Členské státy zajistí, aby provozovatel prováděl monitorování emisí alespoň v rozsahu vymezeném v části 1 přílohy III.
2. U středních spalovacích zařízení používajících více druhů paliv se monitorování emisí provádí při spalování paliva nebo palivové směsi s pravděpodobně nejvyšší hodnotou emisí a v době, která je s ohledem na běžné provozní podmínky reprezentativní.
3. Provozovatel vede záznamy o veškerých výsledcích monitorování a tyto záznamy zpracovává tak, aby bylo možné ověřit dodržení mezních hodnot emisí v souladu s pravidly stanovenými v části 2 přílohy III.
4. U středních spalovacích zařízení, která pro splnění mezních hodnot emisí používají sekundární čisticí zařízení, provozovatel vede záznamy nebo zapisuje informace, které prokazují účinný nepřetržitý provoz tohoto zařízení.
5. Provozovatel středního spalovacího zařízení je povinen uchovávat tyto doklady:
a)
povolení nebo doklad o registraci, kterou provedl příslušný orgán, a případně i jeho aktualizovanou verzi a související informace;
b)
výsledky monitorování a informace podle odstavců 3 a 4;
c)
případně záznam o počtu provozních hodin, jak je uvedeno v čl. 6 odst. 3 a 8;
d)
záznam o typu a množství paliv používaných v zařízení a o všech případech špatného fungování nebo poruchách sekundárního čisticího zařízení;
e)
záznam o případech nedodržení mezních hodnot emisí a o přijatých opatřeních, jak jsou uvedena v odstavci 7.
Údaje a informace uvedené v prvním pododstavci písm. b) až e) se uchovávají po dobu alespoň šesti let.
6. Provozovatel poskytne příslušnému orgánu na jeho žádost bez zbytečného prodlení údaje a informace uvedené v odstavci 5. Příslušný orgán může takovou žádost předložit za účelem kontroly dodržování požadavků této směrnice. Příslušný orgán tuto žádost předloží, pokud žadatel z řad veřejnosti požádá o přístup k údajům nebo informacím uvedeným v odstavci 5.
7. V případě nedodržení mezních hodnot emisí stanovených v příloze II přijme provozovatel nezbytná opatření s cílem zjednat v nejkratší možné době nápravu, aniž jsou dotčena opatření požadovaná na základě článku 8. Členské státy stanoví pravidla pro způsob, četnost a formát podávání informací o případech nedodržení mezních hodnot emisí, které mají předávat provozovatelé příslušnému orgánu.
8. Provozovatel poskytne příslušnému orgánu veškerou nezbytnou pomoc při jakékoli inspekci a prohlídce na místě, při odebírání vzorků a při shromažďování veškerých informací, které jsou pro plnění jeho povinností v rámci této směrnice nezbytné.
9. Provozovatel uvádí do provozu a odstavuje střední spalovací zařízení v co nejkratší možné době.
Článek 8
Kontrola dodržování
1. Členské státy zajistí, aby platné hodnoty, jež se monitorují podle přílohy III, nepřekročily mezní hodnoty emisí stanovené v příloze II.
2. Členské státy zřídí účinný systém založený na inspekcích v oblasti životního prostředí nebo jiných opatřeních ke kontrole dodržování požadavků této směrnice.
3. V případě nedodržení požadavků směrnice zajistí členské státy, aby navíc k opatřením přijatým provozovatelem podle čl. 7 odst. 7 příslušný orgán vyžadoval od provozovatele přijetí veškerých nezbytných opatření k bezodkladnému zjednání nápravy.
Pokud nedodržení požadavků směrnice způsobí závažné zhoršení kvality místního ovzduší a dokud není zjednána náprava, provoz středního spalovacího zařízení se pozastaví.
Článek 9
Změny na středních spalovacích zařízeních
Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby provozovatel informoval bezodkladně příslušný orgán o každé plánované změně středního spalovacího zařízení, která by ovlivnila platné mezní hodnoty emisí.
Příslušný orgán povolení nebo případně registraci odpovídajícím způsobem aktualizuje.
Článek 10
Příslušné orgány
Členské státy určí orgány příslušné pro plnění povinností vyplývajících z této směrnice.
Článek 11
Podávání zpráv
1. Do 1. října 2026 a do 1. října 2031 členské státy předloží Komisi zprávu obsahující kvalitativní a kvantitativní informace o provádění této směrnice, všechna přijatá opatření, jimiž bylo ověřeno, zda jsou střední spalovací zařízení provozována v souladu s touto směrnicí, a všechna opatření přijatá za účelem jejího vymáhání.
První zpráva podle prvního pododstavce musí obsahovat odhadované množství celkových ročních emisí SO2, NOx a prachu ze středních spalovacích zařízení s rozdělením podle typu zařízení, druhu paliva a třídy kapacity.
2. Do 1. ledna 2021 členské státy rovněž Komisi předloží zprávu o odhadovaném množství celkových ročních emisí CO a všechny dostupné informace týkající se koncentrace emisí CO ze středních spalovacích zařízení s rozdělením podle druhu paliva a třídy kapacity.
3. Pro účely podávání zpráv podle odstavců 1 a 2 poskytne Komise členským státům elektronický nástroj k podávání zpráv.
Komise prostřednictvím prováděcích aktů stanoví technické formáty pro podávání zpráv, aby se zjednodušily a zpřehlednily povinnosti členských států v souvislosti s poskytováním informací podle odstavců 1 a 2 tohoto článku. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle článku 15.
4. Komise do dvanácti měsíců od obdržení zpráv od členských států v souladu s odstavcem 1 tohoto článku a se zohledněním informací zpřístupněných v souladu s čl. 6 odst. 11 a 12 předloží souhrnnou zprávu Evropskému parlamentu a Radě.
5. Při plnění povinností podle odstavců 3 a 4 je Komisi nápomocna Evropská agentura pro životní prostředí.
Článek 12
Přezkum
1. Do 1. ledna 2020 Komise přezkoumá pokrok, pokud jde o energetickou účinnost středních spalovacích zařízení, a posoudí přínosy stanovení norem minimální energetické účinnosti v souladu s nejlepšími dostupnými technikami.
2. Do 1. ledna 2023 posoudí Komise na základě aktuálních nejnovějších technologií nezbytnost přezkumu ustanovení, pokud jde o zařízení tvořící součást malých izolovaných soustav a izolovaných mikrosoustav, jakož i části 2 přílohy II.
V rámci tohoto přezkumu Komise rovněž posoudí, zda je u některých nebo u všech typů středních spalovacích zařízení zapotřebí regulovat emise CO.
Poté by měl být přezkum proveden každých deset let a jeho součástí by mělo být i posouzení toho, zda je vhodné stanovit přísnější mezní hodnoty emisí, zejména pro nová střední spalovací zařízení.
3. Komise předloží zprávu o výsledcích těchto přezkumů podle odstavců 1 a 2 Evropskému parlamentu a Radě a případně k ní připojí legislativní návrh.
Článek 13
Změny příloh
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 14 za účelem přizpůsobení části 2 bodu 2 přílohy III vědeckému a technickému pokroku.
Článek 14
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je Komisi svěřena za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v článku 13 je svěřena Komisi na dobu pěti let od 18. prosince 2015. Komise vypracuje zprávu o přenesené pravomoci nejpozději devět měsíců před koncem tohoto pětiletého období. Přenesení pravomoci se automaticky prodlužuje o stejně dlouhá období, pokud Evropský parlament nebo Rada nevysloví proti tomuto prodloužení námitku nejpozději tři měsíce před koncem každého z těchto období.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článku 13 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie, nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci podle článku 13 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 15
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen výbor zřízený čl. 75 odst. 1 směrnice 2010/75/EU. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
3. Pokud výbor nevydá žádné stanovisko, Komise návrh prováděcího aktu nepřijme a použije se čl. 5 odst. 4 třetí pododstavec nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 16
Sankce
Členské státy stanoví sankce za porušení vnitrostátních právních předpisů přijatých na základě této směrnice a přijmou veškerá opatření nezbytná k zajištění jejich uplatňování. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující. Členské státy oznámí Komisi uvedené sankce a opatření nejpozději do 19. prosince 2017 a neprodleně jí oznámí všechny následné změny, které se jich dotýkají.
Článek 17
Provedení ve vnitrostátním právu
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 19. prosince 2017. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 18
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 19
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Ve Štrasburku dne 25. listopadu 2015.
EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA (ES) 2015/2193
(2015. gada 25. novembris)
par ierobežojumiem attiecībā uz dažu piesārņojošu vielu emisiju gaisā no vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtām
(Dokuments attiecas uz EEZ)
EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 192. panta 1. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu (2),
saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (3),
tā kā:
(1)
Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumā Nr. 1386/2013/ES (4) (Rīcības programma) ir atzīts, ka piesārņojošu vielu emisijas gaisā pēdējo gadu desmitu laikā ir ievērojami samazinātas, tomēr gaisa piesārņojuma līmenis daudzās Eiropas daļās joprojām ir problemātisks un Savienības pilsoņi joprojām ir pakļauti gaisu piesārņojošām vielām, kas var kaitēt viņu veselībai un labklājībai. Saskaņā ar Rīcības programmu ekosistēmas joprojām cieš no pārmērīgas slāpekļa un sēra nosēdumu veidošanās, kas saistīta ar emisijām no transporta, neilgtspējīgas lauksaimniecības prakses un elektroenerģijas ražošanas. Daudzviet Savienībā gaisa piesārņojuma līmenis joprojām pārsniedz Savienības noteiktos ierobežojumus un Savienības gaisa kvalitātes standarti joprojām neatbilst Pasaules Veselības organizācijas noteiktajiem mērķiem.
(2)
Lai ikvienam nodrošinātu veselīgu vidi, Rīcības programmā aicināts vietējos pasākumus papildināt ar pienācīgiem politikas pasākumiem gan valsts, gan Savienības līmenī. Tā nosaka, ka jāpastiprina centieni panākt pilnīgu atbilstību Savienības tiesību aktiem gaisa kvalitātes jomā un jādefinē stratēģiskie mērķi un rīcība pēc 2020. gada.
(3)
Zinātniski novērtējumi liecina, ka vidējais Savienības pilsoņu dzīves ilguma samazinājums gaisa piesārņojuma dēļ ir astoņi mēneši.
(4)
Piesārņojošu vielu emisijas, ko rada kurināmā sadedzināšana vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtās, principā netiek reglamentētas Savienības līmenī, lai gan tās rada aizvien lielāku daļu gaisa piesārņojuma, it sevišķi tāpēc, ka klimata un enerģētikas politikas dēļ kā kurināmo aizvien vairāk izmanto biomasu.
(5)
Kurināmā sadedzināšanu dažās mazas jaudas sadedzināšanas iekārtās un ierīcēs aptver īstenošanas pasākumi, kā tas minēts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2009/125/EK (5). Steidzami ir vajadzīgi jauni pasākumi saskaņā ar Direktīvu 2009/125/EK, lai likvidētu palikušo regulējuma iztrūkumu. Kurināmā dedzināšanu lielas jaudas sadedzināšanas iekārtās no 2013. gada 7. janvāra reglamentē Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2010/75/ES (6), bet līdz 2015. gada 31. decembrim lielas jaudas sadedzināšanas iekārtām, uz kurām attiecas Direktīvas 2010/75/ES 30. panta 2. punkts, joprojām piemēro Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2001/80/EK (7).
(6)
Komisija 2013. gada 17. maija ziņojumā Eiropas Parlamentam un Padomei par pārskatīšanu, kas veikta saskaņā ar 30. panta 9. punktu un 73. pantu Direktīvā 2010/75/ES par rūpnieciskajām emisijām, kura pievēršas emisijām, ko rada intensīva lopkopība un sadedzināšanas iekārtas, secināja, ka attiecībā uz kurināmā dedzināšanu vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtās iespējas izmaksu ziņā efektīvi samazināt emisijas gaisā ir uzskatāmi parādītas.
(7)
Savienības starptautiskās saistības attiecībā uz gaisa piesārņojumu, kuru mērķis ir mazināt paskābināšanos, eitrofikāciju, piezemes ozona veidošanos un daļiņu emisijas, ir apstiprinātas Gēteborgas protokolā Konvencijai par gaisa pārrobežu piesārņojumu lielos attālumos, kas tika grozīts 2012. gadā, lai stiprinātu esošās saistības samazināt sēra dioksīda, slāpekļa oksīdu, amonjaka un gaistošo organisko savienojumu emisijas un noteiktu jaunas samazināšanas saistības attiecībā uz smalkajām daļiņām (PM 2,5), kas jāsasniedz, sākot ar 2020. gadu.
(8)
Komisijas 2013. gada 18. decembra paziņojumā Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Programma” Tīru gaisu Eiropā“” pausts aicinājums rīkoties, lai kontrolētu gaisu piesārņojošo vielu emisijas no vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtām, tādējādi pilnveidojot sadedzināšanas iekārtu nozares tiesisko regulējumu. Programma “Tīru gaisu Eiropā” pilnveido piesārņojuma samazināšanas programmu 2020. gadam, kas noteikta Komisijas 2005. gada 21. septembra paziņojumā Eiropas Parlamentam un Padomei “Tematiskā stratēģija par gaisa piesārņojumu”, un izvirza negatīvās ietekmes samazināšanas mērķus laikposmam līdz 2030. gadam. Lai sasniegtu visus minētos stratēģiskos mērķus, būtu jāizveido regulējuma noteikšanas programma, paredzot arī pasākumus vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtu emisiju kontrolei.
(9)
Vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtas būtu jāizstrādā un jāekspluatē tādā veidā, lai veicinātu energoefektivitāti. Šie apsvērumi, kā arī ekonomiskie apsvērumi, tehniskās iespējas un esošo vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtu dzīves cikls būtu jo īpaši jāņem vērā, atjaunojot vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtas vai pieņemot lēmumus par būtiskiem ieguldījumiem.
(10)
Lai nodrošinātu, ka vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtas ekspluatācija nenoved pie gaisa kvalitātes pasliktināšanās, pasākumiem, ko veic, lai ierobežotu sēra dioksīda, slāpekļa oksīdu un putekļu emisijas gaisā, nebūtu jāizraisa citu piesārņojošu vielu, piemēram, oglekļa monoksīda, emisiju palielinājums.
(11)
Šī direktīva nebūtu piemērojama vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtām, uz kurām jau attiecas Savienības mēroga minimālās prasības, piemēram, iekārtām, uz kurām attiecas Direktīvas 2010/75/ES III nodaļā paredzētie apvienošanas noteikumi, vai iekārtām, kurās tiek sadedzināti vai līdzsadedzināti cietie vai šķidrie atkritumi un uz kurām tādēļ attiecas šīs direktīvas IV nodaļa.
(12)
Arī dažas citas vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtas būtu jāizslēdz no šīs direktīvas darbības jomas, pamatojoties uz to tehniskajām īpašībām vai to lietojumu konkrētās darbībās.
(13)
Tā kā uz vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtām, kurās sadedzina pārstrādes procesa kurināmo atsevišķi vai kopā ar citu kurināmo, enerģijas ražošanai minerāleļļas un gāzes pārstrādes rūpnīcās un uz reģenerācijas katliem pulpas ražošanas iekārtās attiecas emisiju līmeņi, kas saistīti ar labāko pieejamo tehnisko paņēmienu (LPTP), kuri izklāstīti LPTP secinājumos, kas jau noteikti Direktīvā 2010/75/ES, šai direktīvai uz šādām iekārtām nebūtu jāattiecas.
(14)
Šai direktīvai būtu jāattiecas uz sadedzināšanas iekārtām, tostarp kombināciju, ko veido divas vai vairākas jaunas vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtas, ar kopējo nominālo ievadīto siltumjaudu, kas ir vienāda ar vai lielāka par 1 MW un mazāka par 50 MW. Atsevišķas sadedzināšanas iekārtas, kuru nominālā ievadītā siltumjauda ir mazāka nekā 1 MW, nebūtu jāņem vērā, aprēķinot sadedzināšanas iekārtu kombinācijas kopējo nominālo ievadīto siltumjaudu. Lai nepieļautu regulējuma nepilnības, šai direktīvai būtu jāattiecas arī uz kombināciju, ko veido jaunas vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtas, ja kopējā nominālā ievadītā siltumjauda ir vienāda ar vai lielāka par 50 MW, neskarot Direktīvas 2010/75/ES III nodaļu.
(15)
Lai nodrošinātu, ka tiek kontrolētas sēra dioksīda, slāpekļa oksīdu un putekļu emisijas gaisā, katra vidējas jaudas sadedzināšanas iekārta būtu jāekspluatē tikai tad, ja tai ir piešķirta atļauja vai to ir reģistrējusi kompetentā iestāde, pamatojoties uz operatora iesniegto informāciju.
(16)
Lai kontrolētu emisijas gaisā no vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtām, šajā direktīvā būtu jānosaka emisijas robežvērtības un monitoringa prasības.
(17)
Direktīvas II pielikumā noteiktās emisijas robežvērtības nebūtu jāattiecina uz vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtām Kanāriju salās, Francijas aizjūras departamentos, Azoru un Madeiras salās, jo pastāv tehniskas un loģistikas problēmas saistībā ar šādu iekārtu izolēto atrašanās vietu. Lai samazinātu šādu iekārtu emisijas gaisā un iespējamos riskus cilvēka veselībai un videi, attiecīgajām dalībvalstīm būtu jānosaka šādu iekārtu emisijas robežvērtības.
(18)
Lai nodrošinātu pietiekami ilgu laiku pašreizējo vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtu tehniskai pielāgošanai šīs direktīvas prasībām, emisijas robežvērtības minētajām iekārtām būtu jāpiemēro, kad būs apritējis noteikts laikposms pēc šīs direktīvas piemērošanas dienas.
(19)
Lai ņemtu vērā specifiskos apstākļus, kad emisijas robežvērtību piemērošana radītu nesamērīgi augstas izmaksas salīdzinājumā ar ieguvumiem videi, dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai noteikt atbrīvojumu no pienākuma ievērot šajā direktīvā noteiktās emisijas robežvērtības vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtām, kuras izmanto ārkārtas gadījumos un darbina ierobežotos laika periodos.
(20)
Ņemot vērā infrastruktūras ierobežojumus, ar ko saskaras esošās vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtas, kas ir daļa no mazas, izolētas sistēmas (SIS) vai izolētas mikrosistēmas (MIS), un tā kā ir jāveicina to starpsavienojumi, šādām iekārtām būtu jādod vairāk laika, lai tās pielāgotu šajā direktīvā noteiktajām emisijas robežvērtībām.
(21)
Apsverot kopējos ieguvumus, ko dod centralizēta siltumapgāde, samazinot tāda kurināmā izmantošanu mājsaimniecībās, kas rada lielu gaisa piesārņojumu, un uzlabojot energoefektivitāti un samazinot CO2 emisijas līmeni, dalībvalstīm būtu jāvar dot vairāk laika esošajām vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtām, kas lielu daļu no saražotā derīgā siltuma piegādā centralizētas siltumapgādes tīklam, lai tās pielāgotos šajā direktīvā noteiktajām emisijas robežvērtībām.
(22)
Apsverot to, ka nesenie ieguldījumi biomasas stacijās ir veikti ar nolūku palielināt atjaunojamo energoresursu izmantošanu un ka to rezultātā jau ir samazinājies piesārņojošu vielu emisijas līmenis, kā arī lai ņemtu vērā saistītos ieguldījumu ciklus, dalībvalstīm būtu jāvar dot šādām stacijām vairāk laika, lai tās pielāgotos šajā direktīvā noteiktajām emisijas robežvērtībām.
(23)
Ņemot vērā gāzes kompresoru staciju būtisko nozīmi valstu gāzes pārvades tīklu drošuma un drošas ekspluatācijas nodrošināšanā, kā arī īpašos ierobežojumus saistībā ar to uzlabošanu, dalībvalstīm būtu jāvar dot vairāk laika vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtām, kuras darbina šādas stacijas, lai tās pielāgotos šajā direktīvā noteiktajām slāpekļa oksīdu emisijas robežvērtībām.
(24)
Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 193. pantu šī direktīva neliedz dalībvalstīm uzturēt spēkā vai ieviest stingrākus aizsargpasākumus. Šādi pasākumi var būt nepieciešami, piemēram, zonās, kas neatbilst gaisa kvalitātes robežvērtībām. Minētajos gadījumos dalībvalstīm, izstrādājot Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2008/50/EK (8) paredzētos gaisa kvalitātes plānus, būtu jāizvērtē nepieciešamība piemērot emisijas robežvērtības, kas būtu stingrākas nekā šajā direktīvā noteiktās prasības. Šādos novērtējumos būtu jāņem vērā rezultāti, ko dod informācijas apmaiņa par labāko emisijas samazināšanas veiktspēju, kuru var panākt ar labākajām pieejamajām un jaunām tehnoloģijām. Komisijai būtu jāorganizē šāda informācijas apmaiņa ar dalībvalstīm, attiecīgajām rūpniecības nozarēm, tostarp operatoriem un tehnoloģiju nodrošinātājiem, nevalstiskajām organizācijām, arī tām, kas veicina vides aizsardzību.
(25)
Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka šīs direktīvas prasību neievērošanas gadījumā vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtas operators veic vajadzīgos pasākumus. Dalībvalstīm būtu jāizveido sistēma, ar ko pārbaudīt vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtu atbilstību šīs direktīvas prasībām.
(26)
Lai nodrošinātu efektīvu šīs direktīvas īstenošanu un piemērošanu, inspekcijas attiecīgā gadījumā pēc iespējas būtu jāsaskaņo ar citos Savienības tiesību aktos paredzētajām inspekcijām.
(27)
Šīs direktīvas noteikumi par piekļuvi informācijai saistībā ar tās īstenošanu būtu jāpiemēro tā, lai nodrošinātu pilnīgu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/4/EK (9) īstenošanu.
(28)
Lai ierobežotu slogu maziem un vidējiem uzņēmumiem, kas ekspluatē vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtas, operatoriem noteiktajiem administratīvajiem pienākumiem saistībā ar informācijas sniegšanu, monitoringu un ziņošanu vajadzētu būt samērīgiem un tādiem, kas nepārklājas, līdztekus ļaujot kompetentajai iestādei efektīvi veikt atbilstības verifikāciju.
(29)
Lai nodrošinātu, ka dalībvalstu sniegtā informācija par šīs direktīvas īstenošanu ir konsekventa un saskaņota, un veicinātu informācijas apmaiņu starp dalībvalstīm un Komisiju, Komisijai ar Eiropas Vides aģentūras palīdzību būtu jāizstrādā elektronisks ziņošanas instruments, kas dalībvalstīm būtu pieejams arī iekšējai lietošanai valsts ziņošanas un datu pārvaldības vajadzībām.
(30)
Komisijai, ņemot vērā jaunākās tehnoloģijas, būtu jāizvērtē vajadzība grozīt II pielikumā noteiktās emisijas robežvērtības attiecībā uz jaunām vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtām. Šajā sakarībā Komisijai arī būtu jāapsver vajadzība noteikt īpašas emisijas robežvērtības attiecībā uz citām piesārņojošām vielām, piemēram, oglekļa monoksīdu un iespējamos minimālos energoefektivitātes standartus.
(31)
Lai noteikumus pielāgotu zinātnes un tehnoloģiju attīstībai, būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar LESD 290. pantu, lai pielāgotu III pielikuma 2. daļas 2. punktā izklāstītos atbilstības novērtējuma noteikumus. Ir īpaši būtiski, lai Komisija, veicot sagatavošanas darbus, rīkotu atbilstīgas apspriešanās, tostarp ekspertu līmenī. Komisijai, sagatavojot un izstrādājot deleģētos aktus, būtu jānodrošina vienlaicīga, savlaicīga un atbilstīga attiecīgo dokumentu nosūtīšana Eiropas Parlamentam un Padomei.
(32)
Lai nodrošinātu vienādus nosacījumus šīs direktīvas īstenošanai un vienkāršotu un racionalizētu dalībvalstu ziņošanas pienākumus, Komisijai būtu jāpiešķir īstenošanas pilnvaras precizēt ziņojumu tehnisko formātu. Minētās pilnvaras būtu jāizmanto saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 182/2011 (10).
(33)
Ņemot vērā, ka šīs direktīvas mērķus, proti, uzlabot vides kvalitāti un cilvēku veselību, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, bet to mēroga un iedarbības dēļ var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi minēto mērķu sasniegšanai.
(34)
Šajā direktīvā ir ievērotas pamattiesības un principi, kas jo īpaši atzīti Eiropas Savienības Pamattiesību hartā (“harta”). Šīs direktīvas mērķis jo īpaši ir nodrošināt, lai tiktu piemērots hartas 37. pants par vides aizsardzību.
(35)
Saskaņā ar dalībvalstu un Komisijas 2011. gada 28. septembra kopīgo politisko deklarāciju par skaidrojošiem dokumentiem (11) dalībvalstis ir apņēmušās pamatotos gadījumos paziņojumam par transponēšanas pasākumiem pievienot vienu vai vairākus dokumentus, kas paskaidro saistību starp direktīvas elementiem un attiecīgajām valsts transponēšanas instrumentu daļām. Attiecībā uz šo direktīvu likumdevējs uzskata, ka šādu dokumentu nosūtīšana ir pamatota,
IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
1. pants
Priekšmets
Šī direktīva paredz noteikumus, lai kontrolētu sēra dioksīda (SO2), slāpekļa oksīdu (NOx) un putekļu emisijas gaisā no vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtām un tādējādi samazinātu emisijas gaisā un iespējamo risku, ko šādas emisijas varētu radīt cilvēku veselībai un videi.
Šī direktīva paredz arī noteikumus par oglekļa monoksīda (CO) emisiju monitoringu.
2. pants
Darbības joma
1. Šo direktīvu piemēro sadedzināšanas iekārtām, kuru nominālā ievadītā siltumjauda ir vienāda ar vai lielāka par 1 MW un mazāka par 50 MW (“vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtas”), neatkarīgi no to izmantotā kurināmā veida.
2. Šo direktīvu piemēro arī kombinācijai, ko veido jaunas vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtas atbilstīgi 4. pantam, tostarp kombinācijai, kuras kopējā nominālā ievadītā siltumjauda ir vienāda ar vai lielāka par 50 MW, ja vien šāda kombinācija nav sadedzināšanas iekārta, uz kuru attiecas Direktīvas 2010/75/ES III nodaļa.
3. Šo direktīvu nepiemēro:
a)
sadedzināšanas iekārtām, uz kurām attiecas Direktīvas 2010/75/ES III vai IV nodaļa;
b)
sadedzināšanas iekārtām, uz kurām attiecas Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 97/68/EK (12);
c)
lauku saimniecībās izmantotām sadedzināšanas iekārtām, kuru kopējā nominālā ievadītā siltumjauda ir mazāka par vai vienāda ar 5 MW un kurās kā kurināmo izmanto vienīgi nepārstrādātus mājputnu mēslus, kā minēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1069/2009 (13) 9. panta a) punktā;
d)
sadedzināšanas iekārtām, kurās degšanas gāzveida produktus izmanto priekšmetu vai materiālu tiešai apsildei, žāvēšanai vai jebkāda cita veida apstrādei;
e)
sadedzināšanas iekārtām, kurās degšanas gāzveida produktus izmanto tiešai apkurei, lai darba vietas apstākļu uzlabošanas nolūkā apsildītu iekštelpas;
f)
pēcdedzināšanas iekārtām, kas paredzētas izplūdes gāzu attīrīšanai sadedzinot, ja tās nedarbojas kā neatkarīgas sadedzināšanas iekārtas;
g)
tehniskajām ierīcēm, kas paredzētas sauszemes transportlīdzekļu, kuģu vai gaisa kuģu piedziņai;
h)
gāzturbīnām un gāzes un dīzeļa dzinējiem, kad tos izmanto uz platformām atklātā jūrā;
i)
katalītiskā krekinga katalizatoru reģenerācijas iekārtām;
j)
iekārtām sēra iegūšanai no sērūdeņraža;
k)
reaktoriem, ko izmanto ķīmiskajā rūpniecībā;
l)
koksa krāsnīm;
m)
kauperiem (domnas krāšņu gaisa sildītājiem);
n)
krematorijām;
o)
sadedzināšanas iekārtām, kurās sadedzina naftas pārstrādes procesa kurināmo atsevišķi vai kopā ar citu kurināmo, enerģijas ražošanai minerāleļļas un gāzes pārstrādes rūpnīcās;
p)
reģenerācijas katliem pulpas ražošanas iekārtās.
4. Šī direktīva neattiecas uz izpētes, izstrādes vai testēšanas darbībām, kas saistās ar vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtām. Dalībvalstis var noteikt īpašus nosacījumus šā punkta piemērošanai.
3. pants
Definīcijas
Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:
1)
“emisija” ir vielu izplūde no sadedzināšanas iekārtas gaisā;
2)
“emisijas robežvērtība” ir tas vielas pieļaujamais daudzums sadedzināšanas iekārtas atlikumgāzēs, kuru var izvadīt gaisā noteiktā laikposmā;
3)
“slāpekļa oksīdi” (NOx) ir slāpekļa monoksīds un slāpekļa dioksīds, kas izteikti kā slāpekļa dioksīds (NO2);
4)
“putekļi” ir jebkādas formas, struktūras vai blīvuma daļiņas, kuras disperģētas gāzē paraugu ņemšanas vietas apstākļos, kuras var atdalīt, veicot filtrēšanu noteiktos apstākļos pēc tam, kad iegūts analizējamās gāzes reprezentatīvs paraugs, un kuras paliek augšpus no filtra un uz tā pēc žāvēšanas noteiktos apstākļos;
5)
“sadedzināšanas iekārta” ir tehniska ierīce, kurā oksidē kurināmo, lai izmantotu šādi iegūto siltumenerģiju;
6)
“esoša sadedzināšanas iekārta” ir sadedzināšanas iekārta, kuras ekspluatēšana saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir uzsākta ir pirms 2018. gada 20. decembra vai kurai saskaņā ar valsts tiesību aktiem atļauja ir piešķirta pirms 2017. gada 19. decembra, ar noteikumu, ka iekārtas ekspluatācija ir uzsākta ne vēlāk kā 2018. gada 20. decembrī;
7)
“jauna sadedzināšanas iekārta” ir jebkura sadedzināšanas iekārta, kas nav esoša sadedzināšanas iekārta;
8)
“dzinējs” ir gāzes dzinējs, dīzeļdzinējs vai divu kurināmo dzinējs;
9)
“gāzes dzinējs” ir iekšdedzes dzinējs, kurš darbojas saskaņā ar Oto ciklu un kurā kurināmā aizdedzināšanai izmanto dzirksteļaizdedzi;
10)
“dīzeļdzinējs” ir iekšdedzes dzinējs, kurš darbojas saskaņā ar dīzeļa ciklu un kurā kurināmā aizdedzināšanai izmanto kompresijas aizdedzi;
11)
“divu kurināmo dzinējs” ir iekšdedzes dzinējs, kurā izmanto kompresijas aizdedzi un kurš darbojas saskaņā ar dīzeļa ciklu, kad izmanto šķidro kurināmo, bet saskaņā ar Oto ciklu, kad izmanto gāzveida kurināmo;
12)
“gāzturbīna” ir jebkura rotācijas iekārta, kurā siltumenerģiju pārvērš mehāniskā darbā un kuras galvenās sastāvdaļas ir kompresors, siltumiekārta, kurā oksidē kurināmo darba šķidruma sakarsēšanai, un turbīna; šis apzīmējums aptver gan atvērtā cikla, gan kombinētā cikla gāzturbīnas, kā arī gāzturbīnas koģenerācijas režīmā, visas - ar papildu kurināšanu vai bez tās;
13)
“maza, izolēta sistēma” (SIS) ir tāda maza, izolēta sistēma, kā definēts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/72/EK (14) 2. panta 26. punktā;
14)
“izolēta mikrosistēma” (MIS) ir tāda izolēta mikrosistēma, kā definēts Direktīvas 2009/72/EK 2. panta 27. punktā;
15)
“kurināmais” ir jebkurš ciets, šķidrs vai gāzveida degošs materiāls;
16)
“naftas pārstrādes procesa kurināmais” ir ciets, šķidrs vai gāzveida degošs materiāls, kas radies jēlnaftas destilācijas un konversijas procesos, tostarp naftas pārstrādes deggāze, sintēzes gāze, pārstrādes rūpnīcas eļļas un naftas kokss;
17)
“atkritumi” ir atkritumi, kā tie definēti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/98/EK (15) 3. panta 1. punktā;
18)
“biomasa” ir kāds no šādiem produktiem:
a)
produkti, kuru sastāvā ir tādi augu izcelsmes materiāli no lauksaimniecības vai mežsaimniecības, kurus var lietot kā kurināmo tajos esošās enerģijas izmantošanai;
b)
šādi atkritumi:
i)
augu atkritumi no lauksaimniecības un mežsaimniecības;
ii)
augu atkritumi no pārtikas rūpniecības gadījumos, kad iegūto siltumenerģiju reģenerē;
iii)
šķiedraini augu atkritumi no pirmreizējās pulpas ražošanas un papīra ražošanas no celulozes, ja tos līdzsadedzina ražošanas vietā un izdalījušos siltumenerģiju reģenerē;
iv)
korķa atkritumi;
v)
koksnes atkritumi, izņemot tādus koksnes atkritumus, kuros pēc apstrādes ar koksnes aizsargvielām vai pārklājumiem var būt halogēnorganiskie savienojumi vai smagie metāli, un jo īpaši tādus koksnes atkritumus, kas rodas būvdarbos un būvju nojaukšanas darbos;
19)
“gāzeļļa” ir:
a)
jebkur no naftas produktiem iegts idrais kurinmais, uz kuru attiecas KN kodi 2710 19 25, 2710 19 29, 2710 19 47, 2710 19 48, 2710 20 17 vai 2710 20 19; vai
b)
jebkurš no naftas produktiem iegūts šķidrais kurināmais, kas 250 °C temperatūrā, izmantojot ASTM D86 metodi, destilējas mazāk nekā par 65 tilpuma procentiem (ieskaitot zudumus), bet 350 °C temperatūrā - vismaz par 85 tilpuma procentiem (ieskaitot zudumus);
20)
“dabasgāze” ir dabā sastopamais metāns, kas satur līdz 20 % (pēc tilpuma) inerto komponentu un citu sastāvdaļu;
21)
“mazuts” ir:
a)
jebkur no naftas produktiem iegts idrais kurinmais, uz kuru attiecas KN kodi 2710 19 51 ldz 2710 19 68, 2710 20 31, 2710 20 35 vai 2710 20 39; vai
b)
jebkurš no naftas produktiem iegūts šķidrais kurināmais, izņemot gāzeļļu, kas definēta 19. punktā, kurš pēc destilācijas rādītājiem ietilpst tādu smago eļļu grupā, ko izmanto kā kurināmo, un kurš 250 °C temperatūrā, izmantojot ASTM D86 metodi, destilējas mazāk nekā par 65 tilpuma procentiem (ieskaitot zudumus). Ja destilācijas rādītājus nevar noteikt ar ASTM D86 metodi, naftas produktu arī pieskaita smagajai degvieleļļai;
22)
“darbības stundas” ir stundās izteikts laiks, kurā sadedzināšanas iekārta darbojas un izvada emisijas gaisā, izņemot palaišanas un apturēšanas periodus;
23)
“operators” ir fiziska vai juridiska persona, kas ekspluatē vai kontrolē sadedzināšanas iekārtu, vai - ja to paredz valsts tiesību akti - persona, kurai deleģētas noteicošas ekonomiskas pilnvaras pār iekārtas tehnisko darbību;
24)
“zona” ir dalībvalsts teritorijas daļa, ko dalībvalsts noteikusi gaisa kvalitātes novērtēšanas un pārvaldības vajadzībām, kā noteikts Direktīvā 2008/50/EK.
4. pants
Summēšana
Kombināciju, ko veido divas vai vairākas jaunas vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtas, uzskata par vienu vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtu šīs direktīvas izpratnē, un minēto iekārtu nominālās ievadītās siltumjaudas saskaita, lai aprēķinātu iekārtas kopējo nominālo ievadīto siltumjaudu, ja:
-
šādu vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtu atlikumgāzes aizvada caur vienu kopīgu skursteni vai
-
ņemot vērā tehniskos un ekonomiskos faktorus, šādu vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtu atlikumgāzes pēc kompetentās iestādes vērtējuma varētu aizvadīt caur vienu kopīgu skursteni.
5. pants
Atļauju piešķiršana un reģistrēšana
1. Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka neviena jauna vidējas jaudas sadedzināšanas iekārta netiek ekspluatēta bez atļaujas vai bez reģistrācijas.
2. Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka no 2024. gada 1. janvāra neviena esoša vidējas jaudas sadedzināšanas iekārta, kuras nominālā ievadītā siltumjauda ir lielāka par 5 MW, netiek ekspluatēta bez atļaujas vai bez reģistrācijas.
Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka no 2029. gada 1. janvāra neviena esoša vidējas jaudas sadedzināšanas iekārta, kuras nominālā ievadītā siltumjauda ir mazāka par vai vienāda ar 5 MW, netiek ekspluatēta bez atļaujas vai bez reģistrācijas.
3. Dalībvalstis precizē atļaujas piešķiršanas vai reģistrācijas procedūru vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtām. Minētās procedūras ietver vismaz operatora pienākumu informēt kompetento iestādi par vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtas ekspluatāciju vai nodomu šādu iekārtu ekspluatēt un sniegt vismaz informāciju, kas uzskaitīta I pielikumā.
4. Kompetentā iestāde reģistrē vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtu vai uzsāk procedūru, lai piešķirtu tai atļauju, viena mēneša laikā pēc dienas, kad operators sniedzis 3. punktā minēto informāciju. Kompetentā iestāde informē operatoru par šādu reģistrāciju vai par atļaujas piešķiršanas procedūras uzsākšanu.
5. Kompetentā iestāde uztur reģistru ar informāciju par katru vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtu, tostarp I pielikumā uzskaitīto informāciju un informāciju, kas iegūta, ievērojot 9. pantu. Esošās vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtas tiek iekļautas reģistrā no to reģistrēšanas datuma vai no datuma, kad tām ir piešķirta atļauja, saskaņā ar šo direktīvu. Kompetentā iestāde reģistrā iekļauto informāciju dara pieejamu sabiedrībai, tostarp ar interneta starpniecību, saskaņā ar Direktīvu 2003/4/EK.
6. Neskarot vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtu pienākumu iegūt atļauju vai reģistrāciju, dalībvalstis vispārīgos saistošos noteikumos var ietvert prasības attiecībā uz konkrētām vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtu kategorijām. Ja pieņem vispārīgos saistošos noteikumus, atļaujā vai reģistrācijā var vienkārši iekļaut atsauci uz šādiem noteikumiem.
7. Vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtām, kas ir daļa no iekārtas, uz kuru attiecas II nodaļa Direktīvā 2010/75/ES, šā panta prasības ir uzskatāmas par izpildītām, ja tiek ievērota minētā direktīva.
8. Lai izveidotu vienotu atļauju vai reģistrāciju, jebkuru saskaņā ar citiem valsts vai Savienības tiesību aktiem piešķirtu atļauju vai veiktu reģistrāciju var apvienot ar atļauju vai reģistrāciju, kas nepieciešama saskaņā ar 1. punktu, ar noteikumu, ka minētā vienotā atļauja vai reģistrācija satur šajā pantā paredzēto informāciju.
6. pants
Emisijas robežvērtības
1. Neskarot Direktīvas 2010/75/ES II nodaļu, emisijas robežvērtības, kas noteiktas šīs direktīvas II pielikumā, attiecīgos gadījumos piemēro vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtām.
Direktīvas II pielikumā noteiktās emisijas robežvērtības neattiecina uz vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtām Kanāriju salās, Francijas aizjūras departamentos un Azoru un Madeiras salās. Minētajām sadedzināšanas iekārtām attiecīgās dalībvalstis nosaka emisijas robežvērtības, lai samazinātu to emisijas gaisā un iespējamos riskus cilvēka veselībai un videi.
2. No 2025. gada 1. janvāra SO2, NOx un putekļu emisijas gaisā no esošām vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtām, kuru nominālā ievadītā siltumjauda ir lielāka par 5 MW, nedrīkst pārsniegt emisijas robežvērtības, kas noteiktas II pielikuma 1. daļas 2. un 3. tabulā.
No 2030. gada 1. janvāra SO2, NOx un putekļu emisijas gaisā no esošām vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtām, kuru nominālā ievadītā siltumjauda ir mazāka par vai vienāda ar 5 MW, nedrīkst pārsniegt emisijas robežvērtības, kas noteiktas II pielikuma 1. daļas 1. un 3. tabulā.
3. Dalībvalstis var noteikt atbrīvojumu no prasības nodrošināt atbilstību emisijas robežvērtībām, kuras sniegtas II pielikuma 1. daļas 1., 2. un 3. tabulā, attiecībā uz tādām esošām vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtām, kuru piecu gadu slīdošais vidējais ekspluatācijas rādītājs ir ne vairāk kā 500 darbības stundas gadā.
Dalībvalstis var pagarināt pirmajā daļā minēto ierobežojumu līdz 1 000 darbības stundām šādos ārkārtas gadījumos vai īpašos apstākļos:
-
rezerves elektroenerģijas ražošanai savienotās salās, ja salas galvenā energoapgādes sistēma pēkšņi pārtrauc darbību,
-
vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtām, ko izmanto siltuma ražošanai ārkārtīgi aukstā laikā.
Visos šajā punktā noteiktajos gadījumos iekārtām, kurās dedzina cieto kurināmo, piemēro putekļu emisijas robežvērtību, kas ir 200 mg/Nm3.
4. Esošas vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtas, kas ir SIS vai MIS daļa, no 2030. gada 1. janvāra atbilst emisijas robežvērtībām, kuras noteiktas II pielikuma 1. daļas 1., 2. un 3. tabulā.
5. Dalībvalstis līdz 2030. gada 1. janvārim var atbrīvot esošās vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtas, kuru nominālā ievadītā siltumjauda ir lielāka par 5 MW, no pienākuma ievērot II pielikumā noteiktās emisijas robežvērtības ar noteikumu, ka vismaz 50 % no iekārtas saražotā derīgā siltuma, kā slīdošais vidējais apjoms piecu gadu laikā, tiks piegādāts centralizētās siltumapgādes tīklam tvaika vai karsta ūdens veidā. Šāda atbrīvojuma gadījumā kompetentās iestādes noteiktās emisijas robežvērtības nepārsniedz 1 100 mg/Nm (3) attiecībā uz SO2 un 150 mg/Nm3 attiecībā uz putekļiem.
Dalībvalstis līdz 2030. gada 1. janvārim var atbrīvot vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtas, kurās galvenais kurināmais ir cietā biomasa un kuras atrodas zonās, kur saskaņā ar Direktīvā 2008/50/EK paredzētajiem novērtējumiem ir nodrošināta atbilstība šajā direktīvā noteiktajām robežvērtībām, no pienākuma ievērot šīs direktīvas II pielikumā noteiktās putekļu emisijas robežvērtības. Šāda atbrīvojuma gadījumā kompetentās iestādes noteiktā putekļu emisijas robežvērtība nepārsniedz 150 mg/Nm3.
Kompetentā iestāde jebkurā gadījumā nodrošina, ka netiek radīts ievērojams piesārņojums un ka kopumā tiek sasniegts augsts vides aizsardzības līmenis.
6. Dalībvalstis līdz 2030. gada 1. janvārim var esošās vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtas, kuru nominālā ievadītā siltumjauda ir lielāka par 5 MW un kuras izmanto, lai darbinātu gāzes kompresoru stacijas, kas nepieciešamas, lai nodrošinātu valsts gāzes pārvades sistēmas drošību un drošumu, atbrīvot no prasības nodrošināt atbilstību NOx emisijas robežvērtībām, kuras noteiktas II pielikuma 1. daļas 3. tabulā.
7. Pēc 2018. gada 20. decembra SO2, NOx un putekļu emisijas gaisā no jaunām vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtām nepārsniedz emisijas robežvērtības, kas noteiktas II pielikuma 2. daļā.
8. Dalībvalstis var noteikt atbrīvojumu no prasības nodrošināt atbilstību emisijas robežvērtībām, kuras sniegtas II pielikuma 2. daļā, attiecībā uz tādām jaunām vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtām, kuru trīs gadu slīdošais vidējais ekspluatācijas rādītājs ir ne vairāk kā 500 darbības stundas gadā. Šāda atbrīvojuma gadījumā iekārtām, kurās dedzina cieto kurināmo, piemēro putekļu emisijas robežvērtību, kas ir 100 mg/Nm3.
9. Zonās vai zonu daļās, kas neatbilst gaisa kvalitātes robežvērtībām, kuras noteiktas Direktīvā 2008/50/EK, dalībvalstis, izstrādājot Direktīvas 2008/50/EK 23. pantā minētos gaisa kvalitātes uzlabošanas plānus, novērtē nepieciešamību atsevišķām vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtām zonās vai zonu daļās piemērot stingrākas emisijas robežvērtības nekā tās, kas noteiktas šajā direktīvā, ņemot vērā šā panta 10. punktā minētās informācijas apmaiņas rezultātus, ar noteikumu, ka šādas emisijas robežvērtības būtiski sekmētu gaisa kvalitātes uzlabošanos.
10. Komisija organizē informācijas apmaiņu ar dalībvalstīm, attiecīgo rūpniecības nozaru pārstāvjiem un nevalstiskajām organizācijām par emisijas līmeņiem, ko var sasniegt ar labākajām pieejamajām un jaunajām tehnoloģijām, un par saistītajām izmaksām.
Komisija publicē informācijas apmaiņas rezultātus.
11. Ja operators nevar ievērot minētās emisiju robežvērtības tāpēc, ka deficīta apstākļos pārtraukts piegādāt kurināmo ar zemu sēra saturu, kompetentā iestāde drīkst uz laiku, kas nepārsniedz sešus mēnešus, piešķirt atbrīvojumu no pienākuma ievērot 2. un 7. punktā noteiktās SO2 emisijas robežvērtības attiecībā uz tādām vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtām, kurās parasti izmanto kurināmo ar zemu sēra saturu.
Viena mēneša laikā dalībvalstis informē Komisiju par visiem atbrīvojumiem, kas piešķirti saskaņā ar pirmo daļu.
12. Kompetentā iestāde var piešķirt atbrīvojumu no pienākuma ievērot 2. un7. punktā noteiktās emisijas robežvērtības, ja vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtā, kurā dedzina tikai gāzveida kurināmo, izņēmuma kārtā pāriet uz citu kurināmo tāpēc, ka negaidīti pārtraukta gāzes piegāde, un ja minētā iekārta šā iemesla dēļ būtu jāaprīko ar sekundāru sekundāro izplūdes gāzu attīrīšanas iekārtu. Šādu atbrīvojumu piešķir uz laiku līdz desmit dienām, izņemot gadījumus, kad operators pierāda kompetentajai iestādei, ka atbrīvojumu būtu pamats piešķirt uz ilgāku laikposmu.
Viena mēneša laikā dalībvalstis informē Komisiju par visiem atbrīvojumiem, kas piešķirti saskaņā ar pirmo daļu.
13. Ja vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtā vienlaicīgi izmanto divus vai vairākus kurināmos, katras piesārņojošās vielas emisijas robežvērtību aprēķina šādi:
a)
nosaka katram kurināmā veidam piemērojamo emisijas robežvērtību, kā norādīts II pielikumā;
b)
noskaidro kurināmā īpatsvaram pielāgotu emisijas robežvērtību, ko iegūst, katru atsevišķo a) apakšpunktā minēto emisijas robežvērtību reizinot ar katra kurināmā veida ievadīto siltumjaudu un reizinājumu dalot ar visu kurināmā veidu ievadītās siltumjaudas summu; un
c)
saskaita visas kurināmā īpatsvaram pielāgotās emisijas robežvērtības.
7. pants
Operatora pienākumi
1. Dalībvalstis nodrošina, ka operators veic emisiju monitoringu vismaz saskaņā ar III pielikuma 1. daļu.
2. Vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtām, kurās izmanto vairāku veidu kurināmo, emisiju monitoringu veic laikā, kad dedzina kurināmo vai kurināmo kombināciju, kas varētu radīt vislielākās emisijas, un laikā, kad iekārta darbojas normālos ekspluatācijas apstākļos.
3. Operators visus monitoringa rezultātus saglabā un apstrādā tā, lai varētu pārbaudīt atbilstību emisijas robežvērtībām saskaņā ar III pielikuma 2. daļā paredzētajiem noteikumiem.
4. Ja vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtu emisijas robežvērtību ievērošanas nodrošināšanai izmanto sekundāro izplūdes gāzu attīrīšanas iekārtu, operators saglabā datus vai informāciju, kas pierāda minētās iekārtas efektīvu pastāvīgu darbību.
5. Vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtas operators glabā šādus datus:
a)
kompetentās iestādes piešķirtu atļauju vai pierādījumus par tās veiktu reģistrāciju un attiecīgā gadījumā arī tās aktualizētu versiju un ar to saistīto informāciju;
b)
monitoringa rezultātus un informāciju, kas minēti 3. un 4. punktā;
c)
attiecīgā gadījumā datus par darbības stundām, kā minēts 6. panta 3. punktā un 6. panta 8. punktā;
d)
datus par iekārtā izmantotā kurināmā veidu un daudzumu un visiem sekundāro izplūdes gāzu attīrīšanas iekārtu darbības traucējumu vai bojājumu gadījumiem;
e)
datus par neatbilstības gadījumiem un pieņemtajiem pasākumiem, kā minēts 7. punktā.
Pirmās daļas b) līdz e) apakšpunktā minētos datus un informāciju glabā vismaz sešus gadus.
6. Operators šā panta 5. punktā norādītos datus un informāciju bez liekas kavēšanās pēc pieprasījuma dara pieejamus kompetentajai iestādei. Kompetentā iestāde var pieprasīt šos datus un informāciju, lai pārbaudītu atbilstību šīs direktīvas prasībām. Kompetentā iestāde izdara šādu pieprasījumu, ja kāds sabiedrības loceklis pieprasa piekļuvi 5. punktā norādītajai informācijai.
7. Ja netiek ievērotas II pielikumā paredzētās emisijas robežvērtības, operators veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu atbilstības atjaunošanu iespējami īsākā laikā, neskarot pasākumus, kas jāveic saskaņā ar 8. pantu. Dalībvalstis paredz noteikumus attiecībā uz veidu, biežumu un formātu, kā operatoram ziņot kompetentajai iestādei par neatbilstības gadījumiem.
8. Operators sniedz kompetentajai iestādei visu vajadzīgo palīdzību, lai tā varētu veikt jebkādas inspekcijas un apmeklējumus klātienē, ņemt paraugus un vākt visu informāciju, kura tai vajadzīga pienākumu izpildei saskaņā ar šo direktīvu.
9. Operators pēc iespējas saīsina vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtu darbības palaišanas un apturēšanas periodus.
8. pants
Atbilstības pārbaude
1. Dalībvalstis nodrošina, ka derīgās emisiju vērtības, kas iegūtas, veicot monitoringu saskaņā ar III pielikumu, nepārsniedz II pielikumā noteiktās emisijas robežvērtības.
2. Lai pārbaudītu iekārtu atbilstību šīs direktīvas prasībām, dalībvalstis izveido efektīvu sistēmu, par pamatu ņemot vides inspekcijas vai citus pasākumus.
3. Neatbilstības gadījumā papildus pasākumiem, ko operators veic saskaņā ar 7. panta 7. punktu, dalībvalstis nodrošina, ka kompetentā iestāde liek operatoram veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka bez liekas kavēšanās ir atjaunota atbilstība šīs direktīvas prasībām.
Ja neatbilstības gadījums izraisa nozīmīgu gaisa kvalitātes pasliktināšanos vietējā teritorijā, vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtas darbību aptur, līdz atbilstība ir atjaunota.
9. pants
Vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtu izmaiņas
Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka operators bez liekas kavēšanās informē kompetento iestādi par visām plānotajām vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtu izmaiņām, kas varētu ietekmēt piemērojamās emisijas robežvērtības.
Kompetentā iestāde attiecīgi atjaunina atļauju vai reģistrāciju.
10. pants
Kompetentās iestādes
Dalībvalstis izraugās kompetentās iestādes, kas atbild par šajā direktīvā noteikto saistību izpildi.
11. pants
Ziņošana
1. Dalībvalstis līdz 2026. gada 1. oktobrim un 2031. gada 1. oktobrim iesniedz Komisijai ziņojumu ar kvalitatīvu un kvantitatīvu informāciju par šīs direktīvas īstenošanu, par visiem pasākumiem, kas veikti, lai pārbaudītu vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtu ekspluatācijas atbilstību šai direktīvai, un par visiem izpildes nodrošināšanas pasākumiem, kas veikti šajā nolūkā.
Pirmajā ziņojumā, kas minēts šā punkta pirmajā daļā, iekļauj aplēses par gada kopējām SO2, NOx un putekļu emisijām no vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtām, kas sagrupētas pa iekārtas tipiem, kurināmā veidiem un jaudas kategorijām.
2. Dalībvalstis līdz 2021. gada 1. janvārim iesniedz Komisijai ziņojumu ar aplēsēm par gada kopējām CO emisijām un jebkādu pieejamo informāciju par vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtu radīto CO emisiju koncentrāciju, kas sagrupētas pa kurināmā veidiem un jaudas kategorijām.
3. Komisija dalībvalstīm dara pieejamu elektroniskas ziņošanas instrumentu, lai tās varētu iesniegt 1. un 2. punktā minētos ziņojumus.
Komisija ar īstenošanas aktiem precizē ziņojumu tehnisko formātu, lai vienkāršotu un racionalizētu dalībvalstu ziņošanas pienākumus saskaņā ar šā panta 1. un 2. punktā minēto informāciju. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 15. pantā minēto pārbaudes procedūru.
4. Komisija divpadsmit mēnešu laikā pēc šā panta 1. punktā noteikto ziņojumu saņemšanas no dalībvalstīm iesniedz kopsavilkuma ziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei, ņemot vērā informāciju, kas darīta pieejama saskaņā ar 6. panta 11. punktu un 6. panta 12. punktu.
5. Veikt 3. un 4. punktā paredzētos pienākumus Komisijai palīdz Eiropas Vides aģentūra.
12. pants
Pārskatīšana
1. Komisija līdz 2020. gada 1. janvārim pārskata vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtu sasniegumus energoefektivitātes jomā un izvērtē ieguvumus, ko dotu atbilstoši labākajiem pieejamiem tehniskajiem paņēmieniem noteikti minimālie energoefektivitātes standarti.
2. Komisija, pamatojoties uz situāciju jaunāko tehnoloģiju attīstībā, līdz 2023. gada 1. janvārim izvērtē vajadzību pārskatīt noteikumus attiecībā uz iekārtām, kas ir daļa no SIS vai MIS, kā arī II pielikuma 2. daļu.
Veicot šo pārskatīšanu, Komisija arī izvērtē arī to, vai ir jāreglamentē CO emisijas konkrētiem vai visiem vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtu tipiem.
Pēc tam pārskatīšanu veic reizi desmit gados un tajā iekļauj novērtējumu, vai ir nepieciešams noteikt stingrākas emisijas robežvērtības, jo īpaši jaunām vidējas jaudas sadedzināšanas iekārtām.
3. Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu par šā panta 1. un 2. punktā minētās pārskatīšanas rezultātiem, attiecīgā gadījumā pievienojot leģislatīva akta priekšlikumu.
13. pants
Pielikumu grozījumi
Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 14. pantu, lai III pielikuma 2. daļas 2. punktu pielāgotu tehnoloģiju un zinātnes attīstībai.
14. pants
Deleģēšanas īstenošana
1. Pilnvaras pieņemt deleģētos aktus Komisijai piešķir, ievērojot šajā pantā izklāstītos nosacījumus.
2. Pilnvaras pieņemt 13. pantā minētos deleģētos aktus Komisijai piešķir uz piecu gadu laikposmu no 2015. gada 18. decembra. Komisija sagatavo ziņojumu par pilnvaru deleģēšanu vēlākais deviņus mēnešus pirms piecu gadu laikposma beigām. Pilnvaru deleģēšana tiek automātiski pagarināta uz tāda paša ilguma laikposmiem, ja vien Eiropas Parlaments vai Padome neiebilst pret šādu pagarinājumu vēlākais trīs mēnešus pirms katra laikposma beigām.
3. Eiropas Parlaments vai Padome jebkurā laikā var atsaukt 13. pantā minēto pilnvaru deleģēšanu. Ar lēmumu par atsaukšanu izbeidz tajā norādīto pilnvaru deleģēšanu. Lēmums stājas spēkā nākamajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī vai vēlākā dienā, kas tajā norādīta. Tas neskar jau spēkā esošos deleģētos aktus.
4. Tiklīdz Komisija pieņem deleģētu aktu, tā par to paziņo vienlaikus Eiropas Parlamentam un Padomei.
5. Saskaņā ar 13. pantu pieņemts deleģētais akts stājas spēkā tikai tad, ja divos mēnešos no dienas, kad minētais akts paziņots Eiropas Parlamentam un Padomei, ne Eiropas Parlaments, ne Padome nav izteikuši iebildumus vai ja pirms minētā laikposma beigām gan Eiropas Parlaments, gan Padome ir informējuši Komisiju par savu nodomu neizteikt iebildumus. Pēc Eiropas Parlamenta vai Padomes iniciatīvas šo laikposmu pagarina par diviem mēnešiem.
15. pants
Komiteju procedūra
1. Komisijai palīdz komiteja, kas izveidota ar Direktīvas 2010/75/ES 75. panta 1. punktu. Minētā komiteja ir komiteja Regulas (ES) Nr. 182/2011 nozīmē.
2. Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Regulas (ES) Nr. 182/2011 5. pantu.
3. Ja komiteja nesniedz atzinumu, Komisija nepieņem īstenošanas akta projektu, un piemēro Regulas (ES) Nr. 182/2011 5. panta 4. punkta trešā daļu.
16. pants
Sankcijas
Dalībvalstis pieņem noteikumus par sankcijām, ko piemēro par to valsts noteikumu pārkāpumiem, kuri ir pieņemti saskaņā šo direktīvu, un veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu sankciju īstenošanu. Paredzētās sankcijas ir iedarbīgas, samērīgas un atturošas. Dalībvalstis paziņo minētos noteikumus Komisijai ne vēlāk kā 2017. gada 19. decembrī un nekavējoties informē Komisiju par turpmākiem grozījumiem, kas tos ietekmē.
17. pants
Transponēšana
1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības, līdz 2017. gada 19. decembrim. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.
Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarāma šāda atsauce.
2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
18. pants
Stāšanās spēkā
Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
19. pants
Adresāti
Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.
Strasbūrā, 2015. gada 25. novembrī