NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 806/2014
ze dne 15. července 2014,
kterým se stanoví jednotná pravidla a jednotný postup pro řešení krize úvěrových institucí a některých investičních podniků v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí a Jednotného fondu pro řešení krizí a mění nařízení (EU) č. 1093/2010
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 114 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky (1),
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
v souladu s řádným legislativním postupem (3),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V minulých desetiletích učinila Unie pokrok ve vytváření vnitřního trhu bankovních služeb. Lepší integrace vnitřního trhu bankovních služeb je zásadní pro podporu hospodářského růstu v Unii a přiměřeného financování reálné ekonomiky. Nicméně finanční a hospodářská krize ukázala, že fungování vnitřního trhu v této oblasti je ohroženo a že se zvyšuje nebezpečí roztříštěnosti finančnictví. To je skutečným zdrojem obav na vnitřním trhu, kde by banky měly mít možnost provádět významné přeshraniční činnosti. Mezibankovní trhy zaznamenaly pokles likvidity a přeshraniční bankovní činnosti mají klesající tendenci v důsledku strachu z šíření problémů a nedostatku důvěry v bankovní systémy jiných členských států a ve schopnost členských států banky podpořit.
(2)
Rozdíly v pravidlech řešení krize bank v jednotlivých členských státech a související správní praxi a neexistence jednotného rozhodovacího procesu pro řešení krize v bankovní unii přispívají k této nedostatečné důvěře a k tržní nestabilitě, jelikož nezajišťují předvídatelnost ohledně možného řešení selhání banky.
(3)
Zejména odlišné pobídky a odlišná praxe členských států v zacházení s věřiteli bank v režimu řešení krize a při rekapitalizaci bank v selhání z vnějších zdrojů s použitím peněz daňových poplatníků mají dopad na vnímání úvěrového rizika, finančního zdraví a platební schopnosti jejich bank, a tím se vytvářejí nerovné podmínky. To oslabuje důvěru veřejnosti v bankovní sektor a omezuje využívání svobody usazování a volného poskytování služeb v rámci vnitřního trhu, jelikož náklady na financování by byly bez takto rozdílné praxe členských států nižší.
(4)
Rozdíly v pravidlech řešení krize v jednotlivých členských státech a v související správní praxi mohou vést k tomu, že banky i jejich klienti mají vyšší výpůjční náklady pouze kvůli tomu, kde jsou usazeni, bez ohledu na svou skutečnou úvěruschopnost. Vedle toho se klienti bank v některých členských státech potýkají s vyššími výpůjčními sazbami než klienti bank v jiných členských státech, a to nezávisle na své vlastní úvěruschopnosti.
(5)
Evropská rada dne 18. října 2012 došla k závěru, že „s ohledem na fundamentální výzvy, jimž hospodářská a měnová unie čelí, a s cílem zajistit hospodářský a sociální blahobyt, jakož i stabilitu a trvalou prosperitu je nezbytné hospodářskou a měnovou unii posílit“ a že „tento proces směřující k hlubší hospodářské a měnové unii by měl vycházet z institucionálního a právního rámce Unie a měl by se vyznačovat otevřeností a transparentností ve vztahu k členským státům, jejichž měnou není euro, a respektováním integrity vnitřního trhu“. Za tím účelem se zřizuje bankovní unie, která se opírá o komplexní a podrobný jednotný soubor pravidel pro finanční služby na vnitřním trhu jako celku. Proces vytváření bankovní unie se vyznačuje otevřeností a transparentností vůči nezúčastněným členským státům a respektováním integrity vnitřního trhu.
(6)
Evropský parlament ve svém usnesení ze dne 7. července 2010 obsahujícím doporučení Komisi o řízení přeshraničních krizí v bankovním sektoru vyzval Komisi, aby předložila „na základě článků 50 a 114 Smlouvy o fungování Evropské unie jeden či více legislativních návrhů týkajících se rámce EU pro řízení krizí, fondu EU pro finanční stabilitu … a útvaru pro řešení krizí“, a ve svém usnesení ze dne 20. listopadu 2012 obsahujícím doporučení Komisi ke zprávě předsedů Evropské rady, Evropské komise a Euroskupiny a prezidenta Evropské centrální banky s názvem „Směrem ke skutečné hospodářské a měnové unii“ uvedl, že „pro hladké fungování hospodářské a měnové unie je zcela klíčové přerušit negativní cyklickou zpětnou vazbu mezi státy, bankami a reálnou ekonomikou“, a zdůraznil, „že je naléhavě nutné přijmout dodatečná dalekosáhlá opatření k řešení krize v bankovním sektoru“ a k „vytvoření plně funkční evropské bankovní unie“ a zároveň zajistit další řádné fungování vnitřního trhu v oblasti finančních služeb a volný pohyb kapitálu.
(7)
Jednotný mechanismus dohledu zřízený nařízením Rady (EU) č. 1024/2013 (4) je prvním krokem k vytvoření bankovní unie a má zajistit, aby politika Unie týkající se obezřetnostního dohledu nad úvěrovými institucemi byla prováděna soudržně a efektivně, aby jednotný soubor pravidel pro finanční služby byl uplatňován stejným způsobem na úvěrové instituce v členských státech eurozóny a v těch členských státech mimo eurozónu, které se rozhodnou jednotného mechanismu dohledu účastnit, (dále jen „zúčastněné členské státy“) a aby tyto úvěrové instituce podléhaly dohledu nejvyšší kvality.
(8)
Účinnější mechanismy řešení krize bank jsou základním nástrojem k tomu, aby se zabránilo škodám, jež vyplynuly ze selhání bank v minulosti.
(9)
Dokud budou pravidla řešení krize, praxe a přístupy při sdílení zátěže určovány vnitrostátně a finanční zdroje potřebné pro financování řešení krize získávány a vynakládány na vnitrostátní úrovni, zůstane vnitřní trh roztříštěný. Navíc vnitrostátní orgány dohledu mají pádné důvody minimalizovat případný dopad bankovní krize na hospodářství dotčeného státu přijímáním jednostranných kroků k omezení bankovních operací, například omezením vnitroskupinových převodů a půjček, nebo uplatněním přísnějších požadavků na likviditu a výši kapitálu dceřiných podniků, které se nacházejí v jejich územní působnosti a které jsou dceřinými podniky potenciálně selhávajících mateřských podniků.To omezuje přeshraniční činnosti bank, a vytváří tak překážky výkonu základních svobod a narušuje hospodářskou soutěž na vnitřním trhu. Spory mezi domovskými a hostitelskými orgány, ačkoliv jsou řešeny v rámci jednotného mechanismu dohledu a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU (5), mohou stále ještě snižovat účinnost přeshraničních procesů řešení krize.
(10)
K řešení uvedených problémů bylo nutné zintenzivnit integraci rámce pro řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků (dále jen „instituce“) s cílem podpořit Unii, obnovit finanční stabilitu a položit základ pro ekonomické oživení. Směrnice 2014/59/EU představuje významný krok směrem k harmonizaci pravidel pro řešení krize bank v celé Unii a upravuje spolupráci orgánů příslušných k řešení krize v případě selhání přeshraničních bank. Uvedená směrnice nicméně stanoví minimální harmonizační pravidla a nevede k centralizaci rozhodování v oblasti řešení krize. Poskytuje především společné nástroje a pravomoci k řešení krize vnitrostátním orgánům všech členských států, ale použití těchto nástrojů a využití vnitrostátních mechanismů financování při řešení krize ponechává na uvážení vnitrostátních orgánů. Tím je zajištěno, že orgány mají k dispozici nástroje k dostatečně včasnému a rychlému zásahu do nezdravé instituce či instituce v selhání, aby bylo zajištěno pokračování jejích zásadních finančních a ekonomických funkcí a zároveň se minimalizovaly dopady selhání instituce na hospodářství a finanční systém.
Ačkoli je Evropský orgán dohledu (Evropský orgán pro bankovnictví) (dále jen „EBA“ nebo „orgán EBA“), zřízený nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 (6), pověřen úkoly v oblasti regulace a zprostředkování, směrnice 2014/59/EU úplně nebrání tomu, aby členské státy přijaly samostatná a potenciálně nekonzistentní rozhodnutí týkající se řešení krize přeshraničních skupin, která mohou ovlivnit celkové náklady řešení krize. Navíc, jelikož stanoví vnitrostátní mechanismy financování, nesnižuje dostatečně závislost bank na podpoře ze státních rozpočtů a zcela nepředchází rozdílným přístupům členských států k využívání mechanismů financování.
(11)
Pro zúčastněné členské státy v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí je centralizovaná pravomoc k řešení krize zřízena a svěřena Jednotnému výboru pro řešení krizí zřízenému v souladu s tímto nařízením (dále jen „výbor“) a vnitrostátním orgánům příslušným k řešení krize. Její zřízení je nedílnou součástí procesu harmonizace v oblasti řešení krize, který je upraven směrnicí 2014/59/EU a souborem jednotných ustanovení o řešení krize stanovených v tomto nařízení. Jednotné uplatňování režimu řešení krize v zúčastněných členských státech bude posíleno v důsledku toho, že je svěřeno ústřednímu orgánu, jakým je jednotný mechanismus pro řešení krizí. Kromě toho je jednotný mechanismus pro řešení krizí úzce provázán s procesem harmonizace v oblasti obezřetnostního dohledu, který vznikl zřízením EBA, zavedením jednotného souboru pravidel pro obezřetnostní dohled (nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 (7) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU (8)) a, v zúčastněných členských státech, zavedením jednotného mechanismu dohledu, jemuž je svěřeno uplatňování unijních pravidel obezřetnostního dohledu. Dohled a řešení krize představují dva vzájemně se doplňující aspekty vytváření vnitřního trhu finančních služeb, jejichž uplatňování na stejné úrovni se považuje za na sobě vzájemně závislé.
(12)
Zajištění účinných rozhodnutí o řešení krize bank v selhání v rámci Unie, včetně využití finančních prostředků získaných na unijní úrovni, je pro dokončení vnitřního trhu finančních služeb zásadní. Na vnitřním trhu může selhání bank v jednom členském státě ovlivnit stabilitu finančních trhů v Unii jako celku. Zajištění účinných a jednotných pravidel řešení krize a rovných podmínek jeho financování ve všech členských státech je v nejlepším zájmu nejen členských států, v nichž banky působí, ale i všech členských států obecně jako prostředek k zajištění rovných podmínek hospodářské soutěže a lepšího fungování vnitřního trhu. Bankovní systémy na vnitřním trhu jsou silně vzájemně propojeny, bankovní skupiny jsou mezinárodní a banky drží vysoký podíl zahraničních aktiv. Při neexistenci jednotného mechanismu pro řešení krizí by bankovní krize v členských státech účastnících se jednotného mechanismu dohledu měly silnější negativní systémový dopad i v nezúčastněných členských státech. Zavedení jednotného mechanismu pro řešení krizí zajistí neutrální přístup k zacházení s bankami v selhání, a tudíž zvýší stabilitu bank zúčastněných členských států a zamezí přelévání krizí do nezúčastněných členských států, a usnadní tak fungování vnitřního trhu jako celku. Mechanismy pro spolupráci týkající se institucí usazených v zúčastněných i nezúčastněných členských státech by měly být jasné a žádný členský stát nebo skupina členských států by neměl být přímo ani nepřímo diskriminován jako případné místo pro finanční služby.
(13)
Za účelem obnovení důvěry vůči bankovnímu sektoru a jeho důvěryhodnosti provádí Evropská centrální banka (ECB) v současnosti komplexní posouzení rozvah všech bank, které jsou pod přímým dohledem. Takové posouzení by mělo zajistit všem zúčastněným stranám, že banky vstupující do jednotného mechanismu dohledu, a proto spadající do oblasti působnosti jednotného mechanismu pro řešení krizí, jsou v zásadě zdravé a důvěryhodné.
(14)
Po zavedení jednotného mechanismu dohledu nařízením (EU) č. 1024/2013, podle něhož jsou banky v zúčastněných členských státech buď pod centrálním dohledem ECB, nebo pod dohledem vnitrostátních příslušných orgánů v rámci jednotného mechanismu dohledu, existuje nesoulad mezi unijním dohledem nad těmito bankami a vnitrostátním přístupem k těmto bankám v případě řešení krize podle směrnice 2014/59/EU, který bude vyřešen zřízením jednotného mechanismu pro řešení krizí.
(15)
Toto nařízení se vztahuje pouze na banky, jejichž domovský orgán dohledu je ECB nebo vnitrostátní příslušný orgán v členských státech, jejichž měnou je euro, nebo v členských státech, jejichž měnou není euro, a které navázaly úzkou spolupráci v souladu s článkem 7 nařízení (EU) č. 1024/2013. Oblast působnosti tohoto nařízení souvisí s oblastí působnosti nařízení (EU) č. 1024/2013. Právě s ohledem na významnou míru provázanosti úkolů dohledu přidělených jednotnému mechanismu dohledu s opatřeními k řešení krize má zavedení centralizovaného systému dohledu fungujícího v souladu s čl. 127 odst. 6 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“) zásadní význam v procesu harmonizace řešení krize v zúčastněných členských státech. Skutečnost, že subjekty spadající do oblasti působnosti nařízení (EU) č. 1024/2013 podléhají jednotnému mechanismu dohledu, představuje zvláštní znak, který je pro účely řešení krize staví do objektivně a příznačně odlišného postavení. Je nezbytné přijmout opatření k vytvoření jednotného mechanismu pro řešení krizí pro všechny členské státy, které se účastní jednotného mechanismu dohledu, a usnadnit tak řádné a stabilní fungování vnitřního trhu.
(16)
Zatímco banky v členských státech stojících mimo jednotný mechanismus dohledu podléhají na vnitrostátní úrovni vzájemně sladěným mechanismům dohledu, řešení krize a finančního jištění, na banky v členských státech účastnících se jednotného mechanismu dohledu jsou uplatňovány unijní mechanismy dohledu a vnitrostátní mechanismy řešení krize a finančního jištění. Jelikož dohled a řešení krize jsou v rámci jednotného mechanismu dohledu realizovány na dvou různých úrovních, nebyly by zásahy v bankách v členských státech účastnících se jednotného mechanismu dohledu a řešení jejich krize tak rychlé, konzistentní a efektivní jako v případě bank v členských státech stojících mimo tento mechanismus. Centralizovaný mechanismus pro řešení krizí všech bank působících v členských státech účastnících se jednotného mechanismu dohledu je proto pro zajištění rovných podmínek zásadní.
(17)
Pokud v členském státě zůstane dohled mimo oblast působnosti jednotného mechanismu dohledu, měl by tento členský stát zůstat zodpovědný za finanční důsledky selhání banky. Jednotný mechanismus pro řešení krizí by se proto měl vztahovat jen na banky a finanční instituce usazené v členských státech účastnících se jednotného mechanismu dohledu a podléhající dohledu ze strany ECB a vnitrostátních orgánů v rámci jednotného mechanismu dohledu. Na banky usazené v členských státech neúčastnících se jednotného mechanismu dohledu by se jednotný mechanismus pro řešení krizí vztahovat neměl. Pokud by se v nezúčastněných členských státech jednotný mechanismus pro řešení krizí uplatňoval, vytvářelo by to pro ně nesprávný stimul. Především by se orgány dohledu v těchto členských státech mohly stát shovívavějšími k bankám ve své působnosti, neboť by již nenesly celé finanční riziko jejich selhání. Za účelem zajištění souběžnosti s jednotným mechanismem dohledu by se tak měl jednotný mechanismus pro řešení krizí uplatňovat na členské státy účastnící se jednotného mechanismu dohledu. Pokud se členské státy připojí k jednotnému mechanismu dohledu, měl by se na ně automaticky vztahovat rovněž jednotný mechanismus pro řešení krizí. Jednotný mechanismus pro řešení krizí by se případně mohl rozšířit na celý vnitřní trh.
(18)
S cílem zajistit rovné podmínky v rámci vnitřního trhu jako celku je toto nařízení v souladu se směrnicí 2014/59/EU. Proto přizpůsobuje pravidla a zásady uvedené směrnice zvláštnostem jednotného mechanismu pro řešení krizí a zajišťuje, aby pro něj bylo k dispozici odpovídající financování. Pokud výbor, Rada a Komise vykonávají pravomoci, které jim toto nařízení svěřuje, měly by podléhat aktům v přenesené pravomoci a regulačním a prováděcím technickým normám, obecným pokynům a doporučením, které přijal orgán EBA na základě článků 10 až 15 a článku 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 v rámci působnosti směrnice 2014/59/EU. Výbor, Rada a Komise by měly z titulu své funkce rovněž spolupracovat s EBA v souladu s články 25 a 30 nařízení (EU) č. 1093/2010 a reagovat na žádosti o shromažďování informací, se kterými se na ně obrací EBA v souladu s článkem 35 uvedeného nařízení. Je třeba připomenout, že podle poslední věty 32. bodu odůvodnění uvedeného nařízení „v případě, že příslušné právní předpisy Unie dávají […] možnost jednat podle vlastního uvážení, rozhodnutí přijatá orgánem pro bankovnictví nemohou nahradit toto jednání podle práva Unie“. Stejná zásada by se měla vztahovat i na toto nařízení, a to při plném respektování zásad zakotvených v primárním právu Unie. S ohledem na tyto klíčové prvky by měl být orgán EBA schopen efektivně plnit své úkoly a při plnění podobných úkolů zajistit rovné zacházení mezi výborem, Radou, Komisí a vnitrostátními orgány.
(19)
Jednotný fond pro řešení krizí (dále jen „fond“) je základním prvkem, bez něhož by jednotný mechanismus pro řešení krizí nemohl řádně fungovat. Pokud by financování řešení krize zůstalo na vnitrostátní úrovni v delším časovém horizontu, nepřerušila by se zcela vazba mezi státem a bankovním odvětvím a investoři by se při stanovování podmínek pro poskytování půjček nadále řídili tím, kde jsou banky usazeny, a nikoli jejich úvěruschopností. Fond by měl pomoci zajistit jednotnou správní praxi při financování řešení krize a zabránit vytváření překážek výkonu základních svobod nebo narušení hospodářské soutěže na vnitřním trhu v důsledku odlišující se vnitrostátní praxe. Fond by měl být financován z příspěvků bank získávaných na vnitrostátní úrovni a tyto příspěvky by měly být sdružovány na úrovni Unie v souladu s mezivládní dohodou o převádění a postupném sdílení těchto příspěvků (dále jen „dohoda“), čímž by došlo ke zvýšení finanční stability a snížení závislosti mezi vnímanou fiskální situací jednotlivých členských států a náklady na financování bank a podniků působících v těchto členských státech. S cílem odstranit tuto závislost by rozhodnutí přijatá v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí neměla nijak zasahovat do fiskálních pravomocí členských států. V tomto ohledu by pouze mimořádná veřejná finanční podpora měla být považována za zásah do rozpočtové svrchovanosti a fiskálních pravomocí členských států. Zejména rozhodnutí, která vyžadují použití fondu nebo systému pojištění vkladů, by neměla být považována za zásah do rozpočtové svrchovanosti nebo fiskálních pravomocí členských států.
(20)
Toto nařízení spolu se směrnicí 2014/59/EU stanoví podmínky pro používání fondu a obecná kritéria pro stanovení a výpočet příspěvků předem a následných příspěvků. Zúčastněné členské státy mají i nadále pravomoc vybírat příspěvky od subjektů nacházejících se na jejich území v souladu se směrnicí 2014/59/EU a s tímto nařízením. Prostřednictvím dohody se zúčastněné členské státy zaváží, že příspěvky, které získají na vnitrostátní úrovni v souladu se směrnicí 2014/59/EU a tímto nařízením, převedou do fondu. Během přechodného období budou příspěvky přidělovány do podfondů odpovídajících jednotlivým zúčastněným členským státům (dále jen „podfondy“). Uvedené podfondy budou podléhat postupnému splynutí a na konci přechodného období zaniknou. Dohoda stanoví podmínky, za kterých se smluvní strany dohodly převádět příspěvky, které získávají na vnitrostátní úrovni, do fondu a na postupném splynutí podfondů. K tomu, aby mohly být příspěvky, které získaly zúčastněné strany, převáděny do podfondů fondu, je nezbytné, aby dohoda vstoupila v platnost. Toto nařízení stanoví pravomoci výboru, pokud jde o používání a správu fondu. Dohoda stanoví, jak může výbor nakládat s podfondy, u kterých dochází k postupnému splynutí.
(21)
Centralizované uplatňování pravidel pro řešení krize institucí stanovených ve směrnici 2014/59/EU jednotným unijním orgánem příslušným k řešení krize v zúčastněných členských státech může být zajištěno, pouze pokud pravidla, kterými se řídí vytvoření a fungování jednotného mechanismu pro řešení krizí, budou přímo použitelná v členských státech, a nebude tak docházet k odlišnému výkladu v jednotlivých členských státech. Z této přímé použitelnosti by měl těžit i vnitřní trh jako celek, jelikož to přispěje k zajištění spravedlivé hospodářské soutěže a k zabránění vzniku překážek pro volný výkon základních svobod nejen v zúčastněných členských státech, ale i na vnitřním trhu jako celku.
(22)
Jednotný mechanismus pro řešení krizí, odrážející oblast působnosti nařízení (EU) č. 1024/2013, by se měl vztahovat na všechny úvěrové instituce usazené v zúčastněných členských státech. V rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí by však mělo být možné přímo řešit krizi jakékoliv úvěrové instituce zúčastněného členského státu, a zabránit tak asymetrii na vnitřním trhu v souvislosti se zacházením s institucemi v selhání a věřiteli při řešení krize. Mateřské podniky, investiční podniky a finanční instituce by měly být v rozsahu, v němž podléhají dohledu na konsolidovaném základě ze strany ECB, zařazeny do působnosti jednotného mechanismu pro řešení krizí. I když ECB nebude dohled nad těmito institucemi provádět samostatně, bude jediným orgánem dohledu, který bude globálně vnímat riziko, kterému je skupina, a nepřímo její jednotliví členové, vystavena. Vyjmutí subjektů, které jsou součástí dohledu na konsolidovaném základě ze strany ECB, z působnosti jednotného mechanismu pro řešení krizí by znemožnilo plánování řešení krize skupin a přijetí strategie řešení krize na úrovni skupiny a činilo by jakékoliv rozhodnutí o řešení krize výrazně méně účinným.
(23)
V rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí by měla být rozhodnutí přijímána na co nejvhodnější úrovni. Při přijímání rozhodnutí podle tohoto nařízení by měly výbor a vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize uplatňovat stejná věcná pravidla.
(24)
Vzhledem k tomu, že pouze orgány Unie mohou stanovit unijní politiku řešení krizí a že při přijímání každého konkrétního programu řešení krize zůstává prostor pro uvážení, je nutné stanovit odpovídající zapojení Rady a Komise jako orgánů, které mohou vykonávat prováděcí pravomoci podle článku 291 Smlouvy o fungování EU. Posouzení diskrečních aspektů rozhodnutí o řešení krize, která přijal výbor, by měla provádět Komise. S ohledem na značný dopad rozhodnutí o řešení krize na finanční stabilitu členských států a na Unii jako takovou, a také na fiskální svrchovanost členských států, je důležité, aby byla prováděcí pravomoc k přijímání určitých rozhodnutí o řešení krize svěřena Radě. Mělo by tedy příslušet Radě, aby na návrh Komise prováděla účinnou kontrolu posouzení provedeného výborem a týkajícího se existence veřejného zájmu a aby posoudila případnou podstatnou změnu částky z fondu, jež má být použita na konkrétní opatření k řešení krize. Mimoto by Komisi měla být svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci, kterými stanoví další kritéria nebo podmínky, jež by měl výbor zohlednit při výkonu svých různých pravomocí. Toto svěření úkolů souvisejících s řešením krize by nemělo nijak bránit fungování vnitřního trhu finančních služeb. Orgán EBA by si měl proto zachovat svou roli a ponechat si své stávající pravomoci a úkoly: měl by rozvíjet právní předpisy Unie platné pro všechny členské státy a podporovat jejich důsledné uplatňování a zlepšit sbližování postupů v oblasti řešení krize v Unii jako celku.
(25)
S cílem zajistit soulad se zásadami stanovenými v čl. 3 odst. 3 směrnice 2014/59/EU by orgány Unie při plnění úkolů, jež jim byly svěřeny na základě tohoto nařízení, měly zajistit, aby byla zavedena příslušná organizační opatření.
(26)
ECB jakožto orgán dohledu v rámci jednotného mechanismu dohledu a výbor by měly být schopny posoudit, zda je úvěrová instituce v selhání nebo je její selhání pravděpodobné a zda neexistuje přiměřená vyhlídka na to, že by jejímu selhání v přiměřené lhůtě zabránila alternativní opatření soukromého sektoru nebo orgánů dohledu. Výbor, pokud se domnívá, že jsou splněna všechna kritéria pro vyvolání řešení krize, by měl přijmout program řešení krize. Postup související s přijímáním programu řešení krize, který zahrnuje Komisi a Radu, posiluje potřebnou funkční nezávislost výboru při respektování zásady přenesení pravomocí na agentury, jak ji vykládá Soudní dvůr Evropské unie (dále jen „Soudní dvůr“). Toto nařízení proto stanoví, že program řešení krize přijatý výborem vstupuje v platnost pouze tehdy, pokud proti němu do 24 hodin od jeho přijetí výborem Rada ani Komise nevznesla žádné námitky nebo pokud jej Komise schválila. Důvody, kvůli nimž může Rada na návrh Komise vznést vůči programu řešení krize přijatému výborem námitky, by měly být přísně omezeny na existenci veřejného zájmu a na podstatné změny výše prostředků z fondu, kterou navrhl výbor, ze strany Komise.
Za podstatnou by měla být považována změna výše prostředků z fondu o 5 % nebo více oproti původnímu návrhu výboru. Rada by měla návrh Komise buď schválit, nebo proti němu vznést námitky, aniž by jej pozměnila. Komise by měla jako pozorovatel na zasedáních výboru průběžně kontrolovat, zda je program řešení krize přijatý výborem plně v souladu s tímto nařízením, představuje odpovídající vyvážení jednotlivých cílů a přítomných zájmů, respektuje veřejný zájem a zda je zachována integrita vnitřního trhu. Vzhledem k tomu, že opatření k řešení krize vyžadují velmi rychlý rozhodovací proces, měly by Rada a Komise úzce spolupracovat a Rada by neměla zdvojovat přípravné práce, které již Komise uskutečnila. Výbor by měl vydat pokyny vnitrostátním orgánům příslušným k řešení krize, jež by měly přijmout veškerá nezbytná opatření k provedení programu řešení krize.
(27)
Vytvořením programu řešení krize na úrovni skupiny by se mělo usnadnit koordinované řešení krize, které by pravděpodobně všem subjektům skupiny přineslo nejlepší výsledky. Výbor nebo případně vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize by měly mít pravomoc použít nástroj překlenovací instituce na úrovni skupiny (což může případně zahrnovat ujednání o sdílení zátěže) s cílem stabilizovat skupinu jako celek. Vlastnictví dceřiných podniků by mohlo být převedeno na překlenovací instituci za účelem dalšího prodeje, buď jako balík, nebo jednotlivě, až budou na trhu vhodné podmínky. Kromě toho by měl mít výbor nebo případně vnitrostátní orgán příslušný k řešení krize pravomoc použít nástroj rekapitalizace z vnitřních zdrojů na úrovni mateřského podniku.
(28)
Výbor by měl být zejména zmocněn přijímat rozhodnutí týkající se významných subjektů nebo skupin, subjektů nebo skupin, které jsou přímo pod dohledem ECB, nebo přeshraničních skupin. Vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize by měly být výboru při plánování řešení a přípravě rozhodnutí o řešení krize nápomocny. U subjektů a skupin, které nejsou významné a nepůsobí přes hranice, by měly vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize odpovídat zejména za plánování řešení krize, posouzení způsobilosti k řešení krize, odstranění překážek způsobilosti k řešení krize, opatření, jež jsou orgány příslušné k řešení krize oprávněny učinit během včasného zásahu, a opatření k řešení krize. Za určitých okolností by měly vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize plnit své úkoly na základě tohoto nařízení a v souladu s ním a vykonávat přitom pravomoci, které jim byly svěřeny vnitrostátními právními předpisy, kterými se provádí směrnice 2014/59/EU, a v souladu s nimi, pokud to není v rozporu s tímto nařízením.
(29)
Pro řádné fungování vnitřního trhu je zásadní, aby se tatáž pravidla uplatňovala na všechna opatření k řešení krize, bez ohledu na to, zda byla přijata orgány příslušnými k řešení krize podle směrnice 2014/59/EU, nebo v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí. Komise by měla tato opatření posoudit podle článku 107 Smlouvy o fungování EU.
(30)
Pokud by opatření k řešení krize zahrnovala poskytnutí státní podpory podle čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU nebo podporu z fondu, může být rozhodnutí o řešení krize přijato poté, co Komise přijala kladné nebo podmíněné rozhodnutí o slučitelnosti využití této podpory s vnitřním trhem. Rozhodnutí Komise o podpoře z fondu může příjemci uložit podmínky, povinnosti nebo závazky. Podmínky, které může Komise uložit, mohou zahrnovat mimo jiné požadavky na sdílení zátěže, včetně požadavku, aby ztráty byly nejprve absorbovány kapitálem, a požadavky na příspěvky ze strany držitelů hybridního kapitálu, držitelů podřízeného dluhu a prioritních věřitelů, včetně podle požadavků směrnice 2014/59/EU; omezení týkající se výplaty dividend z akcií nebo kuponů u hybridních kapitálových nástrojů, zpětného odkupu vlastních akcií nebo hybridních kapitálových nástrojů nebo operací souvisejících se správou kapitálu; omezení týkající se nabývání podílů v jakémkoli podniku, a to buď prostřednictvím převodu aktiv nebo akcií; zákazy agresivních obchodních praktik nebo strategií nebo reklamní podpory z veřejných prostředků; požadavky týkající se podílů na trhu, tvorby cen a vlastností produktů nebo další behaviorální požadavky; požadavky týkající se plánů restrukturalizace; požadavky týkající se správy a řízení; požadavky týkající se vykazování a zveřejňování, včetně požadavků na dodržování těchto podmínek, které může stanovit Komise; požadavky týkající se prodeje příjemce, všech jeho aktiv, práv a závazků nebo jejich části; požadavky týkající se likvidace příjemce.
(31)
Aby se zajistilo rychlé a efektivní rozhodování o řešení krize, měl by výbor být zvláštní agenturou Unie se zvláštní strukturou odpovídající jeho úkolům, která se odchyluje od modelu všech ostatních agentur Unie. Jeho složení by mělo zajistit řádné zohledňování všech relevantních zájmů při řešení krize. Vzhledem k úkolům výboru by předseda, místopředseda a čtyři další stálí členové výboru měli být jmenováni na základě zásluh, schopností, znalostí bankovních a finančních záležitostí a relevantních zkušeností s finančním dohledem, regulací a řešením krize institucí. Předseda, místopředseda a čtyři další stálí členové výboru by měli být vybráni na základě otevřeného výběrového řízení, o němž by měly být průběžně řádně informováni Evropský parlament a Rada a jež by mělo respektovat zásadu vyváženosti zastoupení mužů a žen, zkušeností a kvalifikace. Komise by měla příslušnému výboru Evropského parlamentu poskytnout užší seznam kandidátů na pozice předsedy, místopředsedy a čtyř dalších stálých členů výboru. Komise by měla návrh na jmenování předsedy, místopředsedy a čtyř dalších stálých členů výboru předložit Evropskému parlamentu ke schválení. Poté, co Evropský parlament návrh schválí, by Rada měla přijmout prováděcí rozhodnutí o jmenování předsedy, místopředsedy a čtyř dalších stálých členů výboru.
(32)
Výbor by měl jednat na výkonných a plenárních zasedáních. Na svém výkonném zasedání by se měl výbor skládat z předsedy, čtyř dalších nezávislých stálých členů, kteří by měli jednat nezávisle a objektivně v zájmu Unie jako celku, a stálých pozorovatelů jmenovaných Komisí a ECB. Při rozhodování o řešení krize instituce nebo skupiny usazené pouze v jednom zúčastněném členském státě by se měl jednání výkonného zasedání a rozhodování výboru účastnit člen jmenovaný dotčeným členským státem, zastupující jeho vnitrostátní orgán příslušný k řešení krize. Při rozhodování o přeshraniční skupině by se měli jednání a rozhodování výkonného zasedání výboru účastnit členové jmenovaní dotčenými domovskými a hostitelskými členskými státy, zastupující relevantní vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize.
(33)
Výbor by měl na svém výkonném zasedání připravit všechna rozhodnutí týkající se postupu řešení krize a v nejvyšší možné míře tato rozhodnutí přijmout. Vzhledem k informacím týkajícím se jednotlivých institucí obsaženým v plánech řešení krize by rozhodnutí týkající se vypracování, posouzení a schválení plánů řešení krize měl přijímat výbor na svém výkonném zasedání. Pokud jde o použití fondu, je důležité, aby neexistovala žádná výhoda prvního hráče na tahu a aby bylo čerpání prostředků z fondu sledováno. S cílem zajistit odpovídající rozhodování výboru v situaci, kdy je vyžadováno opatření k řešení krize nad rámec limitu ve výši 5 000 000 000 EUR, měl by mít kterýkoli člen pléna možnost v rámci přísně stanovené lhůty požádat, aby o případu rozhodlo plenární zasedání. Pokud podpora likvidity zahrnuje nulové nebo výrazně nižší riziko než jiné formy podpory, zejména v případě krátkodobého, jednorázového poskytnutí úvěru solventním institucím proti přiměřenému zajištění vysoké kvality, je oprávněné, aby této formě podpory byla přiřazena nižší riziková váha 0,5. Jakmile čistá kumulovaná částka využitých prostředků z fondu za předchozích, po sobě jdoucích 12 měsíců dosáhne limitu ve výši 5 000 000 000 EUR ročně, mělo by plenární zasedání vyhodnotit použití nástrojů k řešení krize, včetně použití prostředků z fondu, a mělo by poskytnout pokyny, kterými by se výkonné zasedání mělo řídit v následných rozhodnutích týkajících se řešení krizí. Pokyny pro výkonné zasedání by se měly zejména zaměřit na zajištění nediskriminačního používání nástrojů k řešení krize, na zamezení úplnému vyčerpání fondu a na správné rozlišování mezi podporou likvidity s nulovým nebo nízkým rizikem a dalšími formami podpory.
(34)
Účastníci rozhodovacího procesu ve výboru by se na jednotlivých výkonných zasedáních budou obměňovali podle toho, ve kterém členském státě příslušná instituce nebo skupina působí, a jeho stálí členové by tudíž měli zajistit, aby rozhodnutí v různých složeních výkonných zasedání výboru byla soudržná, vhodná a přiměřená.
(35)
Výbor by měl mít možnost přizvat na svá zasedání pozorovatele. Pověření výboru plněním úkolů v oblasti řešení krize by mělo být v souladu s rámcem Evropského systému dohledu nad finančním trhem (ESFS) a s jeho základním cílem vypracovat jednotný soubor pravidel a více sblížit postupy dohledu a řešení krize v Unii jako celku. Zejména orgán EBA by měl v souladu s nařízením (EU) č. 1093/2010 posuzovat a koordinovat iniciativy týkající se plánů řešení krize s cílem podpořit konvergenci v této oblasti. Jako obecné pravidlo by proto měl výbor vždy přizvat orgán EBA při projednávání záležitostí, pro které má EBA podle směrnice 2014/59/EU vypracovat technické normy nebo stanovit obecné pokyny. Na zasedání výboru mohou být případně rovněž přizváni další pozorovatelé, například zástupce Evropského mechanismu stability.
(36)
Pozorovatelé by měli být vázáni týmiž požadavky profesního tajemství jako členové a zaměstnanci výboru a zaměstnanci účastnící se výměny se zúčastněnými členskými státy nebo těmito státy vyslaní, kteří vykonávají úkoly v souvislosti s řešením krize.
(37)
Výbor by měl mít možnost zřídit vnitřní týmy příslušné k řešení krize složené z vlastních zaměstnanců a ze zaměstnanců vnitrostátních orgánů příslušných k řešení krize, včetně případných pozorovatelů z nezúčastněných členských států. V čele těchto vnitřních týmů příslušných k řešení krize by měli stát koordinátoři jmenovaní z řad zaměstnanců výboru na vyšších pozicích, kteří by mohli být pozváni k účasti na výkonných zasedáních výboru v úloze pozorovatelů.
(38)
Výbor a orgány příslušné k řešení krize a příslušné orgány z nezúčastněných členských států by měly uzavřít memoranda o porozumění, v nichž bude obecným způsobem uvedeno, jak budou spolupracovat při plnění svých úkolů podle směrnice 2014/59/EU. Tato memoranda o porozumění by mimo jiné mohla objasnit konzultace týkající se rozhodnutí výboru, která mají dopad na dceřiné podniky usazené nebo pobočky nacházející se v nezúčastněných členských státech, pokud je mateřský podnik usazen v zúčastněném členském státě. Tato memoranda by měla být pravidelně revidována.
(39)
Výbor by měl jednat samostatně. Měl by být schopen řešit situaci velkých skupin a jednat rychle a nestranně. Výbor by měl zajistit, aby byla správně zohledněna vnitrostátní finanční stabilita, finanční stabilita Unie a vnitřní trh. Členové výboru by měli mít nezbytné odborné znalosti a zkušenosti v oblasti restrukturalizace a platební neschopnosti bank.
(40)
Při přijímání rozhodnutí nebo opatření v rámci výkonu pravomocí podle tohoto nařízení by měla být věnována náležitá pozornost významu výkonu práva usazování stanoveného Smlouvou o fungování EU pro vnitřní trh, a zejména tam, kde je to možné, dopadům na pokračování přeshraničních činností.
(41)
Ve světle úkolů výboru a účelů řešení krize, které zahrnují ochranu veřejných financí, by měla být činnost jednotného mechanismu pro řešení krizí financována z příspěvků hrazených institucemi usazenými v zúčastněných členských státech.
(42)
Výbor, případně Rada a Komise by měly nahradit vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize určené podle směrnice 2014/59/EU, pokud jde o všechny aspekty rozhodování o řešení krize. Vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize určené podle uvedené směrnice by měly i nadále zajišťovat činnosti související s prováděním programu řešení krize přijatého výborem. Aby byla zajištěna transparentnost a demokratická kontrola, jakož i ochrana práv orgánů Unie, měl by být výbor odpovědný Evropskému parlamentu a Radě za veškerá rozhodnutí přijatá na základě tohoto nařízení. Z důvodů transparentnosti a demokratické kontroly by vnitrostátní parlamenty měly mít určitá práva týkající se získávání informací o činnosti výboru a navazování dialogu s ním.
(43)
Vnitrostátní parlament zúčastněného členského státu nebo příslušný výbor tohoto parlamentu by měl mít možnost pozvat předsedu, aby se zúčastnil výměny názorů o řešení krize institucí v daném členském státě spolu se zástupcem vnitrostátního orgánu příslušného k řešení krize. Tato úloha vnitrostátních parlamentů je přiměřená vzhledem k potenciálnímu dopadu, jejž opatření k řešení krize mohou mít na veřejné finance, instituce, na jejich zákazníky a zaměstnance a na trhy v zúčastněných členských státech. Předseda a vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize by měli na tato pozvání k výměně názorů s vnitrostátními parlamenty pozitivně reagovat.
(44)
Pro zajištění jednotného přístupu k institucím a skupinám by měl být výbor zmocněn vypracovat plány řešení krize pro tyto instituce a skupiny, a to po konzultaci s vnitrostátními příslušnými orgány a orgány příslušnými k řešení krize. Mělo by obecně platit, že skupinové plány řešení krize se vypracovávají pro skupinu jako celek a stanoví opatření ve vztahu k mateřskému podniku i jednotlivým dceřiným podnikům, které jsou součástí dané skupiny. Skupinové plány řešení krize by měly brát v úvahu finanční, technickou a podnikatelskou strukturu příslušné skupiny. Pokud jsou pro subjekty, které jsou součástí skupiny, vypracovány individuální plány řešení krize, měly by výbor nebo případně vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize usilovat o co nejvyšší míru jednotnosti s plány řešení krize pro ostatní subjekty skupiny. Výbor nebo případně vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize by měly předat plány řešení krize a jakékoli jejich změny příslušnému orgánu, aby byl o nich tento orgán neustále plně informován. Výbor by měl posoudit způsobilost institucí a skupin k řešení krize a přijmout případná opatření směřující k odstranění případných překážek této způsobilosti. Výbor by měl od vnitrostátních orgánů příslušných k řešení krize vyžadovat použití vhodných opatření k odstranění překážek způsobilosti k řešení krize, aby byla zajištěna soudržnost a způsobilost dotyčných institucí k řešení krize. S ohledem na citlivost informací, které obsahují, by měly plány řešení krize podléhat požadavkům profesního tajemství stanoveným v tomto nařízení.
(45)
Při používání nástrojů k řešení krize a při výkonu pravomocí k řešení krize by měla být zohledněna zásada proporcionality a specifické rysy právní formy instituce.
(46)
Nezbytnou složkou účinného řešení krize je plán řešení krize. Výbor by proto měl mít pravomoc od institucí nebo skupin vyžadovat změnu struktury a organizace tak, aby byla přijata nezbytná a přiměřená opatření ke snížení nebo odstranění věcných překážek pro používání nástrojů k řešení krize a k zajištění způsobilosti dotčených subjektů k řešení krize. Vzhledem k potenciálně systémové povaze všech institucí je pro zachování finanční stability zásadní, aby výbor nebo případně vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize mohly řešit krizi jakékoli instituce. Aby byla respektována svoboda podnikání stanovená v článku 16 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), měla by být diskreční pravomoc výboru omezena na to, co je nezbytné ke zjednodušení struktury a operací instituce výlučně pro zlepšení její způsobilosti k řešení krize. Kromě toho by veškerá opatření uložená pro tyto účely měla být v souladu s právem Unie. Opatření by neměla být přímo ani nepřímo diskriminační na základě státní příslušnosti a měla by být odůvodněna naléhavým důvodem veřejného zájmu na finanční stabilitě. K určení, zda bylo opatření vedeno veřejným zájmem, by měl být výbor, jednající ve veřejném zájmu, schopen dosáhnout účelu řešení krize, aniž by se musel potýkat s překážkami, které brání použití nástrojů k řešení krize nebo jeho schopnosti vykonávat pravomoci podle tohoto nařízení. Opatření by navíc neměla překračovat meze toho, co je k dosažení tohoto účelu nezbytné. Při určování opatření, která mají být přijata, by výbor nebo případě vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize měly vzít v úvahu varování a doporučení Evropské rady pro systémová rizika (ESRB), zřízené nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1092/2010 (9).
(47)
Vzhledem k potenciálně systémové povaze všech institucí je naprosto nezbytné, aby byl výbor, případně ve spolupráci s vnitrostátními orgány příslušnými k řešení krize, schopen přijmout plány řešení krize, posoudit způsobilost jakékoli instituce a skupiny k řešení krize a v případě potřeby přijmout opatření k nápravě nebo odstranění překážek způsobilosti k řešení krize jakékoli instituce v zúčastněných členských státech. Selhání systémově významných institucí, včetně těch, které jsou uvedeny v článku 131 směrnice 2013/36/EU, by mohlo představovat značné riziko pro fungování finančních trhů a mohlo by mít nepříznivý dopad na finanční stabilitu. Výbor by se měl přednostně postarat o vypracování plánů řešení krize těchto systémově významných institucí, jakož i posoudit jejich způsobilost k řešení krize a přijmout všechna opatření nezbytná k nápravě nebo odstranění všech překážek jejich způsobilosti k řešení krize, aniž by tím byla dotčena jeho nezávislost a jeho povinnost plánovat řešení krize a posuzovat způsobilost k řešení krize všech institucí podléhajících jeho pravomoci.
(48)
Plány řešení krize by měly zahrnovat postupy pro informování zástupců zaměstnanců a konzultace s nimi po celou dobu procesu řešení krize, je-li to relevantní. V tomto ohledu by se měly dodržovat případné kolektivní smlouvy nebo jiná ujednání sociálních partnerů a unijní a vnitrostátní právní předpisy o zapojení odborů a zástupců zaměstnanců do procesů restrukturalizace společnosti.
(49)
Pokud jde o povinnost vypracovávat plány řešení krize, měly by výbor nebo případně vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize, v souvislosti s plány řešení krize a při použití různých pravomocí a nástrojů, které mají k dispozici, vzít v úvahu povahu podnikání, vlastnickou strukturu, právní formu, rizikový profil, velikost a právní status subjektu a jeho propojenost s ostatními institucemi nebo obecně s finančním systémem, rozsah a složitost jeho činností, zda je členem institucionálního systému ochrany nebo jiných systémů vzájemné solidarity, zda provádí investiční služby nebo činnosti a zda je pravděpodobné, že by jeho selhání a následná likvidace v běžném úpadkovém řízení měly výrazně nepříznivý dopad na finanční trhy, na jiné instituce, na podmínky financování nebo na ekonomiku obecně; měly by rovněž zajistit, aby byl režim řešení krize uplatňován vhodně a přiměřeně a aby byla minimalizována administrativní zátěž související s povinnostmi vypracování plánu řešení krize. Vzhledem k tomu, že obsah a informace uvedené v oddíle A přílohy směrnice 2014/59/EU zavádějí minimální normu pro subjekty, jež mají zjevně systémový význam, je povoleno uplatňovat rozdílné nebo výrazně nižší požadavky na plány řešení krize a na poskytování informací vůči jednotlivým institucím a delší než roční frekvenci aktualizace. U malých subjektů s nízkou provázaností a složitostí by mohl být rozsah plánu řešení krize omezen. Mimoto by měl být režim uplatňován tak, aby nebyla ohrožena stabilita finančních trhů. Zejména v situacích, kdy se objevují rozsáhlejší problémy, nebo dokonce pochybnosti o odolnosti celé řady subjektů, je nezbytné zvážit riziko šíření krize vyplývající z opatření přijatých ve vztahu k jakémukoli subjektu.
(50)
V případech, kdy směrnice 2014/59/EU stanoví možnost uplatnění zjednodušených povinností ve vztahu k požadavkům na vypracování plánů řešení krize nebo upuštění od uplatňování této povinnosti ze strany vnitrostátních orgánů příslušných k řešení krize, měl by být stanoven postup pro určení toho, zda mohou výbor nebo případně vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize uplatnění takových zjednodušených povinností povolit.
(51)
V souladu s kapitálovou strukturou subjektů přidružených k ústřednímu subjektu by výbor nebo případně vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize neměly být pro účely tohoto nařízení povinny vypracovávat samostatné plány řešení krize výhradně z toho důvodu, že ústřední subjekt, k němuž jsou tyto subjekty přidruženy, podléhá přímému dohledu ze strany ECB. Při vypracovávání skupinových plánů řešení krize by měl být brán v úvahu potenciální dopad opatření k řešení krize ve všech členských státech, v nichž skupina působí.
(52)
Jednotný mechanismus pro řešení krizí by měl být založen na nařízení (EU) č. 1024/2013 a směrnici 2014/59/EU. Výbor by proto měl být zmocněn zasáhnout v rané fázi zhoršování se finanční situace nebo platební schopnosti subjektu. Informace, které výbor obdrží od vnitrostátních orgánů příslušných k řešení krize nebo od ECB v této fázi, pro něj mají velký význam při rozhodování o opatření, které může přijmout za účelem přípravy řešení krize dotyčného subjektu.
(53)
Pro rychlé přijetí nutného opatření k řešení krize by měl výbor ve spolupráci s ECB nebo relevantním vnitrostátním příslušným pečlivě sledovat stav dotyčných subjektů a jejich dodržování jakéhokoli opatření včasného zásahu, které bylo ve vztahu k nim přijato. Při určování toho, zda by mohlo opatření soukromého sektoru zabránit v přiměřené lhůtě selhání subjektu, by měl vzít odpovědný orgán v úvahu efektivitu opatření včasného zásahu přijatých ve lhůtě stanovené příslušným orgánem.
(54)
Výbor, vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize a příslušné orgány, včetně ECB, by v případě potřeby měly uzavřít memorandum o porozumění, v němž bude obecným způsobem uvedeno, jak budou vzájemně spolupracovat při plnění svých úkolů podle právních předpisů Unie. Memorandum by mělo být pravidelně revidováno.
(55)
Při přijímání rozhodnutí nebo opatření, zejména pokud jde o subjekty usazené jak v zúčastněných, tak v nezúčastněných členských státech, je třeba rovněž zohlednit možné nepříznivé dopady na tyto členské státy, například ohrožení finanční stability jejich finančních trhů, a na subjekty usazené v těchto členských státech.
(56)
V zájmu minimalizace narušení finančního trhu a hospodářství by mělo řešení krize proběhnout během krátké doby. Vkladatelům by měl být umožněn co nejrychleji přístup přinejmenším k pojištěným vkladům, a to v každém případě ve stejných lhůtách, jaké stanoví směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/49/EU (10). Komise by měla během celého postupu řešení krize mít přístup ke všem informacím, které bude považovat za nezbytné pro přijetí zasvěceného rozhodnutí v rámci tohoto procesu.
(57)
Rozhodnutí zavést v subjektu režim řešení krize by mělo být přijato předtím, než se finanční subjekt dostane do rozvahové platební neschopnosti a než se zcela vyčerpá jeho vlastní kapitál. Řešení krize by mělo být zahájeno ihned po zjištění, že subjekt je v selhání nebo je jeho selhání pravděpodobné a že žádná alternativní opatření v rámci soukromého sektoru by v přiměřené lhůtě tomuto selhání nezabránila. Skutečnost, že subjekt nesplňuje požadavky na povolení, by neměla sama o sobě ospravedlňovat zahájení řešení krize, zejména pokud subjekt je nebo pravděpodobně bude dále životaschopný. Subjekt by měl být považován za subjekt, jenž je v selhání nebo jehož selhání je pravděpodobné, pokud porušuje nebo pravděpodobně v blízké budoucnosti poruší požadavky pro pokračující povolení, pokud aktiva subjektu jsou nebo pravděpodobně v blízké budoucnosti budou menší než jeho závazky, pokud subjekt není nebo pravděpodobně v blízké budoucnosti nebude schopen splácet své splatné závazky, nebo pokud subjekt požaduje mimořádnou veřejnou finanční podporu s výjimkou zvláštních okolností uvedených v tomto nařízení. Skutečnost, že subjekt potřebuje od centrální banky nouzové poskytnutí likvidity, by neměla být sama o sobě podmínkou postačující k prokázání toho, že subjekt není nebo v blízké budoucnosti pravděpodobně nebude schopen splácet své splatné závazky. Pokud by tuto facilitu některý stát zaručoval, podléhal by subjekt, který by k této facilitě měl přístup, pravidlům pro státní podporu. V zájmu zachování finanční stability, zejména v případě systémového nedostatku likvidity, by neměly státní záruky za likviditní facility poskytnuté centrálními bankami nebo státní záruky za nově vydané závazky za účelem nápravy závažného narušení ekonomiky členského státu vyvolat řešení krize, pokud je splněna řada podmínek. Opatření státních záruk by měla být zejména schválena v rámci státní podpory, neměla by být součástí většího balíku pomoci a uplatnění záručních opatření by mělo být přísně časově omezeno. Záruky členských států za akciové pohledávky by měly být zakázané.
Poskytne-li členský stát záruku, zajistí, aby za tuto záruku subjekt poskytl dostatečné protiplnění. Kromě toho by poskytnutí mimořádné veřejné finanční podpory nemělo vyvolat řešení krize v případech, kdy členský stát jakožto preventivní opatření převezme kapitálovou účast v subjektu, včetně subjektu ve veřejném vlastnictví, který splňuje příslušné kapitálové požadavky. Může se jednat například o situaci, kdy se od subjektu požaduje získání nového kapitálu s ohledem na výsledek zátěžového testu vycházejícího ze scénářů nebo rovnocenných kroků provedených orgány makroobezřetnostního dohledu, které zahrnují požadavek stanovený za účelem zachování finanční stability v kontextu systémové krize, avšak daný subjekt nemůže kapitál získat ze soukromých zdrojů na trzích. Subjekt by neměl být považován za subjekt, jenž je v selhání nebo jehož selhání je pravděpodobné, výhradně na základě toho, že mu byla poskytnuta mimořádná veřejná finanční podpora před vstupem tohoto nařízení v platnost. Přístup k likviditním facilitám, včetně nouzového poskytnutí likvidity centrálními bankami, může být považován za státní podporu podle rámce pro státní podporu.
(58)
Likvidace subjektu v selhání v běžném úpadkovém řízení by mohla ohrozit finanční stabilitu, přerušit poskytování základních služeb a ohrozit ochranu vkladatelů. V takovém případě existuje veřejný zájem na použití nástrojů k řešení krize. Účelem řešení krize by tudíž mělo být zajištění kontinuity základních finančních služeb, udržení stability finančního systému, omezení morálního hazardu minimalizováním toho, aby se subjekty v selhání spoléhaly na veřejnou finanční podporu, a ochrana vkladatelů.
(59)
Před rozhodnutím zachovat subjekt v platební neschopnosti jako fungující podnik by měla být vždy zvážena jeho likvidace v běžném úpadkovém řízení. Subjekt v platební neschopnosti by měl být zachován jako fungující podnik z důvodů finanční stability a v maximální možné míře za použití soukromých finančních prostředků. Toho lze dosáhnout prodejem kupujícímu ze soukromého sektoru či fúzí s ním nebo po odpisu závazků subjektu nebo po konverzi jeho dluhu na kapitál s cílem provést rekapitalizaci.
(60)
Při přijímání nebo přípravě rozhodnutí týkajících se pravomocí k řešení krize by výbor, Rada a Komise měly zajistit, aby byla opatření k řešení krize přijímána v souladu s určitými zásadami, mezi něž patří, že odpovídající podíl ztrát nesou akcionáři a věřitelé, že by v zásadě mělo dojít k výměně vedení, že náklady na řešení krize subjektu jsou minimalizovány a že se věřitelům téže třídy dostane spravedlivého zacházení. Zejména v případech, kdy se věřitelům patřícím do téže třídy dostane v souvislosti s opatřením k řešení krize rozdílného zacházení, mělo by být takové rozlišení odůvodněno veřejným zájmem a nemělo by být přímo ani nepřímo diskriminační na základě státní příslušnosti.
(61)
Omezení práv akcionářů a věřitelů by měla být v souladu s článkem 52 Listiny. Nástroje k řešení krize by proto měly být použity pouze na subjekty, jež jsou v selhání nebo jejichž selhání je pravděpodobné, a pouze pokud je to nezbytné ke splnění cíle finanční stability v obecném zájmu. Nástroje k řešení krize by se zejména měly použít, pokud subjekt nelze likvidovat v běžném úpadkovém řízení, aniž by byl destabilizován finanční systém, pokud jsou tato opatření nezbytná k zajištění rychlého převodu a kontinuity systémově důležitých funkcí a pokud neexistuje přiměřená vyhlídka případného alternativního soukromého řešení, včetně zvýšení kapitálu stávajícími akcionáři nebo jakoukoli třetí stranou, jež by postačovalo k obnovení plné životaschopnosti subjektu.
(62)
Zásah do majetkových práv by neměl být nepřiměřený. Dotčeným akcionářům a věřitelům by proto neměly vzniknout větší ztráty, než které by jim vznikly, pokud by v době přijetí rozhodnutí o řešení krize došlo k likvidaci subjektu. V případě částečného převodu aktiv instituce v režimu řešení krize na soukromého kupujícího nebo překlenovací instituci by zbývající část instituce v režimu řešení krize měla být likvidována v běžném úpadkovém řízení. V zájmu ochrany akcionářů a věřitelů subjektu během likvidačního řízení by tito akcionáři a věřitelé měli mít nárok obdržet úhradu svých pohledávek, která by neměla být nižší než odhad toho, co by získali zpět, pokud by byl likvidován celý subjekt v běžném úpadkovém řízení.
(63)
Na ochranu práv akcionářů a věřitelů by měly být stanoveny jasné povinnosti ohledně ocenění aktiv a závazků instituce v režimu řešení krize a v případech, kdy je to vyžadováno tímto nařízením, ohledně ocenění zacházení, jehož by se akcionářům a věřitelům dostalo, pokud by byl subjekt likvidován v běžném úpadkovém řízení. Mělo by být možné zahájit takové ocenění již ve fázi včasného zásahu. Před přijetím jakýchkoli opatření k řešení krize by mělo být provedeno spravedlivé, obezřetné a realistické ocenění aktiv a závazků subjektu. Takové ocenění by mělo podléhat soudnímu přezkumu pouze společně s rozhodnutím o řešení krize. Dále by v případech, kdy je to vyžadováno tímto nařízením, mělo být po použití nástrojů k řešení krize provedeno následné srovnání mezi zacházením, jehož se akcionářům a věřitelům dostalo, a zacházením, jehož by se jim dostalo v běžném úpadkovém řízení. Pokud je zjištěno, že úhrada pohledávek akcionářů a věřitelů byla nižší, než částka, kterou by získali v běžném úpadkovém řízení, měli by mít v případech, kdy je to vyžadováno tímto nařízením, nárok na úhradu rozdílu. Tento případný rozdíl by měl být uhrazen z fondu zřízeného v souladu s tímto nařízením.
(64)
Je důležité, aby byly při selhání subjektu uznány ztráty. Ocenění aktiv a závazků subjektů v selhání by mělo vycházet ze spravedlivých, obezřetných a realistických předpokladů v okamžiku použití nástrojů k řešení krize. Při oceňování by však neměla být ovlivněna hodnota závazků finanční situací daného subjektu. V naléhavých případech by mělo být možné, aby výbor provedl rychlé ocenění aktiv a závazků subjektu v selhání. Takové ocenění by mělo být prozatímní a mělo by se použít do doby, než bude provedeno nezávislé ocenění.
(65)
Za účelem zajištění objektivity a jistoty v procesu řešení krize je nutné stanovit pořadí, v němž by měly být nezajištěné pohledávky věřitelů za institucí v režimu řešení krize odepsány nebo konvertovány. Aby bylo omezeno riziko, že by věřitelé utrpěli větší ztráty než v případě, že by instituce byla likvidována v běžném úpadkovém řízení, mělo by se toto pořadí uplatnit v běžném úpadkovém řízení i při odpisu nebo konverzi v rámci řešení krize. Rovněž by se tím usnadnilo ocenění dluhu.
(66)
Výbor by měl rozhodovat o podrobném programu řešení krize. Příslušné nástroje k řešení krize by měly zahrnovat nástroj převodu činnosti, nástroj překlenovací instituce, nástroj rekapitalizace z vnitřních zdrojů a nástroj oddělení aktiv, jež jsou rovněž stanoveny ve směrnici 2014/59/EU. Tento režim by měl rovněž umožnit posoudit, zda jsou splněny podmínky pro odpis a konverzi kapitálových nástrojů.
(67)
Při přijímání opatření k řešení krize by měl vzít výbor v úvahu opatření stanovená v plánech řešení krize a podle těchto opatření postupovat, pokud s ohledem na okolnosti případu nevyhodnotí, že účelu řešení krize bude účinněji dosaženo prostřednictvím opatření, která v daných plánech řešení krize stanovena nejsou.
(68)
Nástroje k řešení krize by měly zahrnovat převod činnosti nebo akcií instituce v režimu řešení krize, zřízení překlenovacího subjektu, oddělení neproblematických aktiv subjektu v selhání od znehodnocených aktiv a aktiv s nedostatečnými výsledky a rekapitalizaci z vnitřních zdrojů od akcionářů a věřitelů subjektu v selhání.
(69)
Jestliže byly nástroje k řešení krize využity k převodu systémově důležitých služeb nebo životaschopné podnikatelské činnosti subjektu na zdravý subjekt, jakým je kupující ze soukromého sektoru nebo překlenovací subjekt, měla by být zbylá část subjektu zlikvidována.
(70)
Nástroj převodu činnosti by měl umožnit prodat subjekt nebo část jeho podnikatelské činnosti jednomu či více kupujícím bez svolení akcionářů.
(71)
Veškeré čisté výnosy z převodu aktiv nebo závazků instituce v režimu řešení krize při použití nástroje převodu činnosti by měly být využity ve prospěch subjektu, který zůstane v likvidačním řízení. Veškeré čisté výnosy z převodu nástrojů účasti vydaných institucí v režimu řešení krize při použití nástroje převodu činnosti by měly být využity ve prospěch vlastníků těchto nástrojů účasti v subjektu, který zůstal v likvidačním řízení. Při výpočtu výnosů by se měly odečíst náklady vzniklé selháním subjektu a během procesu řešení krize.
(72)
Nástroj oddělení aktiv by měl příslušným orgánům umožnit převést aktiva, práva nebo závazky instituce v režimu řešení krize na samostatnou společnost. Tento nástroj by měl být použit pouze ve spojení s jinými nástroji, aby subjekt v selhání nezískal neoprávněnou soutěžní výhodu.
(73)
Účinný režim řešení krize by měl minimalizovat náklady řešení krize subjektu v selhání, které nesou daňoví poplatníci. Měl by rovněž zajistit, aby bylo možné řešit krizi systémově významných subjektů bez ohrožení finanční stability. Nástroj rekapitalizace z vnitřních zdrojů tohoto cíle dosahuje tím, že zajišťuje, aby akcionáře a věřitele subjektu v selhání postihly odpovídající ztráty a aby nesli příslušnou část nákladů vzniklých v důsledku selhání subjektu. Nástroj rekapitalizace z vnitřních zdrojů tak bude akcionáře a věřitele subjektů více motivovat k tomu, aby za běžných podmínek zdraví subjektu sledovali. To je rovněž v souladu s doporučením Rady pro finanční stabilitu, aby zákonné pravomoci k odpisu a konverzi závazků byly součástí rámce řešení krize jako doplňková možnost ve spojení s dalšími nástroji k řešení krize.
(74)
Pro zajištění potřebné flexibility při rozdělování ztrát mezi věřitele za různých okolností je vhodné, aby nástroj rekapitalizace z vnitřních zdrojů byl použitelný jak v případech, kdy je cílem vyřešit krizi subjektu v selhání jako fungujícího podniku, existuje-li realistická vyhlídka, že je možné obnovit jeho životaschopnost, tak i tehdy, kdy jsou systémově důležité služby převedeny na překlenovací subjekt a zbývající část subjektu ukončí činnost a je likvidována.
(75)
Je-li nástroj rekapitalizace z vnitřních zdrojů použit s cílem obnovit kapitál subjektu v selhání, aby mohl dále fungovat jako fungující podnik, měla by řešení krize rekapitalizací z vnitřních zdrojů doprovázet výměna vedení s výjimkou případů, kdy je zachování vedení vhodné a nezbytné pro dosažení účelu řešení krize, a následná restrukturalizace subjektu a jeho činností, směřující k odstranění příčin selhání. Tato restrukturalizace by měla proběhnout na základě plánu reorganizace podnikatelské činnosti. Pokud je to na místě, měly by být tyto plány slučitelné s plánem restrukturalizace, který má subjekt povinnost předložit Komisi v souladu s rámcem Unie pro státní podporu. Kromě opatření, jejichž cílem je obnovení dlouhodobé životaschopnosti subjektu, by plán měl obsahovat zejména opatření, kterými se podpora omezuje na minimální sdílení zátěže a která omezují narušení hospodářské soutěže.
(76)
Není vhodné používat nástroj rekapitalizace z vnitřních zdrojů u pohledávek, které jsou zajištěné, kolateralizované či jinak zaručené. Aby však bylo zajištěno, že nástroj rekapitalizace z vnitřních zdrojů bude účinný a dosáhne svých cílů, je žádoucí, aby jej bylo možno používat na co nejširší škálu nezajištěných závazků subjektu v selhání. Je ovšem vhodné některé druhy nezajištěných závazků z působnosti nástroje rekapitalizace z vnitřních zdrojů vyloučit. Za účelem ochrany držitelů pojištěných vkladů by se nástroj rekapitalizace z vnitřních zdrojů neměl vztahovat na vklady chráněné podle směrnice 2014/49/EU. V zájmu zajištění kontinuity zásadních funkcí by se nástroj rekapitalizace z vnitřních zdrojů neměl vztahovat na některé závazky vůči zaměstnancům subjektu v selhání či na obchodní závazky související se zbožím a službami nezbytnými pro každodenní fungování subjektu. Aby bylo možné uhradit důchodové pohledávky a důchody splatné penzijním fondům a penzijním správcům nebo v souvislosti s nimi, neměl by se nástroj rekapitalizace z vnitřních zdrojů vztahovat na závazky subjektu v selhání vůči důchodovému systému s výjimkou závazků týkajících se důchodových dávek založených na pohyblivých složkách odměny, které nejsou regulovány kolektivní smlouvou. Za účelem omezení rizika systémového šíření krize by se nástroj rekapitalizace z vnitřních zdrojů neměl vztahovat na závazky vzniklé z účasti v platebním systému, jejichž zbývající splatnost je kratší než sedm dní, ani na závazky s původní splatností kratší než sedm dní vůči subjektům jiným než těm, které jsou součástí stejné skupiny.
(77)
Mělo by být možné vyloučit nebo zčásti vyloučit závazky za určitých okolností, včetně situace, kdy tyto závazky není možné rekapitalizovat v přiměřené lhůtě, kdy je vyloučení nezbytně nutné a přiměřené k zajištění kontinuity zásadních funkcí a hlavních linií podnikání nebo kdy by použití nástroje rekapitalizace z vnitřních zdrojů na tyto závazky vedlo k takovému snížení hodnoty, že by ztráty na straně jiných věřitelů byly vyšší, než kdyby tyto závazky nebyly z rekapitalizace vyloučeny. Mělo by být také možné závazky zcela nebo zčásti vyloučit, je-li to nezbytné pro zamezení šíření krize a finanční nestability, jež by mohly vážně poškodit hospodářství členského státu. Při provádění těchto posouzení by měly výbor nebo případně vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize zvážit důsledky případné rekapitalizace závazků pocházejících ze způsobilých vkladů, jež patří fyzickým osobám, mikropodnikům a malým a středním podnikům, nad rámec zaručený směrnicí 2014/49/EU.
(78)
Při uplatnění těchto vyloučení je s ohledem na ně možné zvýšit úroveň odpisu nebo konverze u jiných způsobilých závazků, je-li dodržena zásada, že se žádný věřitel nesmí dostat do méně výhodného postavení, než do jakého by se dostal při běžném úpadkovém řízení. Nelze-li ztráty přenést na další věřitele, může instituci v režimu řešení krize poskytnout příspěvek fond, pokud je splněna řada přísných podmínek včetně požadavku, aby ztráty v celkovém rozsahu nejméně 8 % celkových závazků včetně kapitálu již byly absorbovány a aby financování z fondu bylo omezeno buď na 5 % celkových závazků včetně kapitálu, nebo na výši prostředků, které má fond k dispozici, zvýšenou o částku, kterou lze získat z následných příspěvků během tří let, podle toho, co je nižší.
(79)
Za mimořádných okolností, pokud došlo k vyloučení závazků a namísto nich k rekapitalizaci přispěl v povoleném rozsahu fond, by měl mít výbor možnost usilovat o financování z alternativních finančních prostředků.
(80)
Minimální částka rekapitalizace z vnitřních zdrojů ve výši 8 % celkových závazků, která je uvedena v tomto nařízení, by měla být vypočtena na základě ocenění provedeného podle tohoto nařízení. Historické ztráty, které již akcionáři absorbovali snížením kapitálu před uvedeným oceněním, by do této procentní hodnoty zahrnuty být neměly.
(81)
Vzhledem k tomu, že jedním z nejdůležitějších účelů řešení krize je ochrana pojištěných vkladatelů, neměly by pojištěné vklady podléhat použití nástroje rekapitalizace z vnitřních zdrojů. Systém pojištění vkladů nicméně přispívá k financování procesu řešení krize tím, že absorbuje ztráty v rozsahu čistých ztrát, které by musel nést po odškodnění vkladatelů v běžném úpadkovém řízení. Výkon pravomoci k rekapitalizaci z vnitřních zdrojů by zajistil, aby vkladatelé nadále měli přístup ke svým vkladům, což je hlavním důvodem, proč byly systémy pojištění vkladů zřízeny. Pokud by v takových případech nebylo stanoveno zapojení uvedených systémů, jednalo by se o neoprávněnou výhodu vůči zbytku věřitelů, kteří by podléhali výkonu pravomocí orgánu příslušného k řešení krize.
(82)
Pokud jsou v souvislosti s řešením krize subjektu vklady převáděny na jiný subjekt, neměli by být vkladatelé pojištěni nad limit pojištění stanovený směrnicí 2014/49/EU. Proto by měla být velikost nároků ve vztahu k vkladům zůstávajícím v instituci v režimu řešení krize omezena na rozdíl mezi převedenými finančními prostředky a limitem pojištění stanoveným směrnicí 2014/49/EU. Jsou-li převáděné vklady vyšší než limit pojištění, neměl by mít vkladatel žádný nárok vůči systému pojištění vkladů ve vztahu k vkladům zůstávajícím v instituci v režimu řešení krize.
(83)
Aby subjekty nestrukturovaly své závazky způsobem, který oslabuje účinnost nástroje rekapitalizace z vnitřních zdrojů, je vhodné stanovit, že subjekty by měly po celou dobu splňovat minimální požadavek na kapitál a způsobilé závazky, které mohou podléhat nástroji rekapitalizace z vnitřních zdrojů, vyjádřený jako procentní podíl celkových závazků a kapitálu subjektu.
(84)
Při stanovování minimálního požadavku na kapitál a způsobilé závazky ve skupině by měl být uplatněn přístup „shora dolů“. V rámci tohoto přístupu by měla být uznána skutečnost, že opatření k řešení krize se uplatňuje na úrovni jednotlivých právních subjektů a je nutné, aby se schopnost absorbovat ztráty v rámci skupiny nacházela v subjektu, kde ke ztrátám dojde, nebo aby k ní měl takový subjekt přístup. Za tímto účelem by mělo být zajištěno, aby schopnost absorbovat ztráty byla v rámci skupiny rozložena v souladu s mírou rizika u právních subjektů, které skupinu tvoří. Minimální požadavek na kapitál a způsobilé závazky potřebný pro každý dceřiný podnik by měl být posouzen zvlášť. Kromě toho je nutno zajistit, aby se veškerý kapitál a závazky, které se započítávají do konsolidovaného minimálního požadavku na kapitál a způsobilé závazky, nacházely v subjektech, v nichž je pravděpodobný vznik ztrát, nebo aby byly jiným způsobem přístupné pro účely absorpce ztrát.
Toto nařízení by mělo umožňovat zahájení řešení krize ve více okamžicích nebo zahájení řešení krize v jednom okamžiku. Minimální požadavek na kapitál a způsobilé závazky by měl odpovídat strategii řešení krize, která je vhodná pro danou skupinu, v souladu s plánem řešení krize. Minimální požadavek na kapitál a způsobilé závazky by měl být v rámci skupiny především stanoven na vhodné úrovni tak, aby odrážel přístup zahájení řešení krize ve více okamžicích nebo přístup zahájení řešení krize v jednom okamžiku v souladu s plánem řešení krize, při zohlednění toho, že by mohly nastat okolnosti, kdy bude například v zájmu účinnějšího dosažení účelu řešení krize uplatněn jiný přístup než přístup uvedený v plánu. Proto by bez ohledu na to, zda si skupina zvolila přístup zahájení řešení krize v jednom okamžiku nebo ve více okamžicích, měly splňovat všechny subjekty dané skupiny vždy odpovídající minimální požadavek na kapitál a způsobilé závazky, aby se předešlo riziku šíření krize nebo riziku runu na banku.
(85)
V závislosti na okolnostech případu by měl být zvolen nejlepší způsob řešení krize a k tomuto účelu by měly být k dispozici všechny nástroje k řešení krize stanovené ve směrnici 2014/59/EU. Při přijímání rozhodnutí o programu řešení krize by se měly výbor, Rada a Komise, pokud je to možné, rozhodnout pro program, který je pro fond nejméně nákladný.
(86)
Směrnice 2014/59/EU svěřuje vnitrostátním orgánům příslušným k řešení krize pravomoc k odpisu a konverzi kapitálových nástrojů, jelikož podmínky pro odpis a konverzi kapitálových nástrojů se mohou shodovat s podmínkami zahájení řešení krize, a v takovém případě je třeba posoudit, zda pouhý odpis a konverze kapitálových nástrojů jsou dostatečné pro obnovu finančního zdraví dotyčného subjektu, nebo zda je nutné přijmout rovněž opatření k řešení krize. To bude použito jako pravidlo v případě řešení krize. Výbor by měl pod dohledem Komise nebo případně Rady nahradit vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize i v této funkci, a měl by proto být zmocněn posoudit, zda jsou splněny podmínky pro odpis a konverzi kapitálových nástrojů, a rozhodnout, zda v subjektu zavést režim řešení krize, pokud jsou požadavky pro zahájení řešení krize rovněž naplněny.
(87)
Měla by být zajištěna účinnost a jednotnost opatření k řešení krize ve všech zúčastněných členských státech. Za tímto účelem, pokud vnitrostátní orgán příslušný k řešení krize neuplatnil nebo nesplnil rozhodnutí výboru podle tohoto nařízení, nebo je uplatnil způsobem, který ohrožuje některý z účelů řešení krize nebo účinné provádění programu řešení krize, by měl být výbor oprávněn převést na jinou osobu konkrétní práva, aktiva nebo závazky instituce v režimu řešení krize, oprávněn vyžadovat konverzi dluhových nástrojů, jejichž smluvní podmínky za určitých okolností konverzi umožňují, nebo přijmout veškerá nezbytná opatření, která významně řeší ohrožení příslušného účelu řešení krize. Jakákoli opatření vnitrostátního orgánu příslušného k řešení krize, která by omezovala výkon práv nebo funkcí výboru či do nich zasahovala, by měla být vyloučena.
(88)
Příslušné subjekty, instituce a orgány, jež se podílejí na uplatňování tohoto nařízení, by měly vzájemně spolupracovat v souladu se zásadou loajální spolupráce zakotvené ve Smlouvách.
(89)
Aby byla zvýšena účinnost jednotného mechanismu pro řešení krizí, měl by výbor za všech okolností úzce spolupracovat s EBA. Je-li to vhodné, měl by výbor spolupracovat rovněž s ESRB, Evropským orgánem dohledu (Evropským orgánem pro pojišťovnictví a zaměstnanecké penzijní pojištění) (EIOPA) zřízeným nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1094/2010 (11) a Evropským orgánem dohledu (Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy) (ESMA) zřízeným nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1095/2010 (12) a ostatními orgány, které tvoří ESFS. Výbor by měl navíc úzce spolupracovat s ECB a dalšími orgány, které mají pravomoc dohlížet nad subjekty v rámci jednotného mechanismu dohledu, zvláště v případě skupin podléhajících dohledu ze strany ECB na konsolidovaném základě. Výbor by měl pro účinné řízení procesu řešení krize bank v selhání spolupracovat s vnitrostátními orgány příslušnými k řešení krize ve všech fázích tohoto procesu. Tato spolupráce je tudíž důležitá nejen při provádění rozhodnutí o řešení krize přijatých výborem, ale rovněž před přijetím jakéhokoliv takového rozhodnutí, ve fázi plánování řešení krize nebo během včasného zásahu. Výbor by měl být schopen spolupracovat s relevantními orgány příslušnými k řešení krize a s nástroji sloužícími k financování přímé nebo nepřímé veřejné finanční pomoci.
(90)
Při používání nástrojů k řešení krize a při výkonu pravomocí k řešení krize by měl výbor vyzvat vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize, aby zajistily, že budou informováni zástupci zaměstnanců příslušných subjektů a případně budou konzultováni, jak je stanoveno ve směrnici 2014/59/EU.
(91)
Jelikož výbor nahrazuje vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize ze zúčastněných členských států při přijímání rozhodnutí o řešení krize, měl by tyto orgány nahradit rovněž ve věci spolupráce s nezúčastněnými členskými státy, včetně spolupráce v kolegiích k řešení krize podle směrnice 2014/59/EU, v rozsahu, v němž jsou dotčeny funkce řešení krize.
(92)
Jelikož mnoho institucí působí nejen v Unii, ale i v dalších zemích, musí účinný mechanismus pro řešení krizí určit zásady spolupráce s relevantními orgány třetích zemí. Podpora orgánům třetích zemí by měla být poskytována v souladu s právním rámcem stanoveným v článku 88 směrnice 2014/59/EU. V zájmu zajištění soudržného přístupu vůči třetím zemím je třeba se pokud možno vyhnout tomu, aby byla v zúčastněných členských státech přijímána rozdílná rozhodnutí týkající se uznávání postupů k řešení krize provedených ve třetích zemích v souvislosti s institucemi nebo mateřskými podniky, které mají dceřiné podniky nebo jiná aktiva, práva nebo závazky, jež se nacházejí v zúčastněných členských státech. Výboru by proto mělo být umožněno vydávat v tomto ohledu doporučení.
(93)
K efektivnímu plnění svých úkolů by výbor měl mít odpovídající pravomoci provádět šetření. Měl by být schopen vyžádat si prostřednictvím vnitrostátních orgánů příslušných k řešení krize veškeré potřebné informace nebo přímo - poté, co je informoval, - a provádět šetření a kontroly na místě, a to případně ve spolupráci s vnitrostátními příslušnými orgány, přičemž by měl plně využívat všech informací, které jsou dostupné ECB a vnitrostátním příslušným orgánům. Při řešení krize by měl mít výbor možnost uskutečňovat kontroly na místě, aby mohl zajistit, že jsou rozhodnutí přijímána na základě zcela přesných informací, a účinně sledovat jejich provádění vnitrostátními orgány.
(94)
Pro zajištění přístupu výboru ke všem relevantním informacím by příslušné subjekty a jejich zaměstnanci nebo třetí strany, na které tyto subjekty převedly funkce nebo činnosti, neměli mít možnost dovolávat se požadavků profesního tajemství a bránit tak předání informací výboru. Předání takovýchto informací výboru by současně nemělo být nikdy pokládáno za porušení požadavků profesního tajemství.
(95)
Aby bylo zajištěno, že rozhodnutí přijatá v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí budou dodržována, měly by být v případě jejich porušení uloženy přiměřené a odrazující pokuty. Výbor by měl být zmocněn k ukládání pokut či penále podnikům za neplnění povinností vyplývajících z rozhodnutí, jež jim byla určena.
(96)
Pokud vnitrostátní orgán příslušný k řešení krize poruší pravidla jednotného mechanismu pro řešení krizí tím, že nepoužije pravomoci, které mu byly svěřeny vnitrostátním právem, k plnění pokynů vydaných výborem, dotyčný členský stát může být v souladu s příslušnou judikaturou odpovědný za náhradu škody způsobené jednotlivcům, případně včetně instituce nebo skupiny v režimu řešení krize, nebo věřitelům kterékoli části tohoto subjektu nebo skupiny v kterémkoli členském státě.
(97)
Aby byla zaručena úplná samostatnost a nezávislost výboru, měl by mít samostatný rozpočet s příjmy z povinných příspěvků od institucí v zúčastněných členských státech. Měla by být stanovena vhodná pravidla, jimiž by se řídil rozpočet výboru a jeho příprava, přijímání interních pravidel upřesňujících proces sestavování a plnění rozpočtu a interní a externí audit účetnictví.
(98)
Tímto nařízením by neměla být dotčena možnost, aby členské státy vybíraly poplatky na pokrytí administrativních výdajů svých vnitrostátních orgánů příslušných k řešení krize.
(99)
Zúčastněné členské státy se společně dohodly, že zajistí, aby nezúčastněným členským státům byla okamžitě a s úrokem nahrazena částka, kterou nezúčastněný členský stát uhradil vlastními zdroji v souvislosti s jakýmkoli použitím rozpočtu Unie v případech mimosmluvní odpovědnosti a souvisejících nákladů, pokud jde o plnění úkolů podle tohoto nařízení. Zúčastněné členské státy uzavřely smlouvu o provádění tohoto závazku.
(100)
Za určitých okolností může účinnost použitých nástrojů k řešení krize záviset na dostupnosti krátkodobého financování pro subjekt nebo překlenovací subjekt, poskytnutí záruk potenciálním kupujícím či poskytnutí kapitálu překlenovacímu subjektu. Nehledě na úlohu centrálních bank při poskytování likvidity finančnímu systému i v době napětí je proto důležité, aby byl zřízen fond s cílem předejít tomu, aby byly finanční prostředky potřebné pro tyto účely čerpány ze státních rozpočtů. Stabilizaci finančního systému by mělo financovat finanční odvětví jako celek.
(101)
Je nutné zajistit, aby tento fond byl plně k dispozici pro účely řešení krize institucí v selhání. Proto by fond měl být využíván výhradně pro účely účinného uplatňování nástrojů a pravomocí k řešení krize. Kromě toho by měl být využíván pouze v souladu s příslušnými účely a zásadami řešení krize. Výbor by tudíž měl zajistit, aby veškeré ztráty, náklady nebo jiné výdaje vzniklé v souvislosti s použitím nástrojů k řešení krize nejprve nesli akcionáři a věřitelé instituce v režimu řešení krize. Pouze pokud budou zdroje od akcionářů a věřitelů vyčerpány, měl by ztráty, náklady nebo jiné výdaje vzniklé v souvislosti s nástroji k řešení krize nést fond.
(102)
V zásadě by měly příspěvky pocházet z odvětví, a to nezávisle na jakékoli operaci řešení krize a před ní. Nestačí-li předchozí financování krýt ztráty či náklady vzniklé použitím fondu, měly by se vybrat další příspěvky, aby uhradily dodatečné náklady nebo ztrátu. Fond by měl být dále schopen sjednávat půjčky nebo jiné formy podpory u institucí, finančních institucí nebo jiných třetích stran v případě, že příspěvky předem a následné příspěvky nejsou okamžitě k dispozici nebo nestačí k pokrytí výdajů vzniklých při použití fondu v souvislosti s opatřeními k řešení krize.
(103)
Aby se zamezilo dvojím platbám, měly by členské státy mít možnost využít dostupných finančních prostředků plynoucích z vnitrostátních bankovních odvodů, daní nebo příspěvků na řešení krize, jež byly zavedeny mezi 17. červnem 2010 a 2. červencem 2014, pro účely příspěvků předem.
(104)
Pro dosažení kritického množství a zamezení procyklickým efektům, k nimž by došlo, pokud by se fond musel v situaci systémové krize spoléhat výlučně na následné příspěvky, je nezbytné, aby finanční prostředky fondu dostupné předem dosahovaly přinejmenším určité minimální cílové úrovně.
(105)
Cílová úroveň fondu by měla být stanovena jako procentní podíl hodnoty pojištěných vkladů všech úvěrových institucí povolených v zúčastněných členských státech. Avšak vzhledem k tomu, že výše celkových závazků těchto institucí by s přihlédnutím k funkcím fondu představovala vhodnější měřítko, by Komise měla posoudit, zda jsou vhodnějším měřítkem pojištěné vklady nebo celkové závazky a zda by v budoucnu neměl být pro fond stanoven minimální objem v absolutním vyjádření, a to při zachování rovných podmínek se směrnicí 2014/59/EU.
(106)
Měla by být stanovena přiměřená lhůta pro dosažení cílové úrovně fondu. Výbor by však měl mít možnost lhůtu pro poskytování příspěvků upravit tak, aby zohledňovala významné výdaje fondu.
(107)
Zajištění efektivního a postačujícího financování fondu má zásadní význam pro důvěryhodnost jednotného mechanismu pro řešení krizí. Pravomoc výboru ke smluvnímu zajištění alternativních finančních prostředků pro fond by měla být posílena tak, aby se optimalizovaly náklady na financování a zachovala úvěruschopnost fondu. Ihned po vstupu tohoto nařízení v platnost by měl výbor ve spolupráci se zúčastněnými členskými státy přijmout nezbytná opatření s cílem vypracovat vhodné metody a podmínky, které umožní zvýšit výpůjční kapacitu fondu a které by měly být k dispozici ode dne použitelnosti tohoto nařízení.
(108)
Pokud zúčastněné členské státy již zřídily vnitrostátní mechanismus financování k řešení krizí, měly by být schopny stanovit, aby vnitrostátní mechanismy financování k řešení krizí využívaly pro ně dostupné finanční prostředky, vybrané v minulosti od subjektů prostřednictvím příspěvků předem, k tomu, aby nahradily subjektům příspěvky poskytnuté předem, které by tyto subjekty měly platit do fondu. Takovýmto vracením prostředků by neměly být dotčeny povinnosti členských států podle směrnice 2014/49/EU.
(109)
V zájmu zajištění spravedlivého výpočtu příspěvků a poskytnutí pobídek k působení podle méně rizikového modelu by příspěvky do fondu měly zohledňovat míru rizika, kterou úvěrové instituce podstupují, v souladu se směrnicí 2014/59/EU a s akty v přenesené pravomoci, které byly v souladu s uvedenou směrnicí přijaty.
(110)
V zájmu zajištění vhodného rozdělení nákladů řešení krize mezi systémy pojištění vkladů a fond by od systému pojištění vkladů, ke kterému je instituce v režimu řešení krize přidružena, mělo být požadováno, aby přispěl částkou, jež není vyšší než ztráta, kterou by musel nést, pokud by subjekt byl likvidován v běžném úpadkovém řízení.
(111)
Aby byla chráněna hodnota částky vložené do fondu, měly by být tyto prostředky investovány do dostatečně bezpečných, diverzifikovaných a likvidních aktiv.
(112)
V případě ukončení úzké spolupráce zúčastněného členského státu, jehož měnou není euro, s ECB v souladu s článkem 7 nařízení (EU) č. 1024/2013 by mělo být rozhodnuto o spravedlivém rozdělení nahromaděných příspěvků dotyčného zúčastněného členského státu s přihlédnutím k zájmům dotyčného zúčastněného členského státu i fondu.
(113)
Komisi by měla být svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci podle článku 290 Smlouvy o fungování EU za účelem určení pravidel pro výpočet úrokové sazby, která se uplatní v případě rozhodnutí o zpětném získávání částek neoprávněně vyplacených z fondu a k zaručení práva na řádnou správu a práv na přístup k dokumentům příjemců v řízeních týkajících se tohoto zpětného získávání; určení druhu příspěvků do fondu a situací, v nichž je třeba příspěvky hradit, a způsobu stanovení výše příspěvků a jejich platby; upřesnění registračních a účetních pravidel, pravidel pro podávání zpráv a dalších pravidel, která jsou nezbytná k zajištění toho, aby byly příspěvky uhrazeny včas a v plné výši; stanovení ročních příspěvků, které jsou nezbytné ke krytí správních výdajů výboru předtím, než začne plnohodnotně pracovat; stanovení systému příspěvků pro instituce, kterým bylo povoleno vykonávat činnost poté, co fond dosáhl své cílové úrovně; stanovení kritérií pro časové rozložení příspěvků; stanovení kritérií pro určení počtu let, o které může být prodlouženo počáteční období za účelem dosažení cílové úrovně; určení kritérií pro stanovení výše ročních příspěvků, pokud dostupné finanční prostředky fondu klesnou po počátečním období pod svou cílovou úroveň; stanovení opatření za účelem upřesnění okolností a podmínek, za nichž mohou být následné příspěvky u jednotlivých institucí dočasně odloženy; a stanovení podrobných pravidel pro správu fondu a obecných zásad a kritérií pro jeho investiční strategii.
(114)
Rada by měla v rámci aktů v přenesené pravomoci přijatých na základě směrnice 2014/59/EU přijmout prováděcí akty s cílem upřesnit uplatňování metod pro výpočet jednotlivých příspěvků do fondu a technické podmínky pro výpočet paušálního příspěvku a příspěvku upraveného v poměru k rizikovému profilu. Tyto metody by měly zajistit, aby byly paušální prvky i prvky upravené v poměru k rizikovému profilu ve vzorci pro výpočet jednotlivých příspěvků vypočítány způsobem, který je v souladu se zásadami řešení krize a s akty v přenesené pravomoci podle čl. 103 odst. 7 směrnice 2014/59/EU. Tyto metody by měly vzít v úvahu zásadu proporcionality, aniž by došlo k narušení struktur bankovního odvětví v členských státech.
(115)
Jak je uvedeno v prohlášení č. 39 k článku 290 Smlouvy o fungování EU, měla by Komise v souladu se zavedenou praxí při vypracovávání návrhů aktů v přenesené pravomoci podle tohoto nařízení pokračovat v konzultacích s odborníky, kteří jsou jmenováni členskými státy. V tomto směru je obzvláště důležité, aby Komise případně vedla během přípravných prací odpovídající konzultace s ECB a výborem v oblastech jejich působnosti.
(116)
Opatření k řešení krize by měla být řádně oznámena a - s výhradou omezeného počtu výjimek stanovených v tomto nařízení - zveřejněna. Avšak vzhledem k tomu, že informace získané výborem, vnitrostátními orgány příslušnými k řešení krize a jejich odbornými poradci během procesu řešení krize budou nejspíše citlivé, měly by se na ně předtím, než se rozhodnutí o řešení krize zveřejní, vztahovat požadavky profesního tajemství. Je nutné vzít v úvahu skutečnost, že informace o obsahu a podrobnostech plánů řešení krize a výsledku posouzení těchto plánů mohou mít dalekosáhlé důsledky, zejména pro dotčené podniky. Je nutné předpokládat, že veškeré informace poskytnuté v souvislosti s rozhodnutím před jeho vydáním, ať již se jedná o to, zda jsou splněny podmínky zahájení řešení krize, či o použití konkrétního nástroje nebo opatření v rámci zvoleného postupu, mají dopad na veřejné a soukromé zájmy, jichž se dané kroky dotýkají. Nepříznivý dopad na subjekt může však mít i informace o tom, že výbor a vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize se tímto subjektem zabývají. Je proto nezbytné zajistit vhodné mechanismy pro zachování důvěrnosti takových informací, jako jsou obsah a podrobnosti plánů řešení krize a výsledek posouzení provedeného v této souvislosti.
(117)
K ochraně důvěrnosti práce výboru by jeho členové a jeho zaměstnanci, včetně zaměstnanců účastnících se výměny se zúčastněnými členskými státy nebo těmito státy vyslaných za účelem plnění úkolů souvisejících s řešením krize, měli podléhat požadavkům profesního tajemství, a to i poté, co přestali tyto úkoly plnit. Tyto požadavky by se měly vztahovat i na další osoby pověřené výborem, na osoby pověřené nebo jmenované vnitrostátním orgánem členského státu příslušným k řešení krize k provádění kontrol na místě, na pozorovatele, kteří jsou přizváni k účasti na plenárních a výkonných zasedáních výboru, a na pozorovatele z nezúčastněných členských států, kteří jsou členy vnitřních týmů příslušných k řešení krize. Pro účely plnění úkolů, které jsou mu svěřeny tímto nařízením, by měl být výbor oprávněn vyměňovat si při dodržení určitých podmínek informace s vnitrostátními nebo unijními orgány a subjekty.
(118)
V zájmu zajištění toho, aby byl výbor zařazen do ESFS, by mělo být nařízení (EU) č. 1093/2010 změněno tak, aby pojem příslušných orgánů zavedený uvedeným nařízením zahrnoval i výbor. Skutečnost, že by výbor byl postaven na roveň příslušným orgánům podle nařízení (EU) č. 1093/2010, je v souladu s úkolem, který je orgánu EBA svěřen podle článku 25 nařízení (EU) č. 1093/2010, a sice přispívat k vytváření a koordinaci účinných a soudržných ozdravných plánů a plánů řešení krize a aktivně se na vytváření těchto nástrojů podílet a zaměřovat se na usnadňování řešení krize subjektů v selhání, zejména přeshraničních skupin.
(119)
Do doby, než bude výbor plně funkční, měla by být Komise plně odpovědná za počáteční kroky, včetně jmenování dočasného předsedy, který by schvaloval všechny nezbytné platby jménem výboru.
(120)
Jednotný mechanismus pro řešení krizí sdružuje výbor, Radu, Komisi a orgány příslušné k řešení krize zúčastněných členských států. Soudní dvůr má pravomoc přezkoumávat legalitu rozhodnutí přijatých výborem, Radou a Komisí v souladu s článkem 263 Smlouvy o fungování EU a pravomoc k určení jejich mimosmluvní odpovědnosti. Kromě toho má Soudní dvůr podle článku 267 Smlouvy o fungování EU pravomoc na žádost vnitrostátních soudních orgánů rozhodovat o předběžných otázkách týkajících se platnosti a výkladu aktů přijatých orgány, institucemi nebo agenturami Unie. Vnitrostátní soudní orgány by měly mít - v souladu s jejich vnitrostátními právními předpisy - pravomoc přezkoumávat legalitu rozhodnutí, která přijaly orgány příslušné k řešení krize ze zúčastněných členských států v rámci výkonu pravomocí jim svěřených tímto nařízením, a také pravomoc určit jejich mimosmluvní odpovědnost.
(121)
Toto nařízení dodržuje základní práva a ctí práva, svobody a zásady uznané zejména v Listině, a zejména právo na vlastnictví, právo na ochranu osobních údajů, svobodu podnikání, právo na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces a právo na obranu, a mělo by být prováděno v souladu s těmito právy a zásadami.
(122)
Jelikož cílů tohoto nařízení, totiž vytvoření účinného a efektivního jednotného evropského rámce pro řešení krizí subjektů a zajištění soudržného uplatňování pravidel pro řešení krizí, nemůže být uspokojivě dosaženo členskými státy, ale spíše jich může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii (dále jen „Smlouva o EU“). V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(123)
Komise by měla přezkoumat uplatňování tohoto nařízení, aby bylo možné posoudit jeho dopad na vnitřní trh a určit, zda jsou nutné jakékoli úpravy či další rozpracování, s cílem zlepšit účinnost a efektivitu jednotného mechanismu pro řešení krizí, a zejména zda je zapotřebí doplnit bankovní unii o harmonizaci úpadkových řízení na úrovni Unie pro instituce v selhání.
(124)
Převod příspěvků získaných na vnitrostátní úrovni podle tohoto nařízení by měl umožnit účinné fungování fondu, a tím účinné používání nástrojů k řešení krize. Proto by se měla ustanovení tohoto nařízení týkající se nástrojů k řešení krize a příspěvků použít od 1. ledna 2016. Od prosince 2015 by mělo být možné odložit uvedené datum vždy o jeden měsíc, pokud nejsou splněny podmínky, které umožňují převod příspěvků získaných na vnitrostátní úrovni,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
ČÁST I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví jednotná pravidla a jednotný postup pro řešení krize subjektů uvedených v článku 2, které jsou usazeny v zúčastněných členských státech uvedených v článku 4.
Tato jednotná pravidla a tento jednotný postup jsou uplatňovány Jednotným výborem pro řešení krizí zřízeným článkem 42 (dále jen „výbor“) společně s Radou a Komisí a vnitrostátními orgány příslušnými k řešení krize v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí stanoveného tímto nařízením. Tento jednotný mechanismus pro řešení krizí je podporován Jednotným fondem pro řešení krizí (dále jen „fond“).
Použití fondu je podmíněno vstupem v platnost dohody mezi zúčastněnými členskými státy (dále jen „dohoda“) o převádění prostředků získaných na vnitrostátní úrovni do fondu a o postupném slučování prostředků získaných na vnitrostátní úrovni, které budou přidělovány do podfondů fondu.
Článek 2
Oblast působnosti
Nařízení se použije na tyto subjekty:
a)
úvěrové instituce usazené v zúčastněném členském státě;
b)
mateřské podniky, včetně finančních holdingových společností a smíšených finančních holdingových společností, které jsou usazeny v zúčastněném členském státě, pokud podléhají dohledu na konsolidovaném základě vykonávanému ECB podle čl. 4 odst. 1 písm. g) nařízení (EU) č. 1024/2013;
c)
investiční podniky a finanční instituce usazené v zúčastněném členském státě, jsou-li zahrnuty do dohledu nad mateřským podnikem na konsolidovaném základě vykonávaného ECB podle čl. 4 odst. 1 písm. g) nařízení (EU) č. 1024/2013.
Článek 3
Definice
1. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1)
„vnitrostátním příslušným orgánem“ vnitrostátní příslušný orgán ve smyslu čl. 2 bodu 2 nařízení (EU) č. 1024/2013;
2)
„příslušným orgánem“ příslušný orgán ve smyslu čl. 4 odst. 2 písm. i) nařízení (EU) č. 1093/2010;
3)
„vnitrostátním orgánem příslušným k řešení krize“ orgán určený zúčastněným členským státem podle článku 3 směrnice 2014/59/EU;
4)
„relevantním vnitrostátním orgánem příslušným k řešení krize“ vnitrostátní orgán příslušný k řešení krize ze zúčastněného členského státu, v němž je usazen subjekt nebo subjekt skupiny;
5)
„podmínkami zahájení řešení krize“ podmínky uvedené v čl. 18 odst. 1;
6)
„plánem řešení krize“ plán vypracovaný v souladu s článkem 8 nebo 9;
7)
„skupinovým plánem řešení krize“ plán řešení krize na úrovni skupiny vypracovaný v souladu s články 8 a 9;
8)
„účelem řešení krize“ účely uvedené v článku 14;
9)
„nástrojem k řešení krize“ nástroj k řešení krize uvedený v čl. 22 odst. 2;
10)
„opatřením k řešení krize“ rozhodnutí zavést v subjektu uvedeném v článku 2 režim řešení krize podle článku 18, použití nástroje k řešení krize nebo výkon jedné nebo více pravomocí k řešení krize;
11)
„pojištěnými vklady“ vklady ve smyslu čl. 2 odst. 1 bodu 5 směrnice 2014/49/EU;
12)
„způsobilými vklady“ způsobilé vklady ve smyslu čl. 2 odst. 1 bodu 4 směrnice 2014/49/EU;
13)
„institucí“ úvěrová instituce nebo investiční podnik podléhající dohledu na konsolidovaném základě v souladu s čl. 2 písm. c);
14)
„institucí v režimu řešení krize“ subjekt uvedený v článku 2, vůči němuž je uplatněno opatření k řešení krize;
15)
„finanční institucí“ finanční instituce ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 26 nařízení (EU) č. 575/2013;
16)
„finanční holdingovou společností“ finanční holdingová společnost ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 20 nařízení (EU) č. 575/2013;
17)
„smíšenou finanční holdingovou společností“ smíšená finanční holdingová společnost ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 21 nařízení (EU) č. 575/2013;
18)
„mateřskou finanční holdingovou společností v Unii“ mateřská finanční holdingová společnost v EU ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 31 nařízení (EU) č. 575/2013;
19)
„mateřskou institucí v Unii“ mateřská instituce v EU ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 29 nařízení (EU) č. 575/2013;
20)
„mateřským podnikem“ mateřský podnik ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 15 písm. a) nařízení (EU) č. 575/2013;
21)
„dceřiným podnikem“ dceřiný podnik ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 16 nařízení (EU) č. 575/2013;
22)
„pobočkou“ pobočka ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 17 nařízení (EU) č. 575/2013;
23)
„skupinou“ mateřský podnik a jeho dceřiné podniky, jež jsou subjekty uvedenými v článku 2;
24)
„přeshraniční skupinou“ skupina zahrnující subjekty uvedené v článku 2 usazené ve více než jednom zúčastněném členském státě;
25)
výrazem „na konsolidovaném základě“ na základě konsolidované situace ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 47 nařízení (EU) č. 575/2013;
26)
„orgánem vykonávajícím dohled na konsolidovaném základě“ orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 41 nařízení (EU) č. 575/2013;
27)
„orgánem příslušným k řešení krize na úrovni skupiny“ orgán příslušný k řešení krize v zúčastněném členském státě, ve kterém je usazena instituce nebo mateřský podnik podléhající dohledu na konsolidovaném základě na nejvyšší úrovni konsolidace v rámci zúčastněných členských států v souladu s článkem 111 směrnice 2013/36/EU;
28)
„institucionálním systémem ochrany“ opatření, které splňuje požadavky stanovené v čl. 113 odst. 7 nařízení (EU) č. 575/2013;
29)
„mimořádnou veřejnou finanční podporou“ státní podpora ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU nebo jakákoli jiná veřejná finanční podpora na nadnárodní úrovni, která by představovala státní podporu, pokud by byla poskytnuta na vnitrostátní úrovni, a která je poskytována s cílem zachovat nebo obnovit životaschopnost, likviditu nebo platební schopnost subjektu uvedeného v článku 2 tohoto nařízení či skupiny, jejíž součástí je takový subjekt;
30)
„nástrojem převodu činnosti“ mechanismus, kterým orgán příslušný k řešení krize v souladu s článkem 24 převádí nástroje účasti vydané institucí v režimu řešení krize nebo aktiva, práva či závazky takové instituce na kupujícího, který není překlenovací institucí;
31)
„nástrojem překlenovací instituce“ mechanismus, kterým se nástroje účasti vydané institucí v režimu řešení krize nebo aktiva, práva či závazky takové instituce převádějí v souladu s článkem 25 na překlenovací instituci;
32)
„nástrojem oddělení aktiv“ mechanismus, kterým se v souladu s článkem 26 převádějí aktiva, práva nebo závazky instituce v režimu řešení krize na společnost pro správu aktiv;
33)
„nástrojem rekapitalizace z vnitřních zdrojů“ mechanismus, kterým se v souladu s článkem 27 vykonávají pravomoci k odpisu a konverzi závazků instituce v režimu řešení krize;
34)
„dostupnými finančními prostředky“ hotovost, vklady, aktiva a neodvolatelné platební přísliby, které má fond k dispozici pro účely uvedené v čl. 76 odst. 1;
35)
„cílovou úrovní“ objem dostupných finančních prostředků, kterého má být dosaženo podle čl. 69 odst. 1;
36)
„dohodou“ Dohoda o převádění a sdílení příspěvků do fondu;
37)
„přechodným obdobím“ období ode dne použitelnosti tohoto nařízení podle čl. 99 odst. 2 a 6 do okamžiku, kdy fond dosáhne cílové úrovně, nebo do 1. ledna 2024, podle toho, co nastane dříve;
38)
„finančním nástrojem“ finanční nástroj ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 50 nařízení (EU) č. 575/2013;
39)
„dluhovými nástroj“ dluhopisy a jiné formy převoditelného dluhu, nástroje vytvářející, nebo uznávající dluh a nástroje poskytující práva na nabytí dluhových nástrojů;
40)
„kapitálem“ kapitál ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 118 nařízení (EU) č. 575/2013;
41)
„požadavky na kapitál“ požadavky stanovené v článcích 92 až 98 nařízení (EU) č. 575/2013;
42)
„likvidací“ realizace aktiv subjektu uvedeného v článku 2;
43)
„derivátem“ derivát ve smyslu čl. 2 bodu 5 nařízení (EU) č. 648/2012;
44)
„pravomocemi k odpisu a konverzi“ pravomoci uvedené v článku 21;
45)
„nástroji kmenového kapitálu tier 1“ kapitálové nástroje, jež splňují podmínky stanovené v čl. 28 odst. 1 až 4, čl. 29 odst. 1 až 5 nebo čl. 31 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013;
46)
„nástroji vedlejšího kapitálu tier 1“ kapitálové nástroje, jež splňují podmínky stanovené v čl. 52 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013;
47)
„nástroji kapitálu tier 2“ kapitálové nástroje nebo podřízené úvěry, jež splňují podmínky stanovené v článku 63 nařízení (EU) č. 575/2013;
48)
„celkovou částkou“ celková částka způsobilých závazků, jež má být podle posouzení orgánu příslušného k řešení krize odepsána nebo konvertována v souladu s čl. 27 odst. 13;
49)
„způsobilými závazky“ závazky a kapitálové nástroje, které nejsou nástroji kmenového kapitálu tier 1, nástroji vedlejšího kapitálu tier 1 ani nástroji kapitálu tier 2, subjektu uvedeného v článku 2, jež nejsou vyloučeny z působnosti nástroje rekapitalizace z vnitřních zdrojů podle čl. 27 odst. 3;
50)
„systémem pojištění vkladů“ systém pojištění vkladů zavedený a oficiálně uznaný členským státem podle článku 4 směrnice 2014/49/EU;
51)
„příslušnými kapitálovými nástroji“ nástroje vedlejšího kapitálu tier 1 a nástroje kapitálu tier 2;
52)
„krytým dluhopisem“ nástroj uvedený v čl. 52 odst. 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/65/ES (13);
53)
„vkladatelem“ vkladatel ve smyslu čl. 2 odst. 1 bodu 6 směrnice 2014/49/EU;
54)
„investorem“ investor ve smyslu čl. 1 bodu 4 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/9/ES (14).
2. Není-li určitá definice obsažena v odstavci 1 tohoto článku, použije se definice obsažená v článku 2 směrnice 2014/59/EU. Není-li určitá definice obsažena v odstavci 1 tohoto článku ani v článku 2 směrnice 2014/59/EU, použije se definice obsažená v článku 3 směrnice 2013/36/EU.
Článek 4
Zúčastněné členské státy
1. Zúčastněné členské státy ve smyslu článku 2 nařízení (EU) č. 1024/2013 se považují za zúčastněné členské státy pro účely tohoto nařízení.
2. V případě pozastavení nebo ukončení úzké spolupráce mezi členským státem a ECB v souladu s článkem 7 nařízení (EU) č. 1024/2013 se na subjekty usazené v daném členském státě toto nařízení přestane vztahovat ode dne použitelnosti rozhodnutí o pozastavení nebo ukončení úzké spolupráce.
3. Je-li úzká spolupráce členského státu, jehož měnou není euro, s ECB ukončena v souladu s článkem 7 nařízení (EU) č. 1024/2013, rozhodne výbor do tří měsíců ode dne přijetí rozhodnutí o ukončení úzké spolupráce po dohodě s daným členským státem o podmínkách vrácení příspěvků, které dotyčný členský stát do fondu převedl, a o případných dalších podmínkách.
Vracejí se prostředky z části podfondu odpovídajícího dotyčnému členskému státu, která nepodléhá sdílení. Pokud vrácené prostředky z části nepodléhající sdílení nestačí v průběhu přechodného období stanoveného v dohodě k zajištění finančních zdrojů pro zřízení vnitrostátního mechanismu financování dotčeného členského státu v souladu se směrnicí 2014/59/EU, jsou předmětem vracení také veškeré finanční prostředky v části podfondu odpovídajícího danému členskému státu, která v souladu s dohodou podléhá sdílení, nebo jejich část, či po uplynutí přechodného období veškeré příspěvky převedené dotčeným členským státem během úzké spolupráce nebo jejich část, a to ve výši postačující k zajištění finančních zdrojů pro uvedený vnitrostátní mechanismus financování.
Při posuzování výše finančních prostředků, které mají být vráceny ze sdílené části fondu či po uplynutí přechodného období z fondu, se zohlední tato doplňující kritéria:
a)
způsob ukončení úzké spolupráce s ECB - zda se tak stalo dobrovolně v souladu s čl. 7 odst. 6 nařízení (EU) č. 1024/2013, či nikoli;
b)
zda ke dni ukončení úzké spolupráce probíhají opatření k řešení krize;
c)
hospodářský cyklus dotčeného členského státu, jehož se ukončení spolupráce týká.
Vracení finančních prostředků se rozloží na omezené období, které je úměrné délce trvání úzké spolupráce. Od vracených finančních prostředků se odečte podíl dotčeného členského státu na finančních prostředcích fondu, které byly v průběhu období úzké spolupráce z fondu použity na opatření k řešení krize.
4. Toto nařízení se i nadále vztahuje na probíhající postupy k řešení krize, které byly zahájeny přede dnem použitelnosti rozhodnutí uvedeného v odstavci 2.
Článek 5
Vztah ke směrnici 2014/59/EU a použitelnému vnitrostátnímu právu
1. Pokud podle tohoto nařízení výbor plní úkoly a vykonává pravomoci, které má podle směrnice 2014/59/EU plnit nebo vykonávat vnitrostátní orgán příslušný k řešení krize, považuje se výbor pro účely tohoto nařízení a uvedené směrnice za relevantní vnitrostátní orgán příslušný k řešení krize nebo, v případě řešení krize přeshraniční skupiny, za relevantní orgán příslušný k řešení krize na úrovni skupiny.
2. Výbor, Rada a Komise a případně vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize přijímají rozhodnutí za podmínky, že jsou dodrženy příslušné právní předpisy Unie, a zejména veškeré legislativní i nelegislativní akty, včetně aktů uvedených v článcích 290 a 291 Smlouvy o fungování EU, a v souladu s nimi.
Na výbor, Radu a Komisi se vztahují závazné regulační a prováděcí technické normy vypracované orgánem EBA a přijaté Komisí v souladu s články 10 až 15 nařízení (EU) č. 1093/2010 a veškeré obecné pokyny a doporučení, jež vydal orgán EBA v souladu s článkem 16 uvedeného nařízení. Vynaloží veškeré úsilí, aby splnily obecné pokyny a doporučení orgánu EBA, jež se týkají úkolů, jaké tyto orgány vykonávají. Pokud tyto obecné pokyny či doporučení neplní nebo nemají v úmyslu plnit, je o tom orgán EBA informován v souladu s čl. 16 odst. 3 uvedeného nařízení. Výbor, Rada a Komise spolupracují s EBA při uplatňování článků 25 a 30 uvedeného nařízení. Výbor se rovněž řídí rozhodnutími EBA v souladu s článkem 19 nařízení (EU) č. 1093/2010 v případech, kdy směrnice 2014/59/EU taková rozhodnutí stanoví.
Článek 6
Obecné zásady
1. Žádné z opatření, návrhů nebo politik výboru, Rady, Komise či vnitrostátního orgánu příslušného k řešení krize nesmí subjekty, držitele vkladů, investory nebo jiné věřitele usazené v Unii diskriminovat na základě jejich státní příslušnosti nebo místa podnikání.
2. Každé opatření, návrh či politika výboru, Rady, Komise nebo vnitrostátního orgánu příslušného k řešení krize v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí se přijímá s plným ohledem na jednotnost a integritu vnitřního trhu a s péčí o něj.
3. Při přijímání rozhodnutí nebo opatření, která by mohla mít dopady ve více než jednom členském státě, a zejména při přijímání rozhodnutí týkajících se skupin usazených ve dvou či více členských státech musí být řádně zohledněn účel řešení krize uvedený v článku 14 a všechny tyto faktory:
a)
zájmy členských států, v nichž skupina působí, a zejména dopad jakéhokoliv rozhodnutí, opatření nebo nečinnosti na finanční stabilitu, fiskální zdroje, hospodářství, mechanismy financování, systém pojištění vkladů nebo systém pro odškodnění investorů v těchto členských státech a fond;
b)
cíl dosáhnout rovnováhy mezi zájmy jednotlivých dotčených členských států a nepřipustit, aby byly nespravedlivě dotčeny nebo chráněny zájmy některého z členských států;
c)
potřebu minimalizovat nepříznivé dopady na jakoukoli část skupiny, do níž patří subjekt uvedený v článku 2, který podléhá režimu řešení krize.
4. Při přijímání rozhodnutí nebo opatření, zejména pokud se týkají subjektů nebo skupin usazených jak v zúčastněném členském státě, tak v nezúčastněném členském státě, musí být zohledněny možné nepříznivé dopady na nezúčastněné členské státy, včetně subjektů usazených v těchto členských státech.
5. Výbor, Rada a Komise dbají na vyvážení faktorů uvedených v odstavci 3 tohoto článku a účelu řešení krize uvedeného v článku 14 tak, jak je to vhodné vzhledem k povaze a okolnostem každého případu, a plní rozhodnutí přijatá Komisí na základě článku 107 Smlouvy o fungování EU a článku 19 tohoto nařízení.
6. Rozhodnutími či opatřeními nemohou výbor, Rada ani Komise od členských států požadovat, aby poskytly mimořádnou veřejnou finanční podporu, a tato rozhodnutí či opatření nesmějí zasahovat do rozpočtové svrchovanosti a fiskálních pravomocí členských států.
7. Jestliže výbor přijme rozhodnutí, které je určeno vnitrostátnímu orgánu příslušnému k řešení krize, má tento orgán právo dále upřesnit opatření, která budou přijata. Toto upřesnění musí být v souladu s dotyčným rozhodnutím výboru.
Článek 7
Rozdělení úkolů v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí
1. Výbor odpovídá za účinné a konzistentní fungování jednotného mechanismu pro řešení krizí.
2. S výhradou ustanovení uvedených v čl. 31 odst. 1 výbor odpovídá za vypracování plánů řešení krize a přijímání všech rozhodnutí souvisejících s řešením krize:
a)
v případě subjektů uvedených v článku 2, které nejsou součástí skupiny, a v případě skupin:
i)
které jsou považovány za významné podle čl. 6 odst. 4 nařízení (EU) č. 1024/2013; nebo
ii)
ve vztahu k nimž se ECB v souladu s čl. 6 odst. 5 písm. b) nařízení (EU) č. 1024/2013 rozhodla, že bude přímo vykonávat všechny příslušné pravomoci; a
b)
v případě ostatních přeshraničních skupin.
3. Ve vztahu k subjektům a skupinám jiným, než jsou subjekty a skupiny uvedené v odstavci 2, aniž je tím dotčena odpovědnost výboru za úkoly, které mu svěřuje toto nařízení, plní vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize následující úkoly, za něž odpovídají:
a)
přijímání plánů řešení krize a posuzování způsobilosti k řešení krize v souladu s články 8 a 10 a postupem stanoveným v článku 9;
b)
přijímání opatření v průběhu včasného zásahu v souladu s čl. 13 odst. 3;
c)
uplatňování zjednodušených povinností nebo upuštění od uplatnění povinnosti vypracovat plán řešení krize v souladu s článkem 11;
d)
stanovení minimálního požadavku na kapitál a způsobilé závazky v souladu s článkem 12;
e)
přijímání rozhodnutí o řešení krize a používání nástrojů k řešení krize uvedených v tomto nařízení, v souladu s příslušnými postupy a zárukami, pokud dané opatření k řešení krize nevyžaduje použití fondu a je financováno výhradně prostřednictvím nástrojů uvedených v článcích 21 a 24 až 27 nebo prostřednictvím systému pojištění vkladů v souladu s článkem 79 a s postupem stanoveným v článku 31;
f)
odpis nebo konverze příslušných kapitálových nástrojů podle článku 21 v souladu s postupem stanoveným v článku 31.
Pokud opatření k řešení krize vyžaduje použití fondu, přijme výbor program řešení krize.
Při přijímání rozhodnutí o řešení krize zohledňují vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize plán řešení krize uvedený v článku 9 a postupují podle tohoto plánu, pokud s ohledem na okolnosti daného případu nevyhodnotí, že účelu řešení krize bude účinněji dosaženo prostřednictvím opatření, která v plánu řešení krize stanovena nejsou.
Při plnění úkolů uvedených v tomto odstavci uplatňují vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize odpovídající ustanovení tohoto nařízení. Veškeré odkazy na výbor v čl. 5 odst. 2, čl. 6 odst. 5, čl. 8 odst. 6, 8, 12 a 13, čl. 10 odst. 1 až 10, článcích 11 až 14, čl. 15 odst. 1, 2 a 3, článku 16, čl. 18 odst. 1 prvním pododstavci a odst. 2 a 6, článku 20, čl. 21 odst. 1 až 7, odst. 8 druhém pododstavci a odst. 9 a 10, čl. 22 odst. 1, 3 a 6, článcích 23 a 24, čl. 25 odst. 3, čl. 27 odst. 1 až 15 a odst. 16 druhém pododstavci druhé větě, třetím pododstavci a čtvrtém pododstavci první, třetí a čtvrté větě a v článku 32 jsou ve vztahu ke skupinám a subjektům uvedeným v prvním pododstavci tohoto odstavce považovány za odkazy na vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize. Za tímto účelem vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize vykonávají pravomoci jim svěřené podle vnitrostátních právních předpisů, kterými se provádí směrnice 2014/59/EU, v souladu s podmínkami stanovenými vnitrostátním právem.
O přijímaných opatřeních uvedených v tomto odstavci informují vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize výbor a při přijímání těchto opatření s výborem úzce koordinují.
Vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize předkládají výboru plány řešení krize uvedené v článku 9 a jejich případné aktualizace spolu s odůvodněným posouzením způsobilosti dotčeného subjektu nebo skupiny k řešení krize v souladu s článkem 10.
4. Je-li to nutné pro zajištění jednotného uplatňování přísných norem řešení krize podle tohoto nařízení, může výbor:
a)
v návaznosti na oznámení opatření podle odstavce 3 tohoto článku vnitrostátním orgánem příslušným k řešení krize vydat podle čl. 31 odst. 1 v odpovídající lhůtě s ohledem na naléhavost okolností upozornění relevantnímu vnitrostátnímu orgánu příslušnému k řešení krize, domnívá-li se, že návrh rozhodnutí týkající se subjektu nebo skupiny uvedených v odstavci 3 tohoto článku není v souladu s tímto nařízením nebo s jeho obecnými pokyny uvedenými v čl. 31 odst. 1 písm. a);
b)
kdykoli, zejména nemá-li jeho upozornění uvedené v písmenu a) náležitou odezvu, z vlastního podnětu po konzultaci s dotčeným vnitrostátním orgánem příslušným k řešení krize nebo na jeho žádost rozhodnout, že bude přímo vykonávat veškeré příslušné pravomoci podle tohoto nařízení rovněž ve vztahu k jakémukoli subjektu nebo skupině uvedeným v odstavci 3 tohoto článku.
5. Bez ohledu na odstavec 3 tohoto článku mohou zúčastněné členské státy rozhodnout o tom, že ve vztahu k subjektům a skupinám jiným než uvedeným v odstavci 2, usazeným na jejich území, bude veškeré příslušné pravomoci a povinnosti svěřené mu tímto nařízením vykonávat výbor. V takovém případě se nepoužijí odstavce 3 a 4 tohoto článku, článek 9, čl. 12 odst. 2 a čl. 31 odst. 1. Členské státy, které mají v úmyslu této možnosti využít, tuto skutečnost oznámí výboru a Komisi. Toto oznámení nabývá účinku dnem zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie.
ČÁST II
ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ
HLAVA I
FUNKCE V RÁMCI JEDNOTNÉHO MECHANISMU PRO ŘEŠENÍ KRIZÍ A PROCESNÍ PRAVIDLA
KAPITOLA 1
Plánování řešení krize
Článek 8
Plány řešení krize vypracovávané výborem
1. Výbor vypracuje a přijme plány řešení krize pro subjekty a skupiny uvedené v čl. 7 odst. 2 a pro subjekty a skupiny uvedené v čl. 7 odst. 4 písm. b) a odst. 5, pokud jsou splněny podmínky pro uplatnění zmíněných ustanovení.
2. Výbor vypracuje plány řešení krize po konzultaci s ECB nebo relevantními vnitrostátními příslušnými orgány a vnitrostátními orgány příslušnými k řešení krize, včetně orgánu příslušného k řešení krize na úrovni skupiny, ze zúčastněných členských států, v nichž jsou subjekty usazeny, a v rozsahu, v jakém se týkají významných poboček, s orgány příslušnými k řešení krize z nezúčastněných členských států, v nichž se tyto významné pobočky nacházejí. Za tímto účelem může výbor požadovat od vnitrostátních orgánů příslušných k řešení krize, aby vypracovaly a předložily výboru návrh plánů řešení krize, a od orgánu příslušného k řešení krize na úrovni skupiny, aby vypracoval a předložil výboru návrh skupinového plánu řešení krize.
3. V zájmu zajištění účinného a jednotného uplatňování tohoto článku vydá výbor obecné směry a vnitrostátním orgánům příslušným k řešení krize vydá pokyny k vypracovávání návrhů plánů řešení krize a návrhů skupinových plánů řešení krize ve vztahu ke konkrétním subjektům nebo skupinám.
4. Pro účely odstavce 1 tohoto článku vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize předají výboru veškeré informace nezbytné k vypracování a provádění plánů řešení krize, které tyto orgány získaly v souladu s článkem 11 a čl. 13 odst. 1 směrnice 2014/59/EU, aniž je dotčena kapitola 5 této hlavy.
5. Plán řešení krize stanoví možnosti pro použití nástrojů a výkon pravomocí k řešení krize uvedených v tomto nařízení na subjekty a skupiny uvedené v odstavci 1.
6. Plán řešení krize stanoví opatření k řešení krize, která může výbor přijmout, pokud subjekt nebo skupina uvedené v odstavci 1 splňují podmínky zahájení řešení krize.
Dotčenému subjektu jsou poskytnuty informace uvedené v odstavci 9.
Při vypracovávání a aktualizaci plánu řešení krize označí výbor veškeré závažné překážky bránící způsobilosti k řešení krize, a je-li to nezbytné a přiměřené, navrhne relevantní opatření k odstranění těchto překážek v souladu s článkem 10.
Plán řešení krize musí zohledňovat řadu relevantních scénářů, včetně toho, že selhání je specifické pro daný podnik nebo že k němu dojde v době širší finanční nestability nebo událostí se systémovým dopadem.
Plán řešení krize nesmí předpokládat žádné z těchto opatření:
a)
jakoukoli mimořádnou veřejnou finanční podporu kromě použití fondu zřízeného v souladu s článkem 67;
b)
jakékoli nouzové poskytnutí likvidity centrální bankou; ani
c)
jakékoli poskytnutí likvidity centrální bankou za nestandardních podmínek, pokud jde o zajištění, obsah a úrokové sazby.
7. Plán řešení krize musí obsahovat analýzu toho, jak a kdy by mohla instituce za podmínek, jež plán řeší, požádat o využití facilit centrální banky, a určovat aktiva, u nichž se očekává, že by mohla posloužit jako zajištění.
8. Výbor může od institucí požadovat, aby mu pomohly s vypracováním a aktualizací plánů.
9. Plán řešení krize pro každý subjekt musí obsahovat, a to v kvantifikované podobě, je-li to účelné a možné:
a)
shrnutí klíčových prvků plánu;
b)
shrnutí podstatných změn instituce, k nimž došlo od doby, kdy byly předloženy poslední informace pro účely řešení krize;
c)
přehled toho, jak by bylo možné zásadní funkce a hlavní linie podnikání v nezbytné míře právně a ekonomicky oddělit od ostatních funkcí, aby se zajistila kontinuita v případě selhání instituce;
d)
odhad časového rámce pro provedení každého podstatného aspektu plánu;
e)
podrobný popis posouzení způsobilosti k řešení krize provedeného v souladu s článkem 10;
f)
popis veškerých opatření vyžadovaných podle čl. 10 odst. 7 k řešení nebo odstranění překážek bránících způsobilosti k řešení krize zjištěných v posouzení provedeném podle článku 10;
g)
popis procesů pro určení hodnoty a prodejnosti zásadních funkcí, hlavních linií podnikání a aktiv instituce;
h)
podrobný popis opatření pro zajištění toho, aby byly informace vyžadované podle článku 11 směrnice 2014/59/EU vždy aktuální a k dispozici orgánům příslušným k řešení krize;
i)
vysvětlení, jakým způsobem by varianty řešení krize mohly být financovány, aniž se předpokládá kterékoli z těchto opatření:
i)
jakákoli mimořádná veřejná finanční podpora kromě použití fondu zřízeného v souladu s článkem 67;
ii)
jakékoli nouzové poskytnutí likvidity centrální bankou; nebo
iii)
jakékoli poskytnutí likvidity centrální bankou za nestandardních podmínek, pokud jde o zajištění, obsah a úrokové sazby;
j)
podrobný popis různých strategií řešení krize, které by mohly být uplatněny podle různých možných scénářů, a odpovídajících harmonogramů;
k)
popis kritických prvků vzájemné propojenosti;
l)
popis variant pro zachování přístupu k platebním a zúčtovacím službám a jiné infrastruktuře a posouzení přenositelnosti pozic klientů;
m)
analýzu dopadu plánu na zaměstnance dané instituce, včetně posouzení souvisejících nákladů, a popis předpokládaných postupů konzultace se zaměstnanci během procesu řešení krize, zohledňující případné vnitrostátní systémy pro dialog se sociálními partnery;
n)
plán komunikace s médii a s veřejností;
o)
minimální požadavek na kapitál a způsobilé závazky vyžadovaný podle článku 12 a případně lhůtu pro dosažení této úrovně;
p)
případně minimální požadavek na kapitál a smluvní nástroje umožňující rekapitalizaci z vnitřních zdrojů podle článku 12 a případně lhůtu pro dosažení této úrovně;
q)
popis klíčových operací a systémů pro udržování nepřerušeného fungování provozních procesů instituce;
r)
případně vyjádření dotčené instituce k plánu řešení krize.
10. Skupinové plány řešení krize obsahují plán řešení krize pro celou skupinu vedenou mateřským podnikem v Unii usazeným v zúčastněném členském státě, a to buď v podobě řešení krize na úrovni mateřského podniku v Unii, nebo v podobě rozpuštění skupiny a řešení krize na úrovni dceřiných podniků. Ve skupinovém plánu řešení krize jsou stanovena opatření k řešení krize:
a)
mateřského podniku v Unii;
b)
dceřiných podniků, které jsou součástí skupiny a které jsou usazeny v Unii;
c)
subjektů uvedených v čl. 2 písm. b); a
d)
s výhradou článku 33 dceřiných podniků, které jsou součástí skupiny a které jsou usazeny mimo Unii.
11. Skupinový plán řešení krize:
a)
uvádí opatření k řešení krize, která mají být přijata ve vztahu k subjektům skupiny, jak prostřednictvím opatření k řešení krize ve vztahu k subjektům uvedeným v čl. 2 písm. b) a dceřiným institucím, tak prostřednictvím koordinovaných opatření k řešení krize ve vztahu k dceřiným institucím, v rámci scénářů stanovených v odstavci 6 tohoto článku;
b)
analyzuje, do jaké míry mohou být nástroje k řešení krize a pravomoci k řešení krize koordinovaně použity a vykonány ve vztahu k subjektům skupiny usazeným v Unii, včetně opatření usnadňujících koupi celé skupiny, popřípadě oddělených linií podnikání nebo činností provozovaných několika subjekty skupiny, nebo konkrétních subjektů skupiny třetí stranou, a identifikuje možné překážky pro koordinované řešení krize;
c)
obsahuje podrobný popis posouzení způsobilosti k řešení krize provedeného v souladu s článkem 10;
d)
jsou-li součástí skupiny subjekty se sídlem ve třetích zemích, stanoví vhodné způsoby spolupráce a koordinace s relevantními orgány těchto třetích zemí a zjistí důsledky pro řešení krize v Unii;
e)
stanoví opatření, včetně právního a ekonomického oddělení některých funkcí či linií podnikání, která jsou nezbytná pro usnadnění řešení krize na úrovni skupiny, pokud jsou splněny podmínky zahájení řešení krize;
f)
stanoví, jak by jednotlivá opatření k řešení krize na úrovni skupiny mohla být financována, a v případě, kdy je potřeba použít fond a mechanismy financování nezúčastněných členských států zřízené v souladu s článkem 100 směrnice 2014/59/EU, stanoví zásady pro sdílení odpovědnosti za toto financování mezi zdroji finančních prostředků v různých zúčastněných a nezúčastněných členských státech. Plán nesmí předpokládat žádné z těchto opatření:
i)
jakoukoli mimořádnou veřejnou finanční podporu kromě použití fondu zřízeného v souladu s článkem 67 tohoto nařízení a mechanismů financování z nezúčastněných členských států zřízených v souladu s článkem 100 směrnice 2014/59/EU;
ii)
jakékoli nouzové poskytnutí likvidity centrální bankou; ani
iii)
jakékoli poskytnutí likvidity centrální bankou za nestandardních podmínek, pokud jde o zajištění, obsah a úrokové sazby.
Uvedené zásady musí být stanoveny na základě spravedlivých a vyvážených kritérií a zohledňovat zejména čl. 107 odst. 5 směrnice 2014/59/EU a dopad na finanční stabilitu ve všech dotčených členských státech.
Skupinový plán řešení krize nesmí mít na žádný členský stát neúměrný dopad.
12. Výbor určí lhůtu pro vypracování prvních plánů řešení krize. Plány řešení krize a skupinové plány řešení krize se přezkoumávají a v případě potřeby aktualizují nejméně jednou ročně a po každé podstatné změně právní či organizační struktury, podnikání nebo finanční situace subjektu či, v případě skupinových plánů řešení krize, skupiny včetně všech subjektů skupiny, jestliže by mohla mít podstatný dopad na účinnost plánu nebo jinak vyžaduje revizi plánu řešení krize.
Pro účely revize či aktualizace plánů řešení krize uvedených v prvním pododstavci instituce, ECB nebo vnitrostátní příslušné orgány bezodkladně sdělí výboru veškeré změny, které takovou revizi či aktualizaci vyžadují.
13. Výbor předá plány řešení krize a veškeré jejich změny ECB nebo relevantním vnitrostátním příslušným orgánům.
Článek 9
Plány řešení krize vypracovávané vnitrostátními orgány příslušnými k řešení krize
1. Vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize vypracují a přijmou plány řešení krize pro subjekty a skupiny, které nejsou subjekty a skupinami uvedenými v čl. 7 odst. 2, odst. 4 písm. b) a odst. 5, v souladu s čl. 8 odst. 5 až 13.
2. Vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize vypracují plány řešení krize po konzultaci s relevantními vnitrostátními příslušnými orgány a v rozsahu, v jakém se týkají významných poboček, s vnitrostátními orgány příslušnými k řešení krize ze zúčastněných a nezúčastněných členských států, v nichž se tyto významné pobočky nacházejí.
Článek 10
Posouzení způsobilosti k řešení krize
1. Při vypracovávání a aktualizaci plánů řešení krize v souladu s článkem 8 výbor po konzultaci s příslušnými orgány, včetně ECB, a v rozsahu, v jakém se týkají významných poboček, s orgány příslušnými k řešení krize z nezúčastněných členských států, v nichž se tyto významné pobočky nacházejí, posoudí, v jakém rozsahu jsou instituce a skupiny způsobilé pro řešení krize, aniž se přepokládá kterékoli z těchto opatření:
a)
jakákoli mimořádná veřejná finanční podpora kromě použití fondu zřízeného v souladu s článkem 67;
b)
jakékoli nouzové poskytnutí likvidity centrální bankou; nebo
c)
jakékoli poskytnutí likvidity centrální bankou za nestandardních podmínek, pokud jde o zajištění, obsah a úrokové sazby.
2. ECB nebo relevantní vnitrostátní příslušný orgán postoupí výboru ozdravný plán nebo skupinový ozdravný plán. Výbor ozdravný plán posoudí s cílem zjistit, zda některé činnosti v něm zahrnuté nemohou mít nepříznivý dopad na způsobilost dané instituce nebo skupiny k řešení krize, a může dát ECB nebo vnitrostátnímu příslušnému orgánu doporučení k těmto otázkám.
3. Při vypracovávání plánu řešení krize výbor posoudí, v jakém rozsahu je daný subjekt způsobilý pro řešení krize v souladu s tímto nařízením. Má se za to, že subjekt je způsobilý pro řešení krize, pokud ho výbor může proveditelně a věrohodně likvidovat v běžném úpadkovém řízení nebo řešit jeho krizi použitím nástrojů a výkonem pravomocí k řešení krize, přičemž by se mělo v co nejvyšší míře zabránit závažným nepříznivým důsledkům pro finanční systémy členského státu, v němž se subjekt nachází, nebo jiných členských států nebo Unie - a to i za okolností širší finanční nestability nebo událostí se systémovým dopadem -, a s cílem zajistit kontinuitu zásadních funkcí prováděných subjektem.
Výbor oznámí orgánu EBA včas všechny případy, kdy se má za to, že instituce není způsobilá pro řešení krize.
4. Má se za to, že skupina je způsobilá pro řešení krize, pokud výbor může proveditelně a věrohodně likvidovat v běžném úpadkovém řízení subjekty skupiny nebo řešit jejich krizi použitím nástrojů k řešení krize a výkonem pravomocí k řešení krize ve vztahu k subjektům skupiny, přičemž by se mělo v co nejvyšší míře zabránit závažným nepříznivým důsledkům pro finanční systémy členských států, v nichž jsou subjekty skupiny usazeny, nebo jiných členských států nebo Unie - a to i za okolností širší finanční nestability nebo událostí se systémovým dopadem -, s cílem zajistit kontinuitu zásadních funkcí prováděných těmito subjekty skupiny, buď snadným včasným oddělením, nebo jinými prostředky.
Výbor oznámí orgánu EBA včas všechny případy, kdy se má za to, že skupina není způsobilá pro řešení krize.
5. Pro účely odstavců 3, 4 a 10 se závažnými nepříznivými důsledky pro finanční systém nebo ohrožením finanční stability rozumí situace, kdy je finanční systém skutečně nebo potenciálně vystaven narušení, což může vést k finančním potížím, které mohou ohrozit řádné fungování, efektivitu a integritu vnitřního trhu nebo hospodářství nebo finanční systém jednoho nebo více členských států. Při posuzování závažných nepříznivých důsledků výbor zohledňuje příslušná varování a doporučení ESRB a příslušná kritéria vypracovaná orgánem EBA s ohledem na zjišťování a měření systémového rizika.
6. Pro účely posouzení podle tohoto článku výbor posoudí aspekty uvedené v oddíle C přílohy směrnice 2014/59/EU.
7. Pokud výbor na základě posouzení způsobilosti subjektu k řešení krize provedeného v souladu s odstavcem 3 nebo způsobilosti skupiny k řešení krize provedeného v souladu s odstavcem 4 po konzultaci s příslušnými orgány, včetně ECB, zjistí, že existují podstatné překážky způsobilosti daného subjektu nebo skupiny k řešení krize, vypracuje ve spolupráci s příslušnými orgány zprávu určenou instituci nebo mateřskému podniku, v níž analyzuje podstatné překážky pro účinné použití nástrojů k řešení krize a výkon pravomocí k řešení krize. Zpráva zváží dopad na model podnikání instituce a doporučí veškerá přiměřená a cílená opatření, která jsou podle názoru výboru nezbytná či vhodná k odstranění těchto překážek v souladu s odstavcem 10.
8. Zpráva se rovněž oznámí příslušným orgánům a orgánům příslušným k řešení krize z nezúčastněných členských států, v nichž se nacházejí významné pobočky institucí, které nejsou součástí skupiny. Musí být podložena důvody vedoucími k danému posouzení či zjištění a musí uvádět, jak toto posouzení či zjištění splňuje požadavek přiměřenosti použitých opatření stanovený v článku 6.
9. Do čtyř měsíců od obdržení zprávy navrhne subjekt nebo mateřský podnik výboru možná opatření k řešení či odstranění podstatných překážek uvedených ve zprávě. Výbor informuje o veškerých opatřeních navržených subjektem nebo mateřským podnikem příslušné orgány, EBA a v případě významných poboček institucí, které nejsou součástí skupiny a nacházejí se v nezúčastněných členských státech, orgány příslušné k řešení krize v těchto členských státech.
10. Výbor po konzultaci s příslušnými orgány posoudí, zda opatření uvedená v odstavci 9 dotyčné podstatné překážky účinně řeší či odstraňují. Pokud opatření navržená dotčeným subjektem nebo mateřským podnikem účinně nezmírňují či neodstraňují překážky způsobilosti k řešení krize, výbor po konzultaci s příslušnými orgány a případně s určeným makroobezřetnostním orgánem přijme rozhodnutí, ve kterém uvede, že navržená opatření účinně nezmírňují nebo neodstraňují překážky způsobilosti k řešení krize, a vydá vnitrostátním orgánům příslušným k řešení krize pokyn, aby od instituce, mateřského podniku nebo kteréhokoli dceřiného podniku dotčené skupiny požadoval přijetí kteréhokoli z opatření uvedených v odstavci 11.
Pokud výbor stanoví alternativní opatření, uvede, z jakého důvodu by opatření navržená institucí nezajistila odstranění překážek způsobilosti k řešení krize a proč jsou navrhovaná alternativní opatření vhodná k jejich odstranění. Výbor zohlední, jak dané překážky způsobilosti k řešení krize ohrožují finanční stabilitu a jaký dopad by daná opatření měla na podnikatelskou činnost dané instituce, na její stabilitu a schopnost přispívat k hospodářství, na vnitřní trh finančních služeb a na finanční stabilitu v dalších členských státech a v Unii jako celku.
Výbor rovněž zohlední nutnost zabránit dopadu na dotčenou instituci nebo skupinu, jenž by překračoval rámec toho, co je nezbytné pro odstranění překážek způsobilosti k řešení krize, nebo by byl nepřiměřený.
11. Pro účely odstavce 10 výbor případně vydá vnitrostátním orgánům příslušným k řešení krize pokyn k přijetí kteréhokoli z těchto opatření:
a)
požadovat, aby subjekt revidoval dohody o vnitroskupinovém financování nebo přezkoumal skutečnost, že neexistují, nebo uzavřel dohody o poskytování služeb (uvnitř skupiny či se třetími stranami) k zajištění zásadních funkcí;
b)
požadovat, aby subjekt omezil svou maximální individuální nebo celkovou expozici;
c)
uložit specifickou nebo pravidelnou dodatečnou povinnost poskytnout informace relevantní pro řešení krize;
d)
požadovat, aby se subjekt zbavil konkrétních aktiv;
e)
požadovat, aby subjekt omezil či ukončil konkrétní existující či navrhované činnosti;
f)
omezit rozvoj nových či stávajících linií podnikání nebo prodej nových či stávajících produktů nebo takovému rozvoji či prodeji zabránit;
g)
požadovat změny právní či provozní struktury subjektu nebo kteréhokoli subjektu skupiny, který je pod jejich přímou či nepřímou kontrolou, s cílem snížit složitost a zajistit tak, aby bylo možné právně i provozně oddělit zásadní funkce od jiných funkcí použitím nástrojů k řešení krize;
h)
požadovat, aby subjekt založil mateřskou finanční holdingovou společnost v členském státě nebo mateřskou finanční holdingovou společnost v Unii;
i)
požadovat, aby subjekt vydal způsobilé závazky za účelem splnění požadavků podle článku 12;
j)
požadovat, aby subjekt přijal další kroky s cílem splnit požadavky uvedené v článku 12, zejména aby se pokusil sjednat změnu jakéhokoli způsobilého závazku, nástroje vedlejšího kapitálu tier 1 nebo nástroje kapitálu tier 2, který vydal, s cílem zajistit, aby jakékoli rozhodnutí o odpisu nebo konverzi daného závazku nebo nástroje přijaté výborem bylo vykonáno podle práva, kterým se daný závazek nebo nástroj řídí.
Opatření uvedená v prvním pododstavci písm. a) až j) přijmou případně přímo vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize.
12. Vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize plní pokyny výboru v souladu s článkem 29.
13. Rozhodnutí přijaté podle odstavců 10 a 11 musí splňovat tyto požadavky:
a)
musí být podloženo důvody vedoucími k danému posouzení či zjištění;
b)
musí uvádět, jak posouzení či zjištění splňuje požadavek přiměřenosti použitých opatření stanovený v odstavci 10.
Článek 11
Zjednodušené povinnosti v případě některých institucí
1. Výbor z vlastního podnětu po konzultaci s vnitrostátním orgánem příslušným k řešení krize nebo na jeho návrh může uplatnit zjednodušené povinnosti, pokud jde o vypracování plánů řešení krize uvedených v článku 8, nebo může upustit od uplatňování povinnosti vypracovat tyto plány, v souladu s odstavci 3 až 9 tohoto článku.
2. Vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize mohou výboru navrhnout, aby uplatnil zjednodušené povinnosti v případě institucí či skupin podle odstavců 3 a 4 nebo upustil od uplatňování povinnosti vypracovat plány řešení krize podle odstavce 7. Návrh musí být odůvodněný a podložený veškerou příslušnou dokumentací.
3. Po obdržení návrhu na uplatnění zjednodušených povinností podle odstavce 2 tohoto článku nebo z vlastního podnětu provede výbor posouzení dotčené instituce nebo skupiny a zjednodušené povinnosti uplatní, jestliže není pravděpodobné, že by selhání instituce nebo skupiny mělo závažné nepříznivé důsledky pro finanční systém nebo ohrozilo finanční stabilitu ve smyslu čl. 10 odst. 5.
Pro tyto účely vezme výbor v úvahu:
a)
povahu podnikání, vlastnickou strukturu, právní formu, rizikový profil, velikost a právní status instituce nebo skupiny, její propojenost s jinými institucemi nebo s finančním systémem obecně a rozsah a složitost její činnosti;
b)
její členství v institucionálním systému ochrany nebo v jiných systémech vzájemné solidarity uvedených v čl. 113 odst. 7 nařízení (EU) č. 575/2013;
c)
provádění investičních služeb nebo činností ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/65/EU (15); a
d)
to, zda je pravděpodobné, že by její selhání a následná likvidace v běžném úpadkovém řízení měly výrazně nepříznivý dopad na finanční trhy, na jiné instituce, na podmínky financování nebo na ekonomiku obecně.
Výbor provede posouzení uvedené v prvním pododstavci případně po konzultaci s vnitrostátním makroobezřetnostním orgánem a případně s ESRB.
4. Při uplatňování zjednodušených povinností výbor určí:
a)
obsah a podrobnosti plánů řešení krize stanovených v článku 8;
b)
lhůtu, ve které mají být vypracovány první plány řešení krize, a frekvenci jejich aktualizace, jež může být nižší než frekvence stanovená v čl. 8 odst. 12;
c)
obsah a podrobnosti informací požadovaných od institucí, jak je stanoveno v čl. 8 odst. 9 tohoto nařízení a v oddíle B přílohy směrnice 2014/59/EU;
d)
míru podrobností pro posouzení způsobilosti k řešení krize podle článku 10 tohoto nařízení a oddílu C přílohy směrnice 2014/59/EU.
5. Uplatnění zjednodušených povinností samo o sobě nemá vliv na pravomoc výboru přijmout jakékoli opatření k řešení krize.
6. V případě, že jsou uplatňovány zjednodušené povinnosti, výbor kdykoli nařídí uplatňování plnohodnotných, nezjednodušených povinností, pokud pominou okolnosti, jež zjednodušené povinnosti odůvodňovaly.
7. Aniž jsou dotčeny články 9 a 31, výbor po obdržení návrhu na upuštění od uplatňování povinnosti vypracovat plány řešení krize podle odstavce 2 tohoto článku nebo z vlastního podnětu upustí podle odstavce 3 tohoto článku od uplatňování povinnosti vypracovat plány řešení krize v případě institucí přidružených k ústřednímu subjektu, které jsou zcela nebo zčásti osvobozeny od obezřetnostních požadavků v rámci vnitrostátního práva v souladu s článkem 10 nařízení (EU) č. 575/2013.
Je-li upuštěno od uplatňování povinnosti v souladu s prvním pododstavcem, uplatní se povinnost vypracovat plán řešení krize na konsolidovaném základě ve vztahu k ústřednímu subjektu a k němu přidruženým institucím ve smyslu článku 10 nařízení (EU) č. 575/2013. Za tímto účelem zahrnuje jakýkoli odkaz na skupinu učiněný v této kapitole ústřední subjekt a k němu přidružené instituce ve smyslu článku 10 nařízení (EU) č. 575/2013 a jejich dceřiné podniky a jakýkoli odkaz na mateřské podniky nebo instituce podléhající dohledu na konsolidovaném základě podle článku 111 směrnice 2013/36/EU zahrnuje ústřední subjekt.
8. Instituce, které podléhají přímému dohledu ze strany ECB podle čl. 6 odst. 4 nařízení (EU) č. 1024/2013 nebo které tvoří významný podíl ve finančním systému zúčastněného členského státu, musí být předmětem individuálních plánů řešení krize.
Pro účely tohoto odstavce se má za to, že činnosti instituce tvoří ve finančním systému tohoto zúčastněného členského státu významný podíl, pokud:
a)
celková hodnota jejích aktiv přesahuje 30 000 000 000 EUR; nebo
b)
poměr jejích celkových aktiv k HDP členského státu usazení je vyšší než 20 %, není-li celková hodnota jejích aktiv nižší než 5 000 000 000 EUR.
9. Jestliže se vnitrostátní orgán příslušný k řešení krize, který v souladu s odstavcem 2 navrhl uplatnění zjednodušených povinností nebo upuštění od uplatnění povinnosti, domnívá, že rozhodnutí uplatnit zjednodušené povinnosti nebo upustit od uplatňování povinnosti musí být zrušeno, předloží výboru návrh za tím účelem. V takovém případě výbor přijme rozhodnutí o navrhovaném zrušení, přičemž plně zohlední odůvodnění zrušení, které předložil vnitrostátní orgán příslušný k řešení krize, s ohledem na faktory či okolnosti uvedené v odstavci 3 nebo odstavcích 7 a 8.
10. Výbor informuje EBA o tom, jak uplatňuje tento článek.
Článek 12
Minimální požadavek na kapitál a způsobilé závazky
1. Výbor po konzultaci s příslušnými orgány, včetně ECB, určí minimální požadavek na kapitál a způsobilé závazky podle odstavce 4 podléhající pravomocím k odpisu a konverzi, který musí trvale splňovat subjekty a skupiny uvedené v čl. 7 odst. 2 a subjekty a skupiny uvedené v čl. 7 odst. 4 písm. b) a odst. 5, pokud jsou splněny podmínky pro uplatnění zmíněných ustanovení.
2. Při vypracovávání plánů řešení krize v souladu s článkem 9 určí vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize po konzultaci s příslušnými orgány minimální požadavek na kapitál a způsobilé závazky podle odstavce 4 podléhající pravomoci k odpisu a konverzi, který musí trvale splňovat subjekty uvedené v čl. 7 odst. 3. V této souvislosti se použije postup stanovený v článku 31.
3. K zajištění účinného a jednotného uplatňování tohoto článku vydá výbor obecné směry a vnitrostátním orgánům příslušným k řešení krize pokyny ve vztahu ke konkrétním subjektům nebo skupinám.
4. Minimální požadavek na kapitál a způsobilé závazky se stanoví jako výše kapitálu a způsobilých závazků vyjádřená jako procentní podíl celkových závazků a kapitálu instituce.
Pro účely prvního pododstavce se derivátové závazky zahrnují do celkových závazků na základě toho, že se plně uznávají nettingová práva protistrany.
5. Bez ohledu na odstavec 1 výbor osvobodí hypoteční úvěrové instituce financované krytými dluhopisy, které podle vnitrostátního práva nesmějí přijímat vklady, od povinnosti trvale plnit minimální požadavek na kapitál a způsobilé závazky, pokud:
a)
tyto instituce budou zlikvidovány ve vnitrostátním úpadkovém řízení nebo jiném postupu prováděném v souladu s článkem 38, 40 nebo 42 směrnice 2014/59/EU stanoveném pro tyto instituce; a
b)
tato vnitrostátní úpadková řízení nebo jiná řízení zajistí, aby věřitelé těchto institucí, včetně případných držitelů krytých dluhopisů, nesli ztráty způsobem, který dosahuje účelu řešení krize.
6. Minimální požadavek na kapitál a způsobilé závazky uvedený v odstavci 4 nepřesáhne výši kapitálu a způsobilých závazků, jež postačují k tomu, aby bylo zajištěno, že v případě použití nástroje rekapitalizace z vnitřních zdrojů by bylo možno absorbovat ztráty instituce nebo mateřského podniku uvedených v článku 2, jakož i nejvyššího mateřského podniku uvedené instituce nebo mateřského podniku a jakékoli instituce nebo finanční instituce zahrnuté do konsolidované účetní závěrky uvedeného nejvyššího mateřského podniku a obnovit poměr kmenového kapitálu tier 1 těchto subjektů na úroveň nezbytnou k tomu, aby nadále splňovaly podmínky pro povolení a pokračovaly v činnostech, pro něž mají povolení podle směrnice 2013/36/EU nebo rovnocenného právního předpisu, a k udržení dostatečné důvěry trhu v instituci nebo mateřský podnik uvedené v článku 2 a nejvyšší mateřský podnik uvedené instituce nebo mateřského podniku a v jakoukoli instituci nebo finanční instituci zahrnutou do konsolidované účetní závěrky uvedeného nejvyššího mateřského podniku.
V případě, že podle plánu řešení krize by určité třídy způsobilých závazků mohly být z rekapitalizace z vnitřních zdrojů vyloučeny podle čl. 27 odst. 5 nebo by určité třídy způsobilých závazků mohly být zcela převedeny na určitého příjemce na základě částečného převodu, nepřesáhne minimální požadavek na kapitál a způsobilé závazky uvedený v odstavci 4 tohoto článku výši kapitálu a způsobilých závazků zajišťující, že instituce nebo mateřský podnik uvedené v článku 2 mají další způsobilé závazky dostatečné k zajištění toho, aby bylo možno absorbovat ztráty instituce nebo mateřského podniku uvedených v článku 2 a nejvyššího mateřského podniku uvedené instituce nebo mateřského podniku a jakékoli instituce nebo finanční instituce zahrnuté v konsolidované účetní závěrce uvedeného nejvyššího mateřského podniku, obnovit poměr kmenového kapitálu tier 1 těchto subjektů na úroveň nezbytnou k tomu, aby nadále splňovaly podmínky pro povolení a pokračovaly v činnostech, pro něž mají povolení podle směrnice 2013/36/EU nebo rovnocenného právního předpisu, a k udržení dostatečné důvěry trhu v instituci nebo mateřský podnik a nejvyšší mateřský podnik uvedené instituce nebo mateřského podniku a v jakoukoli instituci nebo finanční instituci zahrnutou do konsolidované účetní závěrky uvedeného nejvyššího mateřského podniku.
Minimální požadavek na kapitál a způsobilé závazky uvedený v odstavci 4 tohoto článku není nižší než celková výše jakýchkoli kapitálových požadavků a požadavků na kapitálové rezervy podle nařízení (EU) č. 575/2013 a směrnice 2013/36/EU.
7. V rámci omezení stanovených v odstavci 6 tohoto článku, s cílem zajistit, aby mohla být krize subjektu uvedeného v článku 2 řešena použitím nástrojů k řešení krize, případně včetně nástroje rekapitalizace z vnitřních zdrojů, způsobem, který dosahuje účelu řešení krize, se určení uvedené v odstavci 1 tohoto článku provádí na základě těchto kritérií:
a)
velikosti, modelu podnikání, modelu financování a rizikového profilu instituce nebo mateřského podniku uvedených v článku 2;
b)
rozsahu, v jakém by systém pojištění vkladů mohl přispět k financování řešení krize v souladu s článkem 79;
c)
rozsahu, v jakém by selhání instituce nebo mateřského podniku uvedených v článku 2 mělo závažné nepříznivé důsledky pro finanční systém nebo ohrozilo finanční stabilitu ve smyslu čl. 10 odst. 5, mimo jiné rozšířením krize na další instituce v důsledku propojenosti daného subjektu s jinými institucemi nebo se zbytkem finančního systému.
8. Při určení se upřesní minimální požadavek na kapitál a způsobilé závazky, který mají instituce splňovat na individuálním základě a který má mateřský podnik splňovat na konsolidovaném základě. Minimální celkovou výši požadavku kapitál a způsobilé závazky na konsolidované úrovni mateřského podniku v Unii usazeného v zúčastněném členském státě určí výbor po konzultaci s orgánem vykonávajícím dohled na konsolidovaném základě na základě kritérií stanovených v odstavci 7 a podle toho, zda se krize dceřiných podniků skupiny ve třetích zemích má podle plánu řešení krize řešit odděleně.
9. Výbor stanoví minimální požadavek na kapitál a způsobilé závazky, který se na individuálním základě uplatní u dceřiných podniků skupiny. Tyto minimální požadavky na kapitál a způsobilé závazky se stanoví ve výši přiměřené pro dceřiný podnik s ohledem na:
a)
kritéria uvedená v odstavci 7, zejména velikost, model podnikání a rizikový profil dceřiného podniku, včetně jeho kapitálu; a
b)
konsolidovaný požadavek stanovený pro skupinu.
10. Výbor se může rozhodnout upustit od uplatňování minimálního požadavku na kapitál a způsobilé závazky na individuálním základě u mateřské instituce, pokud jsou splněny podmínky stanovené v čl. 45 odst. 11 písm. a) a b) směrnice 2014/59/EU. Výbor se může rozhodnout upustit od uplatňování minimálního požadavku na kapitál a způsobilé závazky na individuálním základě u dceřiného podniku, pokud jsou splněny podmínky stanovené v čl. 45 odst. 12 písm. a), b) a c) směrnice 2014/59/EU.
11. Výbor může z vlastního podnětu po konzultaci s vnitrostátním orgánem příslušným k řešení krize nebo na jeho návrh rozhodnout, že minimální požadavek na kapitál a způsobilé závazky uvedený v odstavci 1 je částečně splněn na konsolidovaném nebo individuálním základě prostřednictvím smluvních nástrojů umožňujících rekapitalizaci z vnitřních zdrojů, při plném dodržení kritérií uvedených v odst. 5 prvním a druhém pododstavci a v odstavci 7.
12. Aby byl nástroj považován za smluvní nástroj umožňující rekapitalizaci z vnitřních zdrojů podle odstavce 11, přesvědčí se výbor o tom, že tento nástroj:
a)
obsahuje smluvní podmínku, podle níž v případě, že výbor rozhodne o použití nástroje rekapitalizace z vnitřních zdrojů u dané instituce, je dotyčný nástroj v požadovaném rozsahu odepsán nebo konvertován před odpisem či konverzí jiných způsobilých závazků; a
b)
podléhá závazné dohodě, slibu nebo ustanovení o podřízenosti, podle nichž v běžném úpadkovém řízení stojí až za jinými způsobilými závazky a nemůže být splacen, dokud nejsou vyrovnány jiné v daný okamžik nesplacené způsobilé závazky.
13. Výbor rozhodne o určení uvedeném v odstavci 1 tohoto článku, a případně v odstavci 11 tohoto článku, souběžně s vypracováním a udržováním plánů řešení krize podle článku 8.
14. Výbor sdělí své rozhodnutí o určení minimálního požadavku vnitrostátním orgánům příslušným k řešení krize. Vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize plní pokyny výboru v souladu s článkem 29. Výbor vyžaduje, aby vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize ověřily a zajistily, že instituce a mateřské podniky dodržují minimální požadavek na kapitál a způsobilé závazky stanovený v odstavci 1 tohoto článku.
15. Výbor informuje ECB a EBA o minimálním požadavku na kapitál a způsobilé závazky, který určil pro každou instituci a mateřský podnik podle odstavce 1, a o případných požadavcích podle odstavce 11.
16. Způsobilé závazky, včetně podřízených dluhových nástrojů a podřízených úvěrů, jež se nekvalifikují jako nástroje vedlejšího kapitálu tier 1 nebo nástroje kapitálu tier 2, se do výše kapitálu a způsobilých závazků uvedené v odstavci 1 zahrnou, pouze pokud splňují tyto podmínky:
a)
nástroj byl vydán a plně uhrazen;
b)
nejde o závazek vůči instituci samé ani o závazek institucí zajištěný či zaručený;
c)
nákup nástroje nebyl přímo ani nepřímo financován institucí;
d)
zbývající splatnost závazku je nejméně jeden rok;
e)
závazek nevyplývá z derivátu;
f)
závazek nevyplývá z vkladu prioritního ve vnitrostátní hierarchii stanovené pro případy úpadku v souladu s článkem 108 směrnice 2014/59/EU.
Pro účely prvního pododstavce písm. d) se závazek, který dává svému majiteli právo na předčasné splacení, považuje za splatný v první den, kdy toto právo nastává.
17. Jestliže se závazek řídí právem jurisdikce mimo Unii, může výbor pověřit vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize, aby od instituce vyžadovaly, aby prokázala, že jakékoli rozhodnutí výboru o odpisu či konverzi daného závazku nabude účinnosti podle práva uvedené jurisdikce, s ohledem na smluvní podmínky daného závazku, mezinárodní dohody o uznávání postupů k řešení krize a další relevantní záležitosti. Není-li výbor přesvědčen, že by jakékoli rozhodnutí nabylo účinnosti podle práva uvedené jurisdikce, nezapočítává se daný závazek do minimálního požadavku na kapitál a způsobilé závazky.
18. Pokud Komise předloží legislativní návrh podle čl. 45 odst. 18 směrnice 2014/59/EU, předloží stejným způsobem případně legislativní návrh na změnu tohoto nařízení.
KAPITOLA 2
Včasný zásah
Článek 13
Včasný zásah
1. ECB nebo vnitrostátní příslušné orgány informují výbor o každém opatření, jehož přijetí požadují od instituce nebo skupiny nebo které samy přijmou podle článku 16 nařízení (EU) č. 1024/2013, podle čl. 27 odst. 1, článku 28 nebo 29 směrnice 2014/59/EU nebo podle článku 104 směrnice 2013/36/EU.
Výbor oznámí Komisi veškeré informace, které obdržel podle prvního pododstavce.
2. Aniž jsou dotčeny pravomoci ECB a vnitrostátních příslušných orgánů v souladu s jinými právními předpisy Unie, může výbor ode dne obdržení informací uvedených v odstavci 1 připravovat řešení krize dotčené instituce nebo skupiny.
Pro účely prvního pododstavce ECB nebo relevantní vnitrostátní příslušný orgán ve spolupráci s výborem pečlivě sleduje podmínky instituce nebo mateřského podniku a dodržování všech opatření včasného zásahu, která měly instituce nebo mateřský podnik přijmout.
ECB nebo relevantní vnitrostátní příslušný orgán poskytnou výboru veškeré nezbytné informace nezbytné k aktualizaci plánu řešení krize a k přípravě možného řešení krize instituce a ocenění aktiv a závazků instituce v souladu s čl. 20 odst. 1 až 15.
3. Výbor má pravomoc požadovat, aby instituce nebo mateřský podnik kontaktovaly potenciální kupující za účelem přípravy řešení krize instituce, v souladu s kritérii stanovenými v čl. 39 odst. 2 směrnice 2014/59/EU a v souladu s požadavky profesního tajemství podle článku 88 tohoto nařízení.
Výbor má rovněž pravomoc požadovat od relevantního vnitrostátního orgánu příslušného k řešení krize, aby vypracoval předběžný program řešení krize dotčené instituce nebo skupiny.
Výbor informuje ECB, relevantní vnitrostátní příslušné orgány a relevantní vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize o veškerých opatřeních, jež přijal podle tohoto odstavce.
4. Pokud ECB nebo vnitrostátní příslušné orgány hodlají uložit instituci nebo skupině dodatečné opatření podle článku 16 nařízení (EU) č. 1024/2013, podle čl. 27 odst. 1, článku 28 nebo 29 směrnice 2014/59/EU nebo podle článku 104 směrnice 2013/36/EU dříve, než subjekt nebo skupina dosáhne plného souladu s prvním opatřením oznámeným výboru, musí před uložením takového dodatečného opatření dotčené instituci nebo skupině informovat výbor.
5. ECB nebo vnitrostátní příslušný orgán, výbor a relevantní vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize zajistí, aby dodatečné opatření uvedené v odstavci 4 a jakékoli opatření výboru zaměřené na přípravu řešení krize podle odstavce 2 byly navzájem v souladu.
KAPITOLA 3
Řešení krize
Článek 14
Účel řešení krize
1. Při jednání v rámci postupu řešení krize uvedeného v článku 18 výbor, Rada, Komise a případně vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize v rámci svých pravomocí zohledňují účel řešení krize a volí nástroje a pravomoci k řešení krize, jimiž lze z jejich pohledu nejlépe dosáhnout jednotlivých účelů řešení krize relevantních pro okolnosti daného případu.
2. Účely řešení krize uvedené v odstavci 1 jsou:
a)
zajistit kontinuitu zásadních funkcí;
b)
zabránit významným nepříznivým dopadům na finanční stabilitu, zejména zabráněním šíření krize, mimo jiné v rámci tržní infrastruktury, a udržením tržní disciplíny;
c)
chránit veřejné finanční prostředky tím, že se minimalizuje spoléhání se na mimořádnou veřejnou finanční podporu;
d)
chránit vkladatele, na něž se vztahuje směrnice 2014/49/EU, a investory, na něž se vztahuje směrnice 97/9/ES;
e)
chránit finanční prostředky a aktiva klientů.
Při dosahování účelů uvedených v prvním pododstavci se výbor, Rada, Komise a případně vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize snaží minimalizovat náklady na řešení krize a zabránit snižování hodnoty, jež není nezbytné pro dosažení účelu řešení krize.
3. S výhradou odlišných ustanovení tohoto nařízení mají jednotlivé účely řešení krize stejnou důležitost a musí být vhodně vyváženy s ohledem na povahu a okolnosti každého případu.
Článek 15
Obecné zásady řešení krize
1. Při jednání v rámci postupu řešení krize uvedeného v článku 18 přijmou výbor, Rada, Komise a případně vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize veškerá vhodná opatření s cílem zajistit, aby byla opatření k řešení krize přijímána v souladu s těmito zásadami:
a)
nejprve nesou ztráty akcionáři instituce v režimu řešení krize;
b)
po akcionářích nesou ztráty věřitelé instituce v režimu řešení krize v souladu s pořadím priority jejich pohledávek podle článku 17, není-li v tomto nařízení výslovně stanoveno jinak;
c)
vedoucí orgán a vrcholné vedení instituce v režimu řešení krize jsou vyměněny, s výjimkou těch případů, kdy je úplné nebo částečné zachování vedoucího orgánu a vrcholného vedení s ohledem na okolnosti považováno za nezbytné pro dosažení účelu řešení krize;
d)
vedoucí orgán a vrcholné vedení instituce v režimu řešení krize poskytne veškerou nezbytnou pomoc pro dosažení účelu řešení krize;
e)
fyzické a právnické osoby nesou v souladu s vnitrostátním právem podle občanského nebo trestního práva svou odpovědnost za selhání instituce v režimu řešení krize;
f)
pokud není v tomto nařízení stanoveno jinak, věřitelům stejné třídy se dostane rovného zacházení;
g)
žádnému věřiteli nevzniknou větší ztráty, než jaké by mu vznikly, pokud by subjekt uvedený v článku 2 byl likvidován v běžném úpadkovém řízení, v souladu se zárukami stanovenými v článku 29;
h)
pojištěné vklady jsou plně chráněny a
i)
opatření k řešení krize jsou přijímána v souladu se zárukami stanovenými v tomto nařízení.
2. Pokud je instituce subjektem skupiny a aniž je dotčen článek 14, výbor, Rada a Komise při rozhodování o použití nástrojů k řešení krize a výkonu pravomocí k řešení krize jednají způsobem, jenž minimalizuje dopad na jiné subjekty skupiny a na skupinu jako celek a minimalizuje nepříznivý dopad na finanční stabilitu v Unii a jejích členských státech, zejména v zemích, kde skupina působí.
3. Použije-li se vůči subjektu uvedenému v článku 2 tohoto nařízení nástroj převodu činnosti, nástroj překlenovací instituce nebo nástroj oddělení aktiv, má se za to, že pro účely čl. 5 odst. 1 směrnice Rady 2001/23/ES (16) je daný subjekt předmětem konkurzního řízení nebo obdobného úpadkového řízení.
4. Při rozhodování o použití nástrojů k řešení krize a výkonu pravomocí k řešení krize vyzve výbor vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize, aby informovaly zástupce zaměstnanců a konzultovaly s nimi, je-li to vhodné.
Tím nejsou dotčena ustanovení o zastoupení zaměstnanců ve vedoucích orgánech podle vnitrostátního práva či praxe.
Článek 16
Řešení krize finančních institucí a mateřských podniků
1. Výbor rozhodne o opatření k řešení krize ve vztahu k finanční instituci, která je usazena v zúčastněném členském státě, pokud jsou splněny podmínky stanovené v čl. 18 odst. 1 ve vztahu k finanční instituci i ve vztahu k mateřskému podniku, které podléhají dohledu na konsolidovaném základě.
2. Výbor přijme opatření k řešení krize ve vztahu k mateřskému podniku uvedenému v čl. 2 písm. b), pokud jsou splněny podmínky stanovené v čl. 18 odst. 1 ve vztahu k tomuto mateřskému podniku i ve vztahu k jednomu nebo více dceřiným podnikům, které jsou institucemi, nebo není-li dceřiný podnik usazen v Unii, pokud orgán třetí země určil, že splňuje podmínky zahájení řešení krize podle práva této třetí země.
3. Odchylně od odstavce 2 tohoto článku a bez ohledu na skutečnost, že mateřský podnik nesplňuje podmínky stanovené v čl. 18 odst. 1, může výbor rozhodnout o opatření k řešení krize ve vztahu k tomuto mateřskému podniku, pokud jeden nebo více jeho dceřiných podniků, které jsou institucemi, splňují podmínky stanovené v čl. 18 odst. 1, 4 a 5 a jejich aktiva a závazky jsou takové, že jejich selhání ohrožuje instituci nebo skupinu jako celek, a opatření k řešení krize ve vztahu k tomuto mateřskému podniku je nezbytné pro řešení krize těchto dceřiných podniků, které jsou institucemi, nebo pro řešení krize skupiny jako celku. Pokud vnitrostátní orgán příslušný k řešení krize informuje výbor, že insolvenční právo členského státu stanoví, že ke skupinám musí být přistupováno jako k celku, a opatření k řešení krize ve vztahu k tomuto mateřskému podniku je nezbytné pro řešení krize těchto dceřiných podniků, které jsou institucemi, nebo pro řešení krize skupiny jako celku, může výbor rozhodnout o opatření k řešení krize rovněž ve vztahu k mateřskému podniku.
Pro účely prvního pododstavce tohoto odstavce při posuzování, zda jsou splněny podmínky čl. 18 odst. 1 ve vztahu k jednomu nebo více dceřiným podnikům, jež jsou institucemi, může výbor odhlédnout od jakéhokoli vnitroskupinového převodu kapitálu nebo ztrát mezi subjekty uvnitř skupiny, včetně výkonu pravomocí k odpisu nebo konverzi.
Článek 17
Pořadí priority pohledávek
1. Při použití nástroje rekapitalizace z vnitřních zdrojů na subjekt uvedený v článku 2 tohoto nařízení, a aniž jsou dotčeny závazky vyloučené z použití tohoto nástroje podle čl. 27 odst. 3 tohoto nařízení, rozhodnou výbor, Komise nebo případně vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize o výkonu pravomocí k odpisu a konverzi včetně případného uplatnění čl. 27 odst. 5 tohoto nařízení a vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize vykonávají tyto pravomoci v souladu s články 47 a 48 směrnice 2014/59/EU v opačném pořadí priority pohledávek stanoveném jejich vnitrostátním právem, včetně ustanovení, kterými se provádí článek 108 uvedené směrnice.
2. Zúčastněné členské státy oznámí Komisi a výboru pořadí pohledávek vůči subjektům uvedeným v článku 2 ve vnitrostátním úpadkovém řízení k 1. červenci každého roku nebo neprodleně, dojde-li ke změně pořadí.
V případě použití nástroje rekapitalizace z vnitřních zdrojů ručí příslušný systém pojištění vkladů za podmínek uvedených v článku 79.
Článek 18
Postup řešení krize
1. Výbor přijme program řešení krize podle odstavce 6 tohoto článku ve vztahu k subjektům a skupinám uvedeným v čl. 7 odst. 2 a ve vztahu k subjektům a skupinám uvedeným v čl. 7 odst. 4 písm. b) a odst. 5, pokud jsou splněny podmínky pro uplatnění zmíněných ustanovení, pouze za předpokladu, že na svém výkonném zasedání po obdržení sdělení podle čtvrtého pododstavce nebo z vlastního podnětu dospěje k závěru, že jsou splněny tyto podmínky:
a)
subjekt je v selhání nebo je jeho selhání pravděpodobné;
b)
s ohledem na časové možnosti a další relevantní okolnosti neexistuje přiměřená vyhlídka na to, že by selhání subjektu v přiměřené lhůtě zabránila jakákoli alternativní opatření soukromého sektoru, včetně opatření institucionálního systému ochrany, nebo orgánů dohledu, včetně opatření včasného zásahu nebo odpisu nebo konverze příslušných kapitálových nástrojů podle článku 21, přijatá ve vztahu k subjektu;
c)
opatření k řešení krize je nezbytné ve veřejném zájmu podle odstavce 5 tohoto článku.
Splnění podmínky uvedené v prvním pododstavci písm. a) tohoto článku posoudí ECB po konzultaci s výborem. Výbor může na svém výkonném zasedání provést toto posouzení pouze v případě, že o svém záměru předem informoval ECB a že ECB do tří kalendářních dnů od obdržení této informace neprovedla posouzení sama. ECB poskytne výboru bezodkladně všechny příslušné informace, které výbor požaduje s cílem provést dané posouzení.
Pokud ECB dospěje k závěru, že podmínka uvedená v prvním pododstavci písm. a) je ve vztahu k subjektu nebo skupině uvedeným v prvním pododstavci splněna, bezodkladně tento závěr sdělí Komisi a výboru.
Splnění podmínky uvedené v prvním pododstavci písm. b) posoudí výbor na svém výkonném zasedání nebo případně vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize, a to v úzké spolupráci s ECB. ECB může rovněž informovat výbor nebo dotčené vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize, že se domnívá, že je podmínka stanovená v uvedeném písmeni splněna.
2. Aniž jsou dotčeny případy, kdy se ECB rozhodne vykonávat úkoly v oblasti dohledu nad úvěrovými institucemi podle čl. 6 odst. 5 písm. b) nařízení (EU) č. 1024/2013 přímo, pokud výbor obdrží sdělení podle odstavce 1 tohoto článku nebo má v úmyslu provést posouzení podle odstavce 1 tohoto článku z vlastního podnětu ve vztahu k subjektu nebo skupině uvedeným v čl. 7 odst. 3, uvědomí o tom bezodkladně ECB.
3. Předchozí přijetí opatření podle článku 16 nařízení (EU) č. 1024/2013, podle čl. 27 odst. 1, článku 28 nebo 29 směrnice 2014/59/EU nebo podle článku 104 směrnice 2013/36/EU není podmínkou pro přijetí opatření k řešení krize.
4. Pro účely odst. 1 prvního pododstavce písm. a) se má za to, že je subjekt v selhání nebo je jeho selhání pravděpodobné, je-li splněna alespoň jedna z těchto podmínek:
a)
subjekt porušuje požadavky pro pokračující povolení způsobem, který by odůvodnil odebrání povolení ze strany ECB, nebo existují objektivní skutečnosti podporující závěr, že instituce v blízké budoucnosti požadavky takto poruší, mimo jiné z toho důvodu, že jí vznikly nebo pravděpodobně vzniknou ztráty, které vyčerpají veškerý její kapitál nebo jeho významnou část;
b)
aktiva subjektu jsou nižší než jeho závazky, nebo existují objektivní skutečnosti podporující závěr, že tomu tak v blízké budoucnosti bude;
c)
subjekt není schopen splácet své splatné dluhy nebo jiné závazky, nebo existují objektivní skutečnosti podporující závěr, že tomu tak v blízké budoucnosti bude;
d)
je vyžadována mimořádná veřejná finanční podpora, s výjimkou případů, kdy v zájmu nápravy závažného narušení ekonomiky členského státu a zachování finanční stability má tato mimořádná veřejná finanční podpora jednu z těchto podob:
i)
státní záruka za likviditní facility poskytnuté centrálními bankami v souladu s podmínkami centrálních bank;
ii)
státní záruka za nově vydané závazky; nebo
iii)
kapitálová injekce nebo nákup kapitálových nástrojů při cenách a za podmínek, jež neposkytují subjektu výhodu, jestliže v okamžiku poskytnutí veřejné podpory nejsou splněny podmínky uvedené v písm. a), b) nebo c) tohoto pododstavce ani nenastaly okolnosti uvedené v čl. 21 odst. 1.
V každém z případů uvedených v prvním pododstavci písm. d) bodech i), ii) a iii) musí být záruky nebo rovnocenná opatření v nich uvedené omezeny na solventní subjekty a podléhají konečnému schválení podle rámce Unie pro státní podporu. Tato opatření musí být svou povahou preventivní a dočasná, musí být přiměřená z hlediska nápravy důsledků závažného narušení a nesmějí být použita k vyrovnání ztrát, jež subjekt utrpěl nebo pravděpodobně utrpí v blízké budoucnosti.
Podpůrná opatření uvedená v prvním pododstavci písm. d) bodě iii) musí být omezena na injekce nezbytné k řešení nedostatku kapitálu zjištěného při vnitrostátních či unijních zátěžových testech nebo testech v rámci jednotného mechanismu dohledu, při přezkumech kvality nebo podobných výkonech, které provádí ECB, EBA nebo vnitrostátní orgány a případně potvrzuje příslušný orgán.
Pokud Komise předloží legislativní návrh podle čl. 32 odst. 4 směrnice 2014/59/EU, předloží stejným způsobem případně legislativní návrh na změnu tohoto nařízení.
5. Pro účely odst. 1 prvního pododstavce písm. c) tohoto článku se opatření k řešení krize považují za opatření ve veřejném zájmu, pokud jsou nezbytná pro dosažení jednoho nebo více účelů řešení krize stanovených v článku 12, jsou ve vztahu k uvedeným účelům přiměřená a likvidací subjektu v běžném úpadkovém řízení by uvedených účelů řešení krize ve stejné míře dosaženo nebylo.
6. Pokud jsou podmínky stanovené v odstavci 1 tohoto článku splněny, výbor přijme program řešení krize. Program řešení krize:
a)
zavede v subjektu režim řešení krize;
b)
stanoví použití nástrojů k řešení krize na instituci v režimu řešení krize uvedených v čl. 22 odst. 2, zejména jakékoli vyloučení z rekapitalizace z vnitřních zdrojů v souladu s čl. 27 odst. 5 a 14;
c)
stanoví použití fondu na podporu opatření k řešení krize v souladu s článkem 76 a v souladu s rozhodnutím Komise přijatým podle článku 19.
7. Neprodleně po přijetí programu řešení krize jej výbor předá Komisi.
Komise do 24 hodin od předání programu řešení krize výborem tento program buď potvrdí, nebo proti němu vznese námitku s ohledem na diskreční aspekty programu řešení krize v případech, které nejsou zahrnuty v třetím pododstavci tohoto odstavce.
Do 12 hodin od předání programu řešení krize výborem může Komise navrhnout Radě, aby:
a)
proti tomuto programu řešení krize vznesla námitku z důvodu toho, že program řešení krize přijatý výborem nesplňuje kritérium veřejného zájmu uvedené v odst. 1 prvním pododstavci písm. c);
b)
schválila podstatnou změnu výše prostředků z fondu stanovenou výborem v programu řešení krize, nebo proti ní vznesla námitku.
Pro účely třetího pododstavce tohoto článku rozhoduje Rada prostou většinou.
Program řešení krize může vstoupit v platnost pouze tehdy, nevznesla-li Rada nebo Komise do 24 hodin od jeho předání výborem námitku.
Rada nebo Komise, podle okolností, uvede důvody pro uplatnění pravomoci vznést námitku.
Pokud do 24 hodin od předání programu řešení krize výborem Rada schválí návrh Komise na změnu tohoto programu z důvodu uvedeného v třetím pododstavci písm. b) nebo Komise vznese námitku v souladu s druhým pododstavcem, výbor do osmi hodin program v souladu s uvedenými důvody upraví.
Pokud program řešení krize přijatý výborem stanoví vyloučení určitých závazků za výjimečných okolností uvedených v čl. 27 odst. 5 a pokud jejich vyloučení vyžaduje příspěvek z fondu nebo alternativního zdroje financování, aby byla ochráněna integrita vnitřního trhu, může Komise navržené vyloučení zakázat nebo požadovat jeho změnu s uvedením odpovídajících důvodů vycházejících z porušení požadavků stanovených v článku 27 tohoto nařízení a v aktu v přenesené pravomoci přijatém Komisí na základě čl. 44 odst. 11 směrnice 2014/59/EU.
8. Pokud Rada vznese proti zavedení režimu řešení krize v instituci námitku z důvodu toho, že není splněno kritérium veřejného zájmu uvedené v odst. 1 prvním pododstavci písm. c), provede se řádná likvidace daného subjektu v souladu s platným vnitrostátním právem.
9. Výbor zajistí, aby relevantní vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize přijaly opatření k řešení krize nezbytná k provedení programu řešení krize. Program řešení krize je určen relevantním vnitrostátním orgánům příslušným k řešení krize a obsahuje pokyny pro tyto orgány, které přijmou veškerá nezbytná opatření k jeho provedení v souladu s článkem 29 na základě výkonu pravomocí k řešení krize. V případě státní podpory nebo podpory z fondu jedná výbor v souladu s rozhodnutím o této podpoře, které přijala Komise.
10. Komise má pravomoc obdržet od výboru veškeré informace, které považuje za důležité pro plnění svých úkolů podle tohoto nařízení. Výbor má pravomoc v souladu s kapitolou 5 této hlavy obdržet od jakékoli osoby veškeré informace nezbytné pro přípravu opatření k řešení krize, včetně aktualizovaných a doplňkových informací obsažených v plánech řešení krize, a rozhodnutí o něm.
Článek 19
Státní podpora a podpora z fondu
1. Pokud opatření k řešení krize zahrnují poskytnutí státní podpory podle čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU nebo podporu z fondu podle odstavce 3 tohoto článku, nesmí být program řešení krize podle čl. 18 odst. 6 tohoto nařízení přijat, dokud Komise nepřijme kladné nebo podmíněné rozhodnutí ohledně slučitelnosti využití takové podpory s vnitřním trhem.
Při plnění úkolů, které jim svěřuje článek 18 tohoto nařízení, jednají orgány Unie v souladu se zásadami stanovenými v čl. 3 odst. 3 směrnice 2014/59/EU a vhodným způsobem zveřejňují veškeré relevantní informace o své vnitřní organizaci v tomto ohledu.
2. Pokud výbor po obdržení sdělení podle čl. 18 odst. 1 tohoto nařízení nebo z vlastního podnětu dospěje k závěru, že by opatření k řešení krize mohla představovat státní podporu podle čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU, vyzve dotčený zúčastněný členský stát nebo dotčené zúčastněné členské státy, aby neprodleně oznámily zamýšlená opatření Komisi podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování EU. O veškerých případech, kdy vyzývá jeden nebo více členských států k podání informací podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování EU, výbor vyrozumí Komisi.
3. Pokud opatření k řešení krize, které navrhuje výbor, zahrnuje použití fondu, výbor oznámí jeho navrhované použití Komisi. Oznámení výboru obsahuje veškeré informace nutné k tomu, aby Komise mohla provést posouzení podle tohoto odstavce.
Oznámením podle tohoto odstavce se zahajuje předběžné šetření vedené Komisí, v jehož průběhu si Komise může od výboru vyžádat další informace. Komise posoudí, zda by použití fondu vedlo k narušení nebo k hrozbě narušení hospodářské soutěže tím, že by natolik zvýhodňovalo příjemce nebo jakékoli jiné podniky, že pokud by to ovlivňovalo obchod mezi členskými státy, nebylo by to slučitelné s vnitřním trhem. Komise u používání fondu uplatňuje kritéria stanovená pro uplatňování pravidel pro poskytování státní podpory, jak jsou zakotvena v článku 107 Smlouvy o fungování EU. Výbor poskytne Komisi informace, které Komise považuje k danému posouzení za nezbytné.
Má-li Komise závažné pochybnosti, pokud jde o slučitelnost navrženého použití fondu s vnitřním trhem, nebo neposkytne-li výbor na žádost Komise podle druhého pododstavce nezbytné informace, zahájí Komise hloubkové šetření a oznámí tuto skutečnost výboru. Rozhodnutí o zahájení hloubkového šetření zveřejní Komise v Úředním věstníku Evropské unie. Výbor, členský stát nebo jakákoli osoba, podnik nebo sdružení, jehož zájmy by mohly být ovlivněny použitím fondu, může ve lhůtě, která může být stanovena v uvedeném oznámení, zaslat Komisi své připomínky. Výbor se může ve lhůtě stanovené Komisí vyjádřit k připomínkám členských států a zainteresovaných třetích stran. Na konci období šetření Komise posoudí, zda by bylo použití fondu slučitelné s vnitřním trhem.
Při posuzování a šetření podle tohoto odstavce se Komise řídí všemi příslušnými nařízeními přijatými podle článku 109 Smlouvy o fungování EU i příslušnými sděleními, pokyny a opatřeními, která Komise přijala v rámci uplatňování ustanovení Smluv týkajících se státní podpory a která jsou platná v době, kdy má být posouzení provedeno. Tato opatření se použijí, jako by odkazy na členské státy odpovědné za oznámení podpory byly odkazy na výbor, se všemi dalšími nezbytnými úpravami.
Komise přijme rozhodnutí o tom, zda je použití fondu slučitelné s vnitřním trhem; toto rozhodnutí je určeno výboru a vnitrostátním orgánům příslušným k řešení krize z dotčeného členského státu nebo členských států. Uvedené rozhodnutí může obsahovat podmínky, závazky nebo přísliby ve vztahu k příjemci.
Rozhodnutí může rovněž výboru, vnitrostátnímu orgánu příslušnému k řešení krize v dotčeném zúčastněném členském státě nebo zúčastněných členských státech nebo příjemci uložit povinnosti, aby bylo možné sledovat jeho dodržování. Tyto povinnosti mohou zahrnovat požadavek na jmenování svěřenského správce nebo jiné nezávislé osoby, která má být při sledování nápomocna. Svěřenský správce nebo jiná nezávislá osoba může plnit funkce stanovené v rozhodnutí Komise.
Veškerá rozhodnutí podle tohoto odstavce se zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie.
Komise může vydat záporné rozhodnutí určené výboru, pokud zjistí, že by navržené použití fondu nebylo slučitelné s vnitřním trhem a nelze je uskutečnit způsobem, který navrhuje výbor. Po obdržení tohoto rozhodnutí výbor program řešení krize přehodnotí a vypracuje jeho revidovanou verzi.
4. Má-li Komise závažné pochybnosti o tom, zda je její rozhodnutí podle odstavce 3 plněno, provede nezbytné šetření. Komise může za tímto účelem vykonávat pravomoci, které má podle nařízení a jiných opatření uvedených v odst. 3 čtvrtém pododstavci, jimiž se řídí.
5. Pokud se Komise na základě šetření a poté, co příslušné strany požádá o sdělení připomínek, domnívá, že rozhodnutí podle odstavce 3 není plněno, vydá rozhodnutí, v němž vnitrostátnímu orgánu příslušnému k řešení krize v dotčeném zúčastněném členském státě uloží, aby neoprávněně vyplacené částky ve lhůtě stanovené Komisí získal zpět. Podpora z fondu, která má být podle uvedeného rozhodnutí získána zpět, musí zahrnovat úrok při příslušné sazbě stanovené Komisí a vyplácí se výboru.
Výbor převede veškeré částky, které získal podle prvního pododstavce, do fondu a přihlíží k nim při stanovování příspěvků v souladu s články 70 a 71.
Postup zpětného získávání neoprávněně vyplacených částek uvedený v prvním pododstavci tohoto odstavce respektuje právo příjemců na řádnou správu a právo na přístup k dokumentům podle článků 41 a 42 Listiny.
6. Aniž jsou dotčeny oznamovací povinnosti, které může Komise stanovit ve svém rozhodnutí podle odstavce 3 tohoto článku, předkládá výbor Komisi každoroční zprávy s posouzením toho, zda je používání fondu v souladu s rozhodnutím podle uvedeného odstavce, k jejichž vypracování výbor využívá své pravomoci podle článku 34.
7. O veškerých případech podezření na neoprávněné použití fondu, které není v souladu s rozhodnutím podle odstavce 3 tohoto článku, má právo Komisi informovat kterýkoli členský stát, osoba, podnik nebo sdružení, jehož zájmy mohou být použitím fondu ovlivněny, a zejména subjekty uvedené v článku 2.
8. Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 93, kterými stanoví podrobná pravidla postupu týkajícího se:
a)
výpočtu úrokové sazby, která se uplatní v případě rozhodnutí o zpětném získání neoprávněně vyplacených částek v souladu s odstavcem 5 tohoto článku;
b)
zaručení práva na řádnou správu a práva na přístup k dokumentům uvedených v odstavci 5 tohoto článku.
9. Domnívá-li se Komise v návaznosti na doporučení výboru nebo z vlastního podnětu, že použití nástrojů a opatření k řešení krize neodpovídá kritériím, na jejichž základě bylo přijato její původní rozhodnutí podle odstavce 3, může takové rozhodnutí přezkoumat a vhodným způsobem je upravit.
10. Odchylně od odstavce 3 může Rada na žádost členského státu jednomyslně rozhodnout, že použití fondu je slučitelné s vnitřním trhem, odůvodňují-li takové rozhodnutí mimořádné okolnosti. Nevyjádří-li se však Rada do sedmi dnů od podání této žádosti, rozhodne věc Komise.
11. Zúčastněné členské státy zajistí, aby jejich vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize měly pravomoci nezbytné k zajištění plnění podmínek stanovených v rozhodnutí Komise podle odstavce 3 a ke zpětnému získání neoprávněně vyplacených částek v souladu s rozhodnutím Komise podle odstavce 5.
Článek 20
Oceňování pro účely řešení krize
1. Před přijetím rozhodnutí o opatření k řešení krize nebo o výkonu pravomoci k odpisu nebo konverzi příslušných kapitálových nástrojů výbor zajistí, aby osoba nezávislá na jakémkoli veřejném orgánu, včetně výboru a vnitrostátního orgánu příslušného k řešení krize, a na dotčeném subjektu provedla poctivé, obezřetné a realistické ocenění aktiv a závazků subjektu uvedeného v článku 2.
2. S výhradou odstavce 15, pokud jsou splněny veškeré požadavky stanovené v odstavcích 1 a 4 až 9, považuje se toto ocenění za konečné.
3. Pokud nezávislé ocenění podle odstavce 1 tohoto článku není možné, může výbor provést prozatímní ocenění aktiv a závazků subjektu uvedeného v článku 2 v souladu s odstavcem 10 tohoto článku.
4. Cílem ocenění je posoudit hodnotu aktiv a závazků subjektu uvedeného v článku 2, jenž splňuje podmínky zahájení řešení krize podle článků 16 a 18.
5. Účelem ocenění je:
a)
poskytnout informace ke zjištění, zda jsou splněny podmínky zahájení řešení krize nebo podmínky pro odpis nebo konverzi kapitálových nástrojů;
b)
jsou-li podmínky zahájení řešení krize splněny, poskytnout informace k rozhodnutí o vhodném opatření k řešení krize, které má být ve vztahu k subjektu uvedenému v článku 2 přijato;
c)
je-li vykonána pravomoc k odpisu nebo konverzi příslušných kapitálových nástrojů, poskytnout informace k rozhodnutí o rozsahu zrušení nebo naředění nástrojů účasti a rozsahu odpisu nebo konverze příslušných kapitálových nástrojů;
d)
je-li použit nástroj rekapitalizace z vnitřních zdrojů, poskytnout informace k rozhodnutí o rozsahu odpisu nebo konverze způsobilých závazků;
e)
je-li použit nástroj překlenovací instituce nebo nástroj oddělení aktiv, poskytnout informace k rozhodnutí o aktivech, právech, závazcích nebo nástrojích účasti, které mají být převedeny, a rozhodnutí o hodnotě jakéhokoli protiplnění, které má být vyplaceno instituci v režimu řešení krize nebo případně vlastníkům nástrojů účasti;
f)
je-li použit nástroj převodu činnosti, poskytnout informace k rozhodnutí o aktivech, právech, závazcích nebo nástrojích účasti, které mají být převedeny, a tomu, aby výbor porozuměl, co představuje obchodní podmínky pro účely čl. 24 odst. 2 písm. b);
g)
ve všech případech zajistit, aby v okamžiku použití nástrojů k řešení krize nebo výkonu pravomoci k odpisu nebo konverzi příslušných kapitálových nástrojů byly plně uznány veškeré ztráty spojené s aktivy subjektu uvedeného v článku 2.
6. Aniž je případně dotčen rámec Unie pro státní podporu, musí ocenění vycházet z obezřetných předpokladů, včetně poměrů neplnění a závažnosti ztrát. Ocenění nesmí předpokládat žádné potenciální budoucí poskytnutí mimořádné veřejné finanční podpory, nouzové poskytnutí likvidity centrální bankou ani jakékoli poskytnutí likvidity centrální bankou subjektu uvedenému v článku 2 za nestandardních podmínek, pokud jde o zajištění, obsah a úrokové sazby, počínaje okamžikem, kdy je přijato opatření k řešení krize nebo je vykonána pravomoc k odpisu nebo konverzi příslušných kapitálových nástrojů. Ocenění dále zohlední skutečnost, že pokud je použit jakýkoli nástroj k řešení krize:
a)
výbor může v souladu s čl. 22 odst. 6 od instituce v režimu řešení krize získat zpět veškeré přiměřené, řádně vynaložené výdaje;
b)
fond může účtovat úroky nebo poplatky ve vztahu k úvěrům nebo zárukám poskytnutým instituci v režimu řešení krize v souladu s článkem 76.
7. Ocenění doplní následující informace uvedené v účetních knihách a evidenci subjektu uvedeného v článku 2:
a)
aktuální rozvaha a zpráva o finanční pozici subjektu uvedeného v článku 2;
b)
analýza a odhad účetní hodnoty aktiv;
c)
seznam dlužných rozvahových a podrozvahových závazků uvedených v knihách a záznamech subjektu uvedeného v článku 2 s uvedením příslušných úvěrů a priority pohledávek podle článku 17.
8. Ve vhodných případech mohou být informace uvedené v odst. 7 písm. b) tohoto článku k rozhodnutím uvedeným v odst. 5 písm. e) a f) tohoto článku doplněny analýzou a oceněním tržní hodnoty aktiv a závazků subjektu uvedeného v článku 2 na základě tržní hodnoty.
9. V ocenění se uvede rozdělení věřitelů do tříd podle priority pohledávek uvedené v článku 17 a odhad zacházení, jakého by se podle očekávání každé třídě akcionářů a věřitelů dostalo, kdyby byl subjekt uvedený v článku 2 likvidován v běžném úpadkovém řízení. Tímto oceněním není dotčeno uplatňování zásady, že žádný věřitel se nesmí dostat do méně výhodného postavení, podle čl. 15 odst. 1 písm. g).
10. Pokud v důsledku naléhavosti okolností daného případu není možné dodržet požadavky stanovené v odstavcích 7 a 9, nebo se použije odstavec 3, provede se prozatímní ocenění. Toto prozatímní ocenění musí splňovat požadavky odstavce 4, a pokud je to za daných okolností přiměřeně proveditelné, i požadavky odstavců 1, 7 a 9.
Prozatímní ocenění uvedené v prvním pododstavci tohoto odstavce zahrnuje náležitě odůvodněnou rezervu na dodatečné ztráty.
11. Ocenění, které nesplňuje veškeré požadavky stanovené v odstavcích 1 a 4 až 9, se považuje za prozatímní, dokud nezávislá osoba uvedená v odstavci 1 neprovede ocenění, které je plně v souladu s veškerými požadavky podle uvedených odstavců. Uvedené konečné následné ocenění se provede, jakmile je to uskutečnitelné. Může být provedeno buď odděleně od ocenění podle odstavců 16, 17 a 18, nebo současně s ním a touž nezávislou osobou, avšak jde o dvě různá ocenění.
Účelem konečného následného ocenění je:
a)
zajistit, aby veškeré ztráty spojené s aktivy subjektu uvedeného v článku 2 byly plně uznány v účetních knihách daného subjektu;
b)
poskytnout informace k rozhodnutí o zvýšení hodnoty pohledávek věřitelů nebo o zvýšení hodnoty hrazeného protiplnění v souladu s odstavcem 12 tohoto článku.
12. Je-li odhad čisté hodnoty aktiv subjektu uvedeného v článku 2 podle konečného následného ocenění vyšší než odhad čisté hodnoty aktiv daného subjektu podle prozatímního ocenění, výbor může od vnitrostátního orgánu příslušného k řešení krize požadovat, aby:
a)
vykonal svou pravomoc zvýšit hodnotu pohledávek věřitelů nebo vlastníků příslušných kapitálových nástrojů, které byly odepsány v rámci nástroje rekapitalizace z vnitřních zdrojů;
b)
uložil překlenovací instituci nebo společnosti pro správu aktiv, aby ve vztahu k aktivům, právům nebo závazkům uhradily další protiplnění instituci v režimu řešení krize nebo případně ve vztahu k nástrojům účasti jejich vlastníkům.
13. Bez ohledu na odstavec 1 se prozatímní ocenění provedené v souladu s odstavci 10 a 11 považuje za platný základ pro rozhodování výboru o opatřeních k řešení krize, včetně vydání pokynu vnitrostátním orgánům příslušným k řešení krize k převzetí kontroly nad institucí v selhání, nebo o výkonu pravomoci k odpisu nebo konverzi příslušných kapitálových nástrojů.
14. Výbor zavede a udržuje mechanismy zajišťující, že se posouzení pro použití nástroje rekapitalizace z vnitřních zdrojů podle článku 27 a ocenění uvedené v odstavcích 1 až 15 tohoto článku zakládají na informacích o aktivech a závazcích instituce v režimu řešení krize, jež jsou tak aktuální a komplexní, jak je přiměřeně možné.
15. Ocenění je nedílnou součástí rozhodnutí o použití nástroje k řešení krize nebo o výkonu pravomoci k řešení krize nebo rozhodnutí o výkonu pravomoci k odpisu nebo konverzi kapitálových nástrojů. Samotné ocenění nepodléhá soudnímu přezkumu, ale může být přezkoumáno soudem společně s rozhodnutím výboru.
16. Aby se vyhodnotilo, zda by se akcionářům a věřitelům dostalo lepšího zacházení, pokud by instituce v režimu řešení krize vstoupila do běžného úpadkového řízení, zajistí výbor, aby po provedení jednoho nebo více opatření k řešení krize bylo co nejdříve provedeno ocenění nezávislou osobou uvedenou v odstavci 1. Toto ocenění se odlišuje od ocenění prováděného podle odstavců 1 až 15.
17. Ocenění uvedené v odstavci 16 určí:
a)
zacházení, jehož by se dostalo akcionářům a věřitelům, nebo příslušným systémům pojištění vkladů, pokud by instituce v režimu řešení krize, ve vztahu k níž bylo provedeno jedno nebo více opatření k řešení krize, vstoupila do běžného úpadkového řízení v okamžiku přijetí rozhodnutí o opatření k řešení krize;
b)
skutečné zacházení, kterého se akcionářům a věřitelům dostalo v rámci řešení krize instituce v režimu řešení krize; a
c)
zda existuje rozdíl mezi zacházením podle písmene a) tohoto odstavce a zacházením podle písmene b) tohoto odstavce.
18. Ocenění uvedené v odstavci 16:
a)
předpokládá, že by instituce v režimu řešení krize, ve vztahu k níž bylo provedeno jedno nebo více opatření k řešení krize, vstoupila do běžného úpadkového řízení v okamžiku přijetí rozhodnutí o opatřeních k řešení krize;
b)
předpokládá, že nebyla provedena opatření k řešení krize;
c)
odhlédne od jakéhokoli poskytnutí mimořádné veřejné finanční podpory instituci v režimu řešení krize.
Článek 21
Odpis a konverze kapitálových nástrojů
1. Výbor vykoná pravomoc k odpisu nebo konverzi příslušných kapitálových nástrojů v rámci postupu podle článku 18 ve vztahu k subjektům a skupinám uvedeným v čl. 7 odst. 2 a k subjektům a skupinám uvedeným v čl. 7 odst. 4 písm. b) a odst. 5, pokud jsou splněny podmínky pro uplatnění zmíněných ustanovení, pouze jestliže na svém výkonném zasedání po obdržení sdělení podle druhého pododstavce tohoto odstavce nebo z vlastního podnětu dospěje k závěru, že je splněna jedna nebo více těchto podmínek:
a)
bylo zjištěno, že podmínky zahájení řešení krize stanovené v článcích 16 a 18 byly splněny předtím, než byla přijata jakákoli opatření k řešení krize;
b)
subjekt již nebude životaschopný, pokud se příslušné kapitálové nástroje neodepíší nebo nekonvertují na vlastní kapitál;
c)
v případě příslušných kapitálových nástrojů vydaných dceřiným podnikem, jestliže jsou tyto kapitálové nástroje uznány pro účely splnění požadavků na kapitál na individuálním i na konsolidovaném základě, nebude již skupina životaschopná, pokud nebude ve vztahu k uvedeným nástrojům vykonána pravomoc k odpisu či konverzi;
d)
v případě příslušných kapitálových nástrojů vydaných na úrovni mateřského podniku, jestliže jsou tyto kapitálové nástroje uznány pro účely splnění požadavků na kapitál na individuálním základě na úrovni mateřského podniku nebo na konsolidovaném základě, nebude již skupina životaschopná, pokud nebude ve vztahu k uvedeným nástrojům vykonána pravomoc k odpisu či konverzi;
e)
subjekt nebo skupina vyžadují mimořádnou veřejnou finanční podporu s výjimkou případů, kdy nastane některá z okolností uvedených v čl. 18 odst. 4 písm. d) bodě iii).
Posouzení splnění podmínek uvedených v prvním pododstavci písm. a), c) a d) tohoto odstavce provede ECB po konzultaci s výborem. Výbor rovněž může toto posouzení provést na svém výkonném zasedání.
2. Posouzení životaschopnosti subjektu či skupiny může výbor na svém výkonném zasedání provést teprve poté, co ECB informoval o svém úmyslu, a pouze pokud ECB do tří kalendářních dnů od obdržení této informace neprovede dané posouzení sama. ECB poskytne bezodkladně výboru všechny relevantní informace, o které výbor za účelem svého posouzení požádá.
3. Pro účely odstavce 1 tohoto článku se má za to, že subjekt uvedený v článku 2 nebo skupina již nejsou životaschopné pouze v případě, že jsou splněny obě tyto podmínky:
a)
subjekt nebo skupina jsou v selhání nebo je jejich selhání pravděpodobné;
b)
s ohledem na časové možnosti a další relevantní okolnosti neexistuje přiměřená vyhlídka na to, že by selhání daného subjektu nebo skupiny v přiměřené lhůtě zabránila samostatně nebo společně s opatřeními k řešení krize opatření jiná než opatření k odpisu nebo konverzi příslušných kapitálových nástrojů, včetně alternativních opatření soukromého sektoru nebo orgánů dohledu (včetně opatření včasného zásahu).
4. Pro účely odst. 3 písm. a) tohoto článku se má za to, že subjekt je v selhání nebo je jeho selhání pravděpodobné, nastane-li jedna nebo více okolností uvedených v čl. 18 odst. 4.
5. Pro účely odst. 3 písm. a) se má za to, že skupina je v selhání nebo je její selhání pravděpodobné, pokud porušuje konsolidované obezřetnostní požadavky způsobem, který by odůvodnil opatření ze strany ECB nebo vnitrostátního příslušného orgánu, nebo existují objektivní skutečnosti podporující závěr, že skupina uvedené požadavky poruší v blízké budoucnosti, a to mimo jiné z toho důvodu, že jí vznikly nebo pravděpodobně vzniknou ztráty, které vyčerpají celý její kapitál nebo jeho významnou část.
6. Příslušný kapitálový nástroj vydaný dceřiným podnikem se neodepíše podle čl. 59 odst. 3 písm. c) směrnice 2014/59/EU ve větším rozsahu ani nekonvertuje za horších podmínek, než by tomu bylo v případě odpisu nebo konverze kapitálových nástrojů na úrovni mateřského podniku, které mají stejné pořadí.
7. Jsou-li splněny jedna nebo více podmínek uvedených v odstavci 1 tohoto článku, určí výbor jednající v rámci postupu podle článku 18, zda mají být pravomoci k odpisu nebo konverzi příslušných kapitálových nástrojů vykonány samostatně nebo postupem podle článku 18 společně s opatřeními k řešení krize.
8. Pokud výbor jednající v rámci postupu podle článku 18 tohoto nařízení zjistí, že jedna nebo více podmínek uvedených v odstavci 1 tohoto článku jsou splněny, ale že podmínky zahájení řešení krize v souladu s čl. 18 odst. 1 tohoto nařízení splněny nejsou, vydá vnitrostátním orgánům příslušným k řešení krize bezodkladně pokyn k výkonu pravomocí k odpisu nebo konverzi v souladu s články 59 a 60 směrnice 2014/59/EU.
Výbor zajistí, aby předtím, než vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize pravomoc k odpisu nebo konverzi příslušných kapitálových nástrojů vykonají, bylo provedeno v souladu s čl. 20 odst. 1 až 15 ocenění aktiv a závazků subjektu uvedeného v článku 2 nebo skupiny. Toto ocenění vytvoří základ pro výpočet odpisu, který se má použít na příslušné kapitálové nástroje v zájmu absorpce ztrát, a pro úroveň konverze, která se má uplatnit na příslušné kapitálové nástroje v zájmu rekapitalizace subjektu uvedeného v článku 2 nebo skupiny.
9. Jsou-li jedna nebo více podmínek uvedených v odstavci 1 tohoto článku splněny a podmínky stanovené v čl. 18 odst. 1 jsou splněny rovněž, použije se postup stanovený v čl. 18 odst. 6, 7 a 8.
10. Výbor zajistí, aby vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize bezodkladně vykonaly pravomoci k odpisu či konverzi v souladu s pořadím pohledávek podle článku 17 a způsobem, který vede k těmto výsledkům:
a)
položky kmenového kapitálu tier 1 se snižují jako první úměrně ke ztrátám a až do své plné výše;
b)
jistina nástrojů vedlejšího kapitálu tier 1 se odepíše nebo konvertuje na nástroje kmenového kapitálu tier 1 nebo obojí, a to v rozsahu požadovaném pro dosažení účelu řešení krize uvedeného v článku 14 nebo až do plné výše příslušných kapitálových nástrojů, podle toho, která hodnota je nižší;
c)
jistina nástrojů kapitálu tier 2 se odepíše nebo konvertuje na nástroje kmenového kapitálu tier 1 nebo obojí, a to v rozsahu požadovaném pro dosažení účelu řešení krize uvedeného v článku 14 nebo až do plné výše příslušných kapitálových nástrojů, podle toho, která hodnota je nižší.
11. Vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize plní pokyny výboru a vykonávají odpis nebo konverzi příslušných kapitálových nástrojů v souladu s článkem 29.
Článek 22
Obecné zásady pro nástroje k řešení krize
1. Rozhodne-li se výbor použít nástroj k řešení krize na subjekt nebo skupinu uvedené v čl. 7 odst. 2 nebo na subjekt nebo skupinu uvedené v čl. 7 odst. 4 písm. b) a odst. 5, pokud jsou splněny podmínky pro uplatnění zmíněných ustanovení, a toto opatření k řešení krize by mělo za následek ztráty, které by nesli věřitelé, nebo konverzi jejich pohledávek, vydá vnitrostátním orgánům příslušným k řešení krize pokyn k výkonu pravomoci k odpisu a konverzi příslušných kapitálových nástrojů podle článku 21 bezprostředně před použitím nástroje k řešení krize nebo současně s jeho použitím.
2. Nástroje k řešení krize uvedené v čl. 18 odst. 6 písm. b) jsou:
a)
nástroj převodu činnosti;
b)
nástroj překlenovací instituce;
c)
nástroj oddělení aktiv;
d)
nástroj rekapitalizace z vnitřních zdrojů.
3. Při přijímání programu řešení krize uvedeného v čl. 18 odst. 6 výbor zohlední:
a)
aktiva a závazky instituce v režimu řešení krize na základě ocenění podle článku 20;
b)
likviditu instituce v režimu řešení krize;
c)
prodejnost franšízové hodnoty instituce v režimu řešení krize vzhledem ke konkurenčním a hospodářským podmínkám na trhu;
d)
čas, který je k dispozici.
4. Nástroje k řešení krize se použijí v souladu se zásadami řešení krize uvedenými v článku 15 k dosažení účelu řešení krize uvedeného v článku 14. Lze je použít jednotlivě nebo je jakkoli kombinovat, s výjimkou nástroje oddělení aktiv, který lze použít pouze současně s jiným nástrojem k řešení krize.
5. Pokud jsou nástroje k řešení krize uvedené v odst. 2 písm. a) nebo b) tohoto článku použity pouze k částečnému převodu aktiv, práv nebo závazků instituce v režimu řešení krize, zbytková část subjektu uvedeného v článku 2, z něhož byly aktiva, práva nebo závazky převedeny, se likviduje v běžném úpadkovém řízení.
6. Výbor může získat zpět veškeré přiměřené výdaje řádně vynaložené v souvislosti s použitím nástrojů či pravomocí k řešení krize, a to jedním nebo více z těchto způsobů:
a)
jakožto odpočet od jakéhokoli protiplnění, které příjemce hradí instituci v režimu řešení krize nebo případně vlastníkům nástrojů účasti;
b)
od instituce v režimu řešení krize, jakožto přednostní věřitel; nebo
c)
z výnosů dosažených v důsledku ukončení provozu překlenovací instituce nebo společnosti pro správu aktiv, jakožto přednostní věřitel.
Veškeré výnosy, které vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize získají v souvislosti s použitím fondu, se vyplácejí výboru.
Článek 23
Program řešení krize
Program řešení krize přijatý výborem podle článku 18 stanoví v souladu s jakýmkoli rozhodnutím o státní podpoře nebo o podpoře z fondu podrobnosti nástrojů k řešení krize, které se mají použít na instituci v režimu řešení krize, alespoň pokud jde o opatření uvedená v čl. 24 odst. 2, čl. 25 odst. 2, čl. 26 odst. 2 a čl. 27 odst. 1, která mají v souladu s příslušnými ustanoveními směrnice 2014/59/EU, jak je provedena ve vnitrostátním právu, uplatnit vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize, a určí konkrétní částky a účely, na které se fond použije.
Program řešení krize uvádí opatření k řešení krize, jež by měl přijmout výbor ve vztahu k mateřskému podniku v Unii nebo ke konkrétním subjektům skupiny usazeným v zúčastněných členských státech, s cílem splnit účel a zásady řešení krize uvedené v článcích 14 a 15.
Při přijímání programu řešení krize zohledňují výbor, Rada a Komise plán řešení krize uvedený v článku 8 a postupují podle něj, pokud s ohledem na okolnosti daného případu výbor neshledá, že účelu řešení krize bude účinněji dosaženo prostřednictvím opatření, která v plánu řešení krize stanovena nejsou.
V průběhu řešení krize může výbor vzhledem k okolnostem případu program řešení krize podle potřeby změnit a aktualizovat. Na změny a aktualizace se vztahuje postup stanovený v článku 18.
Program řešení krize navíc případně stanoví, že vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize jmenují zvláštního správce instituce v režimu řešení krize podle článku 35 směrnice 2014/59/EU. Výbor může stanovit jmenování stejného zvláštního správce pro všechny subjekty, které patří do skupiny, pokud je to nutné, aby se usnadnila řešení napravující finanční zdraví dotčených subjektů.
Článek 24
Nástroj převodu činnosti
1. V rámci programu řešení krize se nástroj převodu činnosti kupujícímu, jenž není překlenovací institucí, skládá z převodu:
a)
nástrojů účasti vydaných institucí v režimu řešení krize nebo
b)
veškerých nebo jakýchkoli aktiv, práv nebo závazků instituce v režimu řešení krize. 2.
2. Ve vztahu k nástroji převodu činnosti program řešení krize stanoví:
a)
nástroje, aktiva, práva a závazky, jež mají být převedeny vnitrostátním orgánem příslušným k řešení krize, v souladu s čl. 38 odst. 1 a 7 až 11 směrnice 2014/59/EU;
b)
obchodní podmínky, které zohledňují okolnosti, náklady a výdaje vzniklé v procesu řešení krize, kterými se řídí převod uskutečňovaný vnitrostátním orgánem příslušným k řešení krize v souladu s čl. 38 odst. 2, 3 a 4 směrnice 2014/59/EU;
c)
zda může být pravomoc k převodu vykonána vnitrostátním orgánem příslušným k řešení krize v souladu s čl. 38 odst. 5 a 6 směrnice 2014/59/EU více než jednou;
d)
opatření pro uvedení na trh, jež přijímá vnitrostátní orgán příslušný k řešení krize ve vztahu k uvedenému subjektu nebo uvedeným nástrojům, aktivům, právům a závazkům v souladu s čl. 39 odst. 1 a 2 směrnice 2014/59/EU;
e)
zda by splnění uvedených požadavků pro uvedení na trh ze strany vnitrostátního orgánu příslušného k řešení krize pravděpodobně ohrozilo dosažení účelu řešení krize podle odstavce 3 tohoto článku.
3. Výbor použije nástroj převodu činnosti, aniž by splnil požadavky pro uvedení na trh podle odst. 2 písm. e), pokud shledá, že by splnění uvedených požadavků pravděpodobně ohrozilo jeden nebo více účelů řešení krize, a zejména pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
domnívá se, že existuje podstatné ohrožení finanční stability, způsobené nebo zhoršené selháním nebo pravděpodobným selháním instituce v režimu řešení krize, a
b)
domnívá se, že by splnění uvedených požadavků pravděpodobně oslabilo účinnost nástroje převodu činnosti při řešení tohoto ohrožení nebo dosažení účelu řešení krize uvedeného v čl. 14 odst. 2 písm. b).
Článek 25
Nástroj překlenovací instituce
1. V rámci programu řešení krize se nástroj překlenovací instituce skládá z převodu na překlenovací instituci, jehož předmětem jsou:
a)
nástroje účasti vydané jednou nebo více institucemi v režimu řešení krize; nebo
b)
veškerá nebo jakákoli aktiva, práva nebo závazky jedné nebo více institucí v režimu řešení krize.
2. Ve vztahu k nástroji překlenovací instituce program řešení krize stanoví:
a)
nástroje, aktiva, práva a závazky, jež mají být převedeny na překlenovací instituci vnitrostátním orgánem příslušným k řešení krize v souladu čl. 40 odst. 1 až 12 směrnice 2014/59/EU;
b)
opatření přijatá vnitrostátním orgánem příslušným k řešení krize v souladu s čl. 41 odst. 1, 2 a 3 a odst. 5 až 9 směrnice 2014/59/EU, jež se týkající zřízení, provozu a ukončení činnosti překlenovací instituce;
c)
opatření pro uvedení na trh, jež přijímá vnitrostátní orgán příslušný k řešení krize ve vztahu k překlenovací instituci nebo uvedeným aktivům či závazkům podle čl. 41 odst. 4 směrnice 2014/59/EU.
3. Výbor zajistí, aby celková hodnota závazků převedených na překlenovací instituci vnitrostátním orgánem příslušným k řešení krize nepřekročila celkovou hodnotu práv a aktiv převedených z instituce v režimu řešení krize nebo poskytnutých z jiných zdrojů.
Článek 26
Nástroj oddělení aktiv
1. V rámci programu řešení krize se nástroj oddělení aktiv skládá z převodu aktiv, práv nebo závazků instituce v režimu řešení krize nebo překlenovací instituce na jednu nebo více společností pro správu aktiv.
2. Ve vztahu k nástroji oddělení aktiv program řešení krize stanoví:
a)
aktiva, práva a závazky, jež mají být převedeny vnitrostátním orgánem příslušným k řešení krize na společnost pro správu aktiv podle čl. 42 odst. 1 až 5 a 8 až 13 směrnice 2014/59/EU;
b)
protiplnění, za které má vnitrostátní orgán příslušný k řešení krize převést aktiva, práva a závazky na společnost pro správu aktiv v souladu se zásadami stanovenými v článku 20 tohoto nařízení, s čl. 42 odst. 7 směrnice 2014/59/EU a s rámcem Unie pro státní podporu.
První pododstavec písm. b) tohoto odstavce nebrání tomu, aby uvedené protiplnění mělo nominální nebo zápornou hodnotu.
Článek 27
Nástroj rekapitalizace z vnitřních zdrojů
1. Nástroj rekapitalizace z vnitřních zdrojů lze použít pro kterýkoli z těchto účelů:
a)
rekapitalizaci subjektu uvedeného v článku 2 tohoto nařízení, jenž splňuje podmínky zahájení řešení krize, v rozsahu dostatečném k obnovení jeho schopnosti splnit podmínky pro povolení (v míře, v jaké se tyto podmínky na daný subjekt vztahují) a pokračovat v činnostech, pro něž má povolení podle směrnice 2013/36/EU nebo směrnice 2014/65/EU, je-li daný subjekt povolen podle uvedených směrnic, a k udržení dostatečné důvěry trhu v tuto instituci nebo subjekt;
b)
konverzi na kapitál nebo snížení jistiny dluhů nebo dluhových nástrojů, které jsou převáděny:
i)
na překlenovací instituci s cílem zajistit uvedené překlenovací instituci kapitál nebo
ii)
v rámci nástroje převodu činnosti nebo nástroje oddělení aktiv.
Ve vztahu k nástroji rekapitalizace z vnitřních zdrojů programu řešení krize stanoví:
a)
celkovou částku, která musí být odepsána ze způsobilých závazků nebo konvertována, v souladu s odstavcem 13 tohoto článku;
b)
závazky, jež lze podle odstavců 5 až 14 tohoto článku vyloučit;
c)
cíle a minimální obsah plánu reorganizace podnikatelské činnosti, jenž má být předložen podle odstavce 16 tohoto článku.
2. Nástroj rekapitalizace z vnitřních zdrojů lze použít pro účely uvedené v odst. 1 písm. a), pouze pokud existuje přiměřená vyhlídka, že použitím tohoto nástroje společně s dalšími relevantními opatřeními, včetně opatření uskutečněných v souladu s plánem reorganizace podnikatelské činnosti podle odstavce 16, se vedle dosažení příslušných účelů řešení krize obnoví finanční zdraví a dlouhodobá životaschopnost dotčeného subjektu.
Nejsou-li podmínky stanovené v prvním pododstavci tohoto odstavce splněny, použije se kterýkoli z nástrojů k řešení krize uvedených v čl. 22 odst. 2 písm. a), b) a c) a případně nástroj rekapitalizace z vnitřních zdrojů uvedený v písmeni d) uvedeného odstavce.
3. Odpis nebo konverzi nelze provést ve vztahu k těmto závazkům, ať se řídí právem členského státu nebo třetí země:
a)
pojištěným vkladům;
b)
zajištěným závazkům včetně krytých dluhopisů a závazků v podobě finančních nástrojů používaných pro účely zajištění, které tvoří nedílnou součást krycího portfolia a které jsou podle vnitrostátního práva zajištěny podobným způsobem jako kryté dluhopisy;
c)
veškerým závazkům vzniklým v důsledku toho, že instituce nebo subjekt uvedené v článku 2 tohoto nařízení mají v držení aktiva nebo finanční prostředky klientů, včetně aktiv nebo finančních prostředků klientů držených jménem SKIPCP ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice 2009/65/ES nebo alternativních investičních fondů ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU (17), pokud je tento klient chráněn příslušným insolvenčním právem;
d)
veškerým závazkům vzniklým v důsledku fiduciárního vztahu mezi subjektem uvedeným v článku 2 (jako fiduciárním zmocněncem) a jinou osobou (jako oprávněným), vztahuje-li se na takového oprávněného ochrana podle příslušného insolvenčního nebo občanského práva;
e)
závazkům s původní splatností kratší než sedm dní vůči institucím jiným než subjektům, které jsou součástí stejné skupiny;
f)
závazkům se zbytkovou dobou splatnosti kratší než sedm dní vůči systémům nebo provozovatelům systémů určeným podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/26/ES (18) nebo jejich účastníkům a vznikajícím z účasti v takovém systému;
g)
závazkům vůči kterémukoli z těchto subjektů:
i)
zaměstnanci, ve vztahu ke splatné mzdě, důchodovým dávkám nebo jiné pevné odměně, s výjimkou pohyblivé složky odměny, která není regulována kolektivní smlouvou;
ii)
obchodnímu věřiteli, vzniklým na základě poskytování zboží nebo služeb instituci nebo subjektu uvedeným v článku 2, nezbytných pro každodenní fungování jejich operací, včetně IT služeb, energií a pronájmu, obsluhy a údržby prostor;
iii)
daňovým orgánům a orgánům sociálního zabezpečení, pokud jsou tyto závazky podle příslušného práva prioritní;
iv)
systémům pojištění vkladů vzniklým z příspěvků splatných v souladu se směrnicí 2014/49/EU.
První pododstavec písm. g) bod i) tohoto odstavce se nepoužije na pohyblivou složku odměny osob podstupujících podstatné riziko, jak jsou uvedeny v čl. 92 odst. 2 směrnice 2013/36/EU.
4. Oblast působnosti nástroje rekapitalizace z vnitřních zdrojů uvedená v odstavci 3 tohoto článku nebrání ve vhodných případech výkonu pravomoci k rekapitalizaci z vnitřních zdrojů ve vztahu k jakékoli části zajištěného závazku nebo závazku, pro nějž bylo poskytnuto zajištění, přesahující hodnotu aktiv, zástavy nebo zajištění, vůči nimž je zajištěn, nebo k jakékoli výši vkladu, která přesahuje limit pojištění stanovený v článku 6 směrnice 2014/49/EU.
Výbor zajistí, aby všechna zajištěná aktiva související s krycím portfoliem krytých dluhopisů zůstala nedotčena, oddělena a s dostatečným financováním.
Aniž jsou dotčena pravidla pro velkou expozici v nařízení (EU) č. 575/2013 a směrnici 2013/36/EU, výbor s cílem zajistit způsobilost subjektů a skupin k řešení krize vydá vnitrostátním orgánům příslušným k řešení krize pokyn, aby omezily v souladu s čl. 10 odst. 11 písm. b) tohoto nařízení rozsah, v jakém jiné instituce drží závazky způsobilé pro nástroj rekapitalizace z vnitřních zdrojů, s výjimkou závazků v držení subjektů, které jsou součástí stejné skupiny.
5. Za výjimečných okolností lze při použití nástroje rekapitalizace z vnitřních zdrojů vyloučit nebo zčásti vyloučit z výkonu pravomocí k odpisu nebo konverzi některé závazky, jestliže:
a)
bez ohledu na úsilí, které relevantní vnitrostátní orgán příslušný k řešení krize v dobré víře vynaložil, není možné daný závazek rekapitalizovat z vnitřních zdrojů v přiměřené době;
b)
vyloučení je nezbytně nutné a přiměřené k zajištění kontinuity zásadních funkcí a hlavních linií podnikání tak, aby zůstala zachována schopnost instituce v režimu řešení krize pokračovat v klíčových operacích, službách a transakcích;
c)
vyloučení je nezbytně nutné a přiměřené pro zabránění rozsáhlému šíření krize, zejména pokud jde o způsobilé vklady fyzických osob a mikropodniků a malých a středních podniků, které by vážně narušilo fungování finančních trhů, včetně infrastruktur finančních trhů, způsobem, jenž by mohl těžce poškodit hospodářství členského státu nebo Unie; nebo
d)
použití nástroje rekapitalizace z vnitřních zdrojů na tyto závazky by vedlo k takovému snížení hodnoty, že by ztráty na straně jiných věřitelů byly vyšší, než kdyby tyto závazky byly z rekapitalizace vyloučeny.
V případě vyloučení nebo částečného vyloučení způsobilého závazku nebo třídy způsobilých závazků podle tohoto odstavce je možné s ohledem na takové vyloučení zvýšit úroveň odpisu nebo konverze jiných způsobilých závazků, pokud úroveň odpisu a konverze uplatněná u jiných způsobilých závazků dodržuje zásadu stanovenou v čl. 15 odst. 1 písm. g).
6. V případě, že dojde k vyloučení nebo částečnému vyloučení způsobilého závazku nebo třídy způsobilých závazků podle odstavce 5 a ztráty, které by byly těmito závazky neseny, nebyly plně přeneseny na jiné věřitele, může fond poskytnout instituci v režimu řešení krize příspěvek na jeden nebo oba z těchto účelů:
a)
na krytí jakýchkoli ztrát, které nebyly absorbovány způsobilými závazky, a na obnovení čisté hodnoty aktiv instituce v režimu řešení krize na nulu v souladu s odst. 13 prvním pododstavcem písm. a);
b)
na nákup nástrojů účasti nebo kapitálových nástrojů v instituci v režimu řešení krize za účelem její rekapitalizace v souladu s odst. 13 prvním pododstavcem písm. b).
7. Fond může příspěvek podle odstavce 6 poskytnout pouze tehdy, pokud:
a)
akcionáři, držitelé příslušných kapitálových nástrojů a jiných způsobilých závazků přispěli odpisem, konverzí nebo jinak k absorpci ztrát a rekapitalizaci v rozsahu nejméně 8 % celkových závazků včetně kapitálu instituce v režimu řešení krize, přičemž se vychází z ocenění v souladu s čl. 20 odst. 1 až 15 provedeného k okamžiku přijetí opatření k řešení krize; a
b)
příspěvek fondu není vyšší než 5 % celkových závazků včetně kapitálu instituce v režimu řešení krize na základě ocenění v souladu s čl. 20 odst. 1 až 15 provedeného k okamžiku přijetí opatření k řešení krize.
8. Příspěvek fondu uvedený v odstavci 7 tohoto článku může být financován:
a)
částkou, kterou má fond k dispozici a která byla získána z příspěvků subjektů uvedených v článku 2 tohoto nařízení v souladu s pravidly stanovenými ve směrnici 2014/59/EU a v čl. 67 odst. 4 a článcích 70 a 71 tohoto nařízení;
b)
nejsou-li částky podle písmene a) tohoto odstavce dostačující, částkami získanými z alternativních finančních prostředků v souladu s články 73 a 74 tohoto nařízení.
9. Za mimořádných okolností může být usilováno o další financování z alternativních zdrojů poté, co:
a)
bylo dosaženo 5 % limitu stanoveného v odst. 7 písm. b) a
b)
byly plně odepsány nebo konvertovány veškeré nezajištěné nepřednostní závazky jiné než způsobilé vklady.
10. Jsou-li splněny podmínky stanovené v odst. 9 písm. a) a b) tohoto článku, lze poskytnout alternativně nebo navíc příspěvek ze zdrojů, které byly získány z příspěvků předem v souladu s článkem 70, ale které nebyly dosud použity.
11. Pro účely tohoto nařízení se nepoužije čl. 44 odst. 8 směrnice 2014/59/EU.
12. Při přijímání rozhodnutí podle odstavce 5 se náležité zohlední:
a)
zásada, že ztráty by měli nést v první řadě akcionáři a dále pak obecně věřitelé instituce v režimu řešení krize v pořadí podle jejich priority;
b)
schopnost absorbovat ztráty, která by instituci v režimu řešení krize zůstala v případě, že by daný závazek nebo třída závazků byly vyloučeny; a
c)
potřeba udržet přiměřené zdroje k financování řešení krize.
13. Výbor na základě ocenění v souladu s požadavky podle čl. 20 odst. 1 až 15 posoudí celkovou částku:
a)
případných způsobilých závazků, která musí být odepsána, aby byla čistá hodnota aktiv instituce v režimu řešení krize rovna nule; a
b)
případných způsobilých závazků, která musí být konvertována na akcie nebo na jiné druhy kapitálových nástrojů, aby byl obnoven poměr kmenového kapitálu tier 1 buď:
i)
instituce v režimu řešení krize; nebo
ii)
překlenovací instituce.
Posouzením uvedeným v prvním pododstavci tohoto odstavce se stanoví částka, v níž musí být způsobilé závazky odepsány nebo konvertovány, aby se obnovil poměr kmenového kapitálu tier 1 instituce v režimu řešení krize nebo případně překlenovací instituce s ohledem na jakékoli vložení kapitálu fondem podle čl. 76 odst. 1 písm. d) a aby byla udržena dostatečná důvěra trhu v instituci v režimu řešení krize nebo překlenovací instituci, a ta mohla díky tomu alespoň po dobu jednoho roku nadále splňovat podmínky pro povolení a pokračovat v činnostech, pro něž má povolení podle směrnice 2013/36/EU nebo směrnice 2014/65/EU.
Pokud má výbor v úmyslu použít nástroj oddělení aktiv podle článku 26 tohoto nařízení, zohlední se při určení částky, o niž je třeba snížit způsobilé závazky, případně obezřetný odhad kapitálových potřeb společnosti pro správu aktiv.
14. Vyloučení podle odstavce 5 lze uplatnit buď tak, že se určitý závazek z odpisu zcela vyloučí, nebo že se omezí rozsah, v jakém se u něj odpis použije.
15. Pravomoc k odpisu a konverzi musí být v souladu s požadavky týkajícími se priority pohledávek stanovenými v článku 17.
16. Vnitrostátní orgán příslušný k řešení krize musí výboru neprodleně předložit plán reorganizace podnikatelské činnosti, který obdržel podle čl. 52 odst. 1, 2 a 3 směrnice 2014/59/EU od vedoucího orgánu nebo od osoby či osob jmenovaných v souladu s čl. 72 odst. 1 uvedené směrnice.
Do dvou týdnů ode dne předložení plánu reorganizace podnikatelské činnosti předloží relevantní vnitrostátní orgán příslušný k řešení krize své posouzení tohoto plánu výboru. Do jednoho měsíce ode dne předložení plánu reorganizace podnikatelské činnosti výbor posoudí pravděpodobnost toho, že plán v případě provedení obnoví dlouhodobou životaschopnost subjektu uvedeného v článku 2 tohoto nařízení. Toto posouzení provede ve shodě s vnitrostátním příslušným orgánem, případně s ECB.
Pokud výbor dojde k závěru, že by plán uvedeného cíle dosáhl, povolí vnitrostátnímu orgánu příslušnému k řešení krize, aby uvedený plán schválil v souladu s čl. 52 odst. 7 směrnice 2014/59/EU. Pokud výbor nedojde k závěru, že by plán uvedeného cíle dosáhl, vydá vnitrostátnímu orgánu příslušnému k řešení krize pokyn, aby oznámil výhrady vedoucímu orgánu nebo osobě či osobám jmenovaným podle čl. 72 odst. 1 uvedené směrnice a uložil jim, aby plán upravily způsobem, který tyto výhrady řeší, v souladu s čl. 52 odst. 8 uvedené směrnice. Obojí se provede ve shodě s vnitrostátním příslušným orgánem, případně s ECB.
Vedoucí orgán nebo osoba či osoby jmenované podle čl. 72 odst. 1 směrnice 2014/59/EU předloží upravený plán vnitrostátnímu orgánu příslušnému k řešení krize ke schválení do dvou týdnů ode dne obdržení takového oznámení. Vnitrostátní orgán příslušný k řešení krize předloží upravený plán a své hodnocení tohoto plánu výboru. Výbor upravený plán posoudí a vydá vnitrostátnímu orgánu příslušnému k řešení krize pokyn, aby vedoucímu orgánu nebo osobě či osobám jmenovaným v souladu s čl. 72 odst. 1 směrnice 2014/59/EU do jednoho týdne oznámil, zda došel k závěru, že upravený plán řeší oznámené výhrady, nebo zda jsou nutné další úpravy.
Výbor sdělí skupinový plán reorganizace podnikatelské činnosti orgánu EBA.
Článek 28
Sledování prováděné výborem
1. Výbor pečlivě sleduje, jak vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize provádějí program řešení krize. Pro tyto účely vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize:
a)
spolupracují s výborem a jsou mu nápomocny při plnění jeho povinností spojených se sledováním;
b)
poskytují výboru v pravidelných lhůtách jím stanovených přesné, spolehlivé a úplné informace o provádění programu řešení krize, používání nástrojů k řešení krize a výkonu pravomoci k řešení krize, jež si může vyžádat, včetně informací o:
i)
provozu a finanční situaci instituce v režimu řešení krize, překlenovací instituce a společnosti pro správu aktiv;
ii)
zacházení, kterého by se dostalo akcionářům a věřitelům, probíhala-li by likvidace instituce v běžném úpadkovém řízení;
iii)
jakýchkoli probíhajících soudních řízeních, jež souvisejí s likvidací aktiv instituce v režimu řešení krize, s návrhy na soudní přezkum rozhodnutí o řešení krize a ocenění či se žádostmi o odškodnění, jež podali akcionáři či věřitelé;
iv)
jmenování, odvolání či nahrazení osob provádějících oceňování, správců, účetních, právníků a dalších odborníků, kteří mohou být zapotřebí, aby napomáhali vnitrostátnímu orgánu příslušnému k řešení krize, a informací o plnění jejich povinností;
v)
veškerých dalších záležitostech, které jsou důležité z hlediska provádění programu řešení krize, včetně případného porušení záruk stanovených ve směrnici 2014/59/EU, na něž může výbor odkázat;
vi)
rozsahu a způsobu výkonu pravomocí vnitrostátními orgány příslušnými k řešení krize uvedenými v článcích 63 až 72 směrnice 2014/59/EU;
vii)
hospodářské životaschopnosti, proveditelnosti a provádění plánu reorganizace podnikatelské činnosti stanoveného v čl. 27 odst. 16 tohoto nařízení.
Vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize předkládají výboru závěrečnou zprávu o provedení programu řešení krize.
2. Výbor může na základě poskytnutých informací vydat vnitrostátním orgánům příslušným k řešení krize pokyny, jež se mohou týkat jakýchkoli hledisek provádění programu řešení krize, zejména prvků uvedených v článku 23, a výkonu pravomocí k řešení krize.
3. Je-li to nezbytné k dosažení účelu řešení krize, může být program řešení krize upraven. Použije se postup stanovený v článku 18.
Článek 29
Provádění rozhodnutí podle tohoto nařízení
1. Vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize přijmou opatření, jež jsou nezbytná k provedení rozhodnutí uvedených v tomto nařízení, a to zejména prostřednictvím výkonu kontroly nad subjekty a skupinami uvedenými v čl. 7 odst. 2 a nad subjekty a skupinami uvedenými v čl. 7 odst. 4 písm. b) a odst. 5, pokud jsou splněny podmínky pro uplatnění zmíněných ustanovení, přijetím nezbytných opatření v souladu s článkem 35 nebo 72 směrnice 2014/59/EU a zajištěním toho, aby se postupovalo v souladu se zárukami stanovenými v uvedené směrnici. Vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize provedou veškerá rozhodnutí, jež jim výbor určil.
Za tímto účelem vykonávají s výhradou tohoto nařízení své pravomoci podle vnitrostátního práva, kterým se provádí směrnice 2014/59/EU, a v souladu s podmínkami stanovenými vnitrostátním právem. Vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize plně informují výbor o výkonu těchto pravomocí. Veškerá opatření, jež činí, musí být v souladu s rozhodnutími výboru podle tohoto nařízení.
Při provádění těchto rozhodnutí zajistí vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize dodržování příslušných záruk stanovených ve směrnici 2014/59/EU.
2. Pokud vnitrostátní orgán příslušný k řešení krize neprovedl nebo nedodržel rozhodnutí výboru podle tohoto nařízení, či takové rozhodnutí provedl způsobem, který ohrožuje účel řešení krize podle článku 14 nebo účinné provádění programu řešení krize, může výbor instituci v režimu řešení krize nařídit, aby:
a)
v případě opatření podle článku 18 převedla stanovená práva, aktiva nebo závazky instituce v režimu řešení krize na jinou osobu; nebo
b)
v případě opatření podle článku 18 požadovala konverzi jakýchkoli dluhových nástrojů, které obsahují smluvní podmínky umožňující konverzi, za podmínek stanovených v článku 21;
c)
přijala veškerá další opatření nezbytná k tomu, aby bylo dané rozhodnutí dodrženo.
Výbor přijme rozhodnutí uvedené v prvním pododstavci písm. c) tohoto odstavce, pouze pokud dané opatření dostatečně reaguje na ohrožení příslušného účelu řešení krize nebo účinného provádění programu řešení krize.
Jakékoli opatření, které má v úmyslu přijmout, oznámí výbor dotčeným vnitrostátním orgánům příslušným k řešení krize a Komisi před rozhodnutím o jeho uložení. Toto oznámení obsahuje podrobné informace o zamýšlených opatřeních, jejich důvodech a o tom, kdy by měla nabýt účinku.
Oznámení musí být učiněno nejpozději 24 hodin předtím, než mají daná opatření nabýt účinku. Ve výjimečných případech, kdy není možné tuto 24hodinovou lhůtu dodržet, může výbor oznámení učinit méně než 24 hodin předtím, než mají daná opatření nabýt účinku.
3. Instituce v režimu řešení krize plní veškerá rozhodnutí, na která odkazuje odstavec 2. Taková rozhodnutí mají přednost před jakýmkoli dřívějším rozhodnutím přijatým vnitrostátními orgány příslušnými k řešení krize ve stejné záležitosti.
4. Vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize se při přijímání opatření ve vztahu k záležitostem, kterých se týká rozhodnutí přijaté podle odstavce 2, takovým rozhodnutím řídí.
5. Výbor na svých úředních internetových stránkách zveřejní buď kopii programu řešení krize, nebo oznámení, v němž shrne dopad opatření k řešení krize, a zejména účinky na retailové zákazníky. Vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize dodržují příslušné procesní povinnosti stanovené v článku 83 směrnice 2014/59/EU.
KAPITOLA 4
Spolupráce
Článek 30
Povinnosti spolupráce a výměna informací v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí
1. Výbor informuje Komisi o veškerých opatřeních, jež přijal za účelem přípravy řešení krize. Pokud jde o veškeré informace obdržené od výboru, jsou členové i zaměstnanci Rady a Komise vázáni požadavky profesního tajemství stanovenými v článku 88.
2. Při výkonu svých pravomocí podle tohoto nařízení výbor, Rada, Komise, ECB, vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize a vnitrostátní příslušné orgány vzájemně úzce spolupracují, zejména ve fázích plánování řešení krize, včasného zásahu a řešení krize podle článků 8 až 29. Poskytují si vzájemně veškeré informace, jež jsou nezbytné k plnění jejich úkolů.
3. ECB nebo vnitrostátní příslušné orgány zašlou výboru a vnitrostátním orgánům příslušným k řešení krize schválené dohody o vnitroskupinové finanční podpoře a jejich případné změny.
4. ECB může pro účely tohoto nařízení vyzvat předsedu výboru, aby se jako pozorovatel účastnil jednání Rady dohledu ECB zřízené v souladu s článkem 19 nařízení (EU) č. 1024/2013. Ve vhodných případech může výbor jmenovat dalšího zástupce, který předsedu pro tento účel zastoupí.
5. Výbor jmenuje pro účely tohoto nařízení svého zástupce, který se bude účastnit jednání výboru EBA pro řešení krize, zřízeného článkem 127 směrnice 2014/59/EU.
6. Výbor se snaží úzce spolupracovat s jakýmkoli nástrojem veřejné finanční pomoci včetně Evropského nástroje finanční stability (EFSF) a Evropského mechanismu stability (ESM), zejména za výjimečných okolností uvedených v čl. 27 odst. 9 a pokud tento nástroj poskytl nebo pravděpodobně poskytne přímou či nepřímou finanční pomoc subjektům usazeným v zúčastněném členském státě.
7. Výbor v případě nutnosti uzavře s ECB a vnitrostátními orgány příslušnými k řešení krize a vnitrostátními příslušnými orgány memorandum o porozumění, v němž bude obecným způsobem uvedeno, jak budou spolupracovat podle odstavců 2 a 4 při plnění svých úkolů podle práva Unie. Toto memorandum podléhá pravidelnému přezkumu a s výhradou požadavků profesního tajemství se zveřejňuje.
Článek 31
Spolupráce v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí
1. Výbor plní své úkoly v úzké spolupráci s vnitrostátními orgány příslušnými k řešení krize. Výbor ve spolupráci s těmito orgány schvaluje a zveřejňuje rámec zaměřený na organizaci praktického uplatňování tohoto článku.
Za účelem účinného a důsledného uplatňování tohoto článku výbor:
a)
vydá vnitrostátním orgánům příslušným k řešení krize obecné směry a obecné pokyny k plnění úkolů a přijímání rozhodnutí o řešení krize těmito orgány;
b)
může kdykoliv vykonávat pravomoci uvedené v článcích 34 až 37;
c)
může účelově nebo pravidelně požadovat od vnitrostátních orgánů příslušných k řešení krize informace o plnění úkolů uvedených v čl. 7 odst. 3;
d)
od vnitrostátních orgánů příslušných k řešení krize obdrží návrhy rozhodnutí, k nimž se může vyjádřit a zejména upozornit na ty prvky návrhů, které nejsou v souladu s tímto nařízením nebo s obecnými pokyny výboru.
Pro účely posouzení plánů řešení krize může výbor vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize požádat o poskytnutí veškerých nezbytných informací, které tyto orgány získaly v souladu s článkem 11 a čl. 13 odst. 1 směrnice 2014/59/EU, aniž je dotčena kapitola 5 této hlavy.
2. Ustanovení čl. 13 odst. 4 až 10 a článků 88 až 92 směrnice 2014/59/EU se na vztahy mezi vnitrostátními orgány příslušnými k řešení krize nepoužijí. Společné rozhodnutí ani rozhodnutí přijaté v případě, že nebylo přijato společné rozhodnutí, jak je uvedeno v čl. 45 odst. 9 až 13 směrnice 2014/59/EU, se nepoužije. Místo toho se použijí příslušná ustanovení tohoto nařízení.
Článek 32
Konzultace a spolupráce s nezúčastněnými členskými státy a se třetími zeměmi
1. Pokud jsou součástí skupiny subjekty usazené v zúčastněných členských státech zároveň se subjekty usazenými v nezúčastněných členských státech nebo ve třetích zemích, zastupuje výbor, aniž je tím dotčeno jakékoli schválení Radou nebo Komisí vyžadované podle tohoto nařízení, vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize ze zúčastněných členských států pro účely konzultací a spolupráce s nezúčastněnými členskými státy nebo třetími zeměmi podle článků 7, 8, 12, 13, 16, 18, 55 a 88 až 92 směrnice 2014/59/EU.
Pokud jsou součástí skupiny subjekty usazené v zúčastněných členských státech a dceřiné podniky usazené nebo významné pobočky nacházející se v nezúčastněných členských státech, informuje výbor příslušné orgány nebo případně orgány příslušné k řešení krize z nezúčastněných členských států o plánech, rozhodnutích nebo opatřeních důležitých z hlediska skupiny, které jsou uvedeny v článcích 8, 10, 11, 12 a 13 tohoto nařízení.
2. Výbor, ECB a orgány příslušné k řešení krize a příslušné orgány z nezúčastněných členských států uzavřou memoranda o porozumění, v nichž bude obecným způsobem uvedeno, jak spolu budou spolupracovat při plnění svých úkolů podle směrnice 2014/59/EU.
Aniž je dotčen první pododstavec tohoto odstavce, uzavře výbor memorandum o porozumění s orgánem příslušným k řešení krize z každého nezúčastněného členského státu, který je domovským státem pro alespoň jednu globální systémově významnou instituci, jež je označena jako taková podle článku 131 směrnice 2013/36/EU.
3. Každé memorandum podléhá pravidelnému přezkumu a s výhradou požadavků profesního tajemství se zveřejňuje.
4. Výbor jménem vnitrostátních orgánů příslušných k řešení krize ze zúčastněných členských států uzavře nezávazné ujednání o spolupráci v souladu s rámcovými ujednáními o spolupráci orgánu EBA uvedenými v čl. 97 odst. 2 směrnice 2014/59/EU. Výbor informuje orgán EBA o všech těchto ujednáních o spolupráci.
Článek 33
Uznání a vymáhání postupů třetích zemí k řešení krize
1. Tento článek se použije na postupy třetích zemí k řešení krize, pokud a dokud nevstoupí v platnost mezinárodní dohoda podle čl. 93 odst. 1 směrnice 2014/59/EU s dotyčnou třetí zemí. Použije se i poté, co mezinárodní dohoda podle čl. 93 odst. 1 uvedené směrnice s dotyčnou třetí zemí vstoupí v platnost, v té míře, ve které není uznávání a vymáhání postupů třetích zemí v uvedené dohodě upraveno.
2. Výbor vyhodnotí a vydá doporučení určené vnitrostátním orgánům příslušným k řešení krize, které se týká uznávání a vymáhání postupů orgánů třetích zemí příslušných k řešení krize použitých k řešení krize instituce třetí země nebo mateřského podniku třetí země:
a)
které mají jeden nebo více unijních dceřiných podniků usazených v jednom nebo více zúčastněných členských státech nebo
b)
které mají aktiva, práva nebo závazky v jednom nebo více zúčastněných členských státech nebo jejichž aktiva, práva nebo závazky se řídí právem zúčastněných členských států.
Výbor své hodnocení provede po konzultaci s vnitrostátními orgány příslušnými k řešení krize a v případě, že bylo zřízeno evropské kolegium k řešení krize podle článku 89 směrnice 2014/59/EU, s orgány příslušnými k řešení krize z nezúčastněných členských států.
Při tomto hodnocení se náležitě zváží zájmy všech jednotlivých zúčastněných členských států, v nichž instituce nebo mateřský podnik třetí země působí, a zejména možný dopad uznání a vymáhání postupů třetí země k řešení krize na další části skupiny a na finanční stabilitu v těchto členských státech.
3. Výbor doporučí odmítnout uznat nebo vymáhat postupy k řešení krize uvedené v odstavci 1, jestliže se domnívá, že:
a)
postupy třetí země k řešení krize by měly nepříznivý dopad na finanční stabilitu zúčastněného členského státu;
b)
věřitelům, včetně zejména vkladatelů nacházejících se nebo příslušných k výplatě v zúčastněném členském státě, by se podle vnitrostátních postupů třetí země k řešení krize nedostalo stejného zacházení jako věřitelům a vkladatelům z třetí země s podobnými zákonnými právy;
c)
uznání nebo vymáhání postupů třetí země k řešení krize by mělo pro zúčastněný členský stát závažné fiskální důsledky; nebo
d)
účinky takového uznání nebo vymáhání by byly v rozporu s vnitrostátním právem zúčastněného členského státu.
4. Vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize se řídí doporučením výboru a požadují uznání nebo vymáhání postupu k řešení krize na jejich území, nebo v odůvodněném prohlášení vysvětlí výboru, proč jeho doporučení nemohou splnit.
5. Při uplatňování pravomocí k řešení krize ve vztahu k subjektům třetích zemí využívají vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize případně pravomoci, které jim byly svěřeny na základě čl. 94 odst. 4 směrnice 2014/59/EU.
KAPITOLA 5
Pravomoc provádět šetření
Článek 34
Žádosti o informace
1. Pro účely provádění úkolů uvedených v tomto nařízení může výbor buď prostřednictvím vnitrostátních orgánů příslušných k řešení krize, nebo přímo po informování těchto orgánů a za použití veškerých informací, jimiž disponují ECB nebo vnitrostátní příslušné orgány, požadovat od následujících právnických nebo fyzických osob, aby poskytly veškeré informace nezbytné k provádění úkolů, jež mu byly svěřeny tímto nařízením:
a)
subjekty uvedené v článku 2;
b)
zaměstnanci subjektů uvedených v článku 2;
c)
třetí strany, na které subjekty uvedené v článku 2 převedly funkce nebo činnosti v rámci outsourcingu.
2. Subjekty a osoby uvedené v odstavci 1 musí poskytnout informace, o něž byly podle uvedeného odstavce požádány. Požadavky profesního tajemství nezprošťují tyto subjekty a osoby povinnosti poskytnout požadované informace. Poskytnutí požadovaných informací se nepovažuje za porušení požadavků profesního tajemství.
3. Pokud výbor získává informace přímo od takových subjektů a osob, zpřístupní tyto informace dotčeným vnitrostátním orgánům příslušným k řešení krize.
4. Výbor může získávat, a to i průběžně, jakékoli informace nezbytné pro výkon svých funkcí podle tohoto nařízení, zejména informace týkající se kapitálu, likvidity, aktiv a závazků, pokud jde o jakoukoli instituci podléhající jeho pravomocem k řešení krize.
5. Výbor, ECB, vnitrostátní příslušné orgány a vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize mohou vypracovat memoranda o porozumění upravující postup při výměně informací. Výměna informací mezi výborem, ECB, vnitrostátními příslušnými orgány a vnitrostátními orgány příslušnými k řešení krize se nepovažuje za porušení požadavků profesního tajemství.
6. Vnitrostátní příslušné orgány, případně ECB, a vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize spolupracují s výborem, aby ověřily, zda jsou některé nebo všechny požadované informace již k dispozici. Pokud jsou takové informace k dispozici, poskytnou je vnitrostátní příslušné orgány, případně ECB, nebo vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize výboru.
Článek 35
Obecná šetření
1. V zájmu plnění svých úkolů podle tohoto nařízení a s výhradou dalších podmínek stanovených v příslušných právních předpisech Unie může výbor prostřednictvím vnitrostátních orgánů příslušných k řešení krize, nebo přímo po informování těchto orgánů provádět veškerá nezbytná šetření všech právnických nebo fyzických osob uvedených v čl. 34 odst. 1 usazených nebo nacházejících se v zúčastněném členském státě.
Za tím účelem výbor může:
a)
požadovat předložení dokumentů;
b)
zkoumat účetní knihy a záznamy všech právnických nebo fyzických osob uvedených v čl. 34 odst. 1 a pořizovat z těchto knih a záznamů kopie nebo výpisy;
c)
získávat písemná nebo ústní vysvětlení od všech právnických nebo fyzických osob uvedených v čl. 34 odst. 1 nebo jejich zástupců nebo zaměstnanců;
d)
vyslechnout jakoukoli jinou fyzickou nebo právnickou osobu, která s tím souhlasí, za účelem získání informací souvisejících s předmětem šetření.
2. Právnické nebo fyzické osoby uvedené v čl. 34 odst. 1 se podrobí šetřením zahájeným na základě rozhodnutí výboru.
Jestliže někdo brání provádění šetření, poskytnou vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize ze zúčastněných členských států, v nichž se nacházejí příslušné prostory, v souladu s vnitrostátním právem nezbytnou pomoc, včetně umožnění přístupu výboru do provozních prostor fyzických nebo právnických osob uvedených v čl. 34 odst. 1, aby mohla být tato práva vykonána.
Článek 36
Kontroly na místě
1. V zájmu plnění úkolů, které jsou uvedeny v tomto nařízení, a s výhradou dalších podmínek stanovených v příslušných právních předpisech Unie může výbor v souladu s článkem 37 a po předběžném vyrozumění vnitrostátních orgánů příslušných k řešení krize a dotčených relevantních vnitrostátních příslušných orgánů a případně ve spolupráci s nimi provádět veškeré nezbytné kontroly v provozních prostorách fyzických nebo právnických osob uvedených v čl. 34 odst. 1. Vyžaduje-li to řádné provedení a účinnost kontroly, může výbor provést kontrolu na místě bez předchozího ohlášení uvedeným právnickým osobám.
2. Úředníci výboru a další osoby pověřené výborem k provádění kontrol na místě smějí vstupovat do všech provozních prostor a na pozemky právnických osob, kterých se rozhodnutí výboru podle čl. 35 odst. 2 ohledně šetření týká, a mají veškeré pravomoci uvedené v čl. 35 odst. 1.
3. Právnické osoby uvedené v čl. 34 odst. 1 podléhají kontrolám na místě na základě rozhodnutí výboru.
4. Úředníci vnitrostátních orgánů příslušných k řešení krize z členských států, na jejichž území má kontrola probíhat, a další doprovázející osoby pověřené nebo jmenované uvedenými vnitrostátními orgány poskytují za dohledu a koordinace ze strany výboru aktivní pomoc jeho úředníkům a dalším osobám pověřeným výborem. Za tímto účelem mají pravomoci uvedené v odstavci 2. Úředníci vnitrostátních orgánů příslušných k řešení krize z dotyčných zúčastněných členských států a další doprovázející osoby pověřené nebo jmenované uvedenými vnitrostátními orgány mají rovněž právo účastnit se kontrol na místě.
5. Pokud úředníci výboru a další doprovázející osoby pověřené nebo jmenované výborem zjistí, že určitá osoba odmítá kontrolu nařízenou podle odstavce 1, poskytnou jim vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize z dotyčných zúčastněných členských států nezbytnou pomoc v souladu s vnitrostátním právem. Tato pomoc zahrnuje v rozsahu nezbytném pro provedení kontroly zapečetění provozních prostor a účetních knih nebo záznamů. Nemají-li dotčené vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize uvedenou pravomoc, uplatní svou pravomoc vyžádat si nezbytnou pomoc od jiných vnitrostátních orgánů.
Článek 37
Povolení justičního orgánu
1. Jestliže kontrola na místě podle čl. 36 odst. 1 a 2 nebo poskytnutí pomoci podle čl. 36 odst. 5 vyžaduje podle vnitrostátních předpisů povolení justičního orgánu, musí být o takové povolení požádáno.
2. Pokud je podána žádost o povolení podle odstavce 1 tohoto článku, ověří vnitrostátní justiční orgán, zda je rozhodnutí výboru pravé a zda navrhovaná donucovací opatření nejsou vzhledem k předmětu kontroly svévolná ani nepřiměřená. Při ověření přiměřenosti těchto donucovacích opatření může vnitrostátní justiční orgán požádat výbor o podrobné vysvětlení, zejména ve vztahu k důvodům, na jejichž základě má výbor podezření, že došlo k porušení rozhodnutí uvedených v článku 29, závažnosti tohoto podezření ohledně porušení a povahy účasti osoby, jíž se donucovací opatření týkají. Vnitrostátní justiční orgán však nesmí přezkoumávat nezbytnost kontroly ani požadovat, aby mu byly poskytnuty informace ze spisu výboru. Zákonnost rozhodnutí výboru přezkoumává pouze Soudní dvůr.
KAPITOLA 6
Sankce
Článek 38
Pokuty
1. Pokud výbor zjistí, že subjekt uvedený v článku 2 porušil úmyslně či z nedbalosti některou z povinností uvedených v odstavci 2 tohoto článku, přijme v souladu s odstavcem 3 tohoto článku rozhodnutí o uložení pokuty.
Jakékoli porušení povinnosti, jehož se takový subjekt dopustil, se považuje za úmyslné, existují-li objektivní skutečnosti, jež prokazují, že takový subjekt nebo jeho vedoucí orgán či vrcholné vedení jednaly ve snaze tuto povinnost porušit.
2. Pokuty se ukládají subjektům uvedeným v článku 2 za tato porušení povinností:
a)
pokud nepředloží požadované informace v souladu s článkem 34;
b)
pokud se nepodrobí obecnému šetření podle článku 35 či kontrole na místě v souladu s článkem 36;
c)
pokud nesplní rozhodnutí výboru podle článku 29, které je jim určeno.
3. Základní výše pokut uvedených v odstavci 1 tohoto článku se vyjadřuje jako procentní podíl celkového ročního čistého obratu podniku za předchozí hospodářský rok, který zahrnuje hrubé výnosy skládající se z výnosů z úroků a podobných výnosů, výnosů z akcií, podílů a jiných cenných papírů s proměnlivým či pevným výnosem a výnosů z poplatků a provizí v souladu s článkem 316 nařízení (EU) č. 575/2013, nebo v případě členských států, jejichž měnou není euro, odpovídající hodnotu v národní měně k 19. srpnu 2014, pohybuje se v tomto rozmezí:
a)
za porušení povinnosti uvedená v odst. 2 písm. a) a b) činí základní hodnota pokuty nejméně 0,05 % a nejvýše 0,15 %;
b)
za porušení povinnosti uvedené v odst. 2 písm. c) činí základní hodnota pokuty nejméně 0,25 % a nejvýše 0,5 %.
Při rozhodování o tom, zda by se základní výše pokuty měla pohybovat u dolní hranice, uprostřed, či u horní hranice rozmezí uvedených v prvním pododstavci tohoto odstavce, přihlédne výbor k ročnímu obratu dotyčného subjektu za předchozí hospodářský rok. V případě subjektů s ročním obratem pod 1 000 000 000 EUR se základní výše pokuty stanovuje u dolní hranice stanovených rozmezí, v případě subjektů s ročním obratem mezi 1 000 000 000 a 5 000 000 000 EUR se základní výše pokuty stanovuje uprostřed stanovených rozmezí a v případě subjektů s ročním obratem nad 5 000 000 000 EUR se základní výše pokuty stanovuje u horní hranice stanovených rozmezí.
4. Základní výše pokuty uvedená v odstavci 3 se v případě potřeby upraví s přihlédnutím k přitěžujícím nebo polehčujícím okolnostem uvedeným v odstavcích 5 a 6 v souladu s příslušnými koeficienty uvedenými v odstavci 9.
Příslušné polehčující koeficienty se na základní výši pokuty použijí jeden po druhém. Je-li použitelný více než jeden polehčující koeficient, odečte se od základní výše pokuty postupně každý rozdíl mezi touto základní výší a částkou, která je výsledkem uplatnění jednotlivých polehčujících koeficientů.
Příslušné přitěžující koeficienty se na základní výši pokuty použijí jeden po druhém. Je-li použitelný více než jeden přitěžující koeficient, přičte se k základní výši pokuty postupně každý rozdíl mezi touto základní výší a částkou, která je výsledkem uplatnění jednotlivých přitěžujících koeficientů.
5. S ohledem na pokuty uvedené v odstavci 1 se uplatní tyto přitěžující okolnosti:
a)
k porušení povinnosti došlo úmyslně;
b)
k porušení povinnosti došlo opakovaně;
c)
k porušování povinnosti docházelo po dobu delší než tři měsíce;
d)
porušení povinnosti odhalilo systémové nedostatky v organizaci subjektu, zejména pokud jde o jeho postupy, systémy řízení a interní kontrolu;
e)
po zjištění porušení povinnosti nedošlo k nápravě;
f)
vrcholné vedení subjektu nespolupracovalo s výborem při jeho šetření.
6. S ohledem na pokuty uvedené v odstavci 1 se uplatní tyto polehčující okolnosti:
a)
k porušování povinnosti docházelo po dobu kratší než deset pracovních dní;
b)
vrcholné vedení subjektu může prokázat, že přijalo veškerá nezbytná opatření k tomu, aby zabránilo porušování povinnosti;
c)
subjekt upozornil výbor na porušení povinnosti rychle, účinně a v plném rozsahu;
d)
subjekt dobrovolně přijal opatření k zajištění toho, aby k obdobnému porušování povinnosti v budoucnosti již nemohlo dojít.
7. Bez ohledu na odstavce 2 až 6 nepřesáhnou uložené pokuty 1 % ročního obratu příslušného subjektu uvedeného v odstavci 1 za předchozí hospodářský rok.
Pokud měl subjekt přímý či nepřímý finanční prospěch z daného porušení povinností a pokud lze zjistit výši zisku plynoucí z porušení nebo výši ztráty, které se porušením bylo možné vyhnout, musí se odchylně od prvního pododstavce tohoto odstavce pokuta rovnat alespoň výši tohoto finančního prospěchu.
Jestliže se subjekt uvedený v odstavci 1 jediným jednáním nebo opominutím dopustil více než jednoho porušení povinnosti uvedeného v odstavci 2, uplatní se pouze nejvyšší z pokut vypočtených podle tohoto článku, které se vztahují k jednomu z těchto porušení povinnosti.
8. V případech, na něž se nevztahuje odstavec 2, může výbor doporučit vnitrostátním orgánům příslušným k řešení krize, aby přijaly opatření, která zajistí uložení příslušných pokut v souladu s články 110 až 114 směrnice 2014/59/EU a s příslušným vnitrostátním právem.
9. Výbor použije k výpočtu pokut tyto vyrovnávací koeficienty spojené s přitěžujícími okolnostmi:
a)
pokud se jedná o opakované porušování povinnosti, za každý další případ jejich porušení se použije dodatečný koeficient ve výši 1,1;
b)
pokud docházelo k porušování povinnosti po dobu delší než tři měsíce, použije se koeficient ve výši 1,5;
c)
pokud byly na základě porušování povinnosti zjištěny systémové nedostatky v organizaci subjektu, zejména v jeho postupech, systémech řízení či interní kontrole, použije se koeficient ve výši 2,2;
d)
pokud došlo k porušení povinnosti úmyslně, použije se koeficient ve výši 2;
e)
pokud po zjištění porušeni povinností nedošlo k nápravě, použije se koeficient ve výši 1,7;
f)
pokud vrcholné vedení subjektu nespolupracuje s výborem při jeho šetření, použije se koeficient ve výši 1,5.
Výbor použije k výpočtu pokut tyto vyrovnávací koeficienty spojené s polehčujícími okolnostmi:
a)
pokud k porušení povinnosti docházelo po dobu kratší než deset pracovních dní, použije se koeficient ve výši 0,9;
b)
pokud může vrcholné vedení subjektu prokázat, že přijalo veškerá nezbytná opatření k tomu, aby zabránilo porušování povinnosti, použije se koeficient ve výši 0,7;
c)
pokud subjekt upozornil rychle, účinně a v plném rozsahu na porušení povinnosti výbor, použije se koeficient ve výši 0,4;
d)
pokud subjekt přijal dobrovolně opatření k zajištění toho, aby k obdobnému porušování povinnosti v budoucnu již nemohlo dojít, použije se koeficient ve výši 0,6.
Článek 39
Penále
1. Výbor rozhodnutím uloží penále subjektu uvedenému v článku 2, aby přinutil:
a)
tento subjekt ke splnění rozhodnutí přijatého na základě článku 34;
b)
osobu uvedenou v čl. 34 odst. 1 k poskytnutí úplných informací, o něž byla požádána na základě rozhodnutí podle uvedeného článku;
c)
osobu uvedenou v čl. 35 odst. 1, aby se podrobila šetření, a zejména aby poskytla příslušné záznamy, údaje, postupy a jakékoli další požadované materiály a aby doplnila a opravila další informace poskytnuté v rámci šetření, které bylo zahájeno na základě rozhodnutí přijatého podle uvedeného článku;
d)
osobu uvedenou v čl. 36 odst. 1, aby se podrobila kontrole na místě, jež byla nařízena rozhodnutím přijatým podle uvedeného článku.
2. Penále musí být účinné a přiměřené. Penále se ukládá denní sazbou až do okamžiku, kdy dotčený subjekt uvedený v článku 2 či osoba splní příslušná rozhodnutí uvedená v odst. 1 písm. a) až d) tohoto článku.
3. Bez ohledu na odstavec 2 nepřesáhne částka penále 0,1 % průměrného denního obratu za předchozí hospodářský rok. Penále se vypočítá ode dne uvedeného v rozhodnutí o uložení penále.
4. Penále lze uložit na dobu nejdéle šesti měsíců ode dne oznámení rozhodnutí výboru.
Článek 40
Právo účastníků řízení se vyjádřit
1. Před přijetím jakéhokoli rozhodnutí o pokutě nebo penále podle článku 38 nebo 39 poskytne výbor fyzickým nebo právnickým osobám účastnícím se řízení příležitost vyjádřit se k jeho zjištěním. Výbor založí svá rozhodnutí pouze na zjištěních, ke kterým měly fyzické nebo právnické osoby účastnící se řízení příležitost se vyjádřit.
2. V průběhu řízení musí být plně dodržována práva fyzických nebo právnických osob na obhajobu. Tyto osoby mají právo nahlížet do spisu výboru s výhradou oprávněného zájmu jiných osob na ochraně svých obchodních tajemství. Právo nahlížet do spisu se nevztahuje na důvěrné informace a interní přípravné dokumenty výboru.
Článek 41
Zveřejňování, povaha a alokace pokut a penále a výkon rozhodnutí
1. Výbor zveřejní rozhodnutí o uložení sankcí podle čl. 38 odst. 1 a čl. 39 odst. 1, pokud takové zveřejnění nemůže ohrozit řešení krize daného subjektu. Zveřejnění musí být anonymní za kterékoli z těchto okolností:
a)
pokud zveřejněné informace obsahují osobní údaje a poté, co je po povinném předběžném posouzení takové zveřejnění shledáno neúměrným;
b)
pokud by zveřejnění ohrozilo stabilitu finančních trhů nebo probíhající trestní vyšetřování;
c)
pokud by zveřejnění, pokud to lze zjistit, způsobilo zúčastněným fyzickým nebo právnickým osobám nepřiměřenou škodu.
Alternativně může být v těchto případech zveřejnění příslušných údajů o přiměřenou dobu odloženo, pokud lze předpokládat, že důvody pro anonymní zveřejnění po jejím uplynutí pominou.
Výbor informuje orgán EBA o veškerých pokutách a penále, které uložil podle článků 38 a 39, a poskytne mu informace o stavu odvolacího řízení a jeho výsledku.
2. Pokuty a penále uložené podle článků 38 a 39 jsou správní povahy.
3. Rozhodnutí o uložení pokuty a penále podle článků 38 a 39 jsou vykonatelná.
Výkon rozhodnutí se řídí příslušnými procesními pravidly platnými v zúčastněném členském státě, na jehož území se provádí. Doložku vykonatelnosti připojí po přezkoumání rozhodnutí, omezeném jen na ověření jeho pravosti, vnitrostátní orgán, který k tomu určí vláda každého zúčastněného členského státu; jeho určení dá na vědomí výboru a Soudnímu dvoru.
Jsou-li na žádost dotčené strany splněny tyto formální náležitosti, může tato strana v souladu s vnitrostátním právem požádat o výkon rozhodnutí přímo příslušný subjekt.
Výkon rozhodnutí může být zastaven pouze na základě rozhodnutí Soudního dvora. Rozhodování o stížnostech na protiprávní výkon rozhodnutí však spadá do pravomoci soudů dotčeného zúčastněného členského státu.
4. Pokuty a penále se platí ve prospěch fondu.
ČÁST III
INSTITUCIONÁLNÍ RÁMEC
HLAVA I
VÝBOR
Článek 42
Právní status
1. Zřizuje se výbor. Výbor je agenturou Unie, která má zvláštní strukturu, jež odpovídá jeho úkolům. Výbor má právní subjektivitu.
2. Výbor požívá v každém z členských států nejširší právní způsobilost, jakou jejich vnitrostátní právo přiznává právnickým osobám. Může zejména nabývat nebo zcizovat movitý i nemovitý majetek a vystupovat před soudem.
3. Výbor zastupuje jeho předseda.
Článek 43
Složení
1. Výbor je složen z:
a)
předsedy, který je jmenován v souladu s článkem 56;
b)
čtyř dalších stálých členů, kteří jsou jmenováni v souladu s článkem 56;
c)
jednoho člena jmenovaného každým ze zúčastněných členských států, který zastupuje jeho vnitrostátní orgán příslušný k řešení krize.
2. Každý člen včetně předsedy má jeden hlas.
3. Komise a ECB určí každá svého zástupce, který je oprávněn se účastnit výkonných zasedání a plenárních zasedání jako stálý pozorovatel.
Zástupci Komise a ECB mají právo se účastnit diskuse a mají přístup ke všem dokumentům.
4. Je-li v určitém zúčastněném členském státě více než jeden vnitrostátní orgán příslušný k řešení krize, může se zasedání účastnit druhý zástupce jako pozorovatel bez hlasovacích práv.
5. Správní a řídící strukturu výboru tvoří:
a)
plenární zasedání výboru, které plní úkoly uvedené v článku 50;
b)
výkonné zasedání výboru, které plní úkoly uvedené v článku 54;
c)
předseda, který plní úkoly uvedené v článku 56;
d)
sekretariát, který zajišťuje nezbytnou administrativní a technickou podporu pro plnění všech úkolů, jež jsou výboru svěřeny.
Článek 44
Soulad s právem Unie
Výbor jedná v souladu s právem Unie, zejména v souladu s rozhodnutími Rady a Komise podle tohoto nařízení.
Článek 45
Odpovědnost
1. Výbor v souladu odstavci 2 až 8 odpovídá za provádění tohoto nařízení Evropskému parlamentu, Radě a Komisi.
2. Výbor předkládá Evropskému parlamentu, vnitrostátním parlamentům zúčastněných členských států v souladu s článkem 46, Radě, Komisi a Evropskému účetnímu dvoru výroční zprávu o plnění úkolů, jež mu byly na základě tohoto nařízení svěřeny. S výhradou požadavků profesního tajemství se tato zpráva zveřejní na internetových stránkách výboru.
3. Předseda tuto zprávu předloží na veřejném zasedání Evropskému parlamentu a Radě.
4. Na žádost Evropského parlamentu se předseda zúčastní slyšení příslušného výboru Evropského parlamentu ohledně plnění úkolů výboru v oblasti řešení krize. Slyšení se koná nejméně jednou ročně.
5. Na žádost Rady se může předseda vyjádřit v Radě k otázkám, jež se týkají plnění úkolů výboru v oblasti řešení krize.
6. Výbor odpoví ústně nebo písemně na otázky, které mu položí Evropský parlament nebo Rada, v souladu se svými postupy a v každém případě do pěti týdnů od jejich obdržení.
7. Předseda vede na žádost neveřejná důvěrná ústní jednání s předsedou a místopředsedy příslušného výboru Evropského parlamentu, jsou-li taková jednání nezbytná pro výkon pravomocí Evropského parlamentu podle Smlouvy o fungování EU. Evropský parlament a výbor uzavřou dohodu o podrobných pravidlech organizace těchto jednání za účelem zajištění plné důvěrnosti v souladu s požadavky profesního tajemství, které výboru ukládá toto nařízení a v případech, kdy výbor jedná jako vnitrostátní orgán příslušný k řešení krize, příslušné právní předpisy Unie.
8. Výbor za podmínek stanovených ve Smlouvě o fungování EU a v nařízeních uvedených v jejím článku 226 spolupracuje při všech šetřeních prováděných Evropským parlamentem. Do šesti měsíců po jmenování předsedy uzavřou výbor a Evropský parlament vhodná ujednání o praktických podmínkách uplatňování demokratické odpovědnosti a dohledu nad plněním úkolů, které výboru svěřuje toto nařízení. Se zřetelem k pravomocím Evropského parlamentu podle článku 226 Smlouvy o fungování EU se tato ujednání týkají mimo jiné přístupu k informacím, včetně pravidel pro nakládání s utajovanými či jinými důvěrnými informacemi a jejich ochranu, spolupráce při slyšeních podle odstavce 4 tohoto článku, důvěrných ústních jednání, zpráv, zodpovídání otázek, spolupráce při šetření a informací o postupu při výběru předsedy, místopředsedy a čtyř členů uvedených v čl. 43 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení.
Článek 46
Vnitrostátní parlamenty
1. Vzhledem ke zvláštní povaze úkolů svěřených výboru tímto nařízením mohou vnitrostátní parlamenty zúčastněných členských států vlastními postupy požádat výbor, aby písemně odpověděl na všechny připomínky nebo otázky, které mu v souvislosti s jeho úkoly podle tohoto nařízení podají, a výbor má povinnost písemně na tyto otázky odpovědět.
2. Výbor souběžně s předložením zprávy podle čl. 45 odst. 2 tuto zprávu předkládá také přímo vnitrostátním parlamentům zúčastněných členských států. Vnitrostátní parlamenty se na výbor mohou obrátit s odůvodněnými připomínkami k této zprávě. Výbor odpoví v souladu se svými postupy ústně nebo písemně na jakékoli připomínky nebo otázky, které mu vnitrostátní parlamenty zúčastněných členských států položí.
3. Vnitrostátní parlament zúčastněného členského státu může pozvat předsedu, aby se zúčastnil výměny názorů týkající se řešení krize subjektů uvedených v článku 2 v daném členském státě spolu se zástupcem vnitrostátního orgánu příslušného k řešení krize. Předseda je povinen takovému pozvání vyhovět.
4. Tímto nařízením není dotčena odpovědnost vnitrostátních orgánů příslušných k řešení krize vnitrostátním parlamentům podle vnitrostátního práva za plnění úkolů, jež nebyly svěřeny výboru, Radě nebo Komisi tímto nařízením, a za provádění činností v souladu s čl. 7 odst. 3.
Článek 47
Nezávislost
1. Při plnění úkolů, které jsou jim svěřeny tímto nařízením, jednají výbor a vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize nezávisle a sledují obecný zájem.
2. Předseda, místopředseda a členové uvedení v čl. 43 odst. 1 písm. b) plní své úkoly v souladu s rozhodnutími výboru, Rady a Komise. Jednají nezávisle a objektivně v zájmu Unie jako celku a nevyžadují ani nepřijímají pokyny od orgánů či subjektů Unie, od vlád členských států ani od jiných veřejných či soukromých subjektů.
Při jednání a rozhodování ve výboru vyjadřují své osobní názory a hlasují nezávisle.
3. Členské státy, orgány či subjekty Unie ani žádný jiný veřejný či soukromý subjekt se nesmějí snažit ovlivňovat předsedu, místopředsedu nebo členy výboru.
4. Po ukončení funkčního období jsou předseda, místopředseda a členové uvedení v čl. 43 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení v souladu se služebním řádem úředníků uvedeným v čl. 87 odst. 6 tohoto nařízení, který byl stanoven nařízením Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 259/68 (19) (dále jen „služební řád“), nadále vázáni povinností čestného a zdrženlivého jednání při přijímání některých funkcí nebo výhod.
Článek 48
Sídlo
Sídlem výboru je Brusel v Belgii.
HLAVA II
PLENÁRNÍ ZASEDÁNÍ VÝBORU
Článek 49
Účast na plenárních zasedáních
Plenárních zasedání se účastní všichni členové výboru uvedení v čl. 43 odst. 1.
Článek 50
Úkoly
1. Na svém plenárním zasedání výbor:
a)
přijme každoročně do 30. listopadu roční pracovní program výboru na následující rok na základě návrhu předloženého předsedou a předá jej pro informaci Evropskému parlamentu, Radě, Komisi a ECB;
b)
přijímá a kontroluje roční rozpočet výboru v souladu s čl. 61 odst. 2, schvaluje účetní závěrku výboru a uděluje předsedovi absolutorium v souladu s čl. 63 odst. 4 a 8;
c)
s výhradou postupu uvedeného v odstavci 2 rozhoduje o použití fondu, pokud podpora z fondu potřebná u daného konkrétního opatření k řešení krize překračuje limit 5 000 000 000 EUR, u něhož je váha podpory likvidity 0,5;
d)
jakmile čistá souhrnná částka použitých prostředků z fondu za posledních dvanáct po sobě jdoucích měsíců dosáhne limitu 5 000 000 000 EUR, vyhodnotí používání nástrojů k řešení krize, zejména použití prostředků z fondu, a poskytne vodítko, kterým se má výkonné zasedání řídit v dalších rozhodnutích týkajících se řešení krize, zejména tam, kde je to vhodné, ve věci rozlišování mezi podporou likvidity a jinými formami podpory;
e)
rozhoduje o tom, zda je třeba získat mimořádné následné příspěvky v souladu s článkem 71, o dobrovolných půjčkách mezi mechanismy financování v souladu s článkem 72, o alternativních finančních prostředcích v souladu s články 73 a 74 a o vzájemném využívání vnitrostátních mechanismů financování podle článku 78, které zahrnuje podporu z fondu překračující limit uvedený v písmeni c) tohoto odstavce;
f)
rozhoduje o investicích v souladu s článkem 75;
g)
přijímá výroční zprávu o činnosti výboru podle článku 45, v níž je podrobně vysvětleno plnění rozpočtu;
h)
přijímá finanční pravidla podle článku 64, jimiž se bude výbor řídit;
i)
přijímá strategii pro boj proti podvodům, jež je přiměřená riziku podvodů, přičemž se zohlední náklady a přínosy opatření, jež mají být přijata;
j)
přijímá pravidla pro předcházení střetům zájmů a řešení těchto střetů u svých členů;
k)
přijímá svůj jednací řád a jednací řád výboru na jeho výkonném zasedání;
l)
v souladu s odstavcem 3 tohoto článku vykonává ve vztahu k zaměstnancům výboru pravomoci, které služební řád svěřuje orgánu oprávněnému ke jmenování a které pracovní řád ostatních zaměstnanců Evropské unie stanovený nařízením Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 259/68 (dále jen „pracovní řád“) svěřuje orgánu oprávněnému uzavírat pracovní smlouvy (dále jen „pravomoci orgánu oprávněného ke jmenování“);
m)
přijímá vhodná prováděcí pravidla ke služebnímu řádu a pracovnímu řádu v souladu s článkem 110 služebního řádu;
n)
na základě služebního řádu a pracovního řádu jmenuje účetního, který je při plnění svých povinností funkčně nezávislý;
o)
přijímá vhodná následná opatření na základě zjištění a doporučení plynoucích z interních či externích auditních zpráv a hodnocení, jakož i z vyšetřování Evropského úřadu pro boj proti podvodům (OLAF);
p)
přijímá veškerá rozhodnutí týkající se zřízení a případně příslušných změn vnitřních struktur výboru;
q)
schvaluje rámec uvedený v čl. 31 odst. 1 pro organizaci praktického průběhu spolupráce s vnitrostátními orgány příslušnými k řešení krize.
2. Při rozhodování jedná plenární zasedání výboru v souladu s cíli uvedenými v článcích 6 a 14.
Pro účely odst. 1 písm. c) tohoto článku se program řešení krize vypracovaný výkonným zasedáním považuje za přijatý, pokud do tří hodin od předložení návrhu výkonným zasedáním plenárnímu zasedání alespoň jeden člen plenárního zasedání nesvolá plenární zasedání. Pokud ho svolá, přijme rozhodnutí o daném programu řešení krize plenární zasedání.
3. Na svém plenárním zasedání přijímá výbor podle článku 110 služebního řádu rozhodnutí na základě čl. 2 odst. 1 služebního řádu a na základě článku 6 pracovního řádu, kterým přenese příslušné pravomoci orgánu oprávněného ke jmenování na předsedu a kterým stanoví podmínky, za nichž může být toto přenesení pravomocí pozastaveno. Předseda je oprávněn tyto pravomoci přenést na další osoby.
Za výjimečných okolností může výbor na svém plenárním zasedání rozhodnutím dočasně pozastavit přenesení pravomocí orgánu oprávněného ke jmenování na předsedu a jakékoli další přenesení pravomocí předsedou na jiné osoby a může tyto pravomoci vykonávat sám nebo je může přenést na jednoho ze svých členů nebo na jiného zaměstnance než na předsedu.
Článek 51
Plenární zasedání výboru
1. Plenární zasedání výboru svolává předseda a předsedá mu v souladu s čl. 56 odst. 2 písm. a).
2. Každoročně se konají alespoň dvě řádná plenární zasedání výboru. Kromě toho se výbor schází z podnětu předsedy nebo na žádost nejméně jedné třetiny svých členů. Zástupce Komise může požádat předsedu, aby svolal plenární zasedání výboru. Pokud předseda plenární zasedání v patřičné době nesvolá, podá písemné odůvodnění.
3. V jednotlivých relevantních případech může výbor kromě osob uvedených v čl. 43 odst. 3 přizvat k účasti na plenárním zasedání pozorovatele, včetně zástupce orgánu EBA.
4. Sekretariát plenárního zasedání zajišťuje výbor.
Článek 52
Obecná ustanovení o postupu rozhodování
1. Na svém plenárním zasedání přijímá výbor rozhodnutí prostou většinou hlasů svých členů, není-li v tomto nařízení stanoveno jinak. Každý člen s hlasovacím právem má jeden hlas. V případě rovnosti hlasů rozhoduje hlas předsedy.
2. Odchylně od odstavce 1 se rozhodnutí podle čl. 50 odst. 1 písm. c) a d) a o vzájemném využívání vnitrostátních mechanismů financování podle článku 78, s omezením na použití finančních prostředků, které jsou k dispozici ve fondu, přijímají prostou většinou hlasů členů výboru představujících nejméně 30 % příspěvků. Každý člen s hlasovacím právem má jeden hlas. V případě rovnosti hlasů rozhoduje hlas předsedy.
3. Odchylně od odstavce 1 tohoto článku se rozhodnutí podle čl. 50 odst. 1, která zahrnují získání následných příspěvků v souladu s článkem 71, rozhodnutí o dobrovolných půjčkách mezi mechanismy financování v souladu s článkem 72, o alternativních finančních prostředcích v souladu s články 73 a 74 a o vzájemném využívání vnitrostátních mechanismů financování podle článku 78, která překračují finanční prostředky, které jsou k dispozici ve fondu, přijímají dvoutřetinovou většinou hlasů členů výboru představujících nejméně 50 % příspěvků během osmiletého přechodného období do doby, než bude fond plně sdílen, a dvoutřetinovou většinou hlasů členů výboru představujících nejméně 30 % příspěvků poté. Každý člen s hlasovacím právem má jeden hlas. V případě rovnosti hlasů rozhoduje hlas předsedy.
4. Výbor přijme a zveřejní svůj jednací řád. Jednací řád stanoví podrobněji postup při hlasování, zejména podmínky, za jakých může jeden člen jednat jménem jiného člena, a případně rovněž pravidla upravující usnášeníschopnost.
HLAVA III
VÝKONNÁ ZASEDÁNÍ VÝBORU
Článek 53
Účast na výkonných zasedáních
1. Při svých výkonných zasedáních se výbor skládá z předsedy a čtyř členů uvedených v čl. 43 odst. 1 písm. b). Výbor se schází na výkonném zasedání, kdykoli je to nutné.
Zasedání výboru ve složení pro výkonné zasedání svolává předseda z vlastního podnětu nebo na žádost kteréhokoli člena a též mu předsedá.
V relevantních případech může výbor ve složení pro výkonné zasedání přizvat i jiné pozorovatele než ty, kteří jsou uvedeni v čl. 43 odst. 3, včetně zástupce orgánu EBA, a přizve k účasti na svých zasedáních vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize z nezúčastněných členských států, pokud jedná o skupině, která má v těchto nezúčastněných členských státech dceřiné podniky nebo významné pobočky. Tato účast se týká jednotlivých případů.
2. V souladu s odstavci 3 a 4 se výkonných zasedání výboru účastní členové výboru uvedení v čl. 43 odst. 1 písm. c).
3. Při jednání o subjektu uvedeném v článku 2 či skupině subjektů, jež je usazena pouze v jednom zúčastněném členském státě, se jednání a rozhodování účastní rovněž člen jmenovaný uvedeným členským státem a použijí se pravidla stanovená v čl. 55 odst. 1.
4. Při jednání o přeshraniční skupině se rozhodování účastní také člen jmenovaný členským státem, v němž se nachází orgán příslušný k řešení krize na úrovni skupiny, jakož i členové jmenovaní členskými státy, v nichž je usazen dceřiný podnik či subjekt podléhající dohledu na konsolidovaném základě, a použijí se pravidla stanovená v čl. 55 odst. 2.
5. Členové výboru uvedení v čl. 43 odst. 1 písm. a) a b) zajistí, aby rozhodnutí a opatření k řešení krize, zejména pokud jde o použití fondu, byla v různých složeních výkonných zasedání výboru ve vzájemném souladu, vhodná a přiměřená.
Článek 54
Úkoly
1. Na svém výkonném zasedání výbor:
a)
připravuje veškerá rozhodnutí, která mají být přijata na plenárním zasedání výboru;
b)
přijímá veškerá rozhodnutí k uplatnění tohoto nařízení, pokud není v tomto nařízení stanoveno jinak.
2. Při výkonu svých pravomocí podle odstavce 1 tohoto článku výbor:
a)
vypracovává, posuzuje a schvaluje plány řešení krize pro subjekty a skupiny uvedené v čl. 7 odst. 2 a pro subjekty a skupiny uvedené v čl. 7 odst. 4 písm. b) a odst. 5, pokud jsou splněny podmínky pro uplatnění zmíněných ustanovení, v souladu s články 8, 10 a 11;
b)
uplatňuje zjednodušené povinnosti v případě některých subjektů a skupin uvedených v čl. 7 odst. 2 a subjektů a skupin uvedených v čl. 7 odst. 4 písm. b) a odst. 5, pokud jsou splněny podmínky pro uplatnění zmíněných ustanovení, v souladu s článkem 11;
c)
stanovuje minimální požadavek na kapitál a způsobilé závazky, který musí trvale splňovat subjekty a skupiny uvedené v čl. 7 odst. 2 a subjekty a skupiny uvedené v čl. 7 odst. 4 písm. b) a odst. 5, pokud jsou splněny podmínky pro uplatnění zmíněných ustanovení, v souladu s článkem 12;
d)
předává program řešení krize v souladu s článkem 18 společně s veškerými příslušnými informacemi Komisi, a to co nejdříve, aby mohla včas posoudit a rozhodnout nebo případně navrhnout Radě rozhodnutí podle čl. 18 odst. 7;
e)
rozhoduje o části II rozpočtu fondu příslušející výboru v souladu s článkem 60.
3. Je-li to třeba z důvodu naléhavosti, může výbor na svém výkonném zasedání přijmout určitá prozatímní rozhodnutí jménem výboru ve složení pro plenární zasedání, zejména ve věcech administrativního řízení včetně rozpočtových záležitostí.
4. Výbor ve složení pro výkonné zasedání informuje průběžně výbor ve složení pro plenární zasedání o rozhodnutích, která přijme ve věci řešení krize.
Článek 55
Postup rozhodování
1. Při jednání o jednotlivém subjektu nebo skupině, jenž je usazen pouze v jednom zúčastněném členském státě, nejsou-li všichni členové uvedení v čl. 53 odst. 1 a 3 schopni ve lhůtě stanovené předsedou dosáhnout společné dohody, přijmou rozhodnutí předseda a členové uvedení v čl. 43 odst. 1 písm. b) prostou většinou hlasů.
2. Při jednání o přeshraniční skupině, nejsou-li všichni členové uvedení v čl. 53 odst. 1 a 4 schopni ve lhůtě stanovené předsedou dosáhnout společné dohody, přijmou rozhodnutí předseda a členové uvedení v čl. 43 odst. 1 písm. b) prostou většinou hlasů.
3. V případě rovnosti hlasů rozhoduje hlas předsedy.
HLAVA IV
PŘEDSEDA
Článek 56
Jmenování a úkoly
1. Výboru předsedá stálý předseda.
2. Předseda odpovídá za:
a)
přípravu práce výboru na jeho plenárních a výkonných zasedáních, za svolávání jednání a předsedání jeho jednáním;
b)
všechny personální otázky;
c)
záležitosti spojené s běžnou správou;
d)
sestavení návrhu rozpočtu výboru v souladu s čl. 61 odst. 1 a plnění rozpočtu výboru v souladu s článkem 63;
e)
řízení výboru;
f)
plnění ročního pracovního programu výboru;
g)
každoroční přípravu návrhu výroční zprávy uvedenou v článku 45 s oddílem o činnostech výboru k řešení krize a oddílem o finančních a správních záležitostech.
Při plnění úkolů uvedených v tomto článku jsou předsedovi nápomocni k tomuto účelu vyčlenění zaměstnanci.
3. Předsedovi je nápomocen místopředseda.
Místopředseda vykonává funkce předsedy, pokud je předseda nepřítomen nebo mu odůvodněné okolnosti brání v jejich výkonu, a to v souladu s tímto nařízením.
4. Předseda, místopředseda a členové uvedení v čl. 43 odst. 1 písm. b) jsou jmenováni na základě zásluh, kvalifikace, znalostí bankovních a finančních záležitostí a zkušeností s finančním dohledem, regulací a řešením krizí bank. Předseda, místopředseda a členové uvedení v čl. 43 odst. 1 písm. b) jsou vybráni v otevřeném výběrovém řízení, při němž jsou respektovány zásady vyváženosti zastoupení mužů a žen, zkušeností a kvalifikace. Evropský parlament a Rada jsou včas a řádně průběžně informovány v každé fázi tohoto řízení.
5. Funkční období předsedy, místopředsedy a členů uvedených v čl. 43 odst. 1 písm. b) je pětileté. S výhradou odstavce 7 tohoto článku nelze toto funkční období prodloužit.
Předseda, místopředseda a členové uvedení v čl. 43 odst. 1 písm. b) nesmějí vykonávat žádné funkce na vnitrostátní, unijní a mezinárodní úrovni.
6. Komise po vyslechnutí výboru na jeho plenárním zasedání předloží Evropskému parlamentu užší seznam kandidátů na funkce předsedy, místopředsedy a členů uvedených v čl. 43 odst. 1 písm. b) a informuje o tomto užším seznamu Radu.
Odchylně od prvního pododstavce při jmenování prvních členů výboru po vstupu tohoto nařízení v platnost předloží Komise užší seznam kandidátů, aniž by vyslechla výbor.
Komise předloží návrh na jmenování předsedy, místopředsedy a členů uvedených v čl. 43 odst. 1 písm. b) Evropskému parlamentu ke schválení. Po schválení tohoto návrhu přijme Rada prováděcí rozhodnutí o jmenování předsedy, místopředsedy a členů uvedených v čl. 43 odst. 1 písm. b). Rada rozhoduje kvalifikovanou většinou.
7. Odchylně od odstavce 5 je funkční období prvního předsedy jmenovaného po vstupu tohoto nařízení v platnost tříleté. Toto funkční období lze jednou prodloužit o dobu pěti let. Předseda, místopředseda a členové uvedení v čl. 43 odst. 1 písm. b) zůstávají ve funkci až do jmenování svých nástupců.
8. Předseda, jehož funkční období bylo prodlouženo, se na konci celkového funkčního období nesmí účastnit dalšího výběrového řízení na totéž místo.
9. Pokud předseda, místopředseda nebo členové uvedení čl. 43 odst. 1 písm. b) přestanou splňovat podmínky pro výkon svých povinností nebo se dopustí závažného pochybení, může Rada na návrh Komise schválený Evropským parlamentem přijmout prováděcí rozhodnutí, jímž je zbavuje funkce. Rada rozhoduje kvalifikovanou většinou.
Pro tyto účely mohou Evropský parlament nebo Rada Komisi oznámit, že považují podmínky pro zbavení předsedy, místopředsedy nebo členů uvedených v čl. 43 odst. 1 písm. b) funkce za splněné, a Komise na toto oznámení odpoví.
HLAVA V
FINANČNÍ USTANOVENÍ
KAPITOLA 1
Obecná ustanovení
Článek 57
Zdroje
1. Výbor odpovídá za vyčlenění potřebných finančních a lidských zdrojů na plnění úkolů, které jsou mu svěřeny tímto nařízením.
2. Financování rozpočtu výboru nebo jeho činností k řešení krize podle tohoto nařízení nesmí za žádných okolností zakládat rozpočtovou odpovědnost členských států.
Článek 58
Rozpočet
1. Výbor má samostatný rozpočet, který není součástí rozpočtu Unie. Pro každý rozpočtový rok odpovídající kalendářnímu roku se vyhotovují odhady všech příjmů a výdajů výboru, které se uvedou v rozpočtu výboru.
2. Rozpočet výboru musí být vyrovnaný co do příjmů a výdajů.
3. Rozpočet obsahuje dvě části: část I pro správu výboru a část II pro fond.
Článek 59
Část I rozpočtu pro správu výboru
1. Příjmy části I rozpočtu tvoří roční příspěvky, které jsou nezbytné ke krytí odhadovaných ročních správních výdajů.
2. Výdaje části I rozpočtu zahrnují alespoň výdaje na zaměstnance, odměny, správu, infrastrukturu, odborné vzdělávání a provoz.
3. Tímto článkem není dotčeno právo vnitrostátních orgánů příslušných k řešení krize vybírat poplatky v souladu s vnitrostátním právem v souvislosti s jejich správními výdaji typů uvedených v odstavcích 1 a 2, včetně výdajů na spolupráci s výborem a na pomoc výboru.
Článek 60
Část II rozpočtu pro fond
1. Příjmy části II rozpočtu tvoří zejména:
a)
příspěvky hrazené institucemi usazenými v zúčastněných členských státech v souladu s čl. 67 odst. 4 a články 69, 70 a 71;
b)
úvěry získané od jiných mechanismů financování k řešení krizí z nezúčastněných členských států v souladu s čl. 72 odst. 1;
c)
úvěry získané od finančních institucí nebo jiných třetích stran v souladu s články 73 a 74;
d)
výnosy z investovaných částek uložených ve fondu v souladu s článkem 75;
e)
jakákoli část výdajů vzniklých pro účely uvedené v článku 76, která je při postupu k řešení krize získána zpět.
2. Výdaje části II rozpočtu tvoří zejména:
a)
výdaje na účely uvedené v článku 76;
b)
investice v souladu s článkem 75;
c)
úroky placené z úvěrů získaných od jiných mechanismů financování k řešení krize z nezúčastněných členských států v souladu s čl. 72 odst. 1;
d)
úroky placené z úvěrů získaných od finančních institucí nebo jiných třetích stran v souladu s články 73 a 74.
Článek 61
Sestavování a plnění rozpočtu
1. Předseda vypracuje každoročně do 15. února návrh rozpočtu výboru, včetně odhadu příjmů a výdajů výboru na následující rok, spolu s plánem pracovních míst a předloží jej výboru k přijetí.
2. Výbor na svém plenárním zasedání každoročně do 31. března podle potřeby upraví návrh předložený předsedou a přijme konečný rozpočet výboru spolu s plánem pracovních míst.
Článek 62
Interní audit a kontrola
1. V rámci výboru se zřizuje funkce interního auditora, která musí být vykonávána v souladu s příslušnými mezinárodními standardy. Interní auditor jmenovaný výborem mu odpovídá za prověřování řádného fungování systémů pro plnění rozpočtu a rozpočtových procesů výboru.
2. Interní auditor radí výboru v otázkách rizik tím, že vydává nezávislá stanoviska ke kvalitě systémů řízení a kontroly a doporučení ke zlepšení podmínek provádění operací a k podpoře řádného finančního řízení.
3. Odpovědnost za zavedení vnitřních systémů kontroly a postupů, které jsou vhodné pro plnění úkolů interního auditora, nese výbor.
Článek 63
Plnění rozpočtu, předkládání účetní závěrky a absolutorium
1. Předseda jedná jako schvalující osoba a plní rozpočet výboru.
2. Do 1. března následujícího rozpočtového roku zašle účetní výboru předběžnou účetní závěrku spolu se zprávou o rozpočtovém a finančním řízení za rozpočtový rok Účetnímu dvoru k připomínkám.
Do 31. března následujícího rozpočtového roku předloží účetní výboru zprávu o rozpočtovém a finančním řízení členům výboru a Evropskému parlamentu, Radě a Komisi.
3. Do 31. března každého roku předá předseda Evropskému parlamentu, Radě a Komisi předběžnou účetní závěrku výboru za předcházející rozpočtový rok.
4. Po obdržení připomínek Účetního dvora k předběžné účetní závěrce výboru vypracuje předseda na vlastní odpovědnost konečnou účetní závěrku výboru a předloží ji výboru na jeho plenárním zasedání ke schválení.
5. Do 1. července každého roku zašle předseda konečnou účetní závěrku za předcházející rozpočtový rok poté, co ji schválil výbor, Evropskému parlamentu, Radě, Komisi a Účetnímu dvoru.
6. Obdrží-li předseda připomínky od Účetního dvora, zašle do 30. září odpověď.
7. Do 15. listopadu každého roku se konečná účetní závěrka za předcházející rozpočtový rok zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie.
8. Výbor na svém plenárním zasedání udělí předsedovi absolutorium za plnění rozpočtu.
9. Na žádost Evropského parlamentu nebo Rady předloží předseda žádajícímu orgánu Unie všechny informace uvedené v účetní závěrce výboru s výhradou požadavků profesního tajemství podle tohoto nařízení.
Článek 64
Finanční pravidla
Výbor po konzultaci s Účetním dvorem a Komisí přijme vnitřní finanční pravidla, jimiž stanoví zejména podrobný postup pro sestavování a plnění svého rozpočtu v souladu s články 61 a 63.
V míře, ve které je to slučitelné se zvláštní povahou výboru, vycházejí tato finanční pravidla z rámcového finančního nařízení přijatého pro subjekty zřízené podle Smlouvy o fungování EU v souladu s článkem 208 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012 (20).
Článek 65
Příspěvky na správní výdaje výboru
1. Subjekty uvedené v článku 2 přispívají do části I rozpočtu výboru v souladu s tímto nařízením a akty v přenesené pravomoci o příspěvcích přijatými podle odstavce 5 tohoto článku.
2. Výše příspěvků se stanoví tak, aby příjmy z nich byly v zásadě dostatečné pro zajištění každoročně vyrovnané části I rozpočtu výboru.
3. Příspěvky, které má každý subjekt uvedený v článku 2 uhradit, výbor stanoví a získává v souladu s akty v přenesené pravomoci podle odstavce 5 tohoto článku prostřednictvím rozhodnutí určeného dotčenému subjektu. Výbor používá procesní pravidla, pravidla pro podávání zpráv a další pravidla zajišťující, že příspěvky budou uhrazeny včas a v plné výši.
4. Prostředky získané v souladu s odstavci 1, 2 a 3 se použijí pouze pro účely tohoto nařízení.
5. Komise je v souladu s článkem 93 zmocněna přijímat akty v přenesené pravomoci o příspěvcích, jimiž:
a)
určí druh příspěvků a situace, v nichž je třeba příspěvky hradit, způsob výpočtu výše příspěvků a způsob jejich platby;
b)
upřesní registrační a účetní pravidla, pravidla pro podávání zpráv a další pravidla uvedená v odstavci 3, která jsou nezbytná k zajištění toho, aby příspěvky byly uhrazeny včas a v plné výši;
c)
stanoví roční příspěvky, které jsou nezbytné ke krytí správních výdajů výboru předtím, než začne plně fungovat.
Článek 66
Opatření proti podvodům
1. Pro účely boje proti podvodům, korupci a jakémukoli jinému protiprávnímu jednání podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 883/2013 (21) přistoupí výbor do šesti měsíců od zahájení své práce k interinstitucionální dohodě ze dne 25. května 1999 o vnitřním vyšetřování prováděném úřadem OLAF a s použitím vzoru obsaženého v příloze k uvedené interinstitucionální dohodě neprodleně přijme vhodné předpisy, které se budou vztahovat na všechny jeho zaměstnance.
2. Účetní dvůr je oprávněn provádět formou kontroly dokumentů a kontroly na místě audit u příjemců, dodavatelů a subdodavatelů, kteří od výboru obdrželi finanční prostředky.
3. OLAF může provádět šetření včetně kontrol a inspekcí na místě v souladu s ustanoveními a postupy uvedenými v nařízení Rady (Euratom, ES) č. 2185/96 (22) a nařízení (EU, Euratom) č. 883/2013 s cílem stanovit, zda v souvislosti se zakázkou financovanou výborem nedošlo k podvodu, korupci nebo jinému protiprávnímu jednání poškozujícímu finanční zájmy Unie.
KAPITOLA 2
Jednotný fond pro řešení krizí
Oddíl 1
Zřízení fondu
Článek 67
Obecná ustanovení
1. Zřizuje se Jednotný fond pro řešení krizí (dále jen „fond“). Je naplňován v souladu s pravidly o převádění finančních prostředků získaných na vnitrostátní úrovni do fondu, která jsou stanovena v dohodě.
2. Výbor používá fond pouze pro účely zajištění účinného používání nástrojů k řešení krize a výkonu pravomocí k řešení krize podle části II hlavy I a v souladu s účelem řešení krize a se zásadami řešení krize uvedenými v článcích 14 a 15. Rozpočet Unie ani vnitrostátní rozpočty členských států nenesou za žádných okolností odpovědnost za výdaje nebo ztráty fondu.
3. Vlastníkem fondu je výbor.
4. Příspěvky podle článků 69, 70 a 71 jsou získávány od subjektů uvedených v článku 2 vnitrostátními orgány příslušnými k řešení krize a jsou převáděny do fondu v souladu s dohodou.
Článek 68
Požadavek ustavit mechanismus financování k řešení krizí
Zúčastněné členské státy ustaví mechanismus financování v souladu s článkem 100 směrnice 2014/59/EU a v souladu s tímto nařízením.
Článek 69
Cílová úroveň
1. Do konce počátečního období v délce osmi let od 1. ledna 2016, případně ode dne, od kterého se tento odstavec použije na základě čl. 99 odst. 6, dosáhnou dostupné finanční prostředky fondu výše nejméně 1 % hodnoty pojištěných vkladů všech úvěrových institucí povolených ve všech zúčastněných členských státech.
2. Během počátečního období podle odstavce 1 se příspěvky do fondu vypočtené v souladu s článkem 70 a získané v souladu s čl. 67 odst. 4 rozdělí v čase co nejrovnoměrněji, dokud není dosaženo cílové úrovně, přitom se však náležitě zohlední fáze hospodářského cyklu a dopad, který mohou mít procyklické příspěvky na finanční situaci přispívajících institucí.
3. Výbor počáteční období podle odstavce 1 prodlouží o maximálně čtyři roky, jestliže fondu vznikly kumulované výdaje překračující 0,5 % celkové hodnoty pojištěných vkladů uvedené v odstavci 1 a jsou splněna kritéria aktu v přenesené pravomoci uvedeného v odst. 5 písm. b).
4. Jsou-li po skončení počátečního období podle odstavce 1 dostupné finanční prostředky nižší než cílová úroveň stanovená v uvedeném odstavci, pravidelné příspěvky vypočtené v souladu s článkem 70 se nadále získávají, dokud není dosaženo cílové úrovně. Klesnou-li dostupné finanční prostředky na méně než dvě třetiny cílové úrovně poté, co jí bylo poprvé dosaženo, stanoví se výše těchto příspěvků tak, aby se cílové úrovně dosáhlo do šesti let.
Při stanovování ročních příspěvků v souvislosti s tímto odstavcem se u pravidelných příspěvků náležitě zohlední fáze hospodářského cyklu a dopad, který mohou mít procyklické příspěvky.
5. Komise je v souladu s článkem 93 zmocněna přijímat akty v přenesené pravomoci s cílem upřesnit:
a)
kritéria pro časové rozložení příspěvků do fondu vypočtených podle odstavce 2;
b)
kritéria k určení počtu let, o něž lze v souladu s odstavcem 3 prodloužit počáteční období podle odstavce 1;
c)
kritéria ke stanovení ročních příspěvků podle odstavce 4.
Článek 70
Příspěvky předem
1. Jednotlivé příspěvky každé instituce se získávají alespoň jednou ročně a vypočítají se jako úměrný podíl celkové hodnoty jejích závazků (bez započtení kapitálu) po odečtení pojištěných vkladů na úhrnných závazcích (bez započtení kapitálu) všech institucí povolených na území všech zúčastněných členských států po odečtení pojištěných vkladů.
2. Výbor každoročně, po konzultaci s ECB nebo s vnitrostátním příslušným orgánem a v úzké spolupráci s vnitrostátními orgány příslušnými k řešení krize, vypočte jednotlivé příspěvky, aby zajistil, že příspěvky, které mají uhradit všechny instituce povolené na území všech zúčastněných členských států, nepřekročí 12,5 % cílové úrovně.
Každoroční výpočet příspěvků jednotlivých institucí je založen na:
a)
paušálním příspěvku, který je úměrný podílu celkové hodnoty závazků instituce (bez započtení kapitálu) po odečtení pojištěných vkladů na úhrnných závazcích (bez započtení kapitálu) všech institucí povolených na území zúčastněných členských států po odečtení pojištěných vkladů; a
b)
příspěvku upraveném v poměru k rizikovému profilu, který vychází z kritérií stanovených v čl. 103 odst. 7 směrnice 2014/59/EU, se zřetelem k zásadě proporcionality a aniž by došlo k narušení mezi strukturami bankovního sektoru členských států.
Poměr mezi paušálním příspěvkem a příspěvkem upraveným v poměru k rizikovému profilu musí zohlednit vyvážené rozložení příspěvků mezi různé typy bank.
V každém případě nesmí úhrnná výše jednotlivých příspěvků od všech institucí povolených na území všech zúčastněných členských států, vypočtená podle druhého pododstavce písm. a) a b), překročit ročně 12,5 % cílové úrovně.
3. Dostupné finanční prostředky, které se mají započítat k dosažení cílové úrovně stanovené v článku 69, mohou zahrnovat neodvolatelné platební přísliby, které jsou v plné výši kryty zajištěním ve formě nízkorizikových aktiv nezatížených jakýmikoli právy třetích stran, s možností s nimi volně nakládat a vyčleněných k výlučnému použití výborem k účelům uvedeným v čl. 76 odst. 1. Podíl těchto neodvolatelných platebních příslibů nesmí překročit 30 % celkové výše příspěvků získaných v souladu s tímto článkem.
4. Řádně obdržené příspěvky každého subjektu uvedeného v článku 2 se těmto subjektům nevracejí.
5. Pokud zúčastněné členské státy již zřídily vnitrostátní mechanismus financování k řešení krizí, mohou stanovit, že uvedený mechanismus využívá jemu dostupné finanční prostředky vybrané od institucí v období od 17. června 2010 do dne vstupu směrnice 2014/59/EU v platnost k tomu, aby nahradil institucím příspěvky předem, které mohou být tyto instituce povinny platit do fondu. Tímto vracením prostředků nejsou dotčeny povinnosti členských států podle směrnice 2014/49/EU.
6. Použijí se akty v přenesené pravomoci, které upřesňují pojem příspěvků upravených v poměru k rizikovému profilu institucí, přijaté Komisí podle čl. 103 odst. 7 směrnice 2014/59/EU.
7. Rada na návrh Komise přijme v rámci aktů v přenesené pravomoci uvedených v odstavci 6 prováděcí akty, jimiž se stanoví podmínky uplatňování odstavců 1, 2 a 3, zejména v souvislosti s:
a)
používáním metodiky pro výpočet jednotlivých příspěvků;
b)
praktickými pravidly pro to, jak se institucím přidělují rizikové faktory uvedené v aktu v přenesené pravomoci.
Článek 71
Mimořádné následné příspěvky
1. Pokud dostupné finanční prostředky nestačí k pokrytí ztrát, nákladů nebo jiných výdajů vzniklých při použití fondu v souvislosti s opatřeními k řešení krize, jsou od institucí povolených na území zúčastněných členských států získány mimořádné následné příspěvky k pokrytí doplňkových částek. Tyto mimořádné příspěvky se vypočítají a rozdělí mezi instituce podle pravidel stanovených v článcích 69 a 70.
Celková výše mimořádných následných příspěvků za rok nesmí překročit trojnásobek roční výše příspěvků stanovených v souladu s článkem 70.
2. Výbor z vlastního podnětu po konzultaci s vnitrostátním orgánem příslušným k řešení krize nebo na jeho návrh může úplně nebo částečně odložit v souladu s akty v přenesené pravomoci podle odstavce 3 úhradu mimořádných následných příspěvků instituce v souladu s odstavcem 1, pokud je to nezbytné v zájmu ochrany její finanční situace. Toto odložení lze udělit nejvýše na dobu šesti měsíců, která však může být na žádost instituce prodloužena. Příspěvky, jejichž uhrazení bylo odloženo podle tohoto odstavce, musí být uhrazeny v pozdějším okamžiku, kdy tato úhrada již finanční situaci dané instituce neohrožuje.
3. Komise je v souladu s článkem 93 zmocněna přijímat akty v přenesené pravomoci s cílem upřesnit okolnosti a podmínky, za nichž lze úplně nebo částečně odložit úhradu následných příspěvků subjekty uvedenými v článku 2 podle odstavce 2 tohoto článku.
Článek 72
Dobrovolné půjčky mezi mechanismy financování k řešení krizí
1. Výbor rozhodne, že požádá o dobrovolnou půjčku pro fond u mechanismů financování k řešení krizí z nezúčastněných členských států v případě, že:
a)
částky získané v souladu s článkem 70 nestačí k pokrytí ztrát, nákladů nebo jiných výdajů vzniklých při použití fondu v souvislosti s opatřeními k řešení krize;
b)
mimořádné následné příspěvky stanovené v článku 71 nejsou okamžitě k dispozici; a
c)
alternativní finanční prostředky stanovené v článku 73 nejsou okamžitě k dispozici za přiměřených podmínek.
2. Uvedené mechanismy financování k řešení krizí rozhodují o takové žádosti v souladu s článkem 106 směrnice 2014/59/EU. Na podmínky půjčky se vztahuje čl. 106 odst. 4, 5 a 6 uvedené směrnice.
3. Výbor může rozhodnout o úvěru jiným mechanismům financování k řešení krizí z nezúčastněných členských států, pokud je o něj požádán v souladu s článkem 106 směrnice 2014/59/EU. Na podmínky úvěru se vztahuje čl. 106 odst. 4, 5 a 6 uvedené směrnice.
Článek 73
Alternativní finanční prostředky
1. Pokud částky získané v souladu s články 70 a 71 nejsou ihned k dispozici nebo nepokrývají výdaje vzniklé při použití fondu v souvislosti s opatřeními k řešení krize, může výbor pro fond sjednávat půjčky nebo jiné formy podpory u těch institucí, finančních institucí nebo jiných třetích stran, které nabízejí lepší finanční podmínky a v nejvhodnější době, v zájmu optimalizace nákladů na financování a ochrany jeho pověsti.
2. Půjčky nebo jiné formy podpory uvedené v odstavci 1 se musí v souladu s články 69, 70 a 71 vrátit zpět v plné výši během období splatnosti půjčky.
3. Všechny výdaje vzniklé v souvislosti s použitím půjček podle odstavce 1 jsou hrazeny z části II rozpočtu výboru, a nikoli z rozpočtu Unie ani zúčastněných členských států.
Článek 74
Přístup k finanční facilitě
Výbor smluvně zajistí pro fond finanční mechanismy, případně včetně veřejného finančního mechanismu, které zajistí, aby byly okamžitě k dispozici dodatečné finanční prostředky k použití v souladu s článkem 76, pokud částky, které byly získány nebo jsou k dispozici v souladu s články 70 a 71, nestačí k tomu, aby fond dostál svým závazkům.
Oddíl 2
Správa fondu
Článek 75
Investice
1. Fond spravuje výbor v souladu s tímto nařízením a s akty v přenesené pravomoci přijatými podle odstavce 4.
2. Objem prostředků získaný od instituce v režimu řešení krize nebo překlenovací instituce, úroky nebo jiné výnosy z investic a veškeré jiné výnosy se připisují pouze ve prospěch fondu.
3. Výbor má obezřetnou a bezpečnou investiční strategii stanovenou v aktech v přenesené pravomoci přijatých podle odstavce 4 tohoto článku a investuje částky uložené ve fondu do závazků členských států či mezivládních organizací nebo do vysoce likvidních aktiv s vysokou úvěruschopností, s přihlédnutím k aktu v přenesené pravomoci podle článku 460 nařízení (EU) č. 575/2013, jakož i k dalším relevantním ustanovením uvedeného nařízení. Investice musí být dostatečně odvětvově, zeměpisně a proporčně rozloženy. Výnosy z těchto investic se připisují ve prospěch fondu.
4. Komise je v souladu s postupem podle článku 93 zmocněna přijímat akty v přenesené pravomoci, kterými stanoví podrobná pravidla pro správu fondu a obecné zásady a kritéria pro jeho investiční strategii.
Oddíl 3
PouŽívání fondu
Článek 76
Úloha fondu
1. V rámci programu řešení krize může výbor při použití nástrojů k řešení krize na subjekty uvedené v článku 2 používat fond pouze v rozsahu, který je nezbytný k zajištění efektivního použití nástrojů k řešení krize, aby:
a)
se zaručil za aktiva nebo závazky instituce v režimu řešení krize, jejích dceřiných podniků, překlenovací instituce nebo společnosti pro správu aktiv;
b)
poskytl úvěr instituci v režimu řešení krize, jejím dceřiným podnikům, překlenovací instituci nebo společnosti pro správu aktiv;
c)
nakoupil aktiva instituce v režimu řešení krize;
d)
finančně přispěl překlenovací instituci a společnosti pro správu aktiv;
e)
vyplatil odškodnění akcionářům nebo věřitelům, pokud na základě ocenění podle čl. 20 odst. 5 utrpěli větší ztráty, než by utrpěli na základě ocenění podle čl. 20 odst. 16 při likvidaci v běžném úpadkovém řízení;
f)
přispěl instituci v režimu řešení krize namísto odpisu nebo konverze závazků některých věřitelů, je-li použit nástroj rekapitalizace z vnitřních zdrojů a je-li rozhodnuto o vyloučení některých věřitelů z působnosti nástroje rekapitalizace z vnitřních zdrojů v souladu s čl. 27 odst. 5;
g)
provedl jakoukoli kombinaci opatření uvedených v písmenech a) až f).
2. Fond může být použit k přijetí opatření uvedených v odstavci 1 rovněž vůči kupujícímu v souvislosti s nástrojem převodu činnosti.
3. Fond nesmí být použit přímo k absorpci ztrát subjektu uvedeného v článku 2 ani k rekapitalizaci tohoto subjektu. V případě, že použití fondu pro účely uvedené v odstavci 1 tohoto článku nepřímo vede k tomu, že je část ztrát subjektu uvedeného v článku 2 přenesena na fond, uplatní se zásady pro použití fondu uvedené v článku 27.
4. Výbor nesmí kapitál vložený v souladu s odst. 1 písm. f) držet déle než pět let.
Článek 77
Používání fondu
Používání fondu závisí na dohodě, kterou se zúčastněné členské státy dohodnou, že převedou do fondu příspěvky, které získají na vnitrostátní úrovni v souladu s tímto nařízením a se směrnicí 2014/59/EU, a probíhá v souladu se zásadami stanovenými v uvedené dohodě.
Až do okamžiku, kdy je dosažena cílová úroveň podle článku 69, ale nejpozději osm let ode dne použitelnosti tohoto článku proto používá výbor fond v souladu se zásadami založenými na rozdělení fondu na podfondy odpovídající jednotlivým zúčastněným členským státům a také na postupném slučování finančních prostředků získaných na vnitrostátní úrovni, které mají být přidělovány do podfondů fondu, jak je stanoveno v dohodě.
Článek 78
Vzájemné využití vnitrostátních mechanismů financování v případě řešení krize na úrovni skupiny, do něhož jsou zapojeny instituce v nezúčastněných členských státech
V případě řešení krize na úrovni skupiny, do něhož jsou zapojeny instituce usazené v jednom nebo ve více zúčastněných členských státech na jedné straně a instituce usazené v jednom nebo ve více nezúčastněných členských státech na straně druhé, přispívá fond k financování řešení krize na úrovni skupiny v souladu s čl. 107 odst. 2 až 5 směrnice 2014/59/EU.
Článek 79
Použití systémů pojištění vkladů k řešení krize
1. Zúčastněné členské státy zajistí, aby systém pojištění vkladů, k němuž instituce náleží, ručil v případě, že výbor přijme opatření k řešení krize a tímto opatřením je vkladatelům nadále zajištěn přístup k jejich vkladům, za částky uvedené v čl. 109 odst. 1 a 4 směrnice 2014/59/EU.
Příslušný systém pojištění vkladů přebírá práva a závazky pojištěných vkladatelů v úpadkovém řízení ve výši rovnající se jeho platbě.
2. Při určování výše, do které systém pojištění vkladů ručí podle odstavce 1 tohoto článku, musí být splněny podmínky uvedené v článku 20.
3. Před rozhodnutím v souladu s odstavcem 2 tohoto článku o výši, do které systém pojištění vkladů ručí, výbor konzultuje s dotčeným určeným orgánem ve smyslu čl. 2 odst. 1 bodu 18 směrnice 2014/49/EU při plném zohlednění naléhavosti dané záležitosti.
4. Jestliže jsou způsobilé vklady v instituci v režimu řešení krize převedeny na jiný subjekt v rámci nástroje převodu činnosti nebo nástroje překlenovací instituce, nemají vkladatelé vůči systému pojištění vkladů žádné nároky podle směrnice 2014/49/EU, pokud jde o jakoukoli část jejich nepřevedených vkladů v instituci v režimu řešení krize, pokud se výše převedených finančních prostředků nejméně rovná souhrnnému limitu pojištění stanovenému v článku 6 uvedené směrnice.
5. Bez ohledu na odstavce 1 až 4, pokud jsou dostupné finanční prostředky ze systémů pojištění vkladů použity v souladu s tímto článkem a následně klesnou na méně než dvě třetiny cílové výše systému pojištění vkladů, stanoví se výše pravidelného příspěvku do systému pojištění vkladů tak, aby se této cílové výše dosáhlo do šesti let.
Ručení systému pojištění vkladů nesmí přesáhnout částku rovnající se 50 % jeho cílové výše podle čl. 10 odst. 2 směrnice 2014/49/EU.
V každém případě účast systému pojištění vkladů podle tohoto nařízení nesmí překročit ztráty, které by mu vznikly v případě likvidace v běžném úpadkovém řízení.
HLAVA VI
JINÁ USTANOVENÍ
Článek 80
Výsady a imunity
Na výbor a jeho zaměstnance se vztahuje Protokol č. 7 o výsadách a imunitách Evropské unie, připojený ke Smlouvě o EU a Smlouvě o fungování EU.
Článek 81
Jazykový režim
1. Na výbor se vztahuje nařízení Rady č. 1 (23).
2. O vnitřním jazykovém režimu výboru rozhoduje výbor.
3. Výbor může rozhodnout, který z úředních jazyků se použije při zasílání dokumentů orgánům či subjektům Unie.
4. Výbor se může s každým vnitrostátním orgánem příslušným k řešení krize dohodnout na jazyku nebo jazycích, v nichž se vypracují dokumenty, které se zasílají vnitrostátním orgánům příslušným k řešení krize nebo které zasílají tyto orgány.
5. Překladatelské služby požadované pro činnost výboru poskytuje Překladatelské středisko pro instituce Evropské unie.
Článek 82
Zaměstnanci
1. Na zaměstnance výboru se vztahuje služební řád, pracovní řád a pravidla společně přijatá orgány Unie pro účely provádění těchto řádů.
Odchylně od prvního pododstavce se na předsedu, místopředsedu a čtyři členy uvedené v čl. 43 odst. 1 písm. b) vztahují stejné podmínky, pokud jde o požitky a věk odchodu do důchodu, jako na místopředsedu, soudce a tajemníka Soudního dvora, jak je stanoví nařízení Rady č. 422/67/EHS, 5/67/Euratom (24). Nevztahuje se na ně maximální věk odchodu do důchodu. V aspektech, které neupravuje toto nařízení ani nařízení č. 422/67/EHS, 5/67/Euratom, se obdobně použijí služební řád a pracovní řád.
2. Výbor po dohodě s Komisí přijme nezbytná prováděcí opatření v souladu s článkem 110 služebního řádu.
3. Ve vztahu ke svým zaměstnancům vykonává výbor pravomoci, které služební řád svěřuje orgánu oprávněnému ke jmenování, a pravomoci, které pracovní řád svěřuje orgánu oprávněnému uzavírat smlouvy.
Článek 83
Výměna zaměstnanců
1. Výbor může využívat vyslaných národních odborníků nebo jiných pracovníků, kteří ve výboru nejsou zaměstnáni.
2. Výbor na svém plenárním zasedání přijme vhodná rozhodnutí, v nichž stanoví pravidla pro výměnu a vysílání zaměstnanců z vnitrostátních orgánů příslušných k řešení krize do výboru a mezi nimi navzájem.
3. Výbor může zřídit vnitřní týmy příslušné k řešení krize složené z jeho vlastních zaměstnanců a ze zaměstnanců vnitrostátních orgánů příslušných k řešení krize, jakož i případně z pozorovatelů z orgánů příslušných k řešení krize z nezúčastněných členských států.
4. V případě, že výbor zřídí vnitřní týmy příslušné k řešení krize podle odstavce 3 tohoto článku, jmenuje jejich koordinátory z řad vlastních zaměstnanců. V souladu s čl. 51 odst. 3 mohou být koordinátoři přizváni jako pozorovatelé k účasti na výkonných zasedáních výboru, jichž se v souladu s čl. 53 odst. 3 a 4 účastní členové jmenovaní příslušnými členskými státy.
Článek 84
Vnitřní výbory
Výbor může zřídit vnitřní výbory, jejichž úkolem je poskytovat mu poradenství při plnění jeho funkcí podle tohoto nařízení.
Článek 85
Odvolací komise
1. Výbor zřídí odvolací komisi, která rozhoduje o odvoláních podaných v souladu s odstavcem 3.
2. Odvolací komise je složena z pěti osob, jež pocházejí ze členských států, těší se vysoké vážnosti a prokázaly v oblasti bankovnictví nebo jiných finančních služeb příslušné znalosti a profesní zkušenosti na dostatečně vysoké úrovni, včetně zkušeností z oblasti řešení krize, s výjimkou současných zaměstnanců výboru a současných zaměstnanců orgánů příslušných k řešení krize nebo jiných orgánů, subjektů, úřadů či agentur členských států nebo Unie, které jsou zapojeny do plnění úkolů svěřených výboru tímto nařízením. Odvolací komise má dostatečné zdroje a odborné znalosti pro poskytování odborných právních rad týkajících se zákonnosti výkonu pravomocí výboru. Členy odvolací komise a dva náhradníky jmenuje výbor na pětileté funkční období, které lze jednou prodloužit, na základě veřejné výzvy k projevení zájmu zveřejněné v Úředním věstníku Evropské unie. Nejsou vázáni žádnými pokyny.
3. Jakákoli fyzická nebo právnická osoba, včetně orgánů příslušných k řešení krize, se může odvolat proti rozhodnutí výboru podle čl. 10 odst. 10, článku 11, čl. 12 odst. 1, článků 38 až 41, čl. 65 odst. 3, článku 71 a čl. 90 odst. 3, které je této osobě určeno nebo které se jí přímo a individuálně týká.
Odůvodněné odvolání se podává odvolací komisi písemně do šesti týdnů ode dne oznámení rozhodnutí dotčené osobě, nebo pokud k oznámení nedošlo, ode dne, kdy se dotčená osoba o rozhodnutí dozvěděla.
4. Odvolací komise rozhodne o odvolání do jednoho měsíce ode dne podání odvolání.
Odvolací komise rozhoduje většinou nejméně tří z pěti svých členů.
5. Členové odvolací komise jednají nezávisle a ve veřejném zájmu. Za tímto účelem učiní veřejné prohlášení o závazcích a veřejné prohlášení o zájmech, v nichž uvedou veškeré přímé nebo nepřímé zájmy, které by mohly být na újmu jejich nezávislosti, nebo uvedou, že takové zájmy neexistují.
6. Odvolání podané podle odstavce 3 nemá odkladný účinek.
Odvolací komise však může pozastavit uplatňování rozhodnutí, proti němuž bylo odvolání podáno, pokud to podle jejího názoru okolnosti vyžadují.
7. Je-li odvolání přípustné, odvolací komise prozkoumá, zda je podložené. Vyzve účastníky odvolacího řízení, aby se ve stanovených lhůtách vyjádřili k jejím oznámením nebo ke sdělením ostatních účastníků odvolacího řízení. Účastníci odvolacího řízení mají právo na ústní vyjádření.
8. Odvolací komise může potvrdit rozhodnutí výboru nebo věc výboru vrátit k novému projednání. Výbor je vázán rozhodnutím odvolací komise a přijme pozměněné rozhodnutí týkající se dané věci.
9. Rozhodnutí odvolací komise musí být odůvodněna a oznámena účastníkům odvolacího řízení.
10. Odvolací komise přijme a zveřejní svůj jednací řád.
Článek 86
Žaloby u Soudního dvora
1. Proti rozhodnutí odvolací komise nebo v případech, v nichž odvolání k odvolací komisi není možné, proti rozhodnutí výboru lze podat žalobu u Soudního dvora podle článku 263 Smlouvy o fungování EU.
2. V souladu s článkem 263 Smlouvy o fungování EU mohou členské státy, orgány Unie a jakákoli fyzická nebo právnická osoba podat proti rozhodnutí výboru žalobu u Soudního dvora.
3. V případě, že má výbor povinnost jednat a nevydá rozhodnutí, lze u Soudního dvora podat žalobu pro nečinnost podle článku 265 Smlouvy o fungování EU.
4. Výbor přijme opatření nezbytná k zajištění souladu s rozsudkem Soudního dvora.
Článek 87
Odpovědnost výboru
1. Smluvní odpovědnost výboru se řídí právem rozhodným pro příslušnou smlouvu.
2. Soudní dvůr má pravomoc rozhodovat na základě jakékoli rozhodčí doložky obsažené ve smlouvě uzavřené výborem.
3. V případě mimosmluvní odpovědnosti nahradí výbor v souladu s obecnými zásadami společnými právním předpisům členských států o odpovědnosti veřejných orgánů veškerou škodu, kterou způsobil nebo kterou způsobili jeho zaměstnanci při plnění svých povinností, zejména pokud jde o jejich funkce řešení krize, včetně jednání a opomenutí na podporu zahraničních postupů k řešení krize.
4. Výbor vyplatí vnitrostátnímu orgánu příslušnému k řešení krize náhradu škody, kterou mu nařídil uhradit vnitrostátní soud nebo již se tento orgán po dohodě s výborem zaváže uhradit v mimosoudním vyrovnání, pokud tuto škodu uvedený vnitrostátní orgán příslušný k řešení krize způsobil svým jednáním nebo opomenutím podle tohoto nařízení v průběhu řešení krize subjektů a skupin uvedených v čl. 7 odst. 2 a subjektů a skupin uvedených v čl. 7 odst. 4 písm. b) a odst. 5, pokud jsou splněny podmínky pro uplatnění zmíněných ustanovení, nebo podle čl. 7 odst. 3 druhého pododstavce. Tato povinnost nevzniká, pokud toto jednání nebo opomenutí představuje porušení tohoto nařízení, jiného ustanovení práva Unie či rozhodnutí výboru, Rady nebo Komise a došlo k němu úmyslně či vzniklo zjevnou a závažnou chybu v posouzení.
5. Soudní dvůr má pravomoc rozhodovat všechny spory v souvislosti s odstavci 3 a 4. Nároky z mimosmluvní odpovědnosti se promlčují za pět let ode dne, kdy nastala skutečnost, na níž se zakládají.
6. Osobní odpovědnost zaměstnanců vůči výboru upravuje služební řád nebo pracovní řád vztahující se na tyto zaměstnance.
Článek 88
Profesní tajemství a výměna informací
1. Členové výboru, místopředseda, členové výboru uvedení v čl. 43 odst. 1 písm. b), zaměstnanci výboru a zaměstnanci účastnící se výměny se zúčastněnými členskými státy nebo těmito státy vyslaní, kteří plní povinnosti související s řešením krize, jsou i po ukončení svých povinností vázáni požadavky profesního tajemství podle článku 339 Smlouvy o fungování EU a příslušných ustanovení práva Unie. Zejména nesmějí důvěrné informace, které získají během své profesní činnosti nebo od příslušného orgánu nebo orgánu příslušného k řešení krize v souvislosti se svými úkoly podle tohoto nařízení, poskytnout žádné osobě ani orgánu, s výjimkou informací podaných v rámci plnění jejich úkolů podle tohoto nařízení či v souhrnné nebo kolektivní formě, z níž nelze identifikovat subjekty uvedené v článku 2, nebo s výslovným a předchozím souhlasem orgánu nebo subjektu, který dané informace poskytl.
Informace, na které se vztahují požadavky profesního tajemství, nesmějí být poskytnuty žádnému veřejnému ani soukromému subjektu s výjimkou případů, kdy je jejich poskytnutí nutné pro účely soudního řízení.
Tyto požadavky se vztahují rovněž na potenciální kupující, kteří byli osloveni za účelem přípravy řešení krize subjektu podle čl. 13 odst. 3.
2. Výbor zajistí, aby osoby, jež přímo či nepřímo, trvale či příležitostně poskytují jakékoli služby související s výkonem jeho povinností, včetně úředníků výboru nebo jiných osob pověřených výborem nebo jmenovaných vnitrostátními orgány příslušnými k řešení krize, aby prováděly kontroly na místě, byly vázány požadavky profesního tajemství rovnocennými požadavkům uvedeným v odstavci 1.
3. Požadavky profesního tajemství uvedené v odstavci 1 se rovněž vztahují na pozorovatele, kteří se účastní zasedání výboru, a na pozorovatele z nezúčastněných členských států, kteří jsou členy vnitřních týmů příslušných k řešení krize v souladu s čl. 83 odst. 3.
4. Výbor přijme nezbytná opatření, aby zajistil bezpečné nakládání s důvěrnými informacemi a jejich zpracovávání.
5. Před poskytnutím jakýchkoli informací výbor zajistí, aby neobsahovaly důvěrné informace, zejména tak, že bude posouzen dopad, který by poskytnutí těchto informací mohlo mít na veřejný zájem, pokud jde o finanční, měnovou nebo hospodářskou politiku, na obchodní zájmy fyzických a právnických osob a na účel kontrol, na šetření či vyšetřování a na audity. Postup kontroly dopadů poskytování informací zahrne konkrétní posouzení dopadů jakéhokoli sdělení obsahu a podrobností plánů řešení krize podle článků 8 a 9, výsledku jakéhokoli posouzení provedeného podle článku 10 nebo programu řešení krize podle článku 18.
6. Tento článek nebrání výboru, Radě, Komisi, ECB, vnitrostátním orgánům příslušným k řešení krize nebo vnitrostátním příslušným orgánům, včetně jejich zaměstnanců a odborníků, aby sdílely informace mezi sebou a s příslušnými ministerstvy, centrálními bankami, systémy pojištění vkladů, systémy pro odškodnění investorů, orgány odpovědnými za běžná úpadková řízení, orgány příslušnými k řešení krize a příslušnými orgány z nezúčastněných členských států, s orgánem EBA nebo s výhradou článku 33 s orgány třetích zemí, které plní úkoly rovnocenné úkolům orgánu příslušného k řešení krize, nebo, pokud jsou dodrženy přísné požadavky na důvěrnost, s potenciálním kupujícím pro účely plánování nebo provádění opatření k řešení krize.
Článek 89
Ochrana údajů
Tímto nařízením nejsou dotčeny povinnosti členských států týkající se zpracování osobních údajů podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES (25) ani povinnosti výboru, Rady a Komise týkající se zpracování osobních údajů podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 (26) při plnění jejich povinností.
Článek 90
Přístup k dokumentům
1. Na dokumenty, které má výbor v držení, se vztahuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 (27).
2. Do šesti měsíců ode dne prvního zasedání přijme výbor praktická prováděcí opatření k nařízení (ES) č. 1049/2001.
3. Rozhodnutí přijímaná výborem podle článku 8 nařízení (ES) č. 1049/2001 mohou být případně předmětem stížnosti evropskému veřejnému ochránci práv nebo řízení před Soudním dvorem následujícím po odvolání k odvolací komisi podle článku 85 tohoto nařízení v souladu s podmínkami stanovenými v článcích 228 a 263 Smlouvy o fungování EU.
4. Osoby, kterých se rozhodnutí výboru týká, mají právo nahlížet do spisu výboru s výhradou oprávněného zájmu jiných osob na ochraně svých obchodních tajemství. Právo nahlížet do spisu se nevztahuje na důvěrné informace nebo interní přípravné dokumenty výboru.
Článek 91
Bezpečnostní pravidla týkající se ochrany utajovaných informací a citlivých informací nepodléhajících utajení
Výbor uplatňuje bezpečnostní zásady obsažené v bezpečnostních pravidlech Komise pro ochranu utajovaných informací Evropské unie (EUCI) a citlivých informací nepodléhajících utajení, která jsou vymezena v příloze rozhodnutí Komise 2001/844/ES, ESUO, Euratom (28). Uplatňování bezpečnostních zásad zahrnuje uplatňování ustanovení o výměně takových informací, jejich zpracování a archivaci.
Článek 92
Účetní dvůr
1. Účetní dvůr vypracuje zvláštní zprávu za každé dvanáctiměsíční období počínající 1. dubnem každého roku.
2. Každá z těchto zpráv zhodnotí, zda:
a)
byl brán dostatečný ohled na hospodárnost, efektivnost a účinnost, s jakou byly prostředky z fondu vynakládány, zejména na potřebu používat fond co nejméně;
b)
bylo posuzování podpory z fondu efektivní a důsledné.
3. Každá zpráva podle odstavce 1 je vypracována do šesti měsíců od konce období, ke kterému se zpráva vztahuje.
4. Po prozkoumání konečné účetní závěrky vypracované výborem v souladu s článkem 63 připraví Účetní dvůr zprávu o svých zjištěních do 1. prosince po skončení každého rozpočtového roku. Účetní dvůr zejména upozorní na všechny podmíněné závazky (ať již výboru, Rady, Komise či jiné) vyplývající z toho, jak výbor, Rada a Komise plnily své úkoly podle tohoto nařízení.
5. Evropský parlament a Rada mohou požádat, aby se Účetní dvůr zabýval jakýmikoli dalšími relevantními otázkami spadajícími do jejich pravomocí podle čl. 287 odst. 4 Smlouvy o fungování EU.
6. Zprávy uvedené v odstavcích 1 a 4 se zasílají výboru, Evropskému parlamentu, Radě a Komisi a neprodleně se zveřejňují.
7. Do dvou měsíců ode dne zveřejnění každé zprávy podle odstavce 1 poskytne Komise podrobnou písemnou odpověď, kterou zveřejní.
Do dvou měsíců ode dne zveřejnění každé zprávy podle odstavce 4 poskytnou výbor, Rada a Komise jednotlivě podrobnou písemnou odpověď, kterou zveřejní.
8. Účetní dvůr má pravomoc získat od výboru, Rady a Komise veškeré informace důležité k plnění úkolů svěřených mu podle tohoto článku. Výbor, Rada a Komise poskytnou veškeré požadované důležité informace ve lhůtách, které může Účetní dvůr stanovit.
ČÁST IV
VÝKONNÉ PRAVOMOCI A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 93
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedené v čl. 19 odst. 8, čl. 65 odst. 5, čl. 69 odst. 5, čl. 71 odst. 3 a čl. 75 odst. 4 je svěřena Komisi na dobu neurčitou od příslušných dat uvedených v článku 99.
3. Komise zajistí soulad mezi akty v přenesené pravomoci přijatými na základě tohoto nařízení a akty v přenesené pravomoci přijatými na základě směrnice 2014/59/EU.
4. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v čl. 19 odst. 8, čl. 65 odst. 5, čl. 69 odst. 5, čl. 71 odst. 3 a čl. 75 odst. 4 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm uvedené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
5. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
6. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle čl. 19 odst. 8, čl. 65 odst. 5, čl. 69 odst. 5, čl. 71 odst. 3 a čl. 75 odst. 4 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o tři měsíce.
7. Komise nepřijme akty v přenesené pravomoci v případě, že lhůta Evropského parlamentu pro přezkum je kvůli parlamentním prázdninám zkrácena na méně než pět měsíců včetně prodloužení.
Článek 94
Přezkum
1. Komise zveřejní do 31. prosince 2018 a poté každé tři roky zprávu o uplatňování tohoto nařízení, přičemž klade zvláštní důraz na sledování potenciálního dopadu na řádné fungování vnitřního trhu. Tato zpráva zhodnotí:
a)
fungování jednotného mechanismu pro řešení krizí, jeho nákladovou efektivnost, jakož i dopad činností zaměřených na řešení krize na zájmy Unie jako celku a na soudržnost a integritu vnitřního trhu finančních služeb, včetně možného dopadu na struktury vnitrostátních bankovních systémů v Unii ve srovnání s jinými bankovními systémy, jakož i účinnost režimů spolupráce a sdílení informací v rámci jednotného mechanismu pro řešení krizí, mezi jednotným mechanismem pro řešení krizí a jednotným mechanismem dohledu a mezi jednotným mechanismem pro řešení krizí a vnitrostátními orgány příslušnými k řešení krize, příslušnými orgány a orgány příslušnými k řešení krize z nezúčastněných členských států, a zejména posoudí, zda:
i)
je třeba, aby úkoly přidělené tímto nařízením výboru, Radě a Komisi vykonávala výlučně nezávislá instituce Unie, a pokud ano, zda jsou nutné změny příslušných ustanovení, a to i na úrovni primárního práva;
ii)
je spolupráce mezi jednotným mechanismem pro řešení krizí, jednotným mechanismem dohledu, Evropskou radou pro systémová rizika, orgánem EBA, Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy, Evropským orgánem pro pojišťovnictví a zaměstnanecké penzijní pojištění a dalšími orgány, které jsou součástí ESFS, přiměřená;
iii)
je investiční portfolio podle článku 75 tvořeno zdravými a diverzifikovanými aktivy;
iv)
je přerušena vazba mezi státním dluhem a bankovním rizikem;
v)
jsou systémy správy a řízení, včetně rozdělení úkolů ve výboru a složení při postupech hlasování jak při výkonných, tak při plenárních zasedáních výboru a jeho vztahů s Radou a Komisí, přiměřené;
vi)
je referenční bod pro stanovení cílové úrovně fondu přiměřený, a zejména zda jsou vhodnějším základem pojištěné vklady nebo celkové závazky a zda by pro fond měl být stanoven minimální objem v absolutním vyjádření, aby nedocházelo ke kolísání přílivu finančních prostředků do fondu a byla zajištěna průběžná stabilita a dostatečnost financování fondu;
vii)
je nutné změnit cílovou úroveň stanovenou pro fond a výši příspěvků, aby byly zajištěny rovné podmínky v celé Unii;
b)
účinnost režimu nezávislosti a odpovědnosti;
c)
vzájemné působení mezi výborem a orgánem EBA;
d)
vzájemné působení mezi výborem a vnitrostátními orgány příslušnými k řešení krize z nezúčastněných členských států, dopady jednotného mechanismu pro řešení krizí na tyto členské státy a vzájemné působení mezi výborem a relevantními orgány třetích zemí vymezenými v čl. 2 odst. 1 bodě 90 směrnice 2014/59/EU;
e)
nutnost přijetí kroků s cílem harmonizovat úpadková řízení u institucí v selhání.
2. Zpráva se předkládá Evropskému parlamentu a Radě. Komise k ní případně přiloží návrhy.
3. Komise se vyzývá, aby při přezkumu směrnice 2014/59/EU rovněž provedla případně přezkum tohoto nařízení.
Článek 95
Změna nařízení (EU) č. 1093/2010
Nařízení (EU) č. 1093/2010 se mění takto:
1)
V článku 4 se bod 2 nahrazuje tímto:
„2)
‚příslušnými orgány‘ se rozumějí:
i)
příslušné orgány vymezené v čl. 4 odst. 1 bodě 40 nařízení (EU) č. 575/2013, včetně Evropské centrální banky s ohledem na záležitosti týkající se úkolů svěřených jí nařízením (EU) č. 1024/2013 a ve směrnici 2007/64/ES, a příslušné orgány uvedené ve směrnici 2009/110/ES,
ii)
pokud jde o směrnice 2002/65/ES a 2005/60/ES, orgány příslušné pro zajištění plnění požadavků uvedených směrnic úvěrovými a finančními institucemi,
iii)
pokud jde o systémy pojištění vkladů, orgány, které spravují tyto systémy podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/49/EU (29), nebo pokud je činnost takového systému řízena soukromou společností, veřejný orgán vykonávající dohled nad těmito systémy podle uvedené směrnice, a
iv)
pokud jde o směrnici Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU (30) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 (31) orgány příslušné k řešení krize podle článku 3 směrnice 2014/59/EU, Jednotný výbor pro řešení krizí zřízený nařízením (EU) č. 806/2014 a Rada a Komise, když činí opatření podle článku 18 nařízení (EU) č. 806/2014, s výjimkou případů, kdy vykonávají pravomoci na základě vlastního uvážení nebo činí politická rozhodnutí.
(29) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/49/EU ze dne 16. dubna 2014 o systémech pojištění vkladů (Úř. věst. L 173, 12.6.2014, s 149)." 						
(30) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU ze dne 15. května 2014, kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků a kterou se mění směrnice Rady 82/891/EHS, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU a 2013/36/EU a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 a (EU) č. 648/2012 (Úř. věst. L 173, 12.6.2014, s. 190)." 						
(31) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 ze dne 15. července 2014, kterým se stanoví jednotná pravidla a jednotný postup pro řešení krize úvěrových institucí a některých investičních podniků v rámci jednotného mechanismu pro řešení problémů a Jednotného fondu pro řešení krizí a mění nařízení (EU) č. 1093/2010 (Úř. věst. L 225, 30.7.2014, s. 1).“" 						
2)
V článku 25 se vkládá nový odstavec, který zní:
„1a. Orgán pro bankovnictví může organizovat a provádět srovnávací hodnocení výměny informací a společných činností výboru uvedeného v nařízení (EU) č. 806/2014 a vnitrostátních orgánů příslušných k řešení krize z členských států, které se neúčastní jednotného mechanismu pro řešení krizí, při řešení krize přeshraničních skupin, aby posílil účinnost a jednotnost výsledků řešení krize. K tomuto účelu vypracuje orgán pro bankovnictví metody, které mu umožní objektivní posouzení a srovnávání.“
3)
V čl. 40 odst. 6 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
„Pro účely postupu podle směrnice 2014/59/EU působí předseda Jednotného výboru pro řešení krizí u rady orgánů dohledu jako pozorovatel.“
Článek 96
Nahrazení vnitrostátních mechanismů financování k řešení krize
Ode dne použitelnosti uvedeného v čl. 99 odst. 2 a 6 tohoto nařízení se fond považuje za mechanismus financování k řešení krizí zúčastněných členských států podle článků 99 až 109 směrnice 2014/59/EU.
Článek 97
Dohoda o sídle a provozní podmínky
1. Nezbytná opatření týkající se prostor, které mají být výboru zajištěny v členském státě, v němž je jeho sídlo, a zázemí, které má tento členský stát poskytnout, a také konkrétní pravidla vztahující se na předsedu, členy výboru na jeho plenárním zasedání, zaměstnance výboru a jejich rodinné příslušníky v tomto členském státě stanoví dohoda o sídle uzavřená mezi výborem a tímto členským státem po získání souhlasu výboru na jeho plenárním zasedání a nejpozději 20. srpna 2016.
2. Členský stát, v němž je sídlo výboru, poskytuje nejlepší možné podmínky, aby bylo zajištěno řádné fungování výboru, včetně vícejazyčné evropsky zaměřené školní výuky a vhodných dopravních spojení.
Článek 98
Začátek činnosti výboru
1. Výbor zahájí svou činnost v plném rozsahu do 1. ledna 2015.
2. Komise odpovídá za zřízení a počáteční fungování výboru do doby, než bude mít výbor provozní kapacitu k plnění vlastního rozpočtu. Za tímto účelem:
a)
může Komise jako prozatímního předsedu určit úředníka Komise, který bude plnit úkoly svěřené předsedovi, dokud předseda nepřevezme funkci po svém jmenování Radou v souladu s článkem 56;
b)
odchylně od čl. 50 odst. 1 písm. l) a do přijetí rozhodnutí podle čl. 50 odst. 3 vykonává prozatímní předseda pravomoci orgánu oprávněného ke jmenování;
c)
může Komise výboru nabídnout pomoc, zejména vysíláním úředníků Komise, kteří vykonávají činnosti výboru pod vedením prozatímního předsedy nebo předsedy.
3. Prozatímní předseda může schvalovat všechny platby hrazené z prostředků, které jsou zapsány v rozpočtu výboru, a může uzavírat smlouvy, včetně smluv se zaměstnanci.
Článek 99
Vstup v platnost
1. Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
2. S výjimkami uvedenými v odstavcích 3, 4 a 5 se toto nařízení použije ode dne 1. ledna 2016.
3. Odchylně od odstavce 2 tohoto článku se ustanovení týkající se pravomocí výboru shromažďovat informace a spolupracovat s vnitrostátními orgány příslušnými k řešení krize na vypracování plánů řešení krize podle článků 8 a 9 a všech ostatních s tím souvisejících ustanovení použijí ode dne 1. ledna 2015.
4. Odchylně od odstavce 2 tohoto článku se články 1 až 4, 6, 30, 42 až 48, 49, čl. 50 odst. 1 písm. a), b) a g) až p), čl. 50 odst. 3, článek 51, čl. 52 odst. 1 a 4, čl. 53 odst. 1 a 2, články 56 až 59, 61 až 66, 80 až 84, 87 až 95 a 97 a 98 použijí ode dne 19. srpna 2014.
5. Odchylně od odstavce 2 tohoto článku se čl. 69 odst. 5, čl. 70 odst. 6 a 7 a čl. 71 odst. 3, které svěřují Radě pravomoc přijímat prováděcí akty a Komisi pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci, použijí ode dne 1. listopadu 2014.
6. Od 1. ledna 2015 výbor předkládá Evropskému parlamentu, Radě a Komisi měsíční zprávu schválenou na svém plenárním zasedání o tom, zda byly splněny podmínky pro převod příspěvků do fondu.
Od 1. prosince 2015, pokud tyto zprávy ukáží, že podmínky pro převod příspěvků do fondu splněny nebyly, se použitelnost ustanovení uvedených v odstavci 2 odloží vždy o jeden měsíc. Výbor pokaždé předloží na konci uvedeného měsíce další zprávu.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 15. července 2014.
EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA (ES) Nr. 806/2014
(2014. gada 15. jūlijs),
ar ko izveido vienādus noteikumus un vienotu procedūru kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam, izmantojot vienotu noregulējuma mehānismu un vienotu noregulējuma fondu, un groza Regulu (ES) Nr. 1093/2010
EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 114. pantu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
ņemot vērā Eiropas Centrālās bankas atzinumu (1),
ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (2),
saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (3),
tā kā:
(1)
Pēdējos gadu desmitos Savienība ir panākusi progresu banku pakalpojumu iekšējā tirgus izveidē. Lai veicinātu ekonomikas izaugsmi Savienībā un atbilstošu reālās ekonomikas finansēšanu, ir svarīgi, lai banku pakalpojumu iekšējais tirgus būtu labāk integrēts. Tomēr finanšu un ekonomikas krīze parādīja, ka iekšējā tirgus darbība šajā jomā ir apdraudēta un ka palielinās finansiālās sadrumstalotības risks. Tas rada patiesas bažas iekšējā tirgū, kurā bankām vajadzētu būt spējīgām veikt nozīmīgas pārrobežu darbības. Starpbanku tirgi ir kļuvuši mazāk likvīdi, un banku pārrobežu darbība samazinās, jo pastāv bažas par kaitīgas ietekmes izplatību, kā arī uzticēšanās trūkums citu valstu banku sistēmām un dalībvalstu spējai atbalstīt bankas.
(2)
Atšķirības dalībvalstu noregulējuma noteikumos un attiecīgajā administratīvajā praksē un vienota lēmumu pieņemšanas procesa trūkums attiecībā uz noregulējumu banku savienībā veicina uzticēšanās trūkumu citu valstu banku sistēmām un tirgus nestabilitāti, jo tie nenodrošina bankas iespējamās maksātnespējas kā iznākuma paredzamību.
(3)
Jo īpaši atšķirīgie stimuli un prakse, ko dalībvalstīs izmanto noregulējamo banku kreditoriem piemērojamā režīmā un tādu banku glābšanā, kuras kļūst maksātnespējīgas, izmantojot nodokļu maksātāju naudu, ietekmē subjektīvi novērtēto attiecīgo banku kredītrisku, finanšu stabilitāti un maksātspēju un līdz ar to rada nevienlīdzīgus konkurences apstākļus. Tas apdraud sabiedrības uzticēšanos banku nozarei un rada šķēršļus brīvībai veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvībai iekšējā tirgū, jo bez šādām atšķirībām dalībvalstu praksē finansēšanas izmaksas būtu zemākas.
(4)
Atšķirības dalībvalstu noregulējuma noteikumos un atbilstošajā administratīvajā praksē var radīt lielākas aizņemšanās izmaksas bankām un klientiem tikai to uzņēmējdarbības vietas dēļ un neatkarīgi no to reālās kredītspējas. Turklāt dažās dalībvalstīs banku klienti saskaras ar augstākām aizņēmuma likmēm nekā banku klienti citās dalībvalstīs neatkarīgi no klientu pašu kredītspējas.
(5)
Eiropadome 2012. gada 18. oktobrī secināja, ka “ņemot vērā nopietnos pārbaudījumus, ar ko sastopas Ekonomiskā un monetārā savienība, tā ir jāstiprina, lai nodrošinātu ekonomisko un sociālo labklājību, kā arī stabilitāti un ilgstošu pārticību”, un “ka procesam ceļā uz dziļāku ekonomisko un monetāro savienību būtu jābalstās uz Savienības iestāžu sistēmu un tiesisko regulējumu, ka tam vajadzētu būt atvērtam un pārredzamam attiecībā uz dalībvalstīm, kuru naudas vienība nav euro, un ka tajā būtu jāievēro vienotā tirgus integritāte”. Tādēļ tiek izveidota banku savienība, kuras pamatā ir visam iekšējam tirgum paredzēts visaptverošs un sīki izstrādāts vienots noteikumu kopums finanšu pakalpojumu jomā. Banku savienības izveides procesam ir raksturīgs atklātums un pārredzamība attiecībā uz iesaistītajām dalībvalstīm un iekšējā tirgus integritātes ievērošana.
(6)
Eiropas Parlaments 2010. gada 7. jūlija rezolūcijā ar ieteikumiem Komisijai par pārrobežu krīzes vadību banku nozarē “saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 50. un 114. pantu pieprasa Komisijai iesniegt Parlamentam vienu vai vairākus tiesību aktu priekšlikumus vai priekšlikumus attiecībā uz ES krīzes vadības satvaru, ES Finanšu stabilitātes fondu (Fondu) un Noregulējuma vienību” un 2012. gada 20. novembra rezolūcijā ar ieteikumiem Komisijai par Eiropadomes, Eiropas Komisijas, Eiropas Centrālās bankas un Eurogrupas priekšsēdētāju ziņojumu “Virzība uz patiesu ekonomikas un monetāro savienību” paziņoja, ka “ārkārtīgi svarīga nozīme pienācīgas EMS darbības nodrošināšanai ir valdību, kredītiestāžu un reālās ekonomikas darbības savstarpējās negatīvās ķēdes reakcijas pārtraukšanai”, un uzsvēra, ka “krīzes novēršanai banku nozarē ir steidzami vajadzīgi papildu tālejoši pasākumi” un pilnībā funkcionējošas Eiropas banku savienības izveide, vienlaikus nodrošinot “finanšu pakalpojumu iekšējā tirgus nepārtrauktu pienācīgu darbību un brīvu kapitāla apriti”.
(7)
Lai izveidotu banku savienību, ar Padomes Regulu (ES) Nr. 1024/2013 (4) izveidotajam vienotā uzraudzības mehānismam (VUM) pirmkārt jānodrošina, ka Savienības politika attiecībā uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību tiek īstenota konsekventi un efektīvi, ka finanšu pakalpojumus reglamentējošo vienoto noteikumu kopumu kredītiestādēm eurozonas dalībvalstīs un tajās dalībvalstīs, kas nav eurozonas dalībvalstis un kas izvēlas piedalīties VUM (iesaistītās dalībvalstis), piemēro vienādi un ka šīm kredītiestādēm piemēro augstākās kvalitātes uzraudzību.
(8)
Efektīvāki noregulējuma mehānismi ir svarīgs instruments, lai novērstu kaitējumu, ko iepriekš ir izraisījusi banku kļūšana par maksātnespējīgām.
(9)
Kamēr noregulējuma noteikumi, prakse un pieejas sloga sadalījumam tiks izstrādāti valsts līmenī un noregulējuma finansēšanai nepieciešamie finanšu līdzekļi tiks iegūti un iztērēti valsts līmenī, iekšējais tirgus joprojām būs sadrumstalots. Turklāt valsts uzraudzības iestāžu rīcībā ir spēcīgi stimuli, lai samazinātu iespējamo banku krīzes ietekmi uz valsts ekonomiku, pieņemot vienpusēju rīcību, lai aizsargātu banku darbības, piemēram, ierobežojot pārvedumus un aizdevumus grupu iekšienē vai nosakot augstākas likviditātes un kapitāla prasības to jurisdikcijā esošiem meitasuzņēmumiem, kuru mātesuzņēmumi, iespējams, kļūst maksātnespējīgi. Tas ierobežo banku pārrobežu darbības un līdz ar to rada šķēršļus pamatbrīvību izmantošanai un izkropļo konkurenci iekšējā tirgū. Neraugoties uz piederības un uzņemošo valstu strīdus jautājumu risināšanu VUM un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/59/ES (5), kontekstā, tie joprojām var samazināt pārrobežu noregulējuma efektivitāti.
(10)
Minēto jautājumu risināšanai bija jāintensificē kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību (“iestādes”) noregulējuma integrācija, lai stiprinātu Savienību, atjaunotu finanšu stabilitāti un radītu pamatu ekonomikas atlabšanai. Direktīva 2014/59/ES ir nozīmīgs solis ceļā uz banku noregulējuma noteikumu saskaņošanā visā Savienībā un paredz noregulējuma iestāžu sadarbību, kad tās nodarbojas ar jautājumiem, kas saistīti ar pārrobežu banku kļūšanu par maksātnespējīgām. Tomēr minētā direktīva paredz tikai minimālos saskaņošanas noteikumus un nenoved līdz lēmumu pieņemšanas procesa centralizācijai noregulējuma jomā. Tā būtībā paredz kopīgus noregulējuma instrumentus un noregulējuma pilnvaras, kas pieejami ikvienas dalībvalsts iestādēm, bet atstāj dalībvalstu iestāžu ziņā šo instrumentu piemērošanu un valstu finansēšanas mehānismu izmantošanu noregulējuma procedūru atbalstam. Iepriekš minētais nodrošina to, ka iestāžu rīcībā ir instrumenti pietiekami agrīnai un ātrai intervencei nestabilās kredītiestādēs vai kredītiestādēs, kas kļūst maksātnespējīgas, lai nodrošinātu tās kritiski svarīgu finanšu un ekonomisko funkciju turpināšanu, vienlaicīgi līdz minimumam samazinot ietekmi, ko uz ekonomikas finanšu sistēmu atstāj iestādes kļūšana par maksātnespējīgu.
Neraugoties uz regulatīvo un starpniecības uzdevumu uzticēšanu Eiropas Uzraudzības iestādei (Eiropas Banku iestādei (EBI)), kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (6), Direktīva 2014/59/ES pilnībā nenovērš to, ka dalībvalstis pieņem individuālus un iespējami nekonsekventus lēmumus attiecībā uz pārrobežu grupu noregulējumu, kuri var ietekmēt noregulējuma vispārējās izmaksas. Turklāt, tā kā minētā direktīva paredz valstu finansēšanas mehānismus, tā pietiekamā mērā nemazina banku atkarību no atbalsta no valstu budžeta, un pilnībā nenovērš dalībvalstu atšķirīgās pieejas finansēšanas mehānismu izmantošanai.
(11)
Vienotā noregulējuma mehānisma kontekstā attiecībā uz iesaistītajām dalībvalstīm centralizētas noregulējuma pilnvaras ir izveidotas un uzticētas vienotajai noregulējuma valdei, kas izveidota saskaņā ar šo regulu (“Valde”), un valsts noregulējuma iestādēm. Minētā izveide ir neatņemama daļa no saskaņošanas procesa noregulējuma jomā, ko reglamentē Direktīva 2014/59/ES un šajā regulā izklāstītais noregulējuma noteikumu vienotais kopums. Noregulējuma režīma uzticēšana centrālai iestādei, tādai kā VNM, pastiprinās tā vienotu piemērošanu iesaistītajās dalībvalstīs. Turklāt līdz ar EBI izveidi un vienotā prudenciālās uzraudzības noteikumu kopuma (Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 575/2013 (7) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/36/ES (8)) pieņemšanu, kā arī - iesaistītajās dalībvalstīs - VUM izveidi, kuram ir uzticēta Savienības prudenciālās uzraudzības noteikumu piemērošana, VNM ir cieši saistīts ar saskaņošanas procesu prudenciālās uzraudzības jomā. Uzraudzība un noregulējums ir finanšu pakalpojumu iekšējā tirgus izveides divi papildinoši aspekti, kuru piemērošana tajā pašā līmenī tiek uzskatīta par savstarpēji atkarīgu.
(12)
Efektīvu noregulējuma lēmumu nodrošināšana attiecībā uz bankām, kas kļūst maksātnespējīgas, Savienībā, tostarp attiecībā uz Savienības līmenī iegūta finansējuma izmantošanu, ir izšķiroši svarīga finanšu pakalpojumu iekšējā tirgus izveides pabeigšanai. Iekšējā tirgū banku maksātnespēja vienā dalībvalstī var ietekmēt visas Savienības finanšu tirgu stabilitāti. Efektīvu un vienotu noregulējuma noteikumu un vienlīdzīgu noregulējuma finansēšanas nosacījumu nodrošināšana visās dalībvalstīs ir ne tikai to dalībvalstu interesēs, kurās bankas darbojas, bet visu dalībvalstu interesēs kopumā, lai nodrošinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus un uzlabotu iekšējā tirgus darbību. Banku sistēmas iekšējā tirgū ir savstarpēji cieši saistītas, banku grupas ir starptautiskas, un bankām ir liels ārvalstu aktīvu īpatsvars. Ja netiks ieviests VNM, banku krīzei dalībvalstīs, kas piedalās VUM, būtu spēcīgāka negatīvā sistēmiskā ietekme arī uz neiesaistītajām dalībvalstīm. VNM izveide nodrošinās neitrālu pieeju tādu banku jautājuma izskatīšanai, kas kļūst maksātnespējīgas, un tādējādi palielinās iesaistīto dalībvalstu banku stabilitāti un novērsīs krīzes negatīvās ietekmes izplatīšanos uz neiesaistītajām dalībvalstīm un līdz ar to atvieglos iekšējā tirgus darbību kopumā. Gan iesaistītajās, gan neiesaistītajās dalībvalstīs noteiktajiem iestāžu sadarbības mehānismiem vajadzētu būt skaidriem, un nevajadzētu tieši vai netieši diskriminēt nevienu dalībvalsti vai dalībvalstu grupu kā vietu finanšu pakalpojumu sniegšanai.
(13)
Lai atjaunotu uzticēšanos banku sektoram, Eiropas Centrālā banka (ECB) patlaban veic visu tieši uzraudzīto banku bilances vispusīgu novērtējumu. Šādam novērtējumam būtu jānodrošina visām iesaistītajām pusēm tas, ka bankas, kas iestājas VUM un līdz ar to ietilpst VNM darbības jomā, ir pamatos stabilas un uzticamas.
(14)
Pēc VUM izveides ar Padomes Regulu (ES) Nr. 1024/2013, ievērojot kuru bankas iesaistītajās dalībvalstīs uzrauga vai nu centralizēti, proti, ECB, vai VUM satvarā, proti, valstu kompetentās iestādes, pastāv neatbilstība starp šādu banku uzraudzību, ko veic Savienība, un šādām bankām piemērojamu režīmu valstu noregulējuma procedūrās, ievērojot Direktīvu 2014/59/ES; šo neatbilstību novērsīs, izveidojot VNM.
(15)
Šo regulu piemēro tikai bankām, kuru piederības jurisdikcijas uzraudzības iestāde ir ECB vai attiecīgā valsts kompetentā iestāde dalībvalstīs, kuru naudas vienība ir euro, vai dalībvalstīs, kuru naudas vienība nav euro un kuras ir izveidojušas ciešu sadarbību saskaņā ar 7. pantu Regulā (ES) Nr. 1024/2013. Regulas darbības joma ir saistīta ar Regulas (ES) Nr. 1024/2013 piemērošanas jomu. Patiešām, paturot prātā VUM piešķirto uzraudzības uzdevumu un noregulējuma darbības nozīmīgo savstarpējās saistības pakāpi, centralizētas uzraudzības sistēmas izveidei, kura darbojas saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 127. panta 6. punktu, ir būtiska nozīme noregulējuma saskaņošanā iesaistītajās dalībvalstīs. Tas, ka Regulas (ES) Nr. 1024/2013 darbības jomā ietilpstošās iestādes ir pakļautas VUM īstenotajai uzraudzībai, ir īpaša pazīme, saskaņā ar kuru tās tiek objektīvi nostādītas atšķirīgā situācijā. Ir jāpieņem pasākumi, lai izveidotu VNM visām dalībvalstīm, kas piedalās VUM, ar mērķi atvieglot iekšējā tirgus pienācīgu un stabilu darbību.
(16)
Bankām dalībvalstīs, kas nepiedalās VUM, piemēro valsts līmenī saskaņotus uzraudzības, noregulējuma un finansiālā atbalsta mehānismus, savukārt bankām dalībvalstīs, kuras piedalās VUM, piemēro Savienības līmeņa mehānismus uzraudzības jomā un valsts līmeņa mehānismus noregulējuma un finansiālā atbalsta jomā. Tā kā VUM satvarā uzraudzība un noregulējums notiek divos atšķirīgos līmeņos, intervence bankās un to noregulējums dalībvalstīs, kas piedalās VUM, nebūtu tik ātri, konsekventi un efektīvi kā intervence bankās un to noregulējums dalībvalstīs, kuras nepiedalās VUM. Tādēļ, lai garantētu vienlīdzīgus konkurences apstākļus, ir ļoti svarīgi, lai visām bankām, kas darbojas dalībvalstīs, kuras piedalās VUM, tiktu izveidots centralizēts noregulējuma mehānisms.
(17)
Kamēr uzraudzība dalībvalstī tiek īstenota ārpus VUM, šai dalībvalstij būtu jāsaglabā atbildība par finansiālajām sekām, ko rada bankas kļūšana par maksātnespējīgu. Tādēļ VNM būtu jāpiemēro tikai tām bankām un finanšu iestādēm, kas veic uzņēmējdarbību dalībvalstīs, kuras piedalās VUM un uz kurām attiecas uzraudzība, ko ECB un attiecīgās valstu iestādes īsteno VUM satvarā. Bankām, kas veic uzņēmējdarbību dalībvalstīs, kuras nepiedalās VUM, VNM nebūtu jāpiemēro. VNM piemērošana šādām dalībvalstīm tām radītu nepareizus stimulus. Jo īpaši uzraudzības iestādes minētajās dalībvalstīs varētu kļūt iecietīgākas pret to jurisdikcijā esošajām bankām, jo tām nebūtu jāuzņemas pilns finansiālais risks gadījumos, kad tās kļūst maksātnespējīgas. Tādēļ, lai nodrošinātu saskaņotību ar VUM, VNM būtu jāpiemēro dalībvalstīs, kas piedalās VUM. Tiklīdz dalībvalstis pievienojas VUM, tām automātiski būtu jāpiemēro arī VNM. Visbeidzot, VNM darbības jomu, iespējams, varētu paplašināt, piemērojot to visam iekšējam tirgum.
(18)
Lai nodrošinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus iekšējā tirgū kopumā, šī regula ir saskaņota ar Direktīvu 2014/59/ES. Tādēļ minētās direktīvas noteikumi un principi tajā ir pielāgoti VNM īpatnībām un ar to tiek nodrošināta pienācīga finansējuma pieejamība šim mehānismam. Kad Valde Padome un Komisija īsteno tām šajā regulā paredzētās pilnvaras, tām būtu jāpiemēro deleģētie akti, regulatīvie un īstenošanas tehniskie standarti, vadlīnijas un ieteikumi, kurus Direktīvas 2014/59/ES darbības jomā EBI pieņēmusi, pamatojoties attiecīgi uz Regulas (ES) Nr. 1093/2010 10. līdz 15. pantu un 16. pantu. Valdei, Komisijai un Padomei savu attiecīgo pilnvaru robežās būtu jāsadarbojas arī ar EBI saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 25. un 30. pantu un jāatbild uz tās pieprasījumiem vākt informāciju saskaņā ar minētās regulas 35. pantu. Ir jāatceras, ka saskaņā ar minētās regulas 32. apsvēruma pēdējo teikumu “ja attiecīgie Savienības tiesību akti piešķir […] kompetentām iestādēm rīcības brīvību, iestādes pieņemtie lēmumi nevar aizstāt šīs rīcības brīvības izmantošanu atbilstīgi Savienības tiesību aktiem”. Tas pats princips būtu jāparedz arī šajā regulā, vienlaikus pilnībā ievērojot Savienības primārajos tiesību aktos noteiktos principus. Ņemot vērā minētos pamatelementus, EBI būtu jāspēj efektīvi veikt savus uzdevumus un nodrošināt to, ka, pildot līdzīgus uzdevumus, Valde, Padome un Komisija attiecīgās valstu iestādes piemēro vienādu režīmu.
(19)
Vienots noregulējuma fonds (“Fonds”) ir svarīgs elements, bez kura VNM nevarētu pienācīgi darboties. Ja noregulējuma finansēšana būtu jāatstāj valstu ziņā ilgākā laikposmā, saikne starp valstu valdībām un banku sektoru netiktu pilnībā sarauta un ieguldītāji arī turpmāk aizņemšanās nosacījumus noteiktu, vadoties pēc banku veiktās darījumdarbības vietas, nevis pēc to kredītspējas. Fondam būtu jāpalīdz nodrošināt vienota administratīvā prakse noregulējuma finansēšanā un novērst to, ka atšķirīga valstu prakse rada šķēršļus pamatbrīvību izmantošanai vai kropļo konkurenci iekšējā tirgū. Fonds būtu jāfinansē, izmantojot banku iemaksas, ko piesaistītu dalībvalstu līmenī, un līdzekļi tajā būtu jāapvieno Savienības līmenī saskaņā ar starpvaldību nolīgumu par iemaksu pārskaitīšanu uz vienoto noregulējuma fondu un to kopīgošanu (nolīgums), tādējādi palielinot finanšu stabilitāti un ierobežojot saikni starp subjektīvi novērtēto atsevišķu dalībvalstu fiskālo stāvokli un to banku un uzņēmumu finansēšanas izmaksām, kuras darbojas šajās dalībvalstīs. Lai turpinātu minētās saiknes saraušanu, saistībā ar MVU pieņemtajiem lēmumiem nevajadzētu apdraudēt dalībvalstu fiskālos pienākumus. Šajā sakarībā par dalībvalstu budžeta suverenitātes un fiskālo pienākumu apdraudējumu būtu jāuzskata tikai ārkārtas finansiālais atbalsts no publiskā sektora līdzekļiem. Jo īpaši par dalībvalstu budžeta suverenitātes vai fiskālo pienākumu apdraudējumu nebūtu jāuzskata lēmumi, kas paredz Fonda vai noguldījumu garantiju sistēmas izmantošanu.
(20)
Ar šo regulu, kā arī ar Direktīvu 2014/59/ES nosaka kārtību, kādā izmanto Fondu, un vispārējos kritērijus ex ante un ex post iemaksu noteikšanai un aprēķināšanai. Iesaistītās dalībvalstis saskaņā ar Direktīvu 2014/59/ES un šo regulu saglabā kompetenci noteikt iemaksas no iestādēm, kas atrodas to teritorijā. Izmantojot nolīgumu (nolīgums), iesaistītās dalībvalstis uzņemas pienākumu pārskaitīt uz Fondu iemaksas, ko tās piesaistījušas valsts līmenī saskaņā ar Direktīvu 2014/59/ES un šo regulu. Pārejas laikā minētās iemaksas sadalīs starp dažādiem nodalījumiem, kas atbilst katrai iesaistītajai dalībvalstij (valstu nodalījumiem). Minētos nodalījumus pakāpeniski apvienos, pārejas laika beigās tiem beidzot pastāvēt. Nolīgumā noteiks nosacījumus, ar kādiem tā puses piekrīt pārskaitīt Fondā iemaksas, ko tās piesaista valsts līmenī, un pakāpeniski apvienot nodalījumus. Nolīgumam būs jāstājas spēkā, lai pušu piesaistītās iemaksas pārskaitītu uz Fonda valstu nodalījumiem. Ar šo regulu tiek noteiktas Valdes pilnvaras attiecībā uz Fonda izmantošanu un pārvaldību. Nolīgumā noteiks to, kā Valde var atbrīvoties no valstu nodalījumiem, kas tiek pakāpeniski apvienoti.
(21)
To, ka Direktīvā 2014/59/ES izklāstīto iestāžu noregulējuma noteikumu kopumu iesaistītajās dalībvalstīs centralizēti piemēro viena Savienības noregulējuma iestāde, var nodrošināt tikai tad, ja VNM izveidi un darbību reglamentējošie noteikumi dalībvalstīs ir tieši piemērojami, lai novērstu to atšķirīgu interpretāciju dažādās dalībvalstīs. Šādai tiešai piemērojamībai būtu jāsniedz labums visam iekšējam tirgum kopumā, jo tā veicinās taisnīgas konkurences nodrošināšanu un šķēršļu novēršanu pamatbrīvību izmantošanā ne tikai iesaistītajās dalībvalstīs, bet arī visā iekšējā tirgū.
(22)
Atspoguļojot Regulas (ES) Nr. 1024/2013 darbības jomu, VNM būtu jāattiecas uz visām kredītiestādēm, kas veic uzņēmējdarbību iesaistītajās dalībvalstīs. Tomēr, lai iekšējā tirgū novērstu asimetriju režīmā, ko noregulējuma laikā piemēro iestādēm, kuras kļūst maksātnespējīgas, un kreditoriem, VNM satvarā būtu jāparedz iespēja tieši noregulēt jebkuru iesaistītās dalībvalsts kredītiestādi. Tiktāl, ciktāl mātesuzņēmumi, ieguldījumu brokeru sabiedrības un finanšu iestādes ir ietvertas ECB īstenotajā konsolidētajā uzraudzībā, tie būtu jāietver arī VNM darbības jomā. Lai gan ECB minētās iestādes neuzraudzīs viena pati, tā būs vienīgā uzraudzības iestāde, kurai būs globāla izpratne par risku, kādam ir pakļauta grupa un netieši - tās atsevišķie locekļi. ECB īstenotās konsolidētās uzraudzības jomā ietilpstošu vienības izslēgšana no VNM darbības jomas padarītu par neiespējamu grupu noregulējuma plānošanu un grupu noregulējuma stratēģijas pieņemšanu un līdz ar to samazinātu jebkādu noregulējuma lēmumu efektivitāti.
(23)
VNM satvarā lēmumi būtu jāpieņem visatbilstošākajā līmenī. Valdei un valstu noregulējuma iestādēm, pieņemot lēmumus saskaņā ar šo regulu, būtu jāpiemēro tie paši būtiskie noteikumi saskaņā ar šo regulu.
(24)
Ņemot vērā to, ka noregulējuma politiku var pieņemt tikai Savienības iestādes un ka ikvienas konkrētās noregulējuma shēmas pieņemšanā tiek atstāta zināma rīcības brīvība, ir jāparedz atbilstoša Padomes un Komisijas iesaistīšanās, jo tās ir iestādes, kas saskaņā ar LESD 291. pantu var izmantot īstenošanas pilnvaras. Ar Valdes pieņemtajiem noregulējuma lēmumiem saistīto rīcības brīvības aspektu novērtēšana būtu jāveic Komisijai. Ņemot vērā noregulējuma lēmumu būtisko ietekmi uz dalībvalstu finansiālo stabilitāti un Savienību kopumā, kā arī uz dalībvalstu fiskālo suverenitāti, ir svarīgi, lai īstenošanas pilnvaras pieņemt atsevišķus ar noregulējumu saistītus lēmumus tiktu uzticētas Padomei. Tādēļ Padomei pēc Komisijas ierosinājuma būtu efektīvi jāpārbauda Valdes veiktais sabiedrības interešu pastāvēšanas izvērtējums un jāizvērtē jebkādas būtiskas izmaiņas Fonda līdzekļu summā, ko paredzēts izmantot konkrētai noregulējuma darbībai. Turklāt Komisija būtu jāpilnvaro pieņemt deleģētos aktos, lai precizētu kritērijus vai nosacījumus, kuri Valdei jāņem vērā tās dažādo pilnvaru īstenošanā. Šādai noregulējuma uzdevumu uzticēšanai nekādā gadījumā nevajadzētu apgrūtināt finanšu pakalpojumu iekšējā tirgus darbību. Tādēļ EBI būtu jāsaglabā sava loma un visas pašreizējās pilnvaras un uzdevumi, proti, tai būtu jāpilnveido un jāveicina visām dalībvalstīm piemērojamo Savienības tiesību aktu konsekventa piemērošana un jāsekmē uzraudzības prakses konverģence visā Savienībā.
(25)
Lai nodrošinātu konsekvenci ar Direktīvas 2014/59/ES 3. panta 3. punktā noteiktajiem kritērijiem, Savienības iestādēm, veicot uzdevumus, kas tām uzticēti saskaņā ar šo regulu, būtu jānodrošina, ka ir paredzēti atbilstoši organizatoriskie pasākumi.
(26)
ECB kā uzraudzības iestādei VUM satvarā un Valdei būtu jāspēj novērtēt to, vai kredītiestāde kļūst vai, iespējams, kļūs maksātnespējīga un vai ir pamatotas izredzes, ka jebkāda alternatīva privātā sektora vai uzraudzības darbība pieņemamā laikposmā novērstu tās maksātnespēju. Valdei, ja tā uzskata, ka ir apmierināti visi noregulējuma sākšanai nepieciešamie nosacījumi, būtu jāpieņem noregulējuma shēma. Ar noregulējuma shēmas pieņemšanu saistītā procedūra, kurā ir iesaistīta Komisija un Padome, pastiprina nepieciešamo Valdes darbības neatkarību, vienlaikus ievērojot principu, saskaņā ar kuru pilnvaras tiek deleģētas aģentūrām, kā to interpretējusi Eiropas Savienības Tiesa (“Tiesa”). Tādēļ šī regula paredz, ka Valdes pieņemtā noregulējuma shēma stājas spēkā tikai tad, ja 24 stundas pēc tam, kad Valde to ir pieņēmusi, ne Padome, ne Komisija nav izteikušas iebildumus vai ja noregulējuma shēmu ir apstiprinājusi Komisija. Pamatam tam, ka Padome pēc Komisijas ierosinājuma iebilst pret Valdes pieņemto noregulējuma shēmu, vajadzētu būt tikai sabiedrības interesēm un Komisijas izdarītām būtiskām izmaiņām Valdes ierosinātajā apmērā, kādā drīkst izmantot Fonda līdzekļus.
Izmaiņas Fonda līdzekļu summā salīdzinājumā ar Valdes sākotnēji ierosināto summu, kuras atbilst 5 % vai vairāk, būtu jāuzskata par būtiskām. Padomei būtu vai nu jāapstiprina Komisijas priekšlikums, vai arī jāiebilst pret šo priekšlikumu, to negrozot. Komisijai kā novērotājai Valdes sanāksmēs būtu pastāvīgi jāpārbauda tas, vai Valdes pieņemtā noregulējuma shēma pilnībā atbilst šai regulai, vai tā nodrošina pienācīgu līdzsvaru starp dažādajiem mērķiem un interesēm, vai tajā ir ievērotas sabiedrības intereses un vai ir saglabāta iekšējā tirgus integritāte. Ņemot vērā to, ka noregulējuma darbība ir saistīta ar ļoti ātru lēmumu pieņemšanas procesu, Padomei un Komisijai būtu cieši jāsadarbojas, un Padomei nevajadzētu paralēli veikt Komisijas jau sākto sagatavošanas darbu. Valdei būtu jāsniedz norādījumi valstu noregulējuma iestādēm, kurām būtu jāveic visi noregulējuma shēmas īstenošanai nepieciešamie pasākumi.
(27)
Grupas noregulējuma shēmas izstrādei būtu jāatvieglo koordinēts noregulējums, jo tas varētu sniegt vislabākos rezultātus attiecībā uz visām grupas vienībām. Valdei vai attiecīgā gadījumā valstu noregulējuma iestādēm vajadzētu būt arī pilnvarām izmantot pagaidu bankas iestādes instrumentu grupas līmenī (kas attiecīgā gadījumā var ietvert sloga sadales mehānismus), lai stabilizētu visu grupu kopumā. Meitasuzņēmumu īpašumtiesības varētu pārvest pagaidu iestādei, lai pēc tam tās pārdotu vai nu kā kopumu, vai atsevišķi, kad tirgus apstākļi tam ir piemēroti. Turklāt Valdei vai attiecīgā gadījumā valsts noregulējuma iestādei vajadzētu būt pilnvarām piemērot iekšējās rekapitalizācijas instrumentu mātes iestādes līmenī.
(28)
Valdei jo īpaši vajadzētu būt pilnvarotai pieņemt lēmumus attiecībā uz nozīmīgām vienībām vai grupām, ECB tieši uzraudzītām vienībām vai grupām vai pārrobežu grupām. Valstu noregulējuma iestādēm būtu jāpalīdz Valdei plānot noregulējumu un sagatavot noregulējuma lēmumus. Tādu vienību un grupu gadījumā, kuras nav nozīmīgas un nedarbojas pāri robežām, valstu noregulējuma iestādēm vajadzētu būt atbildīgām jo īpaši par noregulējuma plānošanu, noregulējamības novērtēšanu, noregulējamības šķēršļu likvidēšanu, pasākumiem, kas noregulējuma iestādēm jāveic agrīnas intervences laikā, un noregulējuma darbībām. Noteiktos apstākļos valstu noregulējuma iestādēm savi uzdevumi būtu jāveic, pamatojoties uz šo regulu un saskaņā ar to, vienlaikus īstenojot pilnvaras, kas tām uzticētas ar dalībvalstu tiesību aktiem, tām transponējot Direktīvu 2014/59/ES, un saskaņā ar tiem, tiktāl, ciktāl tas nav pretrunā šai regulai.
(29)
Iekšējā tirgus pareizas darbības nolūkā ir svarīgi, lai visām noregulējuma darbībām tiktu piemēroti tie paši noteikumi neatkarīgi no tā, vai šos pasākumus veic noregulējuma iestādes saskaņā ar Direktīvu 2014/59/ES, vai VNM satvarā. Komisijai minētos pasākumus būtu jānovērtē saskaņā ar LESD 107. pantu.
(30)
Gadījumos, kad noregulējuma darbība paredzētu valsts atbalsta piešķiršanu, ievērojot LESD 107. panta 1. punktu vai kā Fonda atbalstu, noregulējuma lēmumu var pieņemt pēc tam, kad Komisija ir pieņēmusi pozitīvu vai ar konkrētiem nosacījumiem saistītu lēmumu par to, ka šāds atbalsts ir saderīgs ar iekšējo tirgu. Komisijas lēmumā par Fonda atbalstu var paredzēt nosacījumus, saistības vai pasākumus attiecībā uz atbalsta saņēmēju. Komisijas noteiktie iespējamie nosacījumi var paredzēt (bet ne tikai): sloga sadales prasības, tostarp prasību, ka zaudējumus vispirms absorbē no kapitāla, un prasības attiecībā uz hibrīdkapitāla turētāju, subordinētā parāda turētāju un prioritāro kreditoru iemaksām, tostarp saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES prasībām; ierobežojumus attiecībā uz akciju dividenžu vai hibrīdkapitāla instrumentu kuponu izmaksu, uz savu akciju vai hibrīdkapitāla instrumentu atpirkšanu vai uz kapitāla pārvaldības darījumiem; ierobežojumus attiecībā uz daļu iegādi jebkurā uzņēmumā, pārvedot aktīvus vai akcijas; aizliegumu īstenot agresīvu komercpraksi vai stratēģijas vai sniegt atbalstu reklāmas veidā, to finansējot no publiskajiem līdzekļiem; prasības attiecībā uz tirgus daļām, cenu noteikšanu un produkta aprakstu vai citas uzvedības prasības; prasības attiecībā uz pārstrukturēšanas plāniem; pārvaldības prasības; ziņošanas un informācijas atklāšanas prasības, tostarp attiecībā uz atbilstību iespējamiem Komisijas noteiktiem nosacījumiem; prasības attiecībā uz atbalsta saņēmēja vai tā aktīvu, tiesību un saistību pilnīgu vai daļēju pārdošanu; prasības attiecībā uz atbalsta saņēmēja likvidāciju.
(31)
Lai noregulējuma procesā nodrošinātu ātru un efektīvu lēmumu pieņemšanu, Valdei vajadzētu būt īpašai Savienības aģentūrai ar specifisku struktūru, kas atbilst tās konkrētajiem uzdevumiem un kas atšķiras no visu pārējo Savienības aģentūru modeļa. Tās sastāvam būtu jānodrošina, ka ir pienācīgi ņemtas vērā visas attiecīgās noregulējuma procedūrās uz spēles liktās intereses. Ņemot vērā Valdes uzdevumus, priekšsēdētājs, priekšsēdētāja vietnieks un vēl četri Valdes pilna laika locekļi būtu jāieceļ, pamatojoties uz nopelniem, prasmēm, zināšanām banku un finanšu jautājumos un pieredzi finanšu uzraudzības, regulējuma un iestāžu noregulējuma jomā. Priekšsēdētājs, priekšsēdētāja vietnieks un četri Valdes pilna laika locekļi būtu jāizraugās, izmantojot atklātu atlases procedūru, par kuru būtu pienācīgi jāinformē Eiropas Parlaments un Padome un kurā būtu jāievēro dzimumu līdzsvara princips, pieredze un kvalifikācija. Komisijai būtu jāiesniedz Eiropas Parlamenta kompetentajai komitejai izraudzīto priekšsēdētāja, priekšsēdētāja vietnieka un četru Valdes pilna laika locekļu amata kandidātu saraksts. Komisijai būtu jāiesniedz Eiropas Parlamentam apstiprināšanai priekšlikums par priekšsēdētāja, priekšsēdētāja vietnieka un četru Valdes pilna laika locekļu iecelšanu. Pēc tam, kad Eiropas Parlaments ir apstiprinājis minēto priekšlikumu, Padomei būtu jāpieņem īstenošanas lēmums par priekšsēdētāja, priekšsēdētāja vietnieka un četru Valdes pilna laika locekļu iecelšanu.
(32)
Valdei būtu jādarbojas izpildsesijās un plenārsesijās. Valdes izpildsesijā tās sastāvā būtu jāietilpst priekšsēdētājam, četriem neatkarīgajiem pilna laika locekļiem, kam būtu jādarbojas neatkarīgi un objektīvi visas Savienības interesēs, un Komisijas un ECB ieceltiem pastāvīgajiem novērotājiem. Apspriežoties par tādas iestādes vai grupas noregulējumu, kura veic uzņēmējdarbību tikai vienā iesaistītajā dalībvalstī, būtu jāuzaicina piedalīties Valdes izpildsesijā un jāiesaista lēmumu pieņemšanas procesā attiecīgās dalībvalsts nozīmēts loceklis, kas pārstāv savas valsts noregulējuma iestādi. Apspriežoties par pārrobežu grupu, piederības un visu attiecīgo uzņēmēju dalībvalstu nozīmētie locekļi, kas pārstāv attiecīgās valstu noregulējuma iestādes, būtu jāuzaicina piedalīties Valdes izpildsesijā un jāiesaista tās lēmumu pieņemšanas procesā.
(33)
Valdei savā izpildsesijā būtu jāsagatavo visi lēmumi par noregulējuma procedūru un pēc iespējas lielākā mērā tie jāpieņem. Noregulējuma plānos ietvertās iestādēm specifiskās informācijas dēļ lēmumus par noregulējuma plānu izstrādāšanu, novērtēšanu un apstiprināšanu būtu jāpieņem Valdei savā izpildsesijā. Attiecībā uz Fonda izmantošanu ir svarīgi, lai nebūtu priekšrocību tam, kurš rīkojas pirmais, un lai tiktu uzraudzīta līdzekļu plūsma no Fonda. Lai nodrošinātu to, ka Valde pieņem atbilstošus lēmumus gadījumos, kad noregulējuma darbībai ir nepieciešami līdzekļi, kas pārsniedz EUR 5 000 000 000 maksimālo apjomu, jebkuram plenārsesijas loceklim, ievērojot stingru termiņu, vajadzētu spēt pieprasīt lēmuma pieņemšanu plenārsesijā. Ja atbalsts likviditātes nodrošināšanai nav saistīts ar risku vai ir saistīts ar tādu risku, kas ir ievērojami zemāks nekā risks, ar kuru ir saistīti citi atbalsta veidi - (jo īpaši gadījumos, kad pret atbilstošu augstas kvalitātes nodrošinājumu tiek vienu reizi un uz īsu laikposmu pagarināts kredīts, kas piešķirts maksātspējīgām iestādēm, - ir pamatoti šim atbalsta veidam piemērot mazāku svērumu, proti, tikai 0,5. Kad izmantoto Fonda līdzekļu uzkrātā neto summa pēdējos 12 secīgajos mēnešos sasniedz EUR 5 000 000 000 gadā, plenārsesijai būtu jāizvērtē noregulējuma instrumentu piemērošana, tostarp Fonda izmantošana, un būtu jāsniedz norādījumi, kuri izpildsesijai būtu jāņem vērā turpmākajos noregulējuma lēmumos. Norādījumos izpildsesijai īpaša uzmanība būtu jāpievērš noregulējuma instrumentu nediskriminējošai piemērošanai, Fonda izsmelšanas novēršanai un tam, lai bez riska vai zema riska atbalsts likviditātes nodrošināšanai pienācīgi tiktu nošķirts no citiem atbalsta veidiem.
(34)
Tā kā lēmumu pieņemšanas procesā iesaistīto dalībnieku sastāvs Valdes izpildsesijās mainās atkarībā no dalībvalsts, kurā darbojas attiecīgā iestāde vai grupa, pastāvīgajiem dalībniekiem būtu jānodrošina, ka lēmumi, kas tiek pieņemti atšķirīga sastāva Valdes izpildsesijās, ir saskaņoti, atbilstīgi un samērīgi.
(35)
Būtu jāparedz iespēja, ka Valde savās sanāksmēs var uzaicināt piedalīties novērotājus. Noregulējuma uzdevumu uzticēšanai ECB vajadzētu būt saskanīgai ar Eiropas Finanšu uzraudzības sistēmas (EFUS) satvaru un tās pamatmērķi - izstrādāt vienotu noteikumu kopumu un pastiprināt uzraudzības un noregulējuma prakses konverģenci Savienībā kopumā. Jo īpaši EBI saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1093/2010 būtu jāizvērtē un jākoordinē iniciatīvas attiecībā uz noregulējuma plāniem, lai veicinātu konverģenci šajā jomā. Tādēļ gadījumos, kad tiek apspriesti jautājumi, par kuriem EBI saskaņā ar Direktīvu 2014/59/ES ir jāizstrādā tehniskie standarti vai jāsniedz pamatnostādnes, Valdei vienmēr būtu jāuzaicina EBI. Attiecīgos gadījumos uz Valdes sanāksmēm var uzaicināt citus novērotājus, piemēram, Eiropas stabilitātes mehānisma (ESM) pārstāvi.
(36)
Novērotājiem būtu piemērojamas tās pašas dienesta noslēpuma prasības, ko piemēro Valdes locekļiem un darbiniekiem, kā arī darbiniekiem, kas strādā saistībā ar apmaiņu ar iesaistītajām dalībvalstīm vai ir šo valstu norīkoti, lai veiktu ar noregulējumu saistītus pienākumus.
(37)
Valdei būtu jāspēj izveidot iekšējas noregulējuma grupas, kuru sastāvā ietilpst tās darbinieki un valstu noregulējuma iestāžu darbinieki, tai skaitā attiecīgos gadījumos novērotāji no neiesaistītajām dalībvalstīm. Šādas iekšējas noregulējumu grupas būtu jāvada Valdes vadošo darbinieku ieceltiem koordinatoriem, kurus kā novērotājus var uzaicināt piedalīties Valdes izpildsesijās.
(38)
Valdei un neiesaistīto dalībvalstu noregulējuma iestādēm un kompetentajām iestādēm būtu jāpieņem saprašanās memorands, kurā būtu vispārīgi aprakstīta to savstarpējā sadarbība Direktīvā 2014/59/ES paredzēto uzdevumu izpildē. Saprašanās memorandā varētu arī precizēt apspriešanos saistībā ar Valdes lēmumiem, kas ietekmē tādus meitasuzņēmumus, kuri veic uzņēmējdarbību neiesaistītajās dalībvalstīs, vai tādas filiāles, kuras atrodas neiesaistītajās dalībvalstīs, bet kuru mātesuzņēmums veic uzņēmējdarbību iesaistītā dalībvalstī. Saprašanās memorands būtu regulāri jāpārskata.
(39)
Valdei būtu jārīkojas neatkarīgi. Tai būtu jāspēj izšķirt jautājumus, kas saistīti ar lielām grupām, un rīkoties ātri un objektīvi. Valdei būtu jānodrošina, ka pienācīgi tiek ņemta vērā valsts finanšu stabilitāte, Savienības finanšu stabilitāte un iekšējais tirgus. Valdes locekļiem vajadzētu būt nepieciešamajai kompetencei banku pārstrukturēšanas un maksātnespējas jomā.
(40)
Kad tiek pieņemti lēmumi vai veiktas darbības, īstenojot pilnvaras, kas tiek piešķirtas ar šo regulu, būtu pienācīgi jāņem vērā tas, cik iekšējam tirgum ir nozīmīga LESD noteiktās brīvības veikt uzņēmējdarbību izmantošana, un jo īpaši attiecīgos gadījumos - tās ietekme uz pārrobežu darbību turpināšanu.
(41)
Ņemot vērā Valdes uzdevumus un noregulējuma mērķus, kas ietver publisko līdzekļu aizsardzību, VNM darbība būtu jāfinansē no iemaksām, kuras veic iestādes, kas veic uzņēmējdarbību iesaistītajās dalībvalstīs.
(42)
Valdei, Padomei un Komisijai attiecīgos gadījumos būtu jāaizstāj saskaņā ar Direktīvu 2014/59/ES izraudzītās valstu noregulējuma iestādes attiecībā uz visiem aspektiem, kas saistīti ar noregulējuma lēmumu pieņemšanu. Saskaņā minēto direktīvu izraudzītajām valstu noregulējuma iestādēm būtu jāturpina veikt darbības, kas saistītas ar Valdes pieņemto noregulējuma shēmu īstenošanu. Lai nodrošinātu pārredzamību un demokrātisku kontroli, kā arī aizsargātu Savienības iestāžu tiesības, Valdei vajadzētu būt atbildīgai Eiropas Parlamenta un Padomes priekšā par visiem lēmumiem, kas pieņemti, pamatojoties uz šo regulu. Pārredzamības un demokrātiskas kontroles iemeslu dēļ valstu parlamentiem vajadzētu būt noteiktām tiesībām iegūt informāciju par Valdes darbībām un iesaistīties dialogā ar to.
(43)
Būtu jāparedz iespēja iesaistītās dalībvalsts parlamentam vai tā kompetentajai komisijai uzaicināt Valdes priekšsēdētāju kopā ar šīs valsts noregulējuma iestādes pārstāvi piedalīties viedokļu apmaiņā par iestāžu noregulēšanu minētajā dalībvalstī. Šāda loma valstu parlamentiem ir atbilstoša, ņemot vērā noregulējuma darbību iespējamo ietekmi uz publiskajām finansēm, iestādēm, to klientiem un darbiniekiem un tirgiem iesaistītajās dalībvalstīs. Valdes priekšsēdētājam un valstu noregulējuma iestādēm būtu jāpieņem šādi uzaicinājumi uz viedokļu apmaiņu ar valstu parlamentu pārstāvjiem.
(44)
Lai nodrošinātu vienotu pieeju iestādēm un grupām, Valde būtu jāpilnvaro pēc apspriešanās ar valsts kompetentajām un noregulējuma iestādēm izstrādāt noregulējuma plānus šādām iestādēm un grupām. Kā vispārējs noteikums būtu jāparedz tas, ka grupas noregulējuma plānus sagatavo visai grupai kopumā un ka tajos nosaka pasākumus attiecībā uz mātesuzņēmumu, kā arī visiem individuālajiem meitasuzņēmumiem, kas ir daļa no šīs grupas. Grupas noregulējuma plānos būtu jāņem vērā attiecīgās grupas finanšu, tehniskā un darījumdarbības struktūra. Ja tiek izstrādāti individuāli noregulējuma plāni vienībām, kas ir daļa no grupas, Valdei vai attiecīgā gadījumā valstu noregulējuma iestādēm būtu jācenšas tos pēc iespējas lielākā mērā saskaņot ar pārējo šīs grupas iestāžu noregulējuma plāniem. Valdei un attiecīgā gadījumā valstu noregulējuma iestādēm noregulējuma plāni un visas izmaiņas tajos būtu jāiesniedz kompetentajai iestādei, lai pastāvīgi un pilnīgi to informētu. Valdei būtu jāizvērtē šādu iestāžu un grupu noregulējamība un jāveic pasākumi, kuru mērķis ir novērst noregulējamības šķēršļus, ja tādi pastāv. Lai nodrošinātu konsekvenci un attiecīgo iestāžu noregulējamību, Valdei būtu jāpieprasa valstu noregulējuma iestādēm piemērot šādus atbilstošus pasākumus, kas izstrādāti noregulējamības šķēršļu novēršanai. Ņemot vērā noregulējuma plānos iekļautās informācijas sensitivitāti, uz tiem būtu jāattiecina šajā regulā izklāstītie dienesta noslēpuma noteikumi.
(45)
Piemērojot noregulējuma instrumentus un īstenojot noregulējuma pilnvaras, būtu jāņem vērā proporcionalitātes princips un iestādes juridiskās formas īpatnības.
(46)
Noregulējuma plānošana ir būtisks efektīva noregulējuma elements. Tādēļ Valdei vajadzētu būt pilnvarām pieprasīt izmaiņas iestāžu vai grupu struktūrā un organizācijā, lai veiktu pasākumus, kas ir nepieciešami un samērīgi, lai samazinātu vai novērstu būtiskus šķēršļus noregulējuma instrumentu piemērošanai un lai nodrošinātu attiecīgo vienību noregulējamību. Ņemot vērā visu iestāžu potenciāli sistēmisko raksturu, finanšu stabilitātes saglabāšanas nolūkā ir ļoti svarīgi, lai Valdei vai attiecīgā gadījumā valstu noregulējuma iestādēm būtu nodrošināta iespēja noregulēt jebkuru iestādi. Lai ievērotu Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (“harta”) 16. pantā paredzēto darījumdarbības brīvību, Valdes rīcības brīvībai vajadzētu būt ierobežotai līdz tam, kas ir nepieciešams attiecīgās iestādes struktūras un darbību vienkāršošanai tikai, lai uzlabotu tās noregulējamību. Turklāt visiem šādā nolūkā noteiktiem pasākumiem būtu jāatbilst Savienības tiesību aktiem. Pasākumiem nedz tiešā, nedz netiešā veidā nevajadzētu būt diskriminējošiem valstspiederības dēļ, un tiem vajadzētu būt pamatotiem ar sevišķi svarīgu iemeslu, proti, ar to, ka tie tiek veikti sabiedrības interesēs saglabāt finansiālo stabilitāti. Lai noteiktu, vai darbība tika veikta sabiedrības interesēs, Valdei, rīkojoties sabiedrības interesēs, būtu jāspēj sasniegt noregulējuma mērķus, nesaskaroties ar šķēršļiem noregulējuma instrumentu piemērošanā vai tai ar šo regulu piešķirto pilnvaru īstenošanā. Turklāt darbībai nevajadzētu pārsniegt minimumu, kas nepieciešams paredzēto mērķu sasniegšanai. Nosakot, kādi pasākumi ir jāveic, Valdei vai attiecīgā gadījumā valstu noregulējuma iestādēm būtu jāņem vērā Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas (“ESRK”), kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1092/2010 (9), brīdinājumi un ieteikumi.
(47)
Ņemot vērā visu iestāžu potenciāli sistēmisko raksturu, ir izšķiroši svarīgi, lai Valde attiecīgā gadījumā sadarbībā ar valstu noregulējuma iestādēm spētu pieņemt noregulējuma plānus, novērtēt jebkuras iestādes un grupas noregulējamību un nepieciešamības gadījumā veikt pasākumus, lai novērstu šķēršļus jebkuras iesaistīto dalībvalstu iestādes noregulējamībai. Tādu sistēmiski nozīmīgu iestāžu maksātnespēja, tai skaitā tādu iestāžu maksātnespēja, uz kurām attiecas Direktīvas 2013/36/ES 131. pants, varētu būtiski apdraudēt finanšu tirgu darbību un negatīvi ietekmēt finanšu stabilitāti. Valdei būtu prioritārā kārtā pienācīgi jānodrošina minēto sistēmiski nozīmīgo iestāžu noregulējuma plānu izstrāde, un tai būtu jāizvērtē to noregulējamība, un jāveic visi nepieciešamie pasākumi, lai novērstu vai likvidētu šķēršļus to noregulējamībai, neskarot tās neatkarību un tās pienākumu sagatavot visu tās pilnvaru darbības jomā ietilpstošo iestāžu noregulējuma plānu.
(48)
Noregulējuma plānos būtu jāiekļauj procedūras, ko izmanto, lai informētu darba ņēmēju pārstāvjus un apspriestos ar tiem visā noregulējuma veikšanas gaitā. Attiecīgos gadījumos šajā sakarībā būtu jāievēro koplīgumi vai cita sociālo partneru paredzēta kārtība, kā arī Savienības un dalībvalstu tiesību akti par arodbiedrību un darba ņēmēju pārstāvju iesaistīšanu uzņēmuma pārstrukturēšanā.
(49)
Saistībā ar noregulējuma plānu izstrādi Valdei vai attiecīgā gadījumā valstu noregulējuma iestādēm saistībā ar noregulējuma plāniem un tad, kad tiek izmantotas to rīcībā esošās dažādās pilnvaras un instrumenti, būtu jāņem vērā iestādes darījumdarbības raksturs, akciju paketes struktūra, juridiskā forma, riska profila apmērs, juridiskais statuss un savstarpējā saistība ar citām iestādēm vai finanšu sistēmu kopumā, darbību apmērs un sarežģītība, tas, vai tā piedalās institucionālajā aizsardzības shēmā vai citās kooperatīvās savstarpējās solidaritātes shēmās, tas, vai tā sniedz ieguldījumu pakalpojumus vai veic ieguldījumu darbības, un tas, vai tās kļūšana par maksātnespējīgu un tai sekojošā likvidācija saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru būtiski negatīvi ietekmētu finanšu tirgus, citas iestādes, finansēšanas nosacījumus vai ekonomiku plašākā mērogā, nodrošinot, ka režīms tiek piemērots atbilstoši un samērīgi un ka līdz minimumam ir samazināts ar noregulējuma plāna sagatavošanas pienākumiem saistītais administratīvais slogs. Tā kā Direktīvas 2014/59/ES pielikuma A sadaļā precizētais saturs un informācija paredz minimālo standartu acīmredzami sistēmiski nozīmīgām vienībām, konkrētos gadījumos ir atļauts atkarībā no iestādes piemērot atšķirīgas vai ievērojami zemākas prasības attiecībā uz noregulējuma plānošanu un informācijas sniegšanu, kā arī veikt atjaunināšanu retāk nekā reizi gadā. Noregulējuma plānu varētu samazināt attiecībā uz mazām vienībām ar nelielu savstarpējo saistību un sarežģītību. Turklāt minētais režīms būtu jāpiemēro tā, lai netiktu apdraudēta finanšu tirgu stabilitāte. Jo īpaši situācijās, kurām raksturīgas plašākas problēmas vai pat šaubas par daudzu vienību noturību, ir svarīgi ņemt vērā saistībā ar jebkuru atsevišķu vienību veiktu darbību radītās kaitīgās ietekmes izplatības risku.
(50)
Ja Direktīva 2014/59/ES paredz valstu noregulējuma iestādēm iespēju piemērot vienkāršotus pienākumus vai atbrīvojumus attiecībā uz noregulējuma plānu izstrādes prasību, būtu jāparedz procedūra, ar kuru Valde vai attiecīgā gadījumā valstu noregulējuma iestādes varētu atļaut piemērot šādus vienkāršotus pienākumus.
(51)
Saskaņā ar to vienību kapitāla struktūru, kuras ir radniecīgas centrālajai iestādei, piemērojot šo regulu, Valdei vai attiecīgā gadījumā valstu noregulējuma iestādēm nevajadzētu būt obligāti jāizstrādā atsevišķi noregulējuma plāni, tikai pamatojoties uz to, ka centrālo iestādi, kurai minētās vienības ir radniecīgas, tieši uzrauga ECB. Izstrādājot grupas noregulējuma plānu, īpaši būtu jāņem vērā noregulējuma darbību iespējamā ietekme visās dalībvalstīs, kurās attiecīgā grupa darbojas.
(52)
VNM pamatā vajadzētu būt Regulas (ES) Nr. 1024/2013 un Direktīvas 2014/59/ES sistēmai. Tādēļ Valdei vajadzētu būt pilnvarotai iejaukties agrīnā posmā, kad sāk pasliktināties vienības finansiālā situācija vai maksātspēja. Informācija, ko Valde šajā posmā saņem no valstu noregulējuma iestādēm vai ECB, ir noderīga, lai pieņemtu lēmumu par darbību, ko tā varētu veikt ar mērķi sagatavoties attiecīgās vienības noregulējumam.
(53)
Lai vajadzības gadījumā nodrošinātu ātru noregulējuma darbību, Valdei sadarbībā ar ECB vai ar attiecīgo valsts kompetento iestādi, būtu cieši jāuzrauga attiecīgo vienību situācija un šo vienību atbilstība jebkuram saistībā ar tām veiktajam agrīnas intervences pasākumam. Nosakot, vai privātā sektora darbība pieņemamā laikposmā varētu novērst vienības kļūšanu par maksātnespējīgu, attiecīgajai iestādei būtu jāņem vērā saskaņā ar kompetentās iestādes noteiktu grafiku veikto agrīnas intervences pasākumu lietderīgums.
(54)
Valdei un valstu noregulējuma iestādēm un kompetentajām iestādēm, tai skaitā ECB, attiecīgā gadījumā būtu jānoslēdz saprašanās memorands, kurā būtu vispārīgi aprakstīta to savstarpējā sadarbība, veicot savus attiecīgos uzdevumus saskaņā ar Savienības tiesību aktiem. Saprašanās memorands būtu regulāri jāpārskata.
(55)
Pieņemot lēmumus vai veicot darbības, jo īpaši attiecībā uz vienībām, kas veic uzņēmējdarbību gan iesaistītajās dalībvalstīs, gan neiesaistītajās dalībvalstīs, būtu jāņem vērā arī iespējamā negatīvā ietekme uz šīm dalībvalstīm, piemēram, draudi to finanšu tirgu finanšu stabilitātei, un vienībām, kuras veic uzņēmējdarbību šajās dalībvalstīs.
(56)
Lai mazinātu finanšu tirgu un ekonomikas traucējumus, noregulējuma process būtu jāveic īsā laikposmā. Noguldītājiem pēc iespējas ātrāk vajadzētu tikt piešķirtai piekļuvei vismaz garantētajiem noguldījumiem un jebkurā gadījumā tādos pašos termiņos kā tie, kas paredzēti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2014/49/ES (10). Komisijai visā noregulējuma procedūrā vajadzētu būt piekļuvei jebkādai informācijai, ko tā uzskata par svarīgu, lai noregulējuma procesā pieņemtu uz informāciju balstītu lēmumu.
(57)
Lēmums par iestādes noregulējuma sākšanu būtu jāpieņem, pirms finanšu vienība nav kļuvusi maksātnespējīga saskaņā ar bilanci un pirms pilnībā nav iztērēts viss kapitāls. Noregulējums būtu jāsāk pēc tam, kad ir konstatēts, ka vienība kļūst vai, iespējams, kļūs maksātnespējīga un ka pieņemamā laikposmā nekādi alternatīvi privātā sektora pasākumi nenovērstu šādu vienības kļūšanu par maksātnespējīgu. Tam, ka vienība neatbilst atļaujas saņemšanas prasībām, pašam par sevi nevajadzētu būt pamatojumam noregulējuma sākšanai, jo īpaši tad, ja vienība joprojām ir vai, iespējams, joprojām būs dzīvotspējīga. Vienība būtu jāuzskata par tādu, kas kļūst vai, iespējams, kļūs maksātnespējīga, ja tā pārkāpj vai, iespējams, tuvākajā nākotnē pārkāps atļaujas atjaunošanas prasības, ja vienības aktīvi ir vai, iespējams, tuvākajā nākotnē būs mazāki nekā tās saistības, ja vienība nav vai, iespējams, tuvākajā nākotnē nebūs spējīga samaksāt savus parādus paredzētajā termiņā vai ja vienība pieprasa ārkārtas finansiālo atbalstu no publiskā sektora līdzekļiem, izņemot šajā regulā izklāstītos īpašos gadījumus. Nepieciešamībai pēc ārkārtas likviditātes palīdzības no centrālās bankas pašai par sevi nevajadzētu būt apstāklim, kas pietiekamā mērā apliecina to, ka vienība nav vai, iespējams, tuvākajā nākotnē nebūs spējīga nokārtot savas saistības paredzētajā termiņā. Ja minēto mehānismu garantē valsts, mehānismu izmantojošai vienībai, būtu jāpiemēro valsts atbalsta noteikumi. Lai saglabātu finanšu stabilitāti, jo īpaši sistēmiska likviditātes trūkuma gadījumā, centrālo banku sniegtajām valsts garantijām attiecībā uz likviditātes nodrošinājumu vai valsts garantijām nesen emitētām saistībām, lai novērstu nopietnus traucējumus kādas dalībvalsts ekonomikā, nebūtu jāiedarbina noregulējuma režīms, ja ir izpildīti vairāki nosacījumi. Jo īpaši valsts garantijas pasākumi būtu jāapstiprina saskaņā ar regulējumu valsts atbalsta jomā, tiem nevajadzētu būt daļai no plašāka atbalsta pasākumu kopuma un garantijas pasākumu izmantošanai vajadzētu būt stingri ierobežotai laikā. Būtu jāaizliedz dalībvalstu garantijas kapitāla prasījumiem.
Sniedzot garantiju, dalībvalstij būtu jānodrošina, ka vienība šo garantiju atlīdzina pienācīgā apmērā. Turklāt ārkārtas finansiālā atbalsta sniegšanai no publiskā sektora līdzekļiem nevajadzētu būt par faktoru noregulējuma piemērošanai, ja dalībvalsts piesardzības nolūkā iegūst kapitāla daļu tādā vienībā - tostarp publiskā īpašumā esošā vienībā -, kura ievēro kapitāla prasības. Tas var būt, piemēram, gadījums, kad, pamatojoties uz iznākumu, kas iegūts, veicot uz scenāriju balstītu spriedzes testu vai līdzvērtīgu makroprudenciālās uzraudzības iestāžu veiktu darbību, vienībai tiek prasīts piesaistīt jaunu kapitālu, tostarp saglabāt finansiālo stabilitāti sistēmiskas krīzes kontekstā, bet vienība pati saviem spēkiem nav spējīga piesaistīt kapitālu tirgos. Vienība nebūtu jāuzskata par tādu, kas kļūst vai, iespējams, kļūs maksātnespējīga, pamatojoties tikai uz to, ka pirms šīs regulas stāšanās spēkā tai tika sniegts ārkārtas finansiālais atbalsts no publiskā sektora līdzekļiem. Visbeidzot, likviditātes instrumentu, tostarp centrālo banku nodrošinātas ārkārtas likviditātes palīdzības, pieejamība var būt valsts atbalsts, ievērojot Savienības regulējumu valsts atbalsta jomā.
(58)
Vienības, kas kļūst maksātnespējīga, likvidācija saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru varētu apdraudēt finanšu stabilitāti, pārtraukt būtisku pakalpojumu sniegšanu un ietekmēt noguldītāju aizsardzību. Šādā gadījumā noregulējuma instrumentu piemērošana ir sabiedrības interesēs. Tādēļ noregulējuma mērķiem vajadzētu būt šādiem: nodrošināt būtisku pakalpojumu sniegšanas nepārtrauktību, saglabāt finanšu sistēmas stabilitāti, mazināt stimulus nepiesardzīgai rīcībai, līdz minimumam samazinot paļaušanos uz finansiālo atbalstu no publiskā sektora līdzekļiem, kuru sniedz vienībām, kas kļūst maksātnespējīgas, un aizsargāt noguldītājus.
(59)
Tomēr vienmēr, pirms tiek pieņemts lēmums par maksātnespējīgas vienības saglabāšanu, turpinot tās darbību, būtu jāapsver iespēja šo vienību likvidēt saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru. Maksātnespējīga vienība būtu jāsaglabā, turpinot tās darbību, finansiālas stabilitātes nolūkā un pēc iespējas lielākā mērā izmantojot privātus līdzekļus. To var panākt, vai nu pārdodot vienību privātā sektora pircējam vai to apvienojot ar privātā sektora pircēju, vai nu pēc vienības saistību norakstīšanas, vai arī pēc tās parādu pārvēršanas kapitālā, lai veiktu rekapitalizāciju.
(60)
Pieņemot vai sagatavojot lēmumus par noregulējuma pilnvarām, Valdei, Padomei un Komisijai būtu jānodrošina, ka noregulējuma darbību veic saskaņā ar noteiktiem principiem, tostarp tas, ka akcionāri un kreditori sedz pienācīgu daļu no zaudējumiem, ka principā tiek nomainīta vadība, ka līdz minimumam tiek samazinātas vienības noregulējuma izmaksas un ka vienas kategorijas kreditoriem tiek piemērota vienāda attieksme. Jo īpaši gadījumos, kad tās pašas kategorijas kreditoriem piemēro atšķirīgu attieksmi saistībā ar noregulējuma darbību, šādām atšķirībām vajadzētu būt pamatotām ar sabiedrības interešu aizsardzību, un tām nevajadzētu būt nedz tieši, nedz netieši diskriminējošām valstspiederības dēļ.
(61)
Akcionāru un kreditoru tiesību ierobežojumiem būtu jāatbilst hartas 52. pantam. Tādēļ noregulējuma instrumenti būtu jāpiemēro tikai tām vienībām, kuras kļūst vai, iespējams, kļūs maksātnespējīgas, un tikai tad, ja tas ir nepieciešams, lai sasniegtu mērķi - finanšu stabilitātes nodrošināšanu sabiedrības interesēs. Jo īpaši noregulējuma instrumenti būtu jāpiemēro tad, ja vienību nevar likvidēt saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru, nedestabilizējot finanšu sistēmu, un ir nepieciešami pasākumi, lai nodrošinātu sistēmiski nozīmīgu funkciju ātru pārvešanu un turpināšanu, un ja nav pamatotu izredžu rast alternatīvu privātu risinājumu, tostarp izredžu, ka tā brīža akcionāri vai kāda trešā puse palielinās kapitālu pietiekamā apmērā, lai pilnībā atjaunotu vienības dzīvotspēju.
(62)
Īpašumtiesību aizskārumam nevajadzētu būt nesamērīgam. Tā rezultātā skartajiem akcionāriem un kreditoriem nevajadzētu būt lielākiem zaudējumiem nekā tie, kas būtu radušies, ja vienība būtu likvidēta laikā, kad tika pieņemts noregulējuma lēmums. Ja noregulējamās iestādes aktīvi tiek daļēji pārvesti privātam pircējam vai pagaidu iestādei, noregulējamās iestādes atlikusī daļa būtu jālikvidē saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru. Lai aizsargātu vienības akcionārus un kreditorus likvidācijas procedūras laikā, tiem likvidācijas procesā vajadzētu būt tiesībām saņemt prasījumu atlīdzību tādā apmērā, kas nav mazāks par summu, kuru tie saskaņā ar aplēsēm būtu atguvuši, ja vienība kopumā būtu tikusi likvidēta saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru.
(63)
Lai aizsargātu akcionāru un kreditoru tiesības, būtu jānosaka skaidri pienākumi attiecībā uz noregulējamās iestādes aktīvu un saistību novērtēšanu un šajā regulā noteiktajos gadījumos attiecībā uz tā režīma izvērtēšanu, kāds akcionāriem un kreditoriem tiktu piemērots, ja vienība būtu tikusi likvidēta saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru. Vajadzētu būt iespējamam novērtēšanu sākt jau agrīnās intervences posmā. Pirms jebkādas noregulējuma darbības sākšanas būtu jāveic godīga, piesardzīga un reālistiska vienības aktīvu un saistību novērtēšana. Šādu novērtējumu vajadzētu būt iespējai pārsūdzēt tikai kopā ar noregulējuma lēmumu. Turklāt šajā regulā noteiktajos gadījumos pēc noregulējuma instrumentu piemērošanas būtu jāveic akcionāriem un kreditoriem piemērotā režīma ex post salīdzināšana ar režīmu, kāds tiem būtu ticis piemērots parastās maksātnespējas procedūras gadījumā. Ja tiek konstatēts, ka akcionāru un kreditoru saņemtā prasījumu atlīdzības summa ir mazāka par summu, kādu tie būtu saņēmuši parastās maksātnespējas procedūras gadījumā, šajā regulā noteiktajos gadījumos tiem vajadzētu būt tiesīgiem saņemt maksājumu šīs starpības apmērā. Konstatētā starpība būtu jāsamaksā no Fonda līdzekļiem, kas izveidots saskaņā ar šo regulu.
(64)
Ir svarīgi, lai zaudējumi tiktu atzīti tad, kad vienība kļūst maksātnespējīga. Tādu vienību aktīvu un saistību novērtēšanai, kas kļūst maksātnespējīgas, būtu jābalstās uz godīgiem, piesardzīgiem un reālistiskiem pieņēmumiem noregulējuma instrumentu piemērošanas brīdī. Tomēr, veicot novērtēšanu, vienības finansiālajam stāvoklim nevajadzētu ietekmēt saistību vērtību. Steidzamības apsvērumu dēļ būtu jāparedz, ka Valde var ātri novērtēt tādas vienības aktīvus un saistības, kas kļūst maksātnespējīga. Šim novērtējumam vajadzētu būt provizoriskam, un tas būtu jāizmanto tikai līdz brīdim, kad ir veikta neatkarīga novērtēšana.
(65)
Lai nodrošinātu, ka noregulējuma process joprojām ir objektīvs un stabils, ir jānosaka kārtība, kādā būtu jānoraksta vai jākonvertē kreditoru nenodrošinātie prasījumi pret noregulējamo iestādi. Lai mazinātu risku, ka kreditoriem rodas lielāki zaudējumi nekā tad, ja iestāde tiktu likvidēta saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru, nosakāmā kārtība būtu jāpiemēro gan parastās maksātnespējas procedūras gadījumā, gan, veicot norakstīšanu vai konvertāciju noregulējuma procesā. Tas atvieglotu arī parāda cenas noteikšanu.
(66)
Valdei būtu jāizlemj par sīki izstrādātu noregulējuma shēmu. Attiecīgajiem noregulējuma instrumentiem būtu jāietver uzņēmuma pārdošanas instruments, pagaidu iestādes instruments, iekšējās rekapitalizācijas instruments un aktīvu nodalīšanas instruments, kurus paredz arī Direktīvā 2014/59/ES. Minētajai shēmai būtu arī jāļauj novērtēt, vai ir ievēroti nosacījumi kapitāla instrumentu norakstīšanai un konvertācijai.
(67)
Veicot noregulējuma darbības, Valdei būtu jāņem vērā un jāveic noregulējuma plānos paredzētie pasākumi, ja vien Valde, ņemot vērā konkrētās lietas apstākļus, neuzskata, ka noregulējuma mērķi tiks sasniegti efektīvāk, veicot darbības, kas nav paredzētas minētajos noregulējuma plānos.
(68)
Noregulējuma instrumentiem būtu jāietver noregulējamās iestādes uzņēmuma vai tās akciju pārdošana, pagaidu vienības izveide, vienības, kas kļūst maksātnespējīga, ienākumus nesošo aktīvu nodalīšana no samazinātas vērtības vai nepietiekamus ienākumus nesošiem aktīviem un vienības, kas kļūst maksātnespējīga, akcionāru un kreditoru veikta iekšējā rekapitalizācija.
(69)
Ja noregulējuma instrumenti ir izmantoti, lai nodotu sistēmiski svarīgus pakalpojumus vai dzīvotspējīgu vienības uzņēmumu kādai stabilai vienībai, piemēram, privātā sektora pircējam vai pagaidu vienībai, atlikusī vienības daļa būtu jālikvidē.
(70)
Uzņēmuma pārdošanas instrumentam būtu jāļauj pārdot vienību vai tās uzņēmuma daļas vienam vai vairākiem pircējiem bez akcionāru piekrišanas.
(71)
Gadījumos, kad tiek piemērots uzņēmuma pārdošanas instruments, visi neto ienākumi no noregulējamās iestādes aktīvu vai saistību pārvešanas būtu jāsaņem likvidējamajai vienībai. Gadījumos, kad tiek piemērots uzņēmuma pārdošanas instruments, visi neto ienākumi no noregulējamās iestādes emitēto īpašumtiesību instrumentu pārvešanas būtu jāsaņem likvidējamās vienības attiecīgo īpašumtiesību instrumentu īpašniekiem. Aprēķinot ienākumus, būtu jāatskaita izmaksas, ko rada attiecīgās vienības kļūšana par maksātnespējīgu un noregulēšana.
(72)
Aktīvu nodalīšanas instrumentam būtu jāļauj iestādēm pārvest noregulējamās iestādes aktīvus, tiesības un saistības uz atsevišķu struktūru. Šis instruments būtu jāizmanto tikai kopā ar citiem instrumentiem, lai novērstu to, ka vienība, kas kļūst maksātnespējīga, iegūst pārmērīgas priekšrocības konkurences jomā.
(73)
Efektīvam noregulējuma režīmam būtu līdz minumam jāsamazina tās vienības, kas kļūst maksātnespējīga, noregulējuma izmaksas, kuras sedz nodokļu maksātāji. Tam būtu arī jānodrošina, ka arī sistēmiski nozīmīgas vienības var tikt noregulētas, neapdraudot finanšu stabilitāti. Ar iekšējās rekapitalizācijas instrumentu minēto mērķi sasniedz, nodrošinot to, ka iestādes, kas kļūst maksātnespējīga, akcionāri un kreditori cieš atbilstīgus zaudējumus un sedz atbilstīgu daļu no izmaksām, ko rada attiecīgās vienības kļūšana par maksātnespējīgu. Tādēļ iekšējās rekapitalizācijas instruments iestāžu akcionāriem un kreditoriem sniegs lielāku stimulu uzraudzīt iestādes “veselības” stāvokli parastos apstākļos. Tas arī atbilst Finanšu stabilitātes padomes ieteikumam tiesību aktos noteiktās parāda norakstīšanas un konvertācijas pilnvaras kā papildu iespēju kopā ar citiem noregulējuma instrumentiem iekļaut noregulējuma regulējumā.
(74)
Lai nodrošinātu elastību, kas nepieciešama zaudējumu sadalīšanai starp kreditoriem dažādos apstākļos, būtu jāparedz, ka iekšējās rekapitalizācijas instrumentu var piemērot gan tad, kad mērķis ir noregulēt vienību, kas kļūst maksātnespējīga, tai turpinot darbību - ja ir reālas izredzes atjaunot šīs vienības dzīvotspēju -, gan tad, kad sistēmiski nozīmīgi pakalpojumi tiek nodoti pagaidu vienībai un vienības atlikusī daļa beidz darbību un tiek likvidēta.
(75)
Ja iekšējās rekapitalizācijas instrumentu piemēro, lai atjaunotu vienības, kas kļūst maksātnespējīga, kapitālu nolūkā nodrošināt tās darbības turpināšanu, līdz ar noregulējumu, izmantojot iekšējās rekapitalizācijas instrumentu, būtu jāveic vadības nomaiņa, izņemot gadījumus, kad vadības saglabāšana ir atbilstoša un nepieciešama noregulējuma mērķu sasniegšanai, un vienības un tās darbību pārstrukturēšana tādā veidā, lai novērstu iemeslus tās kļūšanai par maksātnespējīgu. Minētā pārstrukturēšana būtu jāpanāk, īstenojot uzņēmuma reorganizācijas plānu. Attiecīgos gadījumos šādiem plāniem vajadzētu būt saderīgiem ar pārstrukturēšanas plānu, kas vienībai ir jāiesniedz Komisijai saskaņā ar Savienības valsts atbalsta regulējumu. Jo īpaši papildus pasākumiem, kuru mērķis ir atjaunot vienības ilgtermiņa dzīvotspēju, minētajā plānā būtu jāiekļauj pasākumi, kas atbalstu samazina līdz minimālā sloga sadalei un kas mazina konkurences izkropļojumus.
(76)
Iekšējās rekapitalizācijas instrumentu nevajadzētu piemērot prasījumiem, kas ir nodrošināti vai citādi garantēti. Tomēr, lai nodrošinātu iekšējās rekapitalizācijas instrumenta efektivitāti un tā mērķu sasniegšanu, vēlams, lai to varētu piemērot pēc iespējas plašākam tādas vienības nenodrošināto saistību klāstam, kas kļūst maksātnespējīga. Tomēr no iekšējās rekapitalizācijas instrumenta piemērošanas jomas būtu jāizslēdz atsevišķi nenodrošinātu saistību veidi. Lai aizsargātu segto noguldījumu turētājus, iekšējās rekapitalizācijas instrumentu nevajadzētu piemērot noguldījumiem, kas ir aizsargāti saskaņā ar Direktīvu 2014/49/ES. Lai nodrošinātu kritiski svarīgu funkciju turpināšanu, iekšējās rekapitalizācijas instrumentu nevajadzētu piemērot atsevišķām saistībām pret tādas vienības darbiniekiem, kas kļūst maksātnespējīga, vai komercprasījumiem, kas attiecas uz vienības ikdienas darbībai kritiski svarīgām precēm un pakalpojumiem. Lai ievērotu tiesības uz pensiju un pensiju summas, kas pienākas pensiju ieguldījumu fondiem un to pārvaldītājiem, iekšējās rekapitalizācijas instrumentu nevajadzētu piemērot vienības, kas kļūst maksātnespējīga, saistībām pret pensiju shēmu, izņemot saistības attiecībā uz pensijas izmaksu, ko attiecina uz mainīgu atalgojumu, kurš neizriet no darba koplīgumiem. Lai mazinātu kaitīgās ietekmes sistēmiskas izplatības risku, iekšējās rekapitalizācijas instrumentu nevajadzētu piemērot saistībām, kas izriet no dalības maksājumu sistēmās, kuru atlikušais termiņš ir mazāks par septiņām dienām, vai saistībām pret vienībām - izņemot vienības, kas ietilpst tajā pašā grupā, - kuru sākotnējais termiņš ir mazāks par septiņām dienām.
(77)
Būtu arī jānodrošina iespēja noregulējuma iestādēm izslēgt vai daļēji izslēgt saistības vairākos apstākļos, tostarp tad, ja pieņemamā laikposmā nav iespējams veikt šādu saistību iekšēju rekapitalizāciju, ja izslēgšana ir noteikti nepieciešama un ir samērīga, lai nodrošinātu kritiski svarīgo funkciju un galveno darbības jomu nepārtrauktību, vai ja iekšējās rekapitalizācijas instrumenta piemērošana saistībām izraisītu tādu vērtības iznīcināšanu, ka citiem kreditoriem radušies zaudējumi būtu lielāki nekā tad, ja minētās saistības nebūtu izslēgtas no iekšējās rekapitalizācijas. Būtu jāparedz arī iespēja izslēgt vai daļēji izslēgt saistības tad, ja tas ir nepieciešams, lai novērstu kaitīgas ietekmes izplatību un finanšu nestabilitāti, kas var izraisīt nopietnus traucējumus dalībvalsts ekonomikā. Veicot minēto novērtēšanu, Valdei vai attiecīgā gadījumā valstu noregulējuma iestādēm būtu jāapsver sekas, ko varētu radīt no fizisku personu, mikrouzņēmumu un mazo un vidējo uzņēmumu turējumā esošiem atbilstīgajiem noguldījumiem izrietošo saistību iespējamā iekšējā rekapitalizācija apmērā, kas pārsniedz Direktīvā 2014/49/ES paredzēto seguma līmeni.
(78)
Ja tiek piemērota izslēgšana, var palielināt citu atbilstīgo saistību norakstīšanas vai konvertācijas līmeni, lai ņemtu vērā šādu izslēgšanu, ar nosacījumu, ka tiek ievērots princips “neviens kreditors nav sliktākā situācijā nekā normālas maksātnespējas procedūras gadījumā”. Ja zaudējumus nevar nodot citiem kreditoriem, no Fonda var izdarīt iemaksu noregulējamajai iestādei, ievērojot vairākus stingrus nosacījumus, tostarp prasību, ka zaudējumi, kuru apmērs nav mazāks par 8 % no kopējām saistībām, tostarp pašu kapitālu, jau ir tikuši absorbēti un ka fonda nodrošinātais finansējums ir mazāks nekā 5 % no kopējām saistībām, ieskaitot pašu kapitālu vai noregulējuma fondam pieejamos līdzekļus un summu, ko var iegūt ar ex post iemaksu palīdzību trīs gados.
(79)
Ārkārtas apstākļos, kad ir tikušas izslēgtas saistības un Fonds ir ticis izmantots, lai minēto saistību vietā sniegtu ieguldījumu iekšējā rekapitalizācijā līdz pieļaujamam maksimālam apjomam, Valdei vajadzētu būt iespējai meklēt finansējumu no alternatīviem finansēšanas līdzekļiem.
(80)
Šajā regulā minētā iekšējās rekapitalizācijas minimālā summa 8 % apjomā no kopējām saistībām būtu jāaprēķina, pamatojoties uz vērtēšanu, ko veic saskaņā ar šo regulu. Minētajos procentos nevajadzētu iekļaut vēsturiskos zaudējumus, kurus akcionāri jau ir absorbējuši, samazinot pašu kapitālu pirms minētās novērtēšanas.
(81)
Tā kā segto noguldījumu turētāju aizsardzība ir viens no svarīgākajiem noregulējuma mērķiem, segtajiem noguldījumiem nevajadzētu piemērot iekšējās rekapitalizācijas instrumentu. Tomēr noguldījumu garantiju sistēma sniedz ieguldījumu noregulējuma procesa finansēšanā, absorbējot zaudējumus to neto zaudējumu mērā, kas tai būtu bijis jācieš pēc kompensāciju izmaksas noguldītājiem parastās maksātnespējas procedūras gadījumā. Iekšējās rekapitalizācijas pilnvaru īstenošana nodrošinātu to, ka noguldītājiem joprojām būtu pieejami to noguldījumi, kas ir galvenais iemesls, kāpēc noguldījumu garantiju sistēmas ir izveidotas. Neparedzot minēto sistēmu iesaistīšanu šādos gadījumos, tiktu radītas negodīgas priekšrocības attiecībā uz pārējiem kreditoriem, kas būtu pakļauti noregulējuma iestādes pilnvaru īstenošanai.
(82)
Ja noguldījumi tiek pārvesti citai vienībai saistībā ar vienības noregulējumu, noguldītāju apdrošināšanai nevajadzētu pārsniegt Direktīvā 2014/49/ES paredzēto seguma līmeni. Tādēļ prasījumi attiecībā uz noguldījumiem, kas paliek noregulējamajā iestādē, būtu jāierobežo līdz starpībai starp pārvestajiem līdzekļiem un Direktīvā 2014/49/ES paredzēto seguma līmeni. Ja pārvestie noguldījumi pārsniedz minēto seguma līmeni, noguldītājam nevajadzētu būt prasījumiem pret noguldījumu garantiju sistēmu attiecībā uz noregulējamajā iestādē atlikušajiem noguldījumiem.
(83)
Lai novērstu to, ka vienības savas saistības strukturē tādā veidā, kas mazina iekšējās rekapitalizācijas instrumenta iedarbīgumu, būtu lietderīgi noteikt, ka vienības pastāvīgi ievēro pašu kapitāla un atbilstīgo saistību minimuma prasību, šīs prasības izsakot kā procentuālu daļu no vienības kopējām saistībām, un ka šo pašu kapitālu un atbilstīgās saistības var izmantot iekšējās rekapitalizācijas instrumenta piemērošanas vajadzībām.
(84)
Nosakot pašu kapitāla un atbilstīgo saistību minimuma prasību grupas iekšienē, būtu jāpieņem lejupēja pieeja. Ar šo pieeju vajadzētu atzīt, ka noregulējuma darbību piemēro atsevišķas juridiskas vienības līmenī un ka zaudējumu absorbcijas spēja obligāti atrodas tajā grupas vienībā, kurā rodas zaudējumi, vai arī tā šai vienībai ir pieejama. Šajā nolūkā būtu jānodrošina, ka zaudējumu absorbcijas spēja grupā tiek sadalīta grupas iekšienē saskaņā ar riska līmeni šīs grupas juridiskajās vienībās. Atsevišķi būtu jāizvērtē pašu kapitāla un atbilstīgo saistību minimuma prasība katram atsevišķajam meitasuzņēmumam. Turklāt būtu jānodrošina, ka viss kapitāls un saistības, ko ņem vērā pašu kapitāla un atbilstīgo saistību konsolidētajā minimālajā prasībā, atrodas vienībās, kurās var rasties zaudējumi, vai arī ir citādi pieejami, lai absorbētu zaudējumus.
Šai regulai būtu jāparedz iespēja izmantot vai nu pieeju, saskaņā ar kuru noregulējumu veic divas vai vairāk noregulējuma iestādes attiecībā uz vairākām grupas vienībām, vai pieeju, saskaņā ar kuru noregulējumu veic viena noregulējuma iestāde grupas augstākajā līmenī. Pašu kapitāla un atbilstīgo saistību minimuma prasībām būtu jāatspoguļo saskaņā ar noregulējuma plānu noteiktā grupai piemērotā noregulējuma stratēģija. Jo īpaši pašu kapitāla un atbilstīgo saistību minimuma prasības būtu jānosaka atbilstošajā grupas līmenī, lai atspoguļotu noregulējuma plānā ietverto pieeju, saskaņā ar kuru noregulējumu veic divas vai vairāk noregulējuma iestādes attiecībā uz vairākām grupas vienībām, vai pieeju, saskaņā ar kuru noregulējumu veic viena noregulējuma iestāde grupas augstākajā līmenī, vienlaikus paturot prātā, ka varētu būt arī tādi apstākļi, kad nāktos izmantot no noregulējuma plānā paredzētās atšķirīgu pieeju, jo tā, piemēram, ļautu efektīvāk sasniegt noregulējuma mērķus. Ņemot vērā iepriekš minēto un neatkarīgi no tā, vai grupa ir izvēlējusies pieeju, saskaņā ar kuru noregulējumu veic divas vai vairāk noregulējuma iestādes attiecībā uz vairākām grupas vienībām, vai pieeju, saskaņā ar kuru noregulējumu veic viena noregulējuma iestāde grupas augstākajā līmenī, visām attiecīgās grupas vienībām visu laiku vajadzētu būt noteiktām stingrām pašu kapitāla un atbilstīgo saistību minimuma prasībām, lai novērstu kaitīgās ietekmes izplatības risku un noguldījumu masveida izņemšanas risku.
(85)
Labākā noregulējuma metode būtu jāizvēlas atkarībā no konkrētas lietas apstākļiem, un šajā nolūkā vajadzētu būt pieejamiem visiem Direktīvā 2014/59/ES paredzētajiem noregulējuma instrumentiem. Pieņemot lēmumu par noregulējuma shēmu, Valdei, Padomei un Komisijai pēc iespējas būtu jāizvēlas tā shēma, kas rada vismazākās izmaksas Fondam.
(86)
Ar Direktīvu 2014/59/ES valstu noregulējuma iestādēm ir piešķirtas pilnvaras norakstīt un konvertēt kapitāla instrumentus, jo nosacījumi kapitāla instrumentu norakstīšanai un konvertācijai var sakrist ar noregulējuma nosacījumiem un šādā gadījumā ir jāveic izvērtējums, vai kapitāla instrumentu norakstīšana un konvertācija vien ir pietiekama, lai atjaunotu attiecīgās vienības finanšu stabilitāti, vai ir jāveic arī noregulējuma darbība. Parasti to izmantos noregulējuma kontekstā. Valdei Komisijas vai attiecīgā gadījumā Padomes uzraudzībā būtu jāaizstāj valstu noregulējuma iestādes arī minētā uzdevuma izpildē, un tādēļ tai vajadzētu būt pilnvarotai izvērtēt, vai ir izpildīti nosacījumi kapitāla instrumentu norakstīšanai un konvertācijai, un, ja ir izpildīti arī noregulējuma nosacījumi, izlemt, vai sākt vienības noregulējumu.
(87)
Noregulējuma darbības efektivitāte un vienotība būtu jānodrošina arī visās iesaistītajās dalībvalstīs. Šajā nolūkā gadījumos, kad valsts noregulējuma iestāde nav piemērojusi vai ievērojusi Valdes lēmumu, ievērojot šo regulu, vai ir to piemērojusi tādā veidā, ka tas apdraud kādu no noregulējuma mērķiem vai noregulējuma shēmas efektīvu īstenošanu, Valdei vajadzētu būt pilnvarotai nodot citai personai konkrētas noregulējamās iestādes tiesības, aktīvus vai saistības, pieprasīt tādu parāda instrumentu konvertāciju, kuru konvertācija noteiktos apstākļos ir noteikta līgumā, vai pieņemt jebkuru nepieciešamo darbību, kas būtiski mazinātu attiecīgā noregulējuma mērķa apdraudējumu. Būtu jāizslēdz jebkāda valsts noregulējuma iestādes rīcība, kas ierobežotu vai ietekmētu Valdes pilnvaru vai funkciju izpildi.
(88)
Šīs regulas piemērošanā iesaistītajām attiecīgajām vienībām, struktūrām un iestādēm būtu savstarpēji jāsadarbojas saskaņā ar līgumos noteikto lojālas sadarbības pienākumu.
(89)
Lai palielinātu VNM lietderīgumu, Valdei jebkurā gadījumā būtu cieši jāsadarbojas ar EBI. Vajadzības gadījumā Valdei būtu jāsadarbojas arī ar ESRK, Eiropas Uzraudzības iestādi (Eiropas Apdrošināšanas un aroda pensiju iestādi - EAAPI), kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1094/2010 (11) un Eiropas Uzraudzības iestādi (Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādi - EVTI), kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1095/2010 (12) un pārējām iestādēm, kas ir daļa no EFUS. Turklāt Valdei būtu cieši jāsadarbojas ar ECB un pārējām iestādēm, kam ir piešķirtas pilnvaras uzraudzīt vienības VUM satvarā, jo īpaši attiecībā uz grupām, kuras ir pakļautas ECB konsolidētajai uzraudzībai. Lai efektīvi pārvaldītu banku, kas kļūst maksātnespējīgas, noregulējuma procesu, Valdei visos noregulējuma procesa posmos būtu jāsadarbojas ar valstu noregulējuma iestādēm. Līdz ar to sadarbība ar pēdējām ir nepieciešama ne tikai, lai īstenotu Valdes pieņemtos noregulējuma lēmumus, bet arī pirms jebkura noregulējuma lēmuma pieņemšanas, noregulējuma plānošanas posmā un agrīnas intervences posmā. Valdei vajadzētu būt spējīgai sadarboties ar attiecīgajām noregulējuma iestādēm, kā arī ar EFUS un mehānismiem, ar kuru palīdzību finansē tiešu vai netiešu finansiālo atbalstu no publiskā sektora līdzekļiem.
(90)
Piemērojot noregulējuma instrumentus un īstenojot noregulējuma pilnvaras, Valdei būtu jādod norādījumi valstu noregulējuma iestādēm nodrošināt to, ka attiecīgo vienību darbinieku pārstāvji tiek informēti un attiecīgā gadījumā ar viņiem notiek apspriešanās, kā to paredz Direktīva 2014/59/ES.
(91)
Tā kā Valde aizstāj iesaistīto dalībvalstu noregulējuma iestādes to noregulējuma lēmumos, Valdei minētās iestādes būtu jāaizstāj arī sadarbībā ar neiesaistītajām dalībvalstīm, tostarp Direktīvā 2014/59/ES minētajās noregulējuma kolēģijās, tiktāl, ciktāl tas attiecas uz noregulējuma funkcijām.
(92)
Tā kā daudzas iestādes darbojas ne tikai Savienībā, bet arī starptautiskā mērogā, efektīvā noregulējuma mehānismā ir jāizklāsta principi sadarbībai ar attiecīgo trešo valstu iestādēm. Atbalsts trešo valstu iestādēm būtu jāsniedz saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 88. pantā noteikto tiesisko regulējumu. Lai nodrošinātu konsekventu pieeju trešām valstīm, pēc iespējas būtu jāizvairās no tā, ka iesaistītajās dalībvalstīs tiek pieņemti atšķirīgi lēmumi attiecībā uz to noregulējuma procedūru atzīšanu, kuras trešās valstīs tiek izmantotas attiecībā uz iestādēm vai mātesuzņēmumiem, kam ir meitasuzņēmumi vai citi aktīvi, tiesības vai saistības iesaistītajās dalībvalstīs. Tādēļ būtu jāparedz iespēja Valdei šajā sakarībā izdot ieteikumus.
(93)
Lai efektīvi veiktu savus uzdevumus, Valdei vajadzētu būt atbilstošām izmeklēšanas pilnvarām. Tai vajadzētu būt pilnvarotai pieprasīt visu vajadzīgo informāciju vai nu ar valstu noregulējuma iestāžu starpniecību, vai arī tieši, tās iepriekš par to informējot, un veikt izmeklēšanu un pārbaudes uz vietas, attiecīgā gadījumā sadarbojoties ar valstu kompetentajām iestādēm, ļaujot visu pieejamo informāciju pilnībā izmantot ECB un valstu kompetentajām iestādēm. Noregulējuma kontekstā būtu jāparedz iespēja Valdei veikt pārbaudes uz vietas, lai nodrošinātu, ka lēmumi tiek pieņemti, pamatojoties uz pilnībā precīzu informāciju, un lai efektīvi uzraudzītu valstu iestāžu veikto īstenošanu.
(94)
Lai nodrošinātu, ka Valdei ir pieejama visa attiecīgā informācija, attiecīgajām vienībām un to darbiniekiem vai trešām pusēm, kurām attiecīgās vienības ir uzticējušas funkciju un darbību veikšanu, nevajadzētu būt paredzētai iespējai atsaukties uz dienesta noslēpuma prasībām nolūkā nepieļaut informācijas atklāšanu Valdei. Tajā pašā laikā šādas informācijas atklāšanu Valdei nevajadzētu uzskatīt par dienesta noslēpuma prasību pārkāpšanu.
(95)
Lai nodrošinātu VNM satvarā pieņemto lēmumu ievērošanu, pārkāpuma gadījumā būtu jāpiemēro samērīgi un atturoši naudas sodi. Valdei vajadzētu būt tiesībām piemērot naudas sodu vai periodiskus soda maksājumus uzņēmumiem par tiem paredzēto lēmumu neizpildi.
(96)
Ja valsts noregulējuma iestāde pārkāpj VNM noteikumus, neizmantojot tai saskaņā ar valsts tiesību aktiem piešķirtās pilnvaras, lai īstenotu Valdes norādījumu, attiecīgajai dalībvalstij var rasties pienākums atlīdzināt jebkādus zaudējumus, kas radušies indivīdiem, tai skaitā attiecīgā gadījumā noregulējamai iestādei vai grupai, vai jebkuram minētās vienības vai grupas daļas kreditoram jebkurā dalībvalstī saskaņā ar attiecīgo judikatūru.
(97)
Lai garantētu pilnīgu Valdes autonomiju un neatkarību, tai vajadzētu būt autonomam budžetam, kura ienākumus veido iestāžu obligātās iemaksas iesaistītajās dalībvalstīs. Būtu jānosaka atbilstoši noteikumi, kas reglamentē Valdes budžetu, tā sagatavošanu, iekšējo noteikumu pieņemšanu, ar kuriem precizē šā budžeta izstrādi un izpildi, un pārskatu iekšējo un ārējo revīziju.
(98)
Šai regulai nevajadzētu skart dalībvalstu spējas iekasēt maksu, lai segtu savu noregulējuma iestāžu administratīvos izdevumus.
(99)
Iesaistītās dalībvalstis ir vienojušās nodrošināt to, ka neiesaistītajām dalībvalstīm tiek nekavējoties un ar procentiem atlīdzināta summa, ko attiecīgā neiesaistītā dalībvalsts ir samaksājusi pašu resursu veidā saistībā ar jebkādu Savienības budžeta līdzekļu izmantošanu, lai pildītu ārpuslīgumiskās saistības, un izmaksām, kuras saistītas ar šajā regulā paredzēto pienākumu izpildi. Iesaistītās dalībvalstis attiecībā uz minēto saistību izpildi ir noslēgušas līgumu.
(100)
Zināmos apstākļos piemēroto noregulējuma instrumentu lietderība var būt atkarīga no īstermiņa finansējuma pieejamības vienībai vai pagaidu vienībai, no garantiju sniegšanas potenciālajiem pircējiem vai kapitāla nodrošināšanas pagaidu vienībai. Neraugoties uz centrālo banku lomu likviditātes nodrošināšanā finanšu sistēmai pat spriedzes laikā, ir svarīgi izveidot fondu, lai novērstu to, ka līdzekļi, kas vajadzīgi šādiem nolūkiem, tiek ņemti no valstu budžeta. Finanšu sistēmas stabilizēšana būtu jāfinansē visai finanšu nozarei kopumā.
(101)
Ir jānodrošina, ka Fonds ir pilnībā pieejams tādu iestāžu noregulējumam, kas kļūst maksātnespējīgas. Tādēļ Fonds būtu jāizmanto tikai noregulējuma instrumentu un noregulējuma pilnvaru efektīvas īstenošanas nolūkā. Turklāt tas būtu jāizmanto tikai saskaņā ar piemērojamajiem noregulējuma mērķiem un principiem. Līdz ar to Valdei būtu jānodrošina, ka jebkādus zaudējumus, izmaksas vai citus izdevumus, kas radušies saistībā ar noregulējuma instrumentu izmantošanu, pirmām kārtām sedz noregulējamās iestādes akcionāri un kreditori. Zaudējumi, izmaksas vai citi izdevumi, kas radušies saistībā ar noregulējuma instrumentiem, būtu jāsedz no Fonda tikai tad, ja ir izsmelti akcionāru un kreditoru resursi.
(102)
Principā iemaksas no attiecīgās nozares būtu jāiekasē pirms jebkādas noregulējuma darbības veikšanas un neatkarīgi no tās. Ja iepriekšējais finansējums nav pietiekams, lai segtu Fonda izmantošanas rezultātā radušos zaudējumus vai izmaksas, papildu izmaksu vai zaudējumu segšanai būtu jāiekasē papildu iemaksas. Turklāt būtu jāparedz iespēja, ka Fonds var slēgt līgumus par aizdevumu vai cita veida atbalsta saņemšanai no iestādēm, finanšu iestādēm vai citām trešām personām, ja ex ante vai ex post iemaksas nav nekavējoties pieejamas vai ja tās nesedz izmaksas, kas radušās, izmantojot Fondu saistībā ar noregulējuma darbībām.
(103)
Lai novērstu dubultus maksājumus, būtu jāparedz iespēja, ka dalībvalstis var izmantot pieejamos finanšu līdzekļus, ko tās iegūst, iekasējot banku nodevas, nodokļus vai noregulējuma iemaksas, kas noteiktas starp 2010. gada 17. jūniju un 2014. gada 2. jūlijuex ante iemaksu nolūkā.
(104)
Lai sasniegtu kritisko masu un novērstu prociklisku ietekmi, kas varētu rasties, ja Fondam sistēmiskas krīzes gadījumā būtu jāpaļaujas tikai uz ex post iemaksām, ir nepieciešams, lai ex-ante pieejamie Fonda finanšu līdzekļi sasniegtu vismaz noteiktu minimālo mērķapjomu.
(105)
Fonda mērķapjoma līmenis būtu jānosaka kā procentuāla daļa no visu to kredītiestāžu segto noguldījumu summas, kurām piešķirta darbības atļauja iesaistītajās dalībvalstīs. Tomēr, tā kā, ņemot vērā Fonda funkcijas, minēto iestāžu kopējo saistību apjoms būtu piemērotāka atsauces vērtība, Komisijai būtu jāizvērtē, kas ir piemērotāks pamats - segto noguldījumu apjoms vai saistību kopējais apjoms, un vai nākotnē attiecībā uz Fondu nevajadzētu noteikt minimālā absolūtā apjoma rādītāju, saglabājot konkurences apstākļus, kuri ir līdzvērtīgi Direktīvā 2014/59/ES paredzētajiem.
(106)
Fonda mērķapjoma sasniegšanai būtu jānosaka atbilstošs grafiks. Tomēr būtu jāparedz Valdei iespēja pielāgot iemaksu periodu, ņemot vērā būtiskās no Fonda veiktās izmaksas.
(107)
Lai nodrošinātu VNM ticamību, ir ļoti svarīgi, lai Fonda finansējums būtu efektīvs un pietiekams. Valdes spēja piesaistīt alternatīvu finansējumu Fonda vajadzībām būtu jāpastiprina tā, lai optimizētu finansēšanas izmaksas un saglabātu tā kredītspēju. Tūlīt pēc šīs regulas stāšanās spēkā Valdei sadarbībā ar iesaistītajām dalībvalstīm būtu jāveic nepieciešamie pasākumi, lai izstrādātu atbilstošas metodes un kārtību, kas ļauj pastiprināt Fonda aizņemšanās spēju, un tām būtu jāstājas spēkā līdz dienai, kad sāk piemērot šo regulu.
(108)
Ja iesaistītās dalībvalstis jau ir izveidojušas savus noregulējuma finansēšanas mehānismus, būtu jāparedz iespēja, ka tās var noteikt, ka valstu noregulējuma finansēšanas mehānismi izmanto pieejamos finanšu līdzekļus, kas iepriekš iekasēti no vienībām ex ante iemaksu veidā, lai vienībām atlīdzinātu ex ante iemaksas, kuras minētajām vienībām būtu jāveic Fonda finansēšanai. Šādai atlīdzināšanai nevajadzētu skart Direktīvā 2014/49/ES paredzētos dalībvalstu pienākumus.
(109)
Lai nodrošinātu iemaksu taisnīgu aprēķināšanu un sniegtu stimulu darboties saskaņā ar mazāk riskantu modeli, Fondā veicamo iemaksu noteikšanā būtu jāņem vērā tā riska pakāpe, kuru uzņēmusies kredītiestāde saskaņā ar Direktīvu 2014/59/ES un deleģētajiem aktiem, kas pieņemti, ievērojot to.
(110)
Lai nodrošinātu noregulējuma izmaksu atbilstošāku sadalījumu starp noguldījumu garantiju sistēmām un Fondu, būtu jāparedz, ka noguldījumu garantiju sistēma, ar kuru noregulējamā iestāde ir saistīta, veic iemaksu, kas nepārsniedz zaudējumu summu, kas tai būtu bijis jāsedz, ja vienība būtu likvidēta saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru.
(111)
Lai aizsargātu Fondā turēto summu vērtību, minētās summas būtu jāiegulda pietiekami drošos, dažādotos un likvīdos aktīvos.
(112)
Ja iesaistītas dalībvalsts, kuras naudas vienība nav euro, ciešā sadarbība ar ECB tiek izbeigta saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1024/2013 7. pantu, lēmums par iesaistītās dalībvalsts uzkrāto iemaksu godīgu sadali būtu jāpieņem, ņemot vērā attiecīgās iesaistītās dalībvalsts un Fonda intereses.
(113)
Komisijai vajadzētu būt pilnvarotai pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar LESD 290. pantu, lai paredzētu noteikumus procentu likmes aprēķināšanai, ko piemēro gadījumā, ja tiek pieņemts lēmums par Fonda nepareizi izmantotu līdzekļu atgūšanu, un lai procedūrās attiecībā uz šādu atgūšanu nodrošinātu tiesības uz labu pārvaldību un piekļuvi saņēmēju dokumentiem, lai noteiktu Fondā veicamo iemaksu veidu un to, kam tās ir paredzētas, un veidu, kādā tiek aprēķināts iemaksu apjoms, un veidu, kādā tās ir jāiemaksā, precizētu reģistrācijas, grāmatvedības, ziņošanas un citus noteikumus, lai nodrošinātu, ka iemaksas tiek maksātas pilnā apmērā un laikus, noteiktu ikgadējās iemaksas, kas nepieciešamas, lai segtu Valdes administratīvos izdevumus, pirms tā sāk darboties ar pilnu jaudu, noteiktu iemaksu sistēmu iestādēm, kurām atļauja veikt darbību ir piešķirta pēc tam, kad Fonds ir sasniedzis savu finansējuma mērķapjomu, noteiktu kritērijus iemaksu sadalei laikā; noteiktu kritērijus tā gadu skaita noteikšanai, par kādu var pagarināt sākotnējo laikposmu mērķapjoma sasniegšanai, noteiktu kritērijus ikgadējo iemaksu noteikšanai gadījumos, kad Fonda pieejamo finanšu līdzekļu apjoms pēc sākotnējā laikposma ir nokrities zem tā mērķapjoma, noteiktu pasākumus, lai precizētu apstākļus un nosacījumus, kādos atsevišķas iestādes uz laiku var atbrīvot no ex post iemaksu veikšanas, un paredzētu sīki izstrādātus noteikumus par Fonda pārvaldību un tā ieguldījumu stratēģijas vispārīgajiem principiem un kritērijiem.
(114)
Padomei saskaņā ar Direktīvu 2014/59/ES pieņemto deleģēto aktu satvarā būtu jāpieņem īstenošanas akti, lai precizētu Fondā veicamo individuālo iemaksu aprēķināšanas metodoloģijas izmantošanu, kā arī tehnisko kārtību, kādā aprēķina nemainīgo iemaksu un riska līmenim pielāgoto iemaksu. Minētajai metodoloģijai būtu jānodrošina tas, ka individuālo iemaksu aprēķināšanas formulā gan nemainīgās iemaksas, gan riska līmenim pielāgotās iemaksas elementi tiek ņemti vērā tādā veidā, kas atbilst noregulējuma principiem un ir saskaņā ar deleģētajiem aktiem, kas pieņemti, ievērojot Direktīvas 2014/59/ES 103. panta 7. punktu. Minētajā metodoloģijā būtu jāņem vērā proporcionalitātes princips, neradot izkropļojumus starp dalībvalstu banku sektora struktūrām.
(115)
Saskaņā ar Deklarāciju (Nr. 39) par LESD 290. pantu Komisijai saskaņā ar iedibināto praksi šajā regulā noteikto deleģēto aktu projektu sagatavošanā būtu jāturpina apspriesties ar dalībvalstu norīkotajiem ekspertiem. Turklāt šajā jomā ir ļoti būtiski, lai Komisija sagatavošanas darba laikā vajadzības gadījumā attiecīgi apspriestos ar ECB un Valdi to attiecīgajās kompetences jomās.
(116)
Par noregulējuma darbībām būtu pienācīgi jāziņo un, ievērojot nedaudzos šajā regulā paredzētos izņēmumus, tie būtu jādara zināmi atklātībai. Tomēr, tā kā informācija, ko Valde, valstu noregulējuma iestādes un to profesionālie padomdevēji iegūst noregulējuma laikā var būt sensitīva, pirms noregulējuma lēmuma publiskošanas šai informācijai būtu jāpiemēro dienesta noslēpuma prasības. Ir jāņem vērā tas, ka informācijai par noregulējuma plānu saturu un sīkāku izklāstu, kā arī par šo plānu izvērtēšanas rezultātiem var būt tālejoša ietekme, jo īpaši uz attiecīgajiem uzņēmumiem. Jebkāda informācija, ko sniedz attiecībā uz lēmumu pirms tā pieņemšanas - vai nu par noregulējuma nosacījumu izpildi, vai par konkrēta instrumenta vai darbības izmantošanu noregulējuma laikā -, ir uzskatāma par tādu, kas ietekmē attiecīgās darbības skartās sabiedriskās un privātās intereses. Tomēr pat informācijai par to, ka Valde un valstu noregulējuma iestādes pārbauda konkrētu vienību, varētu būt negatīva ietekme uz attiecīgo vienību. Tādēļ ir jānodrošina tas, ka pastāv atbilstoši mehānismi šādas informācijas, piemēram, noregulējuma plānu satura un detaļu un jebkādu šajā sakarībā veiktu izvērtēšanu rezultātu, konfidencialitātes saglabāšanai.
(117)
Lai saglabātu Valdes darba konfidencialitāti, tās locekļiem un darbiniekiem, tostarp darbiniekiem, kas strādā saistībā ar apmaiņu ar iesaistītajām dalībvalstīm vai ir šo valstu norīkoti, lai veiktu ar noregulējumu saistītus pienākumus, būtu jāpiemēro dienesta noslēpuma prasības, pat pēc attiecīgo pienākumu pildīšanas beigām. Minētās prasības būtu jāpiemēro arī citām Valdes pilnvarotajām personām, personām, ko dalībvalstu noregulējuma iestādes pilnvarojušas vai norīkojušas veikt pārbaudes uz vietas, un novērotājiem, kuri uzaicināti piedalīties Valdes plenārsesiju un izpildsesiju sanāksmēs, un novērotājiem no neiesaistītajām dalībvalstīm, kas piedalās iekšējās noregulējuma grupās. Lai Valde varētu pildīt tai ar šo regulu uzticētos uzdevumus, tai būtu jāatļauj, ievērojot nosacījumus, veikt informācijas apmaiņu ar valstu vai Savienības iestādēm un struktūrām.
(118)
Lai nodrošinātu Valdes iekļaušanu EFUS, būtu jāgroza Regula (ES) Nr. 1093/2010, iekļaujot Valdi ar minēto regulu noteiktajā kompetento iestāžu jēdzienā. Šāda Valdes pielīdzināšana kompetentajām iestādēm, ievērojot Regulu (ES) Nr. 1093/2010, ir saskaņā EBI funkcijām, kas tai piešķirtas, ievērojot Regulas (ES) Nr. 1093/2010 25. pantu, lai sniegtu ieguldījumu un aktīvi piedalītos atveseļošanas un noregulējuma plānu izstrādē un koordinēšanā un censtos atvieglot par vienību, kas kļūst maksātnespējīgas, un jo īpaši pārrobežu grupu noregulējumu.
(119)
Kamēr Valde pilnībā nedarbojas, Komisijai vajadzētu būt atbildīgai par sākotnējām darbībām, tostarp pagaidu priekšsēdētāja nozīmēšanu, kurš Valdes vārdā varētu atļaut visus vajadzīgos maksājumus.
(120)
VNM apvieno Valdi, Padomi, Komisiju, un iesaistīto dalībvalstu noregulējuma iestādes vienotu uzdevumu izpildē. Saskaņā ar LESD 263. pantu Tiesas jurisdikcijā ir Valdes, Padomes un Komisijas pieņemto lēmumu likumības izskatīšana, kā arī to ārpuslīgumiskās atbildības noteikšana. Turklāt saskaņā ar LESD 267. pantu Tiesas kompetencē ir pēc dalībvalstu tiesu iestāžu pieprasījuma sniegt prejudiciālus nolēmumus par Savienības iestāžu, struktūru vai aģentūru tiesību aktu spēkā esamību un interpretāciju. Dalībvalstu tiesu iestādēm saskaņā ar šo valstu tiesību aktiem vajadzētu būt kompetentām izskatīt to lēmumu likumību, kurus pieņēmušas iesaistīto dalībvalstu noregulējuma iestādes, īstenojot savas pilnvaras, kas tām piešķirtas ar šo regulu, kā arī noteikt to ārpuslīgumisko atbildību.
(121)
Šajā regulā ir ņemtas vērā pamattiesības un ievērotas tiesības, brīvības un principi, kas jo īpaši atzīti hartā, jo īpaši tiesības uz personas datu aizsardzību, darījumdarbības brīvība, tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un taisnīgu tiesu un tiesības uz aizstāvību, un tā būtu jāīsteno saskaņā ar minētajām tiesībām un principiem.
(122)
Ņemot vērā to, ka šīs regulas mērķus - proti, izveidot efektīvu un lietderīgu vienotu tiesisko regulējumu vienību noregulējumam un nodrošināt noregulējuma noteikumu konsekventu piemērošanu, - nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, bet tos var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību (LES) 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā regulā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi minētā mērķa sasniegšanai.
(123)
Komisijai būtu jāpārskata šīs regulas piemērošana, lai novērtētu tās ietekmi uz iekšējo tirgu un noteiktu, vai ir nepieciešamas izmaiņas vai turpmāka pilnveidošana nolūkā uzlabot VNM efektivitāti un lietderīgumu, un jo īpaši lai noteiktu, vai banku savienības izveide ir jāpapildina ar iestāžu, kas kļūst maksātnespējīgas, maksātnespējas procedūru saskaņošanu Savienības līmenī.
(124)
Iemaksu pārskaitīšanai, kas ievāktas valstu līmenī saskaņā ar šo regulu, būtu jānodrošina Fonda darbība, un tādējādi noregulējuma līdzekļi tiktu piemēroti efektīvā veidā. Tādēļ šīs regulas noteikumus par noregulējuma līdzekļiem un iemaksām būtu jāsāk piemērot no 2016. gada 1. janvāra. Ja pastāv neatbilstība nosacījumiem, kas pieļauj valstu līmenī ievākto iemaksu pārskaitīšanu, no 2015. gada decembra būtu jābūt iespējai atlikt minēto termiņu uz viena mēneša laikposmiem,
IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU.
I DAĻA
VISPĀRĒJIE NOTEIKUMI
1. pants
Priekšmets
Ar šo regulu tiek izveidoti vienoti noteikumi un vienota procedūra 2. pantā minēto vienību noregulējumam, kuras veic uzņēmējdarbību 4. pantā minētajās iesaistītajās dalībvalstīs.
Minētos vienotos noteikumus un minēto vienoto procedūru piemēro Vienotā noregulējuma valde, kas izveidota saskaņā ar 42. pantu (“Valde”) kopā ar Padomi un Komisiju, un valstu noregulējuma iestādēm, izmantojot vienotu noregulējuma mehānismu (VNM), kurš izveidots ar šo regulu. VNM atbalsta vienots banku noregulējuma fonds (“Fonds”).
Fonda izmantojums ir atkarīgs no iesaistīto dalībvalstu noslēgta nolīguma (“nolīgums”) par valsts līmenī piesaistītu līdzekļu pārskaitīšanu uz Fondu un par dažādo valsts līmenī piesaistīto un Fonda valstu nodalījumiem piešķiramo līdzekļu pakāpenisku apvienošanu spēkā stāšanās.
2. pants
Darbības joma
Šo regulu piemēro šādām vienībām:
a)
kredītiestādēm, kas veic uzņēmējdarbību iesaistītajās dalībvalstīs;
b)
mātesuzņēmumiem, tostarp finanšu pārvaldītājsabiedrībām un jauktām finanšu pārvaldītājsabiedrībām, kas veic uzņēmējdarbību kādā no iesaistītajām dalībvalstīm, ja to konsolidēto uzraudzību veic ECB saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1024/2013 4. panta 1. punkta g) apakšpunktu;
c)
ieguldījumu brokeru sabiedrībām un finanšu iestādēm, kas veic uzņēmējdarbību iesaistītajās dalībvalstīs, ja uz tām attiecas mātesuzņēmumam piemērotā konsolidētā uzraudzība, kuru veic ECB saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1024/2013 4. panta 1. punkta g) apakšpunktu.
3. pants
Definīcijas
1. Šajā regulā piemēro šādas definīcijas:
1)
“valsts kompetentā iestāde” ir jebkura valsts kompetentā iestāde, kas definēta Regulas (ES) Nr. 1024/2013 2. panta 2. punktā;
2)
“kompetentā iestāde” ir kompetentā iestāde, kas definēta Regulas (ES) Nr. 1093/2010 4. panta 2. punkta i) apakšpunktā;
3)
“valsts noregulējuma iestāde” ir iestāde, ko iesaistītā dalībvalsts izraudzījusies saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 3. pantu;
4)
“attiecīgā valsts noregulējuma iestāde” ir iesaistītās dalībvalsts, kurā veic uzņēmējdarbību kāda vienība vai grupas sastāvā esoša vienība, valsts noregulējuma iestāde;
5)
“noregulējuma nosacījumi” ir nosacījumi, kas minēti 18. panta 1. punktā;
6)
“noregulējuma plāns” ir plāns, kas sagatavots saskaņā ar 8. vai 9. pantu;
7)
“grupas noregulējuma plāns” ir saskaņā ar 8. un 9. pantu sagatavots plāns grupas noregulējumam;
8)
“noregulējuma mērķi” ir 14. pantā minētie mērķi;
9)
“noregulējuma instruments” ir 22. panta 2. punktā minēts instruments;
10)
“noregulējuma darbība” ir lēmums uzsākt 2. pantā minēto iestādes noregulējuma procedūru, ievērojot 18. pantu, noregulējuma instrumenta piemērošana vai vienas vai vairāku noregulējuma pilnvaru īstenošana;
11)
“segtie noguldījumi” ir noguldījumi, kas definēti Direktīvas 2014/49/ES 2. panta 1. punkta 5. apakšpunktā;
12)
“atbilstīgie noguldījumi” ir atbilstīgie noguldījumi, kas definēti Direktīvas 2014/49/ES 2. panta 1. punkta 4. apakšpunktā;
13)
“iestāde” ir kredītiestāde vai ieguldījumu brokeru sabiedrība, uz kuru attiecas konsolidētā uzraudzība saskaņā ar 2. panta c) punktu;
14)
“noregulējamā iestāde” ir 2. pantā minēta vienība, attiecībā uz kuru tiek veikta noregulējuma darbība;
15)
“finanšu iestāde” ir finanšu iestāde saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 26. apakšpunktā minēto definīciju;
16)
“finanšu pārvaldītājsabiedrība” ir finanšu pārvaldītājsabiedrība saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 20. apakšpunktā minēto definīciju;
17)
“jaukta finanšu pārvaldītājsabiedrība” ir jaukta finanšu pārvaldītājsabiedrība saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 21. apakšpunktā minēto definīciju;
18)
“Savienības mātes finanšu pārvaldītājsabiedrība” ir ES mātes finanšu pārvaldītājsabiedrība saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 31. apakšpunktā minēto definīciju;
19)
“Savienības mātes iestāde” ir ES mātes iestāde saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 29) apakšpunktā minēto definīciju;
20)
“mātesuzņēmums” ir mātesuzņēmums saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 15. apakšpunkta a) punktā minēto definīciju;
21)
“meitasuzņēmums” ir meitasuzņēmums saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 16. apakšpunktā minēto definīciju;
22)
“filiāle” ir filiāle saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 17. apakšpunktā minēto definīciju;
23)
“grupa” ir mātesuzņēmums un tā meitasuzņēmumi, kuri ir 2. pantā minētās vienības;
24)
“pārrobežu grupa” ir grupa, kurai ir 2. pantā minētās vienības, kuras veic uzņēmējdarbību vairāk nekā vienā iesaistītajā dalībvalstī;
25)
“konsolidēti” nozīmē pamatojoties uz Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 47. apakšpunktā definēto konsolidēto stāvokli;
26)
“konsolidētās uzraudzības iestāde” ir konsolidētās uzraudzības iestāde saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 41. apakšpunktā minēto definīciju;
27)
“grupas līmeņa noregulējuma iestāde” ir noregulējuma iestāde iesaistītajā dalībvalstī, kurā veic uzņēmējdarbību iestāde vai mātesuzņēmums, pār kuru iesaistītajās dalībvalstīs augstākajā konsolidācijas līmenī veic konsolidēto uzraudzību saskaņā ar Direktīvas 2013/36/ES 111. pantu;
28)
institucionālā aizsardzības shēma jeb “IAS” ir mehānisms, kas atbilst Regulas (ES) Nr. 575/2013 113. panta 7. punktā noteiktajām prasībām;
29)
“ārkārtas finansiālais atbalsts no publiskā sektora līdzekļiem” ir valsts atbalsts LESD 107. panta 1. punkta nozīmē vai cita veida finansiāls atbalsts no publiskā sektora līdzekļiem pārnacionālā līmenī - kas, ja tiktu sniegts valsts līmenī, tiktu uzskatīts par valsts atbalstu -, kuru sniedz, lai saglabātu vai atjaunotu šīs regulas 2. pantā minētas, vienības vai grupas, kurā ietilpst šāda vienība, dzīvotspēju, likviditāti vai maksātspēju;
30)
“uzņēmuma pārdošanas instruments” ir mehānisms, ar kura palīdzību noregulējuma iestāde saskaņā ar 24. pantu pārved noregulējamās iestādes emitētus īpašumtiesību instrumentus vai noregulējamās iestādes aktīvus, tiesības vai saistības pircējam, kas nav pagaidu iestāde;
31)
“pagaidu iestādes instruments” ir mehānisms, ar kura palīdzību saskaņā ar 25. pantu tiek īstenota noregulējamās iestādes īpašumtiesību instrumentu vai noregulējamās iestādes aktīvu, tiesību vai saistību pārvešana pagaidu iestādei;
32)
“aktīvu nodalīšanas instruments” ir mehānisms, ar kura palīdzību saskaņā ar 26. pantu tiek īstenota noregulējamās iestādes aktīvu, tiesību vai saistību pārvešana aktīvu pārvaldības struktūrai;
33)
“iekšējās rekapitalizācijas instruments” ir mehānisms, ar kura palīdzību saskaņā ar 27. pantu tiek īstenotas pilnvaras norakstīt un konvertēt noregulējamās iestādes saistības;
34)
“pieejamie finanšu līdzekļi” ir nauda, noguldījumi, aktīvi un neatsaucamas maksājumu saistības, kas Fondam pieejamas 76. panta 1. punktā uzskaitītajiem mērķiem;
35)
“finansējuma mērķapjoms” ir pieejamo finanšu līdzekļu apjoms, kas jāsasniedz saskaņā ar 69. panta 1. punktu;
36)
“nolīgums” ir nolīgums par iemaksu pārskaitīšanu uz Fondu un šo iemaksu kopīgošanu;
37)
“pārejas laiks” ir laikposms no šīs regulas piemērošanas dienas, kā noteikts 99. panta 2. un 6. punktā, līdz brīdim, kad Fondā ir sasniegts finansējuma mērķapjoms, vai līdz 2024. gada 1. janvārim, ja finansējuma mērķapjoms tad vēl nav sasniegts;
38)
“finanšu instruments” ir finanšu instruments saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1.punkta 50. apakšpunktā minēto definīciju;
39)
“parāda instrumenti” ir obligācijas un citi pārvedama parāda veidi, instrumenti, ar ko rada vai atzīst parādu, un instrumenti, kuri dod tiesības iegādāties parāda instrumentu;
40)
“pašu kapitāls” ir pašu kapitāls saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 118. apakšpunktā minēto definīciju;
41)
“pašu kapitāla prasības” ir prasības, kas noteiktas Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. līdz 98. pantā;
42)
“likvidācija” ir 2. pantā minētās vienības aktīvu realizācija;
43)
“atvasinātais instruments” ir atvasinātais instruments saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 648/2012 2. panta 5. punktā minēto definīciju;
44)
“norakstīšanas un konvertācijas pilnvaras” ir 21. pantā paredzētās pilnvaras;
45)
“pirmā līmeņa pamata kapitāla instrumenti” ir kapitāla instrumenti, kas atbilst Regulas (ES) Nr. 575/2013 28. panta 1. līdz 4. punktā, 29. panta 1. līdz 5. punktā vai 31. panta 1. punktā izklāstītajiem nosacījumiem;
46)
“pirmā līmeņa papildu kapitāla instrumenti” ir kapitāla instrumenti, kas atbilst Regulas (ES) Nr. 575/2013 52. panta 1. punktā izklāstītajiem nosacījumiem;
47)
“otrā līmeņa kapitāla instrumenti” ir kapitāla instrumenti vai subordinētie aizdevumi, kas atbilst Regulas (ES) Nr. 575/2013 63. pantā izklāstītajiem nosacījumiem;
48)
“kopsumma” ir kopsumma, par kādu, ievērojot 27. panta 13. punktu, saskaņā ar noregulējuma iestādes novērtējumu ir jānoraksta vai jākonvertē atbilstīgās saistības;
49)
“atbilstīgās saistības” ir 2. pantā minētās vienības saistības un kapitāla instrumenti, kas nav kvalificējami kā pirmā līmeņa pamata kapitāla instrumenti, pirmā līmeņa papildu kapitāla vai otrā līmeņa kapitāla instrumenti, kas nav izslēgtas/izslēgti no iekšējās rekapitalizācijas instrumenta piemērošanas jomas, pamatojoties uz 27. panta 3. punktu;
50)
“noguldījumu garantiju shēma” ir noguldījumu garantiju shēma, ko izveidojusi un oficiāli atzinusi dalībvalsts saskaņā ar Direktīvas 2014/49/ES 4. pantu;
51)
“attiecīgie kapitāla instrumenti” ir pirmā līmeņa papildu kapitāla instrumenti un otrā līmeņa kapitāla instrumenti;
52)
“segtā obligācija” ir instruments, kas minēts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/65/EK (13) 52. panta 4. punktā;
53)
“noguldītājs” ir noguldītājs saskaņā ar Direktīvas 2014/49/ES 2. panta 1. punkta 6. apakšpunktā minēto definīciju;
54)
“ieguldītājs” ir ieguldītājs Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/9/EK (14) 1. panta 4. punkta nozīmē.
2. Ja šā panta 1. punktā attiecīgā definīcija nav ietverta, piemēro Direktīvas 2014/59/ES 2. pantā minētās definīcijas. Ja šā panta 1. punktā vai Direktīvas 2014/59/ES 2. pantā attiecīgā definīcija nav ietverta, piemēro Direktīvas 2013/36/ES 3. pantā minētās definīcijas.
4. pants
Iesaistītās dalībvalstis
1. Iesaistītās dalībvalstis Regulas (ES) Nr. 1024/2013 2. panta nozīmē ir iesaistītās dalībvalstis šīs regulas piemērošanas nolūkā.
2. Ja cieša sadarbība starp dalībvalstīm un ECB ir pārtraukta vai izbeigta saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1024/2013 7. pantu, šī regula vairs neattiecas uz vienībām, kas veic uzņēmējdarbību minētajā dalībvalstī, no ciešas sadarbības pārtraukšanas vai izbeigšanas lēmuma piemērošanas dienas.
3. Ja dalībvalsts, kuras naudas vienība nav euro, izbeidz ciešo sadarbību ar ECB saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1024/2013 7. pantu, Valde trīs mēnešu laikā pēc lēmuma pieņemšanas par ciešās sadarbības izbeigšanu, vienojoties ar minēto dalībvalsti, lemj par kārtību attiecīgās dalībvalsts pārskaitīto iemaksu atgūšanai no Fonda un visiem piemērojamiem nosacījumiem.
Atguvumos ietver to attiecīgajai dalībvalstij atbilstošā nodalījuma daļu, uz kuru neattiecas kopīgošana. Ja nolīgumā noteiktajā pārejas laikā nekopīgotās daļas atguvumi nav pietiekami, lai attiecīgajai dalībvalstij ļautu finansēt valsts finansēšanas mehānisma izveidi saskaņā ar Direktīvu 2014/59/ES, atguvumi pilnā apmērā vai daļēji ietver arī to attiecīgajai dalībvalstij atbilstošā nodalījuma daļu, uz kuru saskaņā ar nolīgumu attiecas kopīgošana, vai arī, beidzoties pārejas laikam, pilnā apmērā vai daļēji ietver iemaksas, ko attiecīgā dalībvalsts pārskaitījusi ciešās sadarbības laikā, par summu, kas ir pietiekama, lai ļautu finansēt minēto valsts finansēšanas mehānismu.
Novērtējot finanšu līdzekļu apmēru, kas atgūstams no kopīgotās daļas vai - pēc pārejas laika - no Fonda, jāņem vērā šādi papildu kritēriji:
a)
veids, kādā notikusi ciešās sadarbības izbeigšana ar ECB - brīvprātīgi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1024/2013 7. panta 6. punktu vai ne;
b)
noregulējuma darbības, kas turpinās izbeigšanas dienā;
c)
dalībvalsts, kuru skar sadarbības izbeigšana, ekonomikas cikls.
Atguvumus sadala ierobežotā laika periodā, kas atbilst ciešās sadarbības ilgumam. No šiem atguvumiem atskaita attiecīgās dalībvalsts daļu no Fonda finanšu līdzekļiem, ko ciešās sadarbības laikā izmanto noregulējuma darbībām.
4. Šo regulu turpina piemērot attiecībā uz noregulējuma procedūrām, kuras norisinās lēmuma piemērošanas dienā, kā minēts 2. punktā.
5. pants
Saistība ar Direktīvu 2014/59/ES un piemērojamie valsts tiesību akti
1. Ja, ievērojot šo regulu, Valde īsteno uzdevumus vai pilnvaras, kurus, ievērojot Direktīvu 2014/59/ES, jāveic vai jāīsteno valsts noregulējuma iestādei, tad, piemērojot šo regulu un Direktīvu 2014/59/ES, Valdi uzskata par attiecīgo valsts noregulējuma iestādi vai - pārrobežu grupas noregulējuma gadījumā - par attiecīgo grupas līmeņa noregulējuma iestādi.
2. Valde, Padome un Komisija un attiecīgā gadījumā valsts noregulējuma iestādes pieņem lēmumus, ievērojot visus attiecīgos Savienības tiesību aktus un jo īpaši visus leģislatīvos un neleģislatīvos aktus, tostarp LESD 290. un 291. pantā minētos aktus.
Valde, Padome un Komisija ievēro saistošus regulatīvos un īstenošanas tehniskos standartus, kurus izstrādājusi EBI un pieņēmusi Komisija saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 10. līdz 15. pantu, un visas EBI pamatnostādnes un ieteikumus, kas izdoti saskaņā ar minētās regulas 16. pantu. Tās dara visu iespējamo, lai ievērotu visas EBI pamatnostādnes un ieteikumus, kas attiecas uz šo struktūru veicamiem attiecīgiem uzdevumiem. Ja tās neievēro vai paredz neievērot šādas pamatnostādnes vai ieteikumus, EBI par to informē saskaņā ar minētās Regulas 16. panta 3. punktu. Valde, Padome un Komisija sadarbojas ar EBI, piemērojot minētās regulas 25. un 30. pantu. Uz Valdi attiecas arī saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 19. pantu pieņemti EBI lēmumi, ja Direktīva 2014/59/ES paredz šādus lēmumus.
6. pants
Vispārēji principi
1. Valdes, Padomes, Komisijas vai valsts noregulējuma iestādes rīcība, priekšlikums vai politika nedrīkst būt diskriminējoša pret vienībām, noguldījumu turētājiem, ieguldītājiem vai citiem kreditoriem, kuri veic uzņēmējdarbību Savienībā, atkarībā no valstspiederības vai darījumdarbības vietas.
2. Valde, Padome, Komisija vai valsts noregulējuma iestāde visas darbības, priekšlikumus vai politiku VNM satvarā īsteno, pilnībā ievērojot un pildot pienākumu saglabāt iekšējā tirgus vienotību un integritāti.
3. Pieņemot lēmumus vai veicot darbības, kas var ietekmēt vairāk nekā vienu dalībvalsti, un jo īpaši pieņemot lēmumus, kas attiecas uz grupām, kuras veic uzņēmējdarbību divās vai vairāk dalībvalstīs, tiek pienācīgi ņemti vērā 14. pantā minētie noregulējuma mērķi un visi turpmāk minētie faktori:
a)
to dalībvalstu intereses, kurās grupa darbojas, un jo īpaši jebkura lēmuma, darbības vai bezdarbības ietekme uz finanšu stabilitāti, fiskālajiem resursiem, ekonomiku, finansēšanas mehānismiem, noguldījumu garantiju sistēmu vai ieguldītāju kompensācijas sistēmu jebkurā no šīm dalībvalstīm, kā arī uz Fondu;
b)
mērķis līdzsvarot visu skarto dalībvalstu intereses un izvairīties no kādas dalībvalsts netaisnīgas interešu aizskaršanas vai aizsardzības;
c)
nepieciešamība maksimāli samazināt negatīvu ietekmi uz jebkuru tādas grupas daļu, kurai piederīga 2. pantā minētā vienība, uz kuru attiecas noregulējums;
4. Pieņemot lēmumus vai veicot darbības, jo īpaši attiecībā uz vienībām vai grupām, kuras veic uzņēmējdarbību gan iesaistītajās, gan neiesaistītajās dalībvalstīs, tiek ņemta vērā iespējamā negatīvā ietekme uz neiesaistītajām dalībvalstīm, tostarp vienībām, kuras veic uzņēmējdarbību minētajās dalībvalstīs.
5. Valde, Padome un Komisija līdzsvaro 3. punktā minētos faktorus ar 14. pantā minētajiem noregulējuma mērķiem atbilstīgi katra gadījuma būtībai un apstākļiem un ievēro saskaņā ar LESD 107. pantu un šīs regulas 19. pantu pieņemtos Komisijas lēmumus.
6. Valdes, Padomes vai Komisijas lēmumi vai darbības nedrīkst būt vērsti uz to, lai pieprasītu dalībvalstīm sniegt ārkārtas finansiālo atbalstu no publiskā sektora līdzekļiem, vai skart dalībvalstu budžeta suverenitāti un fiskālos pienākumus.
7. Ja Valde pieņem valsts noregulējuma iestādei adresētu lēmumu, valsts noregulējuma iestāde var sīkāk noteikt veicamos pasākumus. Šādi precizējumi ir saskaņā ar attiecīgo Valdes lēmumu.
7. pants
Uzdevumu sadale VNM
1. Valde ir atbildīga par efektīvu un saskaņotu VNM darbību.
2. Ievērojot 31. panta 1. punktā minētos noteikumus, Valde ir atbildīga par noregulējumu plānu izstrādi un visu ar noregulējumu saistīto lēmumu pieņemšanu attiecībā uz:
a)
2. pantā minētajām vienībām, kas neietilpst grupā, kā arī grupām:
i)
kuras uzskatāmas par nozīmīgām saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1024/2013 6. panta 4. punktu; vai
ii)
attiecībā uz kurām ECB saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1024/2013 6. panta 5. punkta b) apakšpunktu nolēmusi pati nepastarpināti īstenot visas attiecīgās pilnvaras; un
b)
citām pārrobežu grupām.
3. Attiecībā uz vienībām un grupām, kas nav minētas 2. punktā, valstu noregulējuma iestādes, neskarot Valdes atbildību attiecībā uz uzdevumiem, kuri tai uzticēti ar šo regulu, īsteno šādus uzdevumus un uzņemas par tiem atbildību:
a)
pieņem noregulējuma plānus un veic noregulējamības novērtējumu saskaņā ar 8. un 10. pantu un 9. pantā noteikto procedūru;
b)
pieņem agrīnās intervences pasākumus saskaņā ar 13. panta 3. punktu;
c)
piemēro vienkāršotus pienākumus vai atbrīvo no pienākuma izstrādāt noregulējuma plānus saskaņā ar 11. pantu;
d)
nosaka pašu kapitāla un atbilstīgo saistību minimuma prasību saskaņā ar 12. pantu;
e)
pieņem noregulējuma lēmumus un piemēro šajā regulā minētos noregulējuma instrumentus saskaņā ar attiecīgajām procedūrām un aizsardzības pasākumiem, ja noregulējuma darbībai nav nepieciešams izmantot Fondu un tās finansēšanai izmanto tikai 21. pantā un 24. līdz 27. pantā minētos instrumentus un/vai noguldījumu garantiju sistēmu saskaņā ar 79. pantu un 31. pantā noteikto procedūru;
f)
noraksta vai konvertē attiecīgos kapitāla instrumentus, ievērojot 21. pantu, saskaņā ar 31. pantā noteikto procedūru.
Ja noregulējuma darbībai nepieciešams izmantot Fondu, Valde pieņem noregulējuma shēmu.
Pieņemot noregulējuma lēmumu, valstu noregulējuma iestādes ņem vērā un izpilda 9. pantā minēto noregulējuma plānu, ja vien tās, ņemot vērā lietas apstākļus, neuzskata, ka noregulējuma mērķi tiks sasniegti efektīvāk, veicot darbības, kas nav noteiktas noregulējuma plānā.
Veicot šajā punktā minētos uzdevumus, valstu noregulējuma iestādes piemēro attiecīgos šīs regulas noteikumus. Šīs regulas 5. panta 2. punktā, 6. panta 5. punktā, 8. panta 6. punktā, 8. punktā, 12. punktā un 13. punktā, 10. panta 1. līdz 10. punktā, 11. līdz 14. pantā, 15. panta 1., 2. un 3. punktā, 16. pantā, 18. panta 1. punkta pirmajā daļā, 18. panta 2. punktā un 6. punktā, 20. pantā, 21. panta 1. līdz 7. punktā, 21. panta 8. punkta otrajā daļā, 21. panta 9. un 10. punktā, 22. panta 1. punktā, 3. punktā un 6. punktā, 23. pantā, 24. pantā, 25. panta 3. punktā, 27. panta 1. līdz 15. punktā, 27. panta 16. punkta otrās daļas otrajā teikumā, trešajā daļā un ceturtās daļas pirmajā, trešajā un ceturtajā teikumā un 32. pantā minētās atsauces uz Valdi uzskata par atsaucēm uz valstu noregulējuma iestādēm attiecībā uz grupām un vienībām, kas minētas šā punkta pirmajā daļā. Minētajā nolūkā valstu noregulējuma iestādes izmanto savas pilnvaras, kas tām noteiktas valsts tiesību aktos, ar kuriem transponēta Direktīva 2014/59/ES, ievērojot valsts tiesību aktos noteiktos nosacījumus.
Valstu noregulējuma iestādes informē Valdi par šajā punktā noteiktajiem pasākumiem, kas tiks veikti, un cieši koordinē ar Valdi šādu pasākumu veikšanu.
Valstu noregulējuma iestādes iesniedz Valdei 9. pantā minētos noregulējuma plānus, kā arī visu atjaunināto informāciju, pievienojot saskaņā ar 10. pantu veiktu pamatotu novērtējumu par attiecīgās vienības vai grupas noregulējamību.
4. Ja nepieciešams nodrošināt augstu noregulējuma standartu saskaņotu piemērošanu saskaņā ar šo regulu, Valde var:
a)
reaģējot uz valsts noregulējuma iestādes paziņojumu par šā panta 3. punktā paredzētu pasākumu, saskaņā ar 31. panta 1. punktu piemērotā termiņā, ņemot vērā apstākļu steidzamību, izdot attiecīgajai valsts noregulējuma iestādei brīdinājumu, ja Valde uzskata, ka lēmuma projekts attiecībā uz šā panta 3. punktā minētu vienību vai grupu neatbilst šai regulai vai Valdes vispārīgajiem norādījumiem, kas minēti 31. panta 1. punkta a) apakšpunktā;
b)
jebkurā brīdī - jo īpaši tad, ja uz a) apakšpunktā minēto Valdes brīdinājumu nav pienācīgi reaģēts - pēc savas iniciatīvas, iepriekš apspriežoties ar attiecīgo valsts noregulējuma iestādi, vai pēc attiecīgās valsts noregulējuma iestādes pieprasījuma nolemt tieši īstenot visas ar šo regulu noteiktās attiecīgās pilnvaras arī attiecībā uz jebkuru šā panta 3. punktā minēto vienību vai grupu.
5. Neatkarīgi no šā panta 3. punkta iesaistītās dalībvalstis var nolemt, ka Valde īsteno visas attiecīgās pilnvaras un pienākumus, kas tai noteikti ar šo regulu, attiecībā uz vienībām un grupām, kas nav minētas 2. punktā un veic uzņēmējdarbību to teritorijā. Šajā gadījumā nepiemēro šā panta 3. un 4. punktu, 9. pantu, 12. panta 2. punktu, 31. panta 1. punktu un šā panta 3. un 4. punktu. Dalībvalstis, kuras plāno izmantot šo iespēju, to attiecīgi paziņo Valdei un Komisijai. Paziņojums ir spēkā no dienas, kad tas publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
II DAĻA
ĪPAŠIE NOTEIKUMI
I SADAĻA
FUNKCIJAS VIENOTAJĀ NOREGULĒJUMA MEHĀNISMĀ UN PROCEDŪRAS NOTEIKUMI
1. NODAĻA
Noregulējuma plānošana
8. pants
Valdes izstrādātie noregulējuma plāni
1. Valde izstrādā un pieņem noregulējuma plānus 7. panta 2. punktā minētajām vienībām un grupām un, ja ir izpildīti minēto punktu piemērošanas nosacījumi, 7. panta 4. punkta b) apakšpunktā un 5. punktā minētajām vienībām un grupām.
2. Valde izstrādā noregulējuma plānus, iepriekš apspriežoties ar ECB vai attiecīgajām valstu kompetentajām iestādēm un valstu noregulējuma iestādēm, tostarp grupas līmeņa noregulējuma iestādi, iesaistītajās dalībvalstīs, kurās vienības veic uzņēmējdarbību, un noregulējuma iestādēm neiesaistītajās dalībvalstīs, kurās atrodas nozīmīgas filiāles, ciktāl tas attiecas uz nozīmīgo filiāli. Šajā nolūkā Valde var prasīt valstu noregulējuma iestādēm sagatavot un iesniegt Valdei noregulējuma plānu projektus un grupas līmeņa noregulējuma iestādei - grupas noregulējuma plāna projektu.
3. Lai nodrošinātu šā panta efektīvu un konsekventu piemērošanu, Valde izdod pamatnostādnes un norādījumus valstu noregulējuma iestādēm par noregulējuma plānu projektu un grupas noregulējuma plānu projektu sagatavošanu attiecībā uz konkrētām vienībām vai grupām.
4. Piemērojot šā panta 1. punktu, valstu noregulējuma iestādes iesniedz Valdei visu noregulējuma plānu izstrādei un īstenošanai nepieciešamo informāciju, kuru tās ieguvušas saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 11. pantu un 13. panta 1. punktu, neskarot šīs sadaļas 5. nodaļu.
5. Noregulējuma plānā tiek paredzēti dažādi varianti šajā regulā minēto noregulējuma instrumentu piemērošanai un noregulējuma pilnvaru īstenošanai attiecībā uz 1. punktā minētajām vienībām un grupām.
6. Noregulējuma plānā paredz noregulējuma darbības, kuras Valde var veikt, ja 1. punktā minēta vienība vai grupa atbilst noregulējuma nosacījumiem.
Attiecīgajai vienībai dara zināmu 9. punktā minēto informāciju.
Izstrādājot un atjauninot noregulējuma plānu, Valde konstatē jebkādus būtiskus šķēršļus noregulējamībai un - ja tas ir nepieciešams un samērīgi - galvenajos vilcienos izklāsta attiecīgās darbības šo šķēršļu iespējamai risināšanai saskaņā ar 10. pantu.
Noregulējuma plānā ņem vērā attiecīgus scenārijus, tostarp to, ka maksātnespējas gadījums var būt ļoti specifisks vai ka tas var notikt plašāka mēroga finansiālās nestabilitātes vai sistēmas mēroga atgadījumu laikā.
Noregulējuma plānā netiek paredzēti šādi atbalsta veidi:
a)
jebkāds ārkārtas finansiālais atbalsts no publiskā sektora līdzekļiem papildus saskaņā ar 67. pantu izveidotā Fonda izmantošanai;
b)
centrālās bankas ārkārtas likviditātes palīdzība; vai
c)
centrālās bankas likviditātes palīdzība ar nestandarta nosacījumiem attiecībā uz nodrošinājumu, termiņu un procentu likmi.
7. Noregulējuma plānā ietver analīzi par to, kā un kad iestāde, iestājoties plānā aplūkotajiem apstākļiem, var pieteikties centrālās bankas mehānismu izmantošanai, un nosaka aktīvus, kuri būtu jākvalificē kā nodrošinājums.
8. Valde var prasīt, lai iestādes tai palīdz izstrādāt un atjaunināt plānus.
9. Katras vienības noregulējuma plānā attiecīgā gadījumā un, ja iespējams, kvantitatīvā izteiksmē iekļauj šādu informāciju:
a)
plāna galveno elementu kopsavilkumu;
b)
kopsavilkumu par būtiskām izmaiņām, kas iestādi skārušas pēc tam, kad iesniegta jaunākā ar noregulējumu saistītā informācija;
c)
to, kādā veidā būtu iespējams nepieciešamajā apmērā juridiski un ekonomiski nodalīt kritiski svarīgās funkcijas un galvenās darbības jomas no citām funkcijām, lai nodrošinātu to nepārtrauktību iestādes maksātnespējas gadījumā;
d)
katra būtiskā plāna aspekta paredzamo izpildes termiņu;
e)
saskaņā ar 10. pantu veiktā noregulējamības novērtējuma detalizētu aprakstu;
f)
aprakstu par pasākumiem, kas veicami saskaņā ar 10. panta 7. punktu, lai pārvarētu vai novērstu noregulējamības šķēršļus, kuri konstatēti saskaņā ar 10. pantu veiktā novērtējuma rezultātā;
g)
aprakstu par iestādes kritiski svarīgo funkciju, galveno darbības jomu un aktīvu vērtības un tirgspējas noteikšanas procedūrām;
h)
detalizētu aprakstu par mehānismiem, ar ko tiks nodrošināts, ka Direktīvas 2014/59/ES 11. pantā prasītā informācija ir atjaunināta un vienmēr ir noregulējuma iestāžu rīcībā;
i)
skaidrojumu par noregulējuma variantu finansēšanas iespējām, neparedzot nevienu no turpmāk minētajiem:
i)
jebkādu ārkārtas finansiālo atbalstu no publiskā sektora līdzekļiem papildus saskaņā ar 67. pantu izveidotā Fonda izmantošanai;
ii)
centrālās bankas ārkārtas likviditātes palīdzību; vai
iii)
centrālās bankas likviditātes palīdzību ar nestandarta nosacījumiem attiecībā uz nodrošinājumu, termiņu un procentu likmi;
j)
detalizētu aprakstu par dažādām noregulējuma stratēģijām, ko varētu piemērot dažādu iespējamo scenāriju gadījumos, un piemērojamos termiņus;
k)
aprakstu par kritiski svarīgām savstarpējām saistībām ar citām iestādēm;
l)
aprakstu par iespējām saglabāt piekļuvi maksājumiem un tīrvērtes pakalpojumiem, un citām infrastruktūrām un klientu pozīciju pārnesamības novērtējumu;
m)
analīzi par plāna ietekmi uz iestādes darbiniekiem, tostarp jebkādu saistīto izmaksu novērtējumu, un aprakstu par procedūrām, kas paredzētas apspriedēm ar personālu noregulējuma gaitā, attiecīgā gadījumā ņemot vērā valstu sistēmas dialoga risināšanai ar sociālajiem partneriem;
n)
plānu saziņai ar plašsaziņas līdzekļiem un sabiedrību;
o)
pašu kapitāla un atbilstīgo saistību minimuma prasību saskaņā ar 12. pantu un attiecīgā gadījumā termiņu šā līmeņa sasniegšanai;
p)
attiecīgā gadījumā - minimuma prasību pašu kapitālam un līgumiskiem iekšējās rekapitalizācijas instrumentiem saskaņā ar 12. pantu, un attiecīgā gadījumā termiņu šā līmeņa sasniegšanai;
q)
aprakstu par būtiskām operācijām un sistēmām iestādes operacionālo procesu nepārtrauktas darbības nodrošināšanai;
r)
attiecīgā gadījumā - jebkādu iestādes paustu viedokli par noregulējuma plānu.
10. Grupas noregulējuma plāni ietver noregulējuma plānu visai Savienības mātesuzņēmuma, kas veic uzņēmējdarbību iesaistītajā dalībvalstī, vadītajai grupai kopumā, paredzot vai nu noregulējumu Savienības mātesuzņēmuma līmenī, vai grupas sadalīšanu un meitasuzņēmumu noregulējumu. Grupas noregulējuma plānā nosaka noregulējuma pasākumus:
a)
Savienības mātesuzņēmumam;
b)
grupas sastāvā esošiem meitasuzņēmumiem, kuri veic uzņēmējdarbību Savienībā;
c)
2. panta b) punktā minētajām vienībām; un
d)
ievērojot 33. pantu - grupas sastāvā esošiem meitasuzņēmumiem, kuri veic uzņēmējdarbību ārpus Savienības.
11. Grupas noregulējuma plānā:
a)
ir izklāstītas noregulējuma darbības, kas veicamas attiecībā uz grupas vienībām, gan veicot noregulējuma darbības attiecībā uz 2. panta b) punktā minētajām vienībām un meitasiestādēm, gan veicot saskaņotas noregulējuma darbības attiecībā uz meitasiestādēm 6. punktā paredzētajos scenārijos;
b)
ir izvērtēts, kādā mērā attiecībā uz grupas vienībām, kas veic uzņēmējdarbību Savienības teritorijā, saskaņotā veidā varētu piemērot noregulējuma instrumentus un īstenot noregulējuma pilnvaras, tostarp pasākumus, kas ļautu trešai personai iegādāties visu grupu vai atsevišķas darbības jomas vai darbības, ko veic vairākas grupas vienības vai atsevišķas grupas vienības, un ir konstatēti iespējamie saskaņota noregulējuma šķēršļi;
c)
ir iekļauts saskaņā ar 10. pantu veiktā noregulējamības novērtējuma detalizēts apraksts;
d)
ja grupā ietilpst trešās valstīs reģistrētas vienības, ir noteikti piemēroti mehānismi sadarbībai un koordinācijai ar šo trešo valstu attiecīgajām varas iestādēm un ietekme uz noregulējumu Savienībā;
e)
ir noteikti pasākumi, tostarp konkrētu funkciju vai darbības jomu juridiska un ekonomiska nodalīšana, kuri nepieciešami, lai atvieglotu grupas noregulēšanu, ja ir izpildīti noregulējuma nosacījumi;
f)
ir noteiktas grupas noregulējuma darbību finansēšanas iespējas un - gadījumiem, kad būtu nepieciešams izmantot Fondu un saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 100. pantu izveidotos neiesaistīto dalībvalstu finansēšanas mehānismus, - izklāstīti principi atbildības sadalei attiecībā uz šo finansējumu starp dažādās iesaistītajās un neiesaistītajās dalībvalstīs esošiem finansējuma avotiem. Plānā neparedz šādus atbalsta veidus:
i)
jebkādu ārkārtas finansiālo atbalstu no publiskā sektora līdzekļiem papildus saskaņā ar šīs regulas 67. pantu izveidotā Fonda izmantošanai un neiesaistīto dalībvalstu finansēšanas mehānismiem, kas izveidoti saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 100. pantu;
ii)
jebkādu centrālās bankas ārkārtas likviditātes palīdzību; vai
iii)
jebkādu centrālās bankas likviditātes palīdzību ar nestandarta nosacījumiem attiecībā uz nodrošinājumu, termiņu un procentu likmi.
Minētos principus nosaka, pamatojoties uz taisnīgiem un līdzsvarotiem kritērijiem un ņemot vērā jo īpaši Direktīvas 2014/59/ES 107. panta 5. punktu un ietekmi uz finanšu stabilitāti visās attiecīgajās dalībvalstīs.
Grupas noregulējuma plānam nedrīkst būt nesamērīga ietekme nevienā dalībvalstī.
12. Valde nosaka termiņu, līdz kuram izstrādājami pirmie noregulējuma plāni. Noregulējuma plānus un grupas noregulējuma plānus pārskata un vajadzības gadījumā atjaunina vismaz reizi gadā un ikreiz, kad vienības vai - grupas noregulējuma plāna gadījumā - grupas, tostarp jebkuras grupas vienības, juridiskajā vai organizatoriskajā struktūrā, darbībā vai finanšu stāvoklī notikušas būtiskas izmaiņas, kuras varētu būtiski ietekmēt plāna efektivitāti vai kuru dēļ noregulējuma plānu nepieciešams pārstrādāt.
Lai pārstrādātu vai atjauninātu šā punkta pirmajā daļā minētos noregulējuma plānus, iestādes, ECB vai valstu kompetentās iestādes nekavējoties informē Valdi par jebkādām izmaiņām, kas rada nepieciešamību pēc šādas pārstrādāšanas vai atjaunināšanas.
13. Valde nosūta noregulējuma plānus un visas tajos izdarītās izmaiņas ECB vai attiecīgajām valstu kompetentajām iestādēm.
9. pants
Valstu noregulējuma iestāžu izstrādātie noregulējuma plāni
1. Valstu noregulējuma iestādes saskaņā ar 8. panta 5. līdz 13. punktu izstrādā un pieņem noregulējuma plānus vienībām un grupām, kuras nav minētas 7. panta 2. punktā, 4. punkta b) apakšpunktā un 5. punktā.
2. Valstu noregulējuma iestādes sagatavo noregulējuma plānus, iepriekš apspriežoties ar attiecīgajām valstu kompetentajām iestādēm un valstu noregulējuma iestādēm iesaistītajās un neiesaistītajās dalībvalstīs, kurās atrodas nozīmīgas filiāles, ciktāl tas attiecas uz nozīmīgo filiāli.
10. pants
Noregulējamības novērtējums
1. Izstrādājot un atjauninot noregulējuma plānus saskaņā ar 8. pantu, Valde, iepriekš apspriežoties ar kompetentajām iestādēm, tostarp ECB, un noregulējuma iestādēm neiesaistītajās dalībvalstīs, kurās atrodas nozīmīgas filiāles, ciktāl tas attiecas uz nozīmīgo filiāli, novērtē, kādā mērā iestādes un grupas ir iespējams noregulēt, nerēķinoties ar turpmāk minētajiem atbalsta veidiem:
a)
jebkāduārkārtas finansiālo atbalstu no publiskā sektora līdzekļiem papildus saskaņā ar 67. pantu izveidotā Fonda izmantošanai;
b)
jebkādu centrālās bankas ārkārtas likviditātes palīdzību; vai
c)
jebkādu centrālās bankas likviditātes palīdzību ar nestandarta nosacījumiem attiecībā uz nodrošinājumu, termiņu un procentu likmi.
2. ECB vai attiecīgā valsts kompetentā iestāde iesniedz Valdei atveseļošanas plānu vai grupas atveseļošanas plānu. Valde izskata atveseļošanas plānu, lai tajā konstatētu visas darbības, kuras var nelabvēlīgi ietekmēt iestādes vai grupas noregulējamību, un par minētajiem jautājumiem sniedz ieteikumus ECB vai valsts kompetentajai iestādei.
3. Izstrādājot noregulējuma plānu, Valde novērtē, kādā mērā šādu vienību ir iespējams noregulēt saskaņā ar šo regulu. Vienību uzskata par noregulējamu, ja Valdei tas ir paveicams un ja ir ticams, ka to ir iespējams vai nu likvidēt saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru, vai noregulēt, piemērojot tai noregulējuma instrumentus un īstenojot noregulējuma pilnvaras tā, lai maksimāli izvairītos no ievērojami negatīvas ietekmes uz tās dalībvalsts, kurā vienība atrodas, vai citu dalībvalstu, vai Savienības finanšu sistēmu, tostarp plašākas finansiālās nestabilitātes vai sistēmiska notikuma apstākļos, un ar mērķi nodrošināt vienības kritiski svarīgo funkciju nepārtrauktību.
Ja tiek uzskatīts, ka iestāde nav noregulējama, Valde par to laikus informē EBI.
4. Grupu uzskata par noregulējamu, ja Valdei tas ir paveicams un ja ir ticams, ka grupas vienības ir iespējams vai nu likvidēt saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru, vai noregulēt, piemērojot tām noregulējuma instrumentus un īstenojot noregulējuma pilnvaras tā, lai maksimāli izvairītos no ievērojami negatīvas ietekmes uz to dalībvalstu, kurās veic uzņēmējdarbību grupas vienības, vai citu dalībvalstu, vai Savienības finanšu sistēmu, tostarp plašākas finansiālās nestabilitātes vai sistēmiska notikuma apstākļos, un ar mērķi nodrošināt minēto grupas vienību kritiski svarīgo funkciju nepārtrauktību, piemēram, ja ir viegli tās laikus nodalīt, vai ar citiem līdzekļiem.
Ja tiek uzskatīts, ka grupa nav noregulējama, Valde par to laikus informē EBI.
5. Piemērojot šā panta 3., 4. un 10. punktu, ievērojami negatīva ietekme uz finanšu sistēmu vai apdraudējums finanšu stabilitātei nozīmē situāciju, kad finanšu sistēmu skar vai var skart traucējumi, kas var radīt finansiālas grūtības, kuru dēļ būtu apdraudēta iekšējā tirgus pienācīga darbība, efektivitāte un integritāte vai vienas vai vairāku dalībvalstu ekonomika vai finanšu sistēma. Nosakot ievērojami negatīvo ietekmi, Valde ņem vērā attiecīgos ESRK brīdinājumus un ieteikumus, kā arī attiecīgos kritērijus, ko izstrādājusi EBI, apsverot sistēmiska riska identificēšanu un izmērīšanu.
6. Veicot šajā pantā minēto novērtējumu, Valde pārbauda Direktīvas 2014/59/ES pielikuma C iedaļā norādītos jautājumus.
7. Ja saskaņā ar 3. vai 4. punktu veikta vienības vai grupas noregulējamības novērtējuma rezultātā Valde, iepriekš apspriežoties ar kompetentajām iestādēm, tostarp ECB, konstatē, ka pastāv būtiski šķēršļi attiecīgās vienības vai grupas noregulējamībai, Valde sadarbībā ar kompetentajām iestādēm sagatavo iestādei vai mātesuzņēmumam adresētu ziņojumu, kurā analizēti būtiskie šķēršļi noregulējuma instrumentu efektīvai piemērošanai un noregulējuma pilnvaru īstenošanai. Ziņojumā aplūko ietekmi uz iestādes darījumdarbības modeli un iesaka samērīgus un mērķtiecīgus pasākumus, ko Valde uzskata par nepieciešamiem vai piemērotiem minēto šķēršļu novēršanai saskaņā ar 10. punktu.
8. Ziņojumu paziņo arī kompetentajām iestādēm un noregulējuma iestādēm neiesaistītajās dalībvalstīs, kurās atrodas grupā neietilpstošu iestāžu nozīmīgas filiāles. Tajā iekļauj attiecīgā novērtējuma vai konstatējuma pamatojumu un norāda, kā novērtējums vai konstatējums atbilst 6. pantā noteiktajām samērīgas piemērošanas prasībām.
9. Četru mēnešu laikā no ziņojuma saņemšanas dienas vienība vai mātesuzņēmums ierosina Valdei iespējamos pasākumus ziņojumā norādīto būtisko šķēršļu pārvarēšanai vai novēršanai. Valde paziņo par ikvienu vienības vai mātesuzņēmuma ierosināto pasākumu kompetentajām iestādēm, EBI un noregulējuma iestādēm neiesaistītajās dalībvalstīs, kurās atrodas grupā neietilpstošu iestāžu nozīmīgas filiāles.
10. Valde, iepriekš apspriežoties ar kompetentajām iestādēm, novērtē, vai ar 9. punktā minētajiem pasākumiem ir iespējams efektīvi pārvarēt vai novērst attiecīgos būtiskos šķēršļus. Ja ar attiecīgās vienības vai mātesuzņēmuma ierosinātajiem pasākumiem nav iespējams efektīvi samazināt vai novērst šķēršļus noregulējamībai, Valde, iepriekš apspriežoties ar kompetentajām iestādēm un attiecīgā gadījumā - izraudzītomakroprudenciālo iestādi, pieņem lēmumu, kurā norāda, ka ar ierosinātajiem pasākumiem nav iespējams efektīvi samazināt vainovērst šķēršļus noregulējamībai, un uzdod valstu noregulējuma iestādēm pieprasīt iestādei, mātesuzņēmumam vai jebkuram attiecīgās grupas meitasuzņēmumam veikt jebkuru no 11. punktā minētajiem pasākumiem.
Nosakot alternatīvus pasākumus, Valde uzskatāmi izklāsta, kāpēc noregulējamības šķēršļus nebūtu iespējams novērst ar iestādes ierosinātajiem pasākumiem un kāpēc ierosinātie alternatīvie pasākumi ir samērīgi to novēršanai. Valde ņem vērā minēto noregulējamības šķēršļu radītos draudus finanšu stabilitātei un pasākumu ietekmi uz iestādes darbību, stabilitāti un spēju dot ieguldījumu tautsaimniecībā, ietekmi uz finanšu pakalpojumu iekšējo tirgu un finanšu stabilitāti citās dalībvalstīs un visā Savienībā.
Valde ņem vērā arī nepieciešamību izvairīties no jebkuras tādas ietekmes uz attiecīgo iestādi vai grupu, kura pārsniegtu noregulējamības šķēršļa novēršanai nepieciešamo vai būtu nesamērīga.
11. Piemērojot 10. punktu, Valde attiecīgā gadījumā uzdod valstu noregulējuma iestādēm veikt jebkuru no šādiem pasākumiem:
a)
prasīt vienībai pārstrādāt grupas iekšējos finansēšanas mehānismus vai izskatīt to neesamību, vai sagatavot pakalpojumu līgumus grupas iekšienē vai ar trešām pusēm, lai nodrošinātu kritiski svarīgo funkciju sniegšanu;
b)
prasīt vienībai ierobežot tās individuālo vai kopīgo riska darījumu maksimālo apmēru;
c)
prasīt specifisku vai regulāru papildu informāciju noregulējuma mērķiem;
d)
prasīt vienībai atbrīvoties no konkrētiem aktīviem;
e)
prasīt vienībai ierobežot vai izbeigt konkrētas esošās darbības vai ierobežot konkrētas ierosinātās darbības;
f)
ierobežot vai novērst jaunu vai esošu darbības jomu attīstīšanu vai jaunu vai esošu produktu pārdošanu;
g)
prasīt vienkāršošanas labad veikt izmaiņas vienības vai jebkuras grupas vienības, kas vai nu tieši, vai netieši ir to kontrolē, juridiskajās vai operacionālajās struktūrās, tādējādi nodrošinot, ka kritiski svarīgās funkcijas var juridiski un operacionāli nodalīt no citām funkcijām, piemērojot noregulējuma instrumentus;
h)
prasīt vienībai izveidot dalībvalsts mātes finanšu pārvaldītājsabiedrību vai Savienības mātes finanšu pārvaldītājsabiedrību;
i)
prasīt vienībai emitēt atbilstīgās saistības, lai izpildītu 12. panta prasības;
j)
prasīt vienībai veikt citus pasākumus, lai izpildītu 12. pantā minētās prasības, tostarp jo īpaši mēģināt no jauna vienoties par atbilstīgām saistībām, pirmā līmeņa papildu kapitāla instrumentiem vai otrā līmeņa kapitāla instrumentiem, ko tā emitējusi, lai nodrošinātu, ka ikviens Valdes lēmums norakstīt vai konvertēt minētās saistības vai instrumentus tiktu realizēts saskaņā ar tās jurisdikcijas tiesību aktiem, kas attiecas uz minētajām saistībām vai instrumentiem.
Attiecīgā gadījumā pirmās daļas a) līdz j) apakšpunktā minētos pasākumus tieši veic valsts noregulējuma iestādes.
12. Valstu noregulējuma iestādes īsteno Valdes norādījumus saskaņā ar 29. pantu.
13. Saskaņā ar 10. un 11. punktu pieņemts lēmums atbilst šādām prasībām:
a)
tajā iekļauj attiecīgā novērtējuma vai konstatējuma pamatojumu;
b)
tajā norāda, kā minētais novērtējums vai konstatējums atbilst 10. punktā noteiktajai samērīgas piemērošanas prasībai.
11. pants
Vienkāršoti pienākumi atsevišķām iestādēm
1. Valde pēc savas iniciatīvas, iepriekš apspriežoties ar valsts noregulējuma iestādi, vai pēc valsts noregulējuma iestādes priekšlikuma var piemērot vienkāršotus pienākumus attiecībā uz 8. pantā minēto noregulējuma plānu izstrādi vai atbrīvot no pienākuma izstrādāt minētos plānus atbilstīgi šā panta 3. līdz 9. punktam.
2. Valstu noregulējuma iestādes var sniegt Valdei priekšlikumu piemērot iestādēm vai grupām vienkāršotus pienākumus saskaņā ar 3. un 4. punktu vai atbrīvot tās no pienākuma izstrādāt noregulējuma plānus saskaņā ar 7. punktu. Šāds priekšlikums ir jāpamato, un tam jāpievieno visi attiecīgie dokumenti.
3. Saņēmusi priekšlikumu par vienkāršotu pienākumu piemērošanu saskaņā ar šā panta 2. punktu vai rīkojoties pēc savas iniciatīvas, Valde veic attiecīgo iestāžu vai grupas novērtējumu un piemēro vienkāršotus pienākumus, ja paredzams, ka iestādes vai grupas maksātnespējai nebūs ievērojami negatīva ietekme uz finanšu sistēmu vai tā radītu apdraudējumu finanšu stabilitātei 10. panta 5. punkta nozīmē.
Šajā nolūkā Valde ņem vērā šādus faktorus:
a)
iestādes vai grupas darbības raksturs, akciju portfeļa struktūra, juridiskā forma, riska profils, iestādes vai grupas lielums un juridiskais statuss, savstarpējā saistība ar citām iestādēm vai finanšu sistēmu kopumā, darbību apmērs un sarežģītība;
b)
iestādes vai grupas līdzdalība institucionālājā aizsardzības shēmā vai citās kooperatīvās savstarpējās solidaritātes shēmās, kā minēts Regulas (ES) Nr. 575/2013 113. panta 7. punktā;
c)
iestādes vai grupas veikti ieguldījumu pakalpojumi vai darbības, kas definētas Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/65/ES (15) 4. panta 1. punkta 2. apakšpunktā; un
d)
vai ir paredzams, ka iestādes vai grupas maksātnespējai un sekojošai likvidācijai saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru varētu būt ievērojami negatīva ietekme uz finanšu tirgiem, citām iestādēm, finansēšanas nosacījumiem vai ekonomiku plašākā mērogā.
Valde veic šā punkta pirmajā daļā minēto novērtējumu, attiecīgā gadījumā iepriekš apspriežoties ar valsts makroprudenciālo iestādi un attiecīgā gadījumā ar ESRK.
4. Piemērojot vienkāršotus pienākumus, Valde nosaka:
a)
8. pantā paredzēto noregulējuma plānu saturu un sīkākus aspektus;
b)
pirmo noregulējuma plānu izstrādes termiņu un noregulējuma plānu atjaunināšanas intervālu, pieļaujot, ka atjaunināšana var notikt retāk, nekā paredzēts 8. panta 12. punktā;
c)
no iestādēm pieprasītās informācijas saturu un sīkākus aspektus, kā paredzēts šīs regulas 8. panta 9. punktā un Direktīvas 2014/59/ES pielikuma B iedaļā;
d)
šīs regulas 10. pantā un Direktīvas 2014/59/ES pielikuma C iedaļā paredzētā noregulējamības novērtējuma detalizācijas pakāpi.
5. Vienkāršotu pienākumu piemērošana pati par sevi neskar Valdes pilnvaras īstenot noregulējuma darbības.
6. Gadījumos, kad tiek piemēroti vienkāršoti pienākumi, Valde jebkurā brīdī, ja beidz pastāvēt kāds no apstākļiem, kas attaisnojuši vienkāršoto pienākumu piemērošanu, nosaka, ka pienākumi īstenojami pilnā apmērā bez vienkāršošanas.
7. Neskarot 9. pantu un 31. pantu, Valde, saņēmusi priekšlikumu par atbrīvojumu no pienākuma izstrādāt noregulējuma plānus saskaņā ar šā panta 2. punktu vai rīkojoties pēc savas iniciatīvas, saskaņā ar šā panta 3. punktu piešķir iestādēm, kas ir radniecīgas centrālajai iestādei un ir pilnībā vai daļēji atbrīvotas no valsts tiesību aktos noteiktajām prudenciālajām prasībām saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 10. pantu, atbrīvojumu no pienākuma izstrādāt noregulējuma plānus.
Ja ir piešķirts atbrīvojums saskaņā ar šā punkta pirmo daļu, pienākumu izstrādāt noregulējuma plānu konsolidēti piemēro centrālajai iestādei un tai radniecīgām iestādēm Regulas (ES) Nr. 575/2013 10. panta nozīmē. Šajā nolūkā ikviena atsauce uz grupu šīs regulas 1. nodaļā attiecas uz centrālo iestādi un tai radniecīgajām iestādēm Regulas (ES) Nr. 575/2013 10. panta nozīmē un to meitasuzņēmumiem un ikviena atsauce uz mātesuzņēmumiem vai iestādēm, kam veic konsolidēto uzraudzību saskaņā ar Direktīvas 2013/36/ES 111. pantu, attiecas uz centrālo iestādi.
8. Iestādēm, kurām piemēro tiešu ECB uzraudzību saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1024/2013 6. panta 4. punktu vai kuras veido būtisku iesaistītās dalībvalsts finanšu sistēmas daļu, ir nepieciešams individuāls noregulējuma plāns.
Piemērojot šo punktu, iestādes veiktās operācijas uzskata par būtisku iesaistītās dalībvalsts finanšu sistēmas daļu, ja:
a)
iestādes aktīvu kopējā vērtība pārsniedz EUR 30 000 000 000 vai
b)
iestādes aktīvu kopējās vērtības attiecība pret tās dalībvalsts IKP, kurā šī iestāde veic uzņēmējdarbību, pārsniedz 20 %, izņemot gadījumu, ja iestādes aktīvu kopējā vērtība ir mazāka par EUR 5 000 000 000.
9. Ja valsts noregulējuma iestāde, kas saskaņā ar 2. punktu ir nākusi klajā ar priekšlikumu piemērot vienkāršotus pienākumus vai piešķirt atbrīvojumu, uzskata, ka lēmums par vienkāršotu pienākumu piemērošanu vai atbrīvojuma piešķiršanu ir jāatceļ, tā šajā nolūkā iesniedz priekšlikumu Valdei. Šajā gadījumā Valde, ievērojot 3. punktā vai 7. un 8. punktā minētos faktorus, pieņem lēmumu par ierosināto atcelšanu, pilnībā ņemot vērā valsts noregulējuma iestādes sniegto atcelšanas pamatojumu.
10. Valde informē EBI par to, kā tā piemēro šo pantu.
12. pants
Pašu kapitāla un atbilstīgo saistību minimuma prasība
1. Valde, iepriekš apspriežoties ar kompetentajām iestādēm, tostarp ECB, nosaka 7. panta 2. punktā minētajām vienībām un grupām un - ja ir izpildīti attiecīgo punktu piemērošanas noteikumi - 7. panta 4. punkta b) apakšpunktā un 5. punktā minētajām vienībām un grupām, 4. punktā minēto pašu kapitāla un atbilstīgo saistību, kam var piemērot norakstīšanas un konvertācijas pilnvaras, minimuma prasību, kas minētajām vienībām un grupām ir vienmēr jāizpilda.
2. Izstrādājot noregulējuma plānus saskaņā ar 9. pantu, valstu noregulējuma iestādes, iepriekš apspriežoties ar kompetentajām iestādēm, nosaka pašu kapitāla un atbilstīgo saistību minimuma prasību, kā minēts šā panta 4. punktā, kam var piemērot norakstīšanas un konvertācijas pilnvaras un kas 7. panta 3. punktā minētajām vienībām vienmēr jāizpilda. Šajā sakarā piemēro 31. pantā noteikto procedūru.
3. Lai nodrošinātu šā panta efektīvu un konsekventu piemērošanu, Valde izdod pamatnostādnes un norādījumus valstu noregulējuma iestādēm attiecībā uz konkrētām vienībām vai grupām.
4. Pašu kapitāla un atbilstīgo saistību minimuma prasību aprēķina kā pašu kapitāla un atbilstīgo saistību apmēru, kas izteikts kā procentuālā daļa no iestādes kopējām saistībām un pašu kapitāla.
Piemērojot šā punkta pirmo daļu, atvasināto instrumentu saistības iekļauj kopējās saistībās, pamatojoties uz darījuma partnera ieskaita tiesību pilnīgu atzīšanu.
5. Neatkarīgi no 1. punkta Valde atbrīvo hipotekārā kredīta iestādes, kuras tiek finansētas ar segtām obligācijām un kurām saskaņā ar valsts tiesību aktiem nav tiesību pieņemt noguldījumus, no pienākuma vienmēr izpildīt pašu kapitāla un atbilstīgo saistību minimuma prasību, jo:
a)
minētās iestādes tiks likvidētas, izmantojot valstu maksātnespējas procedūras vai cita veida procedūras, kas tiks īstenotas saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 38., 40. vai 42. pantu un ir īpaši paredzētas minētajām iestādēm; un
b)
šādas valstu maksātnespējas procedūras vai cita veida procedūras nodrošinās, ka minēto iestāžu kreditori, tostarp attiecīgajā gadījumā segto obligāciju turētāji, segs zaudējumus tā, lai tiktu sasniegti noregulējuma mērķi.
6. Šā panta 4. punktā minētā pašu kapitāla un atbilstīgo saistību minimuma prasība nepārsniedz pašu kapitāla un atbilstīgo saistību apmēru, kas ir pietiekams, lai nodrošinātu, ka gadījumos, kad būtu jāpiemēro iekšējās rekapitalizācijas instruments, 2. pantā minētās iestādes vai mātesuzņēmuma zaudējumus, kā arī minētās iestādes vai mātesuzņēmuma galvenā mātesuzņēmuma un jebkuras iestādes vai finanšu iestādes, kas iekļauta minētā galvenā mātesuzņēmuma konsolidētajos pārskatos, zaudējumus būtu iespējams absorbēt, un visu minēto vienību pirmā līmeņa pamata kapitāla rādītāju būtu iespējams atjaunot tādā līmenī, kāds ir vajadzīgs, lai tās saglabātu atbilstību atļaujas izsniegšanas nosacījumiem un turpinātu veikt darbības, kuru īstenošanai tām ir izsniegta atļauja saskaņā ar Direktīvu 2013/36/ES vai līdzvērtīgiem tiesību aktiem, un uzturēt pietiekamu tirgus uzticēšanos 2. pantā minētajai iestādei vai mātesuzņēmumam un minētās iestādes vai mātesuzņēmuma galvenajam mātesuzņēmumam un jebkurai iestādei vai finanšu iestādei, kas iekļauta minētā galvenā mātesuzņēmuma konsolidētajos pārskatos.
Gadījumos, kad noregulējuma plāns paredz iespēju izslēgt noteiktas atbilstīgo saistību kategorijas no iekšējās rekapitalizācijas saskaņā ar 27. panta 5. punktu, vai iespēju pilnībā vai daļēji pārvest saņēmējam noteiktas atbilstīgo saistību kategorijas, 4. punktā minētā pašu kapitāla un atbilstīgo saistību minimuma prasība nepārsniedz tādu pašu kapitāla un atbilstīgo saistību apmēru, kas ir nepieciešams, lai nodrošinātu, ka 2. pantā minētajai iestādei vai mātesuzņēmumam ir citas atbilstīgās saistības pietiekamā apmērā, lai nodrošinātu, ka 2. pantā minētās vienības zaudējumus, kā arī minētās iestādes vai mātesuzņēmuma galvenā mātesuzņēmuma un jebkuras iestādes vai finanšu iestādes, kas iekļauta minētā galvenā mātesuzņēmuma konsolidētajos pārskatos, zaudējumus ir iespējams absorbēt un ka minēto vienību pirmā līmeņa pamata kapitāla rādītāju ir iespējams atjaunot tādā līmenī, kāds ir vajadzīgs, lai tās saglabātu atbilstību atļaujas izsniegšanas nosacījumiem un turpinātu darbības, kuru īstenošanai tām ir izsniegta atļauja saskaņā ar Direktīvu 2013/36/ES vai līdzvērtīgiem tiesību aktiem, un lai uzturētu pietiekamu tirgus uzticēšanos iestādei vai mātesuzņēmumam un minētās iestādes vai mātesuzņēmuma galvenajam mātesuzņēmumam un jebkurai iestādei vai finanšu iestādei, kas iekļauta minētā galvenā mātesuzņēmuma konsolidētajos pārskatos.
Šā panta 4. punktā minētā pašu kapitāla un atbilstīgo saistību minimuma prasība nav mazāka par Regulā (ES) Nr. 575/2013 un Direktīvā 2013/36/ES paredzēto pašu kapitāla prasību un rezervju prasību kopsummu.
7. Lai nodrošinātu, ka 2. pantā minēto vienību iespējams noregulēt, piemērojot noregulējuma instrumentus, tostarp attiecīgā gadījumā iekšējās rekapitalizācijas instrumentu, tā, lai tiktu sasniegti noregulējuma mērķi, šā panta 1. punktā minēto minimuma prasību, ievērojot šā panta 6. punktā noteiktos ierobežojumus, nosaka, pamatojoties uz turpmāk minētajiem kritērijiem:
a)
2. pantā minētās iestādes un mātesuzņēmuma lielums, darījumdarbības modelis, finansēšanas modelis un riska profils;
b)
apmērs, kādā noregulējumu varētu līdzfinansēt noguldījumu garantiju sistēma saskaņā ar 79. pantu;
c)
kādā mērā 2. pantā minētās iestādes un mātesuzņēmuma maksātnespējai būtu ievērojami nelabvēlīga ietekme uz finanšu sistēmu vai tā radītu apdraudējumu finanšu stabilitātei 10. panta 5. punkta nozīmē, tostarp kaitīgas ietekmes izplatīšanās uz citām iestādēm, pamatojoties uz savstarpējo saistību ar citām iestādēm vai pārējo finanšu sistēmu.
8. Nosakot pašu kapitāla un atbilstīgo saistību minimuma prasību, tiek precizēta minimuma prasība, kura iestādēm ir jāizpilda individuāli, un minimuma prasība, kura mātesuzņēmumiem ir jāizpilda konsolidēti. Kopējo minimuma prasību pašu kapitālam un atbilstīgajām saistībām, kura Savienības mātesuzņēmumam, kas veic uzņēmējdarbību iesaistītajā dalībvalstī, jāizpilda konsolidētā līmenī, nosaka Valde pēc apspriešanās ar konsolidētās uzraudzības iestādi, pamatojoties uz 7. punktā noteiktajiem kritērijiem un to, vai saskaņā ar noregulējuma plānu grupas trešo valstu meitasuzņēmumus ir paredzēts noregulēt atsevišķi.
9. Valde nosaka pašu kapitāla un atbilstīgo saistību minimuma prasību, kas grupas meitasuzņēmumam piemērojama individuāli. Šīs pašu kapitāla un atbilstīgo saistību minimuma prasības nosaka meitasuzņēmumam pienācīgā līmenī, ņemot vērā:
a)
šā panta 7. punktā uzskaitītos kritērijus, jo īpaši meitasuzņēmuma lielumu, darījumdarbības modeli un riska profilu, tostarp pašu kapitālu, un
b)
grupai noteikto konsolidēto prasību.
10. Valde var nolemt individuāli atbrīvot mātes iestādi no pašu kapitāla un atbilstīgo saistību minimuma prasības, ja ir izpildīti Direktīvas 2014/59/ES 45. panta 11. punkta a) un b) apakšpunktā noteiktie nosacījumi. Valde var nolemt individuāli atbrīvot meitasuzņēmumu no pašu kapitāla un atbilstīgo saistību minimuma prasības, ja ir izpildīti Direktīvas 2014/59/ES 45. panta 12. punkta a), b) un c) apakšpunktā noteiktie nosacījumi.
11. Valde pēc savas iniciatīvas, iepriekš apspriežoties ar valsts noregulējuma iestādi, vai pēc valsts noregulējuma iestādes priekšlikuma var nolemt, ka pašu kapitāla un atbilstīgo saistību minimuma prasību, kā minēts 1. punktā, daļēji izpilda konsolidētā vai individuālā līmenī ar līgumiskiem iekšējās rekapitalizācijas instrumentiem, pilnībā ievērojot 5. punkta pirmajā un otrajā daļā, kā arī 7. punktā noteiktos kritērijus.
12. Lai instruments būtu kvalificējams kā līgumisks iekšējās rekapitalizācijas instruments saskaņā ar 11. punktu, Valdei ir jāgūst pārliecība, ka:
a)
instruments ietver līguma noteikumu, kas paredz, ka gadījumos, kad Valde pieņem lēmumu par iekšējās rekapitalizācijas instrumenta piemērošanu attiecīgajai iestādei, instrumentu noraksta vai konvertē prasītajā apmērā, pirms tiek norakstītas vai konvertētas citas atbilstīgās saistības; un
b)
uz instrumentu attiecas saistošs pakārtotības nolīgums, pasākums vai noteikums, saskaņā ar kuru parastās maksātnespējas procedūras gadījumā tas ir ierindojams zem citām atbilstīgām saistībām un to nevar atmaksāt, pirms nav nokārtotas citas tajā brīdī nenokārtotās atbilstīgās saistības.
13. Valde šā panta 1. punktā minēto prasību un attiecīgā gadījumā šā panta 11. punktā minēto prasību nosaka līdztekus noregulējuma plānu izstrādei un uzturēšanai saskaņā ar 8. pantu.
14. Valde adresē noteikšanas rezultātā izdarītos konstatējumus valstu noregulējuma iestādēm. Valstu noregulējuma iestādes īsteno Valdes norādījumus saskaņā ar 29. pantu. Valde pieprasa valstu noregulējuma iestādēm pārliecināties un nodrošināt, ka iestādes un mātesuzņēmumi vienmēr izpilda šā panta 1. punktā noteikto pašu kapitāla un atbilstīgo saistību minimuma prasību.
15. Valde informē ECB un EBI par pašu kapitāla un atbilstīgo saistību minimuma prasību, kuru tā ir noteikusi katrai iestādei un mātesuzņēmumam saskaņā ar 1. punktu, un attiecīgā gadījumā par 11. punktā noteiktajām prasībām.
16. Atbilstīgās saistības, tostarp subordinētā parāda instrumentus un subordinētos aizdevumus, kas nav kvalificējami kā pirmā līmeņa papildu kapitāla instrumenti vai otrā līmeņa kapitāla instrumenti, iekļauj 1. punktā minētajā pašu kapitāla un atbilstīgo saistību apmērā tikai tad, ja tie atbilst šādiem nosacījumiem:
a)
instrumenti ir emitēti un pilnībā apmaksāti;
b)
saistības nav pret iestādi pašu, iestāde pati tās nenodrošina vai negarantē;
c)
iestāde ne tieši, ne netieši nav finansējusi instrumenta iegādi;
d)
saistību atlikušais termiņš ir vismaz viens gads;
e)
saistības neizriet no atvasināta instrumenta;
f)
saistības neizriet no noguldījuma, kuram paredzēta priekšroka valsts maksātnespējas hierarhijā saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 108. pantu.
Piemērojot pirmās daļas d) apakšpunktu, gadījumos, kad saistības dod to īpašniekam tiesības uz pirmstermiņa atmaksu, minēto saistību termiņš ir pirmā diena, kad šādas tiesības rodas.
17. Ja saistības regulē ārpus Savienības esošas valsts jurisdikcijā pieņemti tiesību akti, Valde var uzdot valstu noregulējuma iestādēm prasīt iestādei, lai tā pierāda, ka ikviens Valdes lēmums norakstīt vai konvertēt minētās saistības tiks izpildīts saskaņā ar minētās jurisdikcijas tiesību aktiem, ņemot vērā saistības regulējošā līguma noteikumus, starptautiskos nolīgumus par noregulējuma procedūru atzīšanu un citus attiecīgus aspektus. Ja Valde negūst pārliecību par to, ka ikviens lēmums tiks izpildīts saskaņā ar minētās jurisdikcijas tiesību aktiem, šīs saistības neieskaita pašu kapitāla un atbilstīgo saistību minimuma prasībā.
18. Ja Komisija iesniedz tiesību akta priekšlikumu saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 45. panta 18. punktu, tā attiecīgā gadījumā iesniedz tiesību akta priekšlikumu par atbilstošu grozījumu izdarīšanu šajā regulā.
2. NODAĻA
Agrīna intervence
13. pants
Agrīna intervence
1. ECB vai valstu kompetentās iestādes informē Valdi par jebkādiem pasākumiem, kuru veikšanu tās pieprasa iestādei vai grupai vai kurus tās veic pašas saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1024/2013 16. pantu, Direktīvas 2014/59/ES 27. panta 1. punktu, vai 28. pantu, vai 29. pantu vai saskaņā ar Direktīvas 2013/36/ES 104. pantu.
Valde paziņo Komisijai par visu saskaņā ar šā punkta pirmo daļu saņemto informāciju.
2. No dienas, kad saņemta 1. punktā minētā informācija, un neskarot ECB un valstu kompetento iestāžu pilnvaras saskaņā ar citiem Savienības tiesību aktiem, Valde var gatavoties attiecīgās iestādes vai grupas noregulējumam.
Piemērojot šā punkta pirmo daļu, ECB vai attiecīgā valsts kompetentā iestāde, sadarbojoties ar Valdi, rūpīgi pārrauga iestādes vai mātesuzņēmuma stāvokli un to, vai tie izpilda agrīnās intervences pasākumus, kurus tiem tika pieprasīts veikt.
ECB vai attiecīgā valsts kompetentā iestāde sniedz Valdei visu nepieciešamo informāciju iestādes noregulējuma plāna atjaunināšanai un iespējamā noregulējuma sagatavošanai, kā arī iestādes aktīvu un saistību vērtējuma izdarīšanai nepieciešamo informāciju saskaņā ar 20. panta 1. līdz 15. punktu.
3. Valdei ir pilnvaras pieprasīt iestādei vai mātesuzņēmumam sazināties ar potenciālajiem pircējiem, lai sagatavotos iestādes noregulējumam, ievērojot Direktīvas 2014/59/ES 39. panta 2. punktā paredzētos kritērijus un šīs regulas 88. pantā noteiktās dienesta noslēpuma ievērošanas prasības.
Turklāt Valdei ir pilnvaras pieprasīt attiecīgajai valsts noregulējuma iestādei izstrādāt provizorisku attiecīgās iestādes vai grupas noregulējuma shēmu.
Valde informē ECB, attiecīgās valstu kompetentās iestādes un attiecīgās valstu noregulējuma iestādes par jebkādām darbībām, ko tās veic saskaņā ar šo punktu.
4. Ja ECB vai valstu kompetentās iestādes plāno iestādei vai grupai piemērot papildu pasākumu, pamatojoties uz Regulas (ES) Nr. 1024/2013 16. pantu, Direktīvas 2014/59/ES 27. panta 1. punktu, 28. pantu vai 29. pantu, vai Direktīvas 2013/36/ES 104. pantu, pirms vienība vai grupa ir pilnībā izpildījusi pirmo Valdei paziņoto pasākumu, tās informē Valdi pirms šāda papildu pasākuma piemērošanas attiecīgajai iestādei vai grupai.
5. ECB vai valsts kompetentā iestāde, Valde un attiecīgās valstu noregulējuma iestādes nodrošina, ka 4. punktā minētais papildu pasākums un visas Valdes darbības, kas vērstas uz sagatavošanos noregulējumam saskaņā ar 2. punktu, norisinās saskaņoti.
3. NODAĻA
Noregulējums
14. pants
Noregulējuma mērķi
1. Rīkojoties saskaņā ar 18. pantā minēto noregulējuma procedūru, Valde, Padome Komisija un, attiecīgā gadījumā, valstu noregulējuma iestādes, īstenojot savus attiecīgos pienākumus, ņem vērā noregulējuma mērķus, un izvēlas tos noregulējuma instrumentus un noregulējuma pilnvaras, ar ko, pēc to ieskatiem, vislabāk sasniedzami noregulējuma mērķi, kas ir būtiski konkrētajā gadījumā.
2. Šā panta 1. punktā minētie noregulējuma mērķi ir šādi:
a)
garantēt kritiski svarīgo funkciju nepārtrauktību;
b)
izvairīties no ievērojami negatīvas ietekmes uz finanšu stabilitāti, jo īpaši novērst kaitīgas ietekmes izplatīšanos, tostarp tirgus infrastruktūrās, un uzturēt tirgus disciplīnu;
c)
aizsargāt publiskā sektora līdzekļus, maksimāli samazinot paļaušanos uz ārkārtas finansiālo atbalstu no publiskā sektora līdzekļiem;
d)
aizsargāt noguldītājus, uz kuriem attiecas Direktīva 2014/49/ES, un ieguldītājus, uz kuriem attiecas Direktīva 97/9/EK;
e)
aizsargāt klientu finanšu līdzekļus un klientu aktīvus.
Tiecoties panākt pirmajā daļā minētos mērķus, Valde, Padome, Komisija un, attiecīgā gadījumā, valstu noregulējuma iestādes cenšas maksimāli samazināt noregulējuma izmaksas un neiznīcināt vērtību, ja vien tas nav nepieciešams noregulējuma mērķu sasniegšanai.
3. Ievērojot dažādus šīs regulas noteikumus, noregulējuma mērķi ir vienlīdz nozīmīgi, un tos līdzsvaro atbilstīgi katra konkrētā gadījuma būtībai un apstākļiem.
15. pants
Vispārējie noregulējuma principi
1. Rīkojoties saskaņā ar 18. pantā minēto noregulējuma procedūru, Valde, Padome, Komisija un, attiecīgā gadījumā, valstu noregulējuma iestādes veic visus piemērotos pasākumus, lai nodrošinātu, ka noregulējuma darbība tiek īstenota saskaņā ar šādiem principiem:
a)
zaudējumus pirmie sedz noregulējamās iestādes akcionāri;
b)
pēc akcionāriem zaudējumus sedz noregulējamās iestādes kreditori atbilstoši savu prasījumu secībai saskaņā 17. pantu, izņemot gadījumus, kad šajā regulā nepārprotami noteikts citādi;
c)
tiek nomainīta noregulējamās iestādes vadības struktūra un augstākā vadība, izņemot gadījumus, kad vadības struktūras un augstākās vadības pilnīga vai daļēja paturēšana atbilstoši konkrētajiem apstākļiem tiek uzskatīta par nepieciešamu noregulējuma mērķu sasniegšanai;
d)
noregulējamās iestādes vadības struktūra un augstākā vadība sniedz visu nepieciešamo palīdzību noregulējuma mērķu sasniegšanai;
e)
fiziskajām un juridiskajām personām, ievērojot attiecīgos valsts tiesību aktus, ir krimināltiesiskā vai civiltiesiskā atbildība par iestādes maksātnespēju;
f)
vienas un tās pašas kategorijas kreditoriem piemēro vienlīdzīgu attieksmi, izņemot gadījumus, kad šajā regulā noteikts citādi;
g)
neviens kreditors necieš lielākus zaudējumus nekā tos, kas viņam būtu radušies, ja 2. pantā minētā vienība būtu likvidēta atbilstoši parastajai maksātnespējas procedūrai saskaņā ar 29. pantā paredzētajiem aizsardzības pasākumiem;
h)
segtie noguldījumi ir pilnībā aizsargāti; un
i)
noregulējuma darbību veic saskaņā ar šajā regulā noteiktajiem aizsardzības pasākumiem.
2. Ja iestāde ir grupas vienība, neskarot 14. pantu, Valde, Padome un Komisija, lemjot par noregulējuma instrumentu piemērošanu un noregulējuma pilnvaru īstenošanu, neskarot 12. pantu, rīkojas tā, lai maksimāli samazinātu ietekmi uz citām grupas vienībām un uz grupu kopumā un maksimāli samazinātu nelabvēlīgo ietekmi uz finanšu stabilitāti Savienībā un tās dalībvalstīs, jo īpaši valstīs, kurās grupa darbojas.
3. Ja šīs regulas 2. pantā minētai vienībai piemēro uzņēmuma pārdošanas instrumentu, pagaidu iestādes instrumentu vai aktīvu nodalīšanas instrumentu, tiek uzskatīts, ka, piemērojot Padomes Direktīvas 2001/23/EK 5. panta 1. punktu (16), pret minēto vienību ir uzsākta bankrota procedūra vai analoga maksātnespējas procedūra.
4. Lemjot par noregulējuma instrumentu piemērošanu un noregulējuma pilnvaru īstenošanu, Valde uzdod valstu noregulējuma iestādēm attiecīgā gadījumā informēt darba ņēmēju pārstāvjus un apspriesties ar tiem.
Minētā prasība neskar valsts tiesību aktos vai praksē paredzētos noteikumus par darba ņēmēju pārstāvību vadības struktūrās.
16. pants
Finanšu iestāžu un mātesuzņēmumu noregulējums
1. Valde lemj par finanšu iestādes, kas veic uzņēmējdarbību iesaistītajā dalībvalstī, noregulējuma darbību, ja 18. panta 1. punktā noteiktie nosacījumi ir izpildīti gan attiecībā uz finanšu iestādi, gan attiecībā uz mātesuzņēmumu, kam piemēro konsolidēto uzraudzību.
2. Valde veic noregulējuma darbību attiecībā uz 2. panta b) punktā minētu mātesuzņēmumu, ja 18. panta 1. punktā noteiktie nosacījumi ir izpildīti gan attiecībā uz mātesuzņēmumu, gan attiecībā uz vienu vai vairākiem meitasuzņēmumiem, kas ir iestādes, vai ja situācijā, kad meitasuzņēmums neveic uzņēmējdarbību Savienībā, trešās valsts iestāde ir konstatējusi, ka tas atbilst noregulējuma nosacījumiem attiecīgās trešās valsts tiesību aktos.
3. Atkāpjoties no 2. punkta un neatkarīgi no tā, ka mātesuzņēmums, iespējams, neatbilst 18. panta 1. punktā paredzētajiem nosacījumiem, Valde var lemt par noregulējuma darbību attiecībā uz minēto mātesuzņēmumu, ja viens vai vairāki meitasuzņēmumi, kas ir iestādes, atbilst 18. panta 1., 4. un 5. punktā paredzētajiem nosacījumiem un to aktīvi un saistības ir tādi, ka šo meitasuzņēmumu maksātnespēja apdraud iestādi vai grupu kopumā, un noregulējuma darbība attiecībā uz minēto mātesuzņēmumu ir nepieciešama, lai noregulētu šādus meitasuzņēmumus, kas ir iestādes, vai visu grupu kopumā. Valde var lemt par noregulējuma darbību attiecībā uz mātesuzņēmumu arī tad, ja valsts noregulējuma iestāde informē Valdi, ka dalībvalsts maksātnespējas tiesību aktos ir paredzēts pret grupām attiekties kā pret vienotu kopumu un, lai noregulētu šādus meitasuzņēmumus, kas ir iestādes, vai visu grupu kopumā, ir nepieciešama noregulējuma darbība attiecībā uz mātesuzņēmumu.
Piemērojot šā punkta pirmo daļu un novērtējot, vai attiecībā uz vienu vai vairākiem meitasuzņēmumiem, kas ir iestādes, ir izpildīti 18. panta 1. punkta nosacījumi, Valde var neņemt vērā grupas iekšējos kapitāla pārvedumus vai zaudējumu pārnešanu starp vienībām, tostarp norakstīšanas vai konvertācijas pilnvaru īstenošanu.
17. pants
Prasījumu apmierināšanas secība
1. Piemērojot iekšējās rekapitalizācijas instrumentu šīs regulas 2. pantā minētai vienībai un neskarot saistības, kas ir izslēgtas no iekšējās rekapitalizācijas instrumenta saskaņā ar šīs regulas 27. panta 3. punktu, Valde, Komisija vai attiecīgā gadījumā valstu noregulējuma iestādes lemj par norakstīšanas un konvertācijas pilnvaru īstenošanu, tostarp par šīs regulas 27. panta 5. punkta iespējamu piemērošanu, un valstu noregulējuma iestādes īsteno šīs pilnvaras saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 47. un 48. pantu un ievērojot attiecīgo valstu tiesību aktos, tostarp noteikumos, ar ko transponēts minētās direktīvas 108. pants, noteiktajai secībai apgrieztu prasījumu apmierināšanas secību…
2. Iesaistītās dalībvalstis paziņo Komisijai un Valdei valsts maksātnespējas procedūrā paredzēto secību, kādā apmierināmi pret 2. pantā minētajām vienībām izvirzītie prasījumi, katra kalendārā gada 1. jūlijā vai nekavējoties pēc izmaiņu izdarīšanas šajā secībā.
Ja tiek piemērots iekšējās rekapitalizācijas instruments, attiecīgā noguldījumu garantiju sistēma ir atbildīga saskaņā ar 79. pantā paredzētajiem noteikumiem.
18. pants
Noregulējuma procedūra
1. Valde pieņem noregulējuma shēmu saskaņā ar 6. punktu attiecībā uz 7. panta 2. punktā minētajām vienībām un grupām, kā arī, ja ir izpildīti nosacījumi minēto punktu piemērošanai, 7. panta 4. punkta b) apakšpunktā un 5. punktā minētajām vienībām un grupām, tikai tad, ja pēc paziņojuma saņemšanas saskaņā ar šā punkta ceturto daļu vai pēc savas iniciatīvas tā savā izpildsesijā novērtē, ka ir izpildīti šādi nosacījumi:
a)
vienība kļūst vai, iespējams, kļūs maksātnespējīga;
b)
ņemot vērā laika resursus un citus būtiskus apstākļus, nepastāv pamatotas izredzes, ka alternatīvi privātā sektora pasākumi, tostarp institucionālās aizsardzības shēmas pasākumi, kas īstenoti attiecībā uz vienību, vai uzraudzītāja darbība, tostarp agrīnas intervences pasākumi vai attiecīgo kapitāla instrumentu norakstīšana vai konvertācija saskaņā ar 21. pantu, pieņemamā termiņā novērstu vienības maksātnespēju;
c)
noregulējuma darbība ir vajadzīga sabiedrības interesēs, ievērojot šā panta 5. punktu.
Pirmās daļas a) apakšpunktā minētā nosacījuma pastāvēšanu novērtē ECB, iepriekš apspriežoties ar Valdi. Valde izpildsesijā var izdarīt šādu novērtējumu tikai pēc tam, kad ir informējusi ECB par savu nodomu, un tikai tad, ja ECB trīs kalendāro dienu laikā pēc minētās informācijas saņemšanas šādu konstatējumu neizdara. ECB nekavējoties sniedz Valdei visu attiecīgo informāciju, ko Valde pieprasa novērtējuma izdarīšanas vajadzībām.
Ja ECB novērtē, ka attiecībā uz pirmajā daļā minētu vienību vai grupu ir izpildīts šā punkta pirmās daļas a) apakšpunktā minētais nosacījums, tā šo novērtējumu nekavējoties paziņo Komisijai un Valdei.
Pirmās daļas b) apakšpunktā minētā nosacījuma novērtēšanu veic Valde savā izpildsesijā vai - attiecīgā gadījumā - valstu noregulējuma iestādes ciešā sadarbībā ar ECB. Arī ECB var informēt Valdi vai attiecīgo valstu noregulējuma iestādes par to, ka tā uzskata, ka ir izpildīts minētajā apakšpunktā noteiktais nosacījums.
2. Neskarot gadījumus, kad ECB ir nolēmusi pati nepastarpināti saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1024/2013 6. panta 5. punkta b) apakšpunktu veikt uzdevumus, kas saistīti ar kredītiestāžu uzraudzību, gadījumā, kad tā saņēmusi paziņojumu saskaņā ar 1. punktu vai ja Valde plāno pēc savas iniciatīvas saskaņā ar 1. punktu veikt novērtējumu shēmu attiecībā uz 7. panta 3. punktā minētu vienību vai grupu, Valde savu novērtējumu nekavējoties paziņo ECB.
3. Pasākuma iepriekšēja pieņemšana, ievērojot Regulas (ES) Nr. 1024/2013 16. pantu, Direktīvas 2014/59/ES 27. panta 1. punktu, vai 28.pantu vai 29. pantu vai Direktīvas 2013/36/ES 104. pantu, nav kritērijs noregulējuma darbības veikšanai.
4. Piemērojot šā panta 1. punkta a) apakšpunktu, tiek uzskatīts, ka vienība kļūst maksātnespējīga vai, iespējams, kļūs maksātnespējīga, ja tā atbilst vienam vai vairākiem turpmāk minētajiem nosacījumiem:
a)
vienība pārkāpj prasības atļaujas atjaunošanai vai pastāv objektīvi fakti, kas apstiprina konstatējumu, ka iestāde tuvākajā laikā pārkāps prasības atļaujas atjaunošanai tā, ka tas attaisnotu ECB lēmumu atsaukt atļauju, piemēram, tāpēc, ka iestādei ir radušies vai varētu rasties zaudējumi, kuru rezultātā tiks iztērēts viss tās pašu kapitāls vai ievērojama tā daļa;
b)
vienības aktīvi ir mazāki par tās saistībām vai pastāv objektīvi fakti, kas apstiprina konstatējumu, ka vienības aktīvi tuvākajā laikā būs mazāki par tās saistībām;
c)
vienība nespēj samaksāt savus parādus vai citas saistības noteiktajā termiņā vai pastāv objektīvi fakti, kas apstiprina konstatējumu, ka vienība tuvākajā laikā nespēs samaksāt savus parādus vai citas saistības noteiktajā termiņā;
d)
ir nepieciešams ārkārtas finansiālais atbalsts no publiskā sektora līdzekļiem - izņemot gadījumus, kad, lai novērstu nopietnus traucējumus kādas dalībvalsts ekonomikā un saglabātu finanšu stabilitāti, ārkārtas finansiālais atbalsts no publiskā sektora līdzekļiem izpaužas kādā no turpmāk minētajiem veidiem:
i)
valsts garantija likviditātes mehānismiem, ko nodrošina centrālās bankas saskaņā ar saviem nosacījumiem;
ii)
valsts garantija no jauna emitētām saistībām; vai
iii)
pašu kapitāla iepludināšana vai kapitāla instrumentu pirkšana par cenām un ar noteikumiem, kas vienībai nepiešķir priekšrocības, ja brīdī, kad tiek piešķirts atbalsts no publiskā sektora līdzekļiem, nepastāv nedz šā panta 1. punkta a), b) un c) apakšpunktā minētie nosacījumi, nedz 21. panta 1. punktā minētie nosacījumi.
Katrā no pirmās daļas d) apakšpunkta i), ii) un iii) punktā minētajiem gadījumiem garantiju vai līdzvērtīgus pasākumus, kas minēti šajos punktos, piešķir tikai maksātspējīgām vienībām, un to piešķiršanai ir nepieciešams galīgais apstiprinājums saskaņā ar Savienības valsts atbalsta satvaru. Minētajiem pasākumiem ir piesardzības un pagaidu raksturs, un tie ir samērīgi, lai novērstu nopietnu traucējumu sekas, un netiek izmantoti, lai kompensētu zaudējumus, kas iestādei radušies vai varētu rasties tuvākajā laikā.
Atbalsta pasākumus, kas minēti pirmās daļas d) apakšpunkta iii) punktā, ierobežo līdz līdzekļu iepludināšanai nepieciešamajā apmērā, lai novērstu kapitāla deficītu, kas konstatēts valsts, Savienības vai vienotā uzraudzības mehānisma (VUM) spriedzes testos, aktīvu kvalitātes pārbaudēs vai līdzvērtīgās ECB, EBI vai valstu iestāžu veiktās procedūrās, attiecīgā gadījumā ar kompetentās iestādes apstiprinājumu.
Ja Komisija iesniedz tiesību akta priekšlikumu saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 32. panta 4. punktu, tā attiecīgā gadījumā iesniedz tiesību akta priekšlikumu par atbilstošu grozījumu izdarīšanu šajā regulā.
5. Piemērojot šā panta 1. punkta c) apakšpunktu, uzskatāms, ka noregulējuma darbība ir sabiedrības interesēs, ja tā ir vajadzīga, lai sasniegtu vienu vai vairākus 12. pantā minētos noregulējuma mērķus un ir samērīga ar šiem mērķiem, un ja, veicot vienības likvidāciju saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru, minētie noregulējuma mērķi netiktu sasniegti tādā pašā mērā.
6. Ja 1. punktā noteiktie nosacījumi ir izpildīti, Valde pieņem noregulējuma shēmu. Noregulējuma shēma:
a)
uzsāk vienības noregulējuma procedūru;
b)
nosaka 22. panta 2. punktā minēto noregulējuma instrumentu piemērošanu noregulējamai iestādei, jo īpaši izslēgšanu no iekšējās rekapitalizācijas piemērošanas saskaņā ar 27. panta 5. un 14. punktu;
c)
nosaka Fonda izmantojumu noregulējuma darbības atbalstam saskaņā ar 76. pantu un saskaņā ar Komisijas lēmumu, kas pieņemts saskaņā ar 19. pantu.
7. Tiklīdz Valde pieņēmusi noregulējuma shēmu, tā to nekavējoties nosūta Komisijai.
Komisija 24 stundu laikā no brīža, kad Valde tai nosūtījusi noregulējuma shēmu, vai nu apstiprina noregulējuma shēmu, vai iebilst pret noregulējuma shēmas diskrecionāriem aspektiem gadījumos, uz kuriem neattiecas šā punkta trešā daļa.
Komisija 12 stundu laikā no brīža, kad Valde tai nosūtījusi noregulējuma shēmu, var ierosināt Padomei:
a)
iebilst pret noregulējuma shēmu, iebildumu pamatojot ar to, ka Valdes pieņemtā noregulējuma shēma neatbilst 1. punkta c) apakšpunktā minētajam sabiedrības interešu kritērijam;
b)
apstiprināt Valdes pieņemtajā noregulējuma shēmā norādīto apmēru, kādā paredzēts izmantot Fonda līdzekļus, vai iebilst pret būtiskām minētās summas izmaiņām.
Piemērojot šā punkta trešo daļu, Padome pieņem lēmumu ar vienkāršu balsu vairākumu.
Noregulējuma shēma var stāties spēkā tikai tad, ja 24 stundu laikā no brīža, kad Valde nosūtījusi noregulējuma shēmu, Padome vai Komisija nav izteikušas iebildumus.
Padome vai Komisija - atkarībā no apstākļiem - norāda iemeslus iebildumu izteikšanas pilnvaru īstenošanai.
Ja 24 stundu laikā no brīža, kad Valde nosūtījusi noregulējuma shēmu, Padome ir apstiprinājusi Komisijas priekšlikumu izdarīt izmaiņas noregulējuma shēmā, pamatojoties uz šā punkta trešās daļas b) apakšpunktu, vai Komisija izteikusi iebildumus saskaņā ar otro daļu, Valde astoņu stundu laikā izdara izmaiņas noregulējuma shēmā atbilstoši norādītajiem iemesliem.
Ja Valdes pieņemtajā noregulējuma shēmā paredzēts izslēgt konkrētas saistības 24. panta 5. punktā minētajos izņēmuma gadījumos un ja šādai izslēgšanai nepieciešams izmantot Fondu vai citu alternatīvu finansējuma avotu, lai aizsargātu iekšējā tirgus integritāti, Komisija var aizliegt ierosināto izslēgšanu vai pieprasīt izdarīt tajā grozījumus, minot pienācīgus iemeslus, kas balstīti uz to prasību pārkāpumiem, kuras izklāstītas 27. pantā un deleģētajā aktā, ko Komisijas pieņēmusi, pamatojoties uz Direktīvas 2014/59/ES 44. panta 11. punktu.
8. Ja Padome iebilst pret iestādes noregulējuma procedūras uzsākšanu, pamatojot savu iebildumu ar to, ka nav izpildīts 1. punkta c) apakšpunktā minētais sabiedrības interešu kritērijs, attiecīgo vienību organizēti likvidē saskaņā ar piemērojamiem valsts tiesību aktiem.
9. Valde nodrošina, ka attiecīgās valstu noregulējuma iestādes veic nepieciešamās noregulējuma darbības noregulējuma shēmas īstenošanai. Noregulējuma shēmu adresē attiecīgajām valstu noregulējuma iestādēm, un tajā iekļauj norādījumus šīm iestādēm, kuras veic visus nepieciešamos pasākumus, lai īstenotu to saskaņā ar 29. pantu, īstenojot noregulējuma pilnvaras. Ja tiek sniegts valsts atbalsts vai fonda atbalsts no publiskā sektora līdzekļiem, Valde rīkojas saskaņā ar Komisijas pieņemto lēmumu par minēto atbalstu no publiskā sektora līdzekļiem.
10. Komisijai ir pilnvaras iegūt no Valdes jebkādu informāciju, ko tā uzskata par būtisku savu pienākumu izpildei, pamatojoties uz šo regulu. Valdei ir pilnvaras saskaņā ar šīs sadaļas 5. nodaļu iegūt no jebkuras personas informāciju, kas tai ir nepieciešama, lai sagatavotu noregulējuma darbību un pieņemtu par to lēmumu, tostarp noregulējuma plānos sniegtās informācijas atjauninājumus un papildinājumus.
19. pants
Valsts atbalsts un Fonda atbalsts
1. Ja noregulējuma darbība ietver valsts atbalsta piešķiršanu, ievērojot LESD 107. panta 1. punktu, vai Fonda atbalstu saskaņā ar šā panta 3. punktu, noregulējuma shēmas pieņemšana, kā paredzēts šīs regulas 18. panta 6. punktā, notiek tikai tad, kad Komisija ir pieņēmusi pozitīvu vai ar nosacījumiem saistītu lēmumu par to, ka šāda atbalsta izmantošana ir saderīga ar iekšējo tirgu.
Veicot uzdevumus, kas Savienības iestādēm uzticēti saskaņā ar šīs regulas 18. pantu, tās rīkojas saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 3. panta 3. punktu un piemērotā veidā publisko visu attiecīgo informāciju par to iekšējo organizāciju šajā sakarā.
2. Ja Valde pēc paziņojuma saņemšanas saskaņā ar šīs regulas 18. punkta 1. punktu vai pēc savas iniciatīvas uzskata, kas noregulējuma darbības varētu būt valsts atbalsts saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu, tā aicina attiecīgo iesaistīto dalībvalsti vai dalībvalstis nekavējoties paziņot plānotos pasākumus Komisijai saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu. Valde paziņo Komisijai par visiem gadījumiem, kad tā aicina vienu vai vairākas dalībvalstis sniegt paziņojumu saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu.
3. Ja Valdes ierosinātā noregulējuma darbība paredz Fonda izmantošanu, Valde paziņo Komisijai par Fonda ierosināto izmantojumu. Valdes paziņojumā ir visa vajadzīgā informācija, lai Komisija varētu veikt novērtējumu saskaņā ar šo punktu.
Saņemot paziņojumu saskaņā ar šo punktu, Komisija sāk sākotnējo izmeklēšanu, kuras laikā Komisija Valdei var pieprasīt papildinformāciju. Komisija novērtē, vai Fonda izmantošana izkropļotu vai draudētu izkropļot konkurenci, dodot priekšroku saņēmējam vai citam uzņēmumam, tā ka, ciktāl tas skartu tirdzniecību dalībvalstu starpā, tā nav saderīga ar iekšējo tirgu. Komisija Fonda izmantošanai piemēro kritērijus, kas noteikti LESD 107. pantā paredzēto valsts atbalsta noteikumu piemērošanai. Valde Komisijai sniedz informāciju, ko Komisija uzskata par nepieciešanu, lai varētu veikt minēto novērtējumu.
Ja Komisijai ir nopietnas šaubas par Fonda ierosinātā izmantojuma saderību ar iekšējo tirgu vai ja Valde pēc Komisijas pieprasījuma saskaņā ar otro daļu nav sniegusi vajadzīgo informāciju, Komisija sāk padziļinātu izmeklēšanu un par to attiecīgi paziņo Valdei. Komisija savu lēmumu sākt padziļinātu izmeklēšanu publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Valde, jebkura dalībvalsts vai jebkura fiziska persona, uzņēmums vai asociācija, kuras intereses var skart Fonda izmantošana, var iesniegt Komisijai komentārus termiņā, kas var būt noteikts paziņojumā. Valde var iesniegt apsvērumus par dalībvalstu un ieinteresēto trešo pušu iesniegtajiem komentāriem termiņā, ko Komisija var būt noteikusi. Izmeklēšanas beigās Komisija sniedz novērtējumu par to, vai Fonda izmantošana ir saderīga ar iekšējo tirgu.
Veicot novērtējumus un izmeklēšanas ievērojot šo punktu, Komisija vadās pēc visām attiecīgajām regulām, kas pieņemtas saskaņā ar LESD 109. pantu, kā arī attiecīgajiem paziņojumiem, norādēm un pasākumiem, kurus Komisija pieņēmusi, piemērojot tos Līguma noteikumus par valsts atbalstu, kas ir spēkā laikā, kad jāveic novērtējums. Minētos pasākumus piemēro tā, it kā atsauces uz dalībvalsti, kas ir atbildīga par atbalsta paziņošanu, būtu atsauces uz Valdi, un veic arī visas citas vajadzīgajās izmaiņas.
Komisija pieņem lēmumu par to, vai Fonda izmantošana ir saderīga ar iekšējo tirgu, un to adresē Valdei un attiecīgās dalībvalsts vai dalībvalstu noregulējuma iestādēm. Minētajā lēmumā var paredzēt nosacījumus, saistības vai pasākumus attiecībā uz saņēmēju.
Lēmumā var paredzēt Valdes, valsts noregulējuma iestādes attiecīgajā iesaistītajā dalībvalstī vai dalībvalstīs vai saņēmēja pienākumus, lai varētu uzraudzīt to ievērošanu. Tas var ietvert prasības attiecībā uz pilnvarnieka vai citas neatkarīgas personas iecelšanu, kas palīdz veikt uzraudzību. Pilnvarnieks vai cita neatkarīga persona var īstenot šādas funkcijas, kā var būt norādīts Komisijas lēmumā.
Visus lēmumus ievērojot šo punktu publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
Komisija var pieņemt negatīvu Valdei adresētu lēmumu, ja tā nolemj, ka fonda ierosinātais izmantojums nav saderīgs ar iekšējo tirgu un ka to nevar īstenot Valdes ierosinātajā veidā. Valde, saņemot šādu lēmumu, vēlreiz izskata noregulējuma shēmu un sagatavo pārskatītu noregulējuma shēmu.
4. Ja Komisijai ir nopietnas šaubas par to, vai 3. punktā paredzētais lēmums tiek ievērots, tā veic vajadzīgo izmeklēšanu. Minētajā nolūkā Komisija var īstenot pilnvaras, kādas tai ir pieejamas saskaņā ar regulām un citiem 3. punkta ceturtajā daļā minētajiem pasākumiem, un vadās pēc tiem.
5. Ja, pamatojoties uz Komisijas veiktajām izmeklēšanām un pēc tam, kad tā ir aicinājusi attiecīgās personas iesniegt savus komentārus, Komisija uzskata, ka 3. punktā paredzētais lēmums netiek ievērots, tā izdod lēmumu, kas adresēts valsts noregulējuma iestādei attiecīgajā dalībvalstī, pieprasot, lai iestāde atgūst nepareizi izlietotās summas laikposmā, ko Komisija noteiks. Fonda atbalsta summā, kas jāatgūst, ievērojot lēmumu par līdzekļu atgūšanu, iekļauj procentus, piemērojot atbilstošu Komisijas noteiktu likmi, un to samaksā Valdei.
Valde visas saskaņā ar pirmo daļu saņemtās summas iemaksā Fondā un šādas summas ņem vērā, nosakot iemaksas saskaņā ar 70. un 71. pantu.
Pirmajā daļā minētajā atgūšanas procedūrā ievēro saņēmēju tiesības uz labu pārvaldību un tiesības piekļūt dokumentiem, kā tās noteiktas hartas 41. un 42. pantā.
6. Neskarot ziņojumu sniegšanas pienākumus, ko Komisija var noteikt savā lēmumā, kas paredzēts šā panta 3. punktā, Valde iesniedz Komisijai gada ziņojumus, kuros novērtē, vai Fonda izmantojums atbilst minētajā punktā minētajam lēmumam, un kuru sagatavošanā Valde izmanto 34. pantā paredzētās pilnvaras.
7. Visas dalībvalstis un visas fiziskās personas, uzņēmumi un asociācijas, kuru intereses var skart Fonda izmantošana, jo īpaši 2. pantā minētās vienības, ir tiesīgas informēt Komisiju par aizdomām par Fonda nepareizu izmantošanu, kas nav saderīga ar šā panta 3. punktā minēto lēmumu.
8. Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 93. pantu attiecībā uz sīki izstrādātiem procedurāliem noteikumiem par:
a)
tās procentu likmes aprēķināšanu, ko piemēro, ja saskaņā ar 5. punktu ir pieņemts lēmums par līdzekļu atgūšanu;
b)
to, kā tiek garantētas 5. punktā minētās tiesības uz labu pārvaldību un tiesības piekļūt dokumentiem.
9. Ja Komisija pēc Valdes ieteikuma vai pēc savas iniciatīvas uzskata, ka noregulējuma rīku un darbību piemērošana neatbilst kritērijiem, pamatojoties uz kuriem tika pieņemts 3. punktā minētais sākotnējais lēmums, tā var šādu lēmumu pārskatīt un pieņemt atbilstošus grozījumus.
10. Atkāpjoties no 3. punkta, Padome, pamatojoties uz dalībvalsts pieteikumu, var vienprātīgi nolemt, ka Fonda izmantojumu uzskata par saderīgu ar iekšējo tirgu, ja šādu lēmumu pamato ārkārtas apstākļi. Ja Padome septiņu dienu laikā pēc minētā pieteikuma iesniegšanas tomēr nav darījusi zināmu savu attieksmi, šo jautājumu izlemj Komisija.
11. Iesaistītās dalībvalstis nodrošina, ka to valsts noregulējuma iestādēm ir pilnvaras, kas vajadzīgas, lai nodrošinātu atbilstību nosacījumiem, kuri paredzēti, ievērojot 3. punktu pieņemtajā Komisijas lēmumā, un lai atgūtu nepareizi izlietotās summas, ievērojot 5. punktu minētajā Komisijas lēmumā.
20. pants
Vērtēšana noregulējuma nolūkā
1. Pirms Valde lemj par noregulējuma darbības veikšanu vai attiecīgo kapitāla instrumentu norakstīšanas vai konvertācijas pilnvaru īstenošanu, tā nodrošina 2. pantā minētas vienības aktīvu un saistību objektīvu, piesardzīgu un reālistisku vērtējumu, ko veic persona, kas ir neatkarīga no jebkādām publiskām iestādēm, tostarp no Valdes un valsts noregulējuma iestādes, un no attiecīgās vienības.
2. Ievērojot 15. punktu, ja ir izpildītas visas 1. un 4. līdz 9. punktā izklāstītās prasības, vērtējumu uzskata par galīgu.
3. Ja neatkarīgs vērtējums saskaņā ar 1. punktu nav iespējams, Valde saskaņā ar šā panta 10. punktu var veikt 2. pantā minētās vienības aktīvu un saistību provizorisku vērtējumu.
4. Vērtēšanas mērķis ir noteikt 2. pantā minētās vienības, kas atbilst 16. un 18. pantā minētajiem noregulējuma nosacījumiem, aktīvu un saistību vērtību.
5. Vērtēšanas nolūki ir:
a)
gūt informāciju, lai konstatētu, vai ir izpildīti noregulējuma nosacījumi vai kapitāla instrumentu norakstīšanas vai konvertācijas nosacījumi;
b)
ja noregulējuma nosacījumi ir izpildīti, gūt informāciju, lai pieņemtu lēmumu par piemēroto noregulējuma darbību, ko veikt attiecībā uz 2. pantā minēto vienību;
c)
ja tiek piemērotas pilnvaras norakstīt vai konvertēt attiecīgos kapitāla instrumentus, gūt informāciju, lai pieņemtu lēmumu par īpašumtiesību instrumentu anulēšanas vai struktūras izmaiņu apmēru un par attiecīgo kapitāla instrumentu norakstīšanas vai konvertācijas apmēru;
d)
ja tiek piemērots iekšējās rekapitalizācijas instruments, gūt informāciju, lai pieņemtu lēmumu par atbilstīgo saistību norakstīšanas vai konvertācijas apmēru;
e)
ja tiek piemērots pagaidu iestādes instruments vai aktīvu nodalīšanas instruments, gūt informāciju, lai pieņemtu lēmumu par pārvedamiem aktīviem, tiesībām, saistībām vai īpašumtiesību instrumentiem un lēmumu par atlīdzības apmēru, kuru paredzēts izmaksāt noregulējamajai iestādei, vai attiecīgā gadījumā īpašumtiesību instrumentu īpašniekiem;
f)
ja tiek piemērots uzņēmuma pārdošanas instruments, gūt informāciju, lai pieņemtu lēmumu par pārvedamiem aktīviem, tiesībām, saistībām vai īpašumtiesību instrumentiem un vairotu noregulējuma iestādes izpratni par to, ko piemērojot 24. panta 2. punkta b) apakšpunktu, nozīmē komerciāli nosacījumi;
g)
visos gadījumos nodrošināt to, lai brīdī, kad tiek piemēroti noregulējuma instrumenti vai īstenotas pilnvaras norakstīt vai konvertēt attiecīgos kapitāla instrumentus, tiktu pilnībā atzīti visi 2. pantā minētās vienības aktīvu zaudējumi.
6. Neskarot Savienības valsts atbalsta regulējumu, vērtējums attiecīgā gadījumā pamatojas uz piesardzīgiem pieņēmumiem, tostarp attiecībā uz saistību neizpildes rādītājiem un zaudējumu līmeni. Vērtējumā netiek izdarīts pieņēmums, ka 2. pantā minētajai vienībai nākotnē varētu tikt sniegts jebkāds ārkārtas finansiālais atbalsts no publiskā sektora līdzekļiem, centrālās bankas ārkārtas likviditātes palīdzība vai centrālās bankas likviditātes palīdzība ar nestandarta nosacījumiem attiecībā uz nodrošinājumu, termiņu un procentu likmi, sākot no brīža, kad veikta noregulējuma darbība vai īstenotas pilnvaras norakstīt vai konvertēt attiecīgos kapitāla instrumentus. Turklāt vērtējumā ņem vērā to, ka tad, ja tiek piemērots jebkāds noregulējuma instruments:
a)
Valde saskaņā ar 22. panta 6. punktu var no noregulējamās iestādes atgūt visus pamatotos izdevumus, kas pienācīgi radušies;
b)
Fonds saskaņā ar 76. pantu var iekasēt procentu maksājumus vai maksu par aizdevumiem vai garantijām, kas sniegti noregulējamai iestādei.
7. Vērtējumu papildina ar šādu informāciju, kas reģistrēta 2. pantā minētās vienības grāmatvedības datu uzskaitē un dokumentācijā:
a)
atjaunināta bilance un pārskats par 2. pantā minētās vienības finansiālo stāvokli;
b)
aktīvu analīze un aktīvu grāmatvedības vērtības novērtējums;
c)
saraksts ar nenokārtotajām bilances un ārpusbilances saistībām, kas uzrādītas 2. pantā minētās vienības grāmatvedības datu uzskaitē un dokumentācijā, ar norādi uz attiecīgajiem kredītiem un atbilstīgi 17. pantā minētajai prasījumu apmierināšanas secībai.
8. Attiecīgā gadījumā, lai gūtu informāciju šā panta 5. punkta e) un f) apakšpunktā minēto lēmumu pieņemšanas vajadzībām, šā panta 7. punkta b) apakšpunktā minēto informāciju var papildināt ar iestādes vai 2. pantā minētās vienības aktīvu un saistību analīzi un vērtības aplēsi, pamatojoties uz tirgus vērtību.
9. Neskarot 15. panta 1. punkta g) apakšpunktu, vērtējumā norāda kreditoru apakšiedalījumu kategorijās atbilstīgi 17. pantā minētajai prasījumu apmierināšanas secībai un novērtē, kāds režīms katrai akcionāru un kreditoru kategorijai varētu tikt piemērots, ja 2. pantā minēto vienību likvidētu saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru. Minētais novērtējums neskar 15. panta 1. punkta g) apakšpunktā minētā principa piemērošanu.
10. Ja situācijas steidzamības dēļ vai nu nav iespējams izpildīt 7. un 9. punkta prasības, vai piemēro 3. punktu, veic provizorisku vērtējumu. Provizoriskais vērtējums atbilst 4. punkta prasībām un, ciktāl tas konkrētajos apstākļos ir praktiski iespējams, 1., 7. un 9. punkta prasībām.
Pirmajā daļā minētajā provizoriskajā vērtējumā ar atbilstīgu pamatojumu iekļauj rezerves papildu zaudējumiem.
11. Vērtējumu, kas neatbilst visām 1. un 4. līdz 9. punktā izklāstītajām prasībām, uzskata par provizorisku vērtējumu līdz brīdim, kamēr 1. punktā minētā neatkarīga persona ir veikusi novērtējumu, kas pilnībā atbilst visām šajos punktos noteiktajām prasībām. Minēto ex post galīgo vērtējumu veic, cik drīz vien iespējams. To var veikt atsevišķi no 16., 17. un 18. punktā minētā vērtējuma vai vienlaikus ar to, un abus vērtējumus var veikt viena un tā pati neatkarīgā persona, taču tie ir divi atsevišķi vērtējumi.
Ex post galīgā vērtējuma nolūki ir:
a)
nodrošināt to, ka 2. pantā minētās vienības grāmatvedības dokumentos tiek atzīti visi attiecīgās vienības aktīvu zaudējumi;
b)
gūt informāciju lēmuma pieņemšanas vajadzībām saskaņā ar šā panta 12. punktu par kreditoru prasījumu atjaunošanu vai par izmaksātās atlīdzības vērtības palielināšanu.
12. Ja ex post galīgajā vērtējumā 2. pantā minētās vienības neto aktīvu vērtības aplēse ir augstāka nekā 2. pantā minētās vienības neto aktīvu vērtības aplēse provizoriskajā vērtējumā, tad Valde var pieprasīt valsts noregulējuma iestādei:
a)
īstenot pilnvaras palielināt saskaņā ar iekšējās rekapitalizācijas instrumentu norakstīto kreditoru vai attiecīgo kapitāla instrumentu īpašnieku un tad pēc nepieciešamības akcionāru prasījumu vērtību;
b)
dot norādījumus pagaidu iestādei vai aktīvu pārvaldības struktūrai veikt turpmākus atlīdzības maksājumus noregulējamai iestādei attiecībā uz aktīviem, tiesībām vai saistībām, vai attiecīgā gadījumā īpašumtiesību instrumentu īpašniekiem attiecībā uz minētajiem īpašumtiesību instrumentiem.
13. Neatkarīgi no šā panta 1. punkta provizorisks vērtējums, kas izdarīts saskaņā ar 10. un 11. punktu, der par pamatu tam, lai Valde lemtu par noregulējuma darbībām, tostarp dodot norādījumus valsts noregulējuma iestādēm pārņemt kontroli pār iestādi, kura kļūst maksātnespējīga, vai par attiecīgo kapitāla instrumentu norakstīšanas vai konvertēšanas pilnvaru īstenošanu.
14. Valde nosaka un uztur spēkā kartību, kādā tiek nodrošināts, ka iekšējās rekapitalizācijas instrumenta piemērošanas novērtēšana saskaņā ar 27. pantu un šā panta 1. līdz 15. punktā minētā vērtēšana pamatojas uz tādu informāciju par noregulējamās iestādes aktīviem un saistībām, kas ir pēc iespējas atjaunināta un pilnīga.
15. Vērtējums ir Valdes lēmuma par noregulējuma instrumenta piemērošanu vai par noregulējuma pilnvaru īstenošanu vai lēmuma par kapitāla instrumentu norakstīšanas vai konvertēšanas pilnvaru īstenošanu neatņemama sastāvdaļa. Uz pašu vērtējumu neattiecas atsevišķas pārsūdzības tiesības tiesā, bet to var pārsūdzēt kopā ar Valdes lēmumu.
16. Lai novērtētu, vai akcionāriem un kreditoriem būtu piemērots labāks režīms, ja noregulējamā iestāde būtu sākusi parasto maksātnespējas procedūru, Valde nodrošina, ka cik vien iespējams drīz pēc noregulējuma darbības vai darbību veikšanas 1. punktā minētā neatkarīga persona veic vērtēšanu. Šī vērtēšana ir atšķirīga no vērtēšanas, ko veic saskaņā ar 1. līdz 15. punktu.
17. Šā panta 16. punktā minētajā vērtēšanā nosaka:
a)
kāds režīms būtu ticis piemērots akcionāriem un kreditoriem vai attiecīgajām noguldījumu garantiju sistēmām, ja noregulējamā iestāde, attiecībā uz kuru veikta noregulējuma darbība vai darbības, būtu sākusi parasto maksātnespējas procedūru laikā, kad tika pieņemts lēmums par noregulējuma darbību;
b)
kāds režīms faktiski ir ticis piemērots akcionāriem un kreditoriem noregulējamās iestādes noregulējuma laikā un
c)
vai ir atšķirība starp režīmu, kas minēts šā punkta a) apakšpunktā, un režīmu, kurš minēts šā punkta b) apakšpunktā.
18. Šā panta 16. punktā minētajā vērtēšanā:
a)
tiek pieņemts, ka noregulējamā iestāde, attiecībā uz kuru veikta noregulējuma darbība vai darbības, būtu sākusi parasto maksātnespējas procedūru laikā, kad tika pieņemts lēmums par noregulējuma darbību;
b)
tiek pieņemts, ka noregulējuma darbība vai darbības nav tikušas veiktas;
c)
netiek ņemts vērā nekāds ārkārtas finansiāls atbalsts no publiskā sektora līdzekļiem noregulējamai iestādei.
21. pants
Kapitāla instrumentu norakstīšana vai konvertācija
1. Valde īsteno pilnvaras norakstīt vai konvertēt attiecīgos kapitāla instrumentus, rīkojoties saskaņā ar 18. pantā izklāstīto procedūru, attiecībā uz 7. panta 2. punktā minētajām vienībām un grupām, kā arī, ja ir izpildīti nosacījumi minēto punktu piemērošanai, 7. panta 4. punkta b) apakšpunktā un 5. punktā minētajām vienībām un grupām, un to veic tikai tad, ja Valde pēc tam, kad tā ir saņēmusi paziņojumu saskaņā ar otro daļu, vai pēc savas iniciatīvas izpildsesijā novērtē, ka ir izpildīts kāds vai vairāki no šādiem nosacījumiem:
a)
ja pirms noregulējuma darbības ir konstatēts, ka ir atbilstība 16. un 18. pantā minētajiem noregulējuma nosacījumiem;
b)
vienība vairs nebūs dzīvotspējīga, ja vien attiecīgie kapitāla instrumenti netiks norakstīti vai konvertēti kapitālā;
c)
attiecībā uz attiecīgiem kapitāla instrumentiem, kurus ir emitējis meitasuzņēmums, un, ja minētie attiecīgie kapitāla instrumenti ir atzīti pašu kapitāla prasību izpildei individuāli un konsolidēti, ja vien attiecībā uz minētajiem instrumentiem nav īstenotas norakstīšanas vai konvertēšanas pilnvaras, grupa vairs nebūs dzīvotspējīga;
d)
attiecībā uz attiecīgiem kapitāla instrumentiem, kas emitēti mātesuzņēmuma līmenī, un, ja minētie attiecīgie kapitāla instrumenti ir atzīti pašu kapitāla prasību izpildei individuāli mātesuzņēmuma līmenī vai konsolidēti, ja vien attiecībā uz minētajiem instrumentiem nav īstenotas norakstīšanas vai konvertēšanas pilnvaras, grupa vairs nebūs dzīvotspējīga;
e)
vienībai vai grupai ir nepieciešams ārkārtas finansiālais atbalsts no publiskā sektora līdzekļiem, izņemot apstākļos, kas izklāstīti 18. panta 4. punkta d) apakšpunkta iii) punktā.
Šā punkta pirmās daļas a), c) un d) apakšpunktā minēto nosacījumu izvērtēšanu veic ECB pēc apspriešanās ar Valdi. Valde izpildsesijā arī var veikt šādu novērtējumu.
2. Attiecībā uz novērtējumu par to, vai vienība vai grupa ir dzīvotspējīga, Valde izpildsesijā var veikt šādu novērtējumu tikai pēc tam, kad tā ir informējusi ECB par savu nodomu, un tikai tad, ja ECB trīs kalendāro dienu laikā pēc šādas informācijas saņemšanas šādu novērtējumu neveic. ECB nekavējoties sniedz Valdei visu attiecīgo informāciju, ko Valde pieprasa novērtējuma izdarīšanas vajadzībām.
3. Piemērojot šā panta 1. punktu, 2. pantā minētā vienība vai grupa vairs nav dzīvotspējīga tikai tad, ja ir izpildīti abi no šādiem nosacījumiem:
a)
vienība vai grupa kļūst maksātnespējīga vai, iespējams, kļūs maksātnespējīga;
b)
ņemot vērā konkrētā brīža situāciju un citus būtiskus apstākļus, nav pamatoti sagaidāms, ka jebkāda darbība, tostarp alternatīvi privātā sektora pasākumi vai uzraudzītāja rīcība, tostarp agrīnas intervences pasākumi, kas nav attiecīgo kapitāla instrumentu norakstīšana vai konvertācija, ne neatkarīgi no noregulējuma darbības, ne kopā ar to, novērstu attiecīgās vienības vai grupas maksātnespēju pieņemamā laikposmā.
3. Piemērojot šā panta 3. punkta a) apakšpunktu, attiecīgā vienība kļūst maksātnespējīga vai, iespējams, kļūs maksātnespējīga, ja izpildās viens vai vairāki 18. panta 4. punktā minētie apstākļi.
5. Piemērojot 3. punkta a) apakšpunktu, uzskata, ka grupa kļūst maksātnespējīga vai, iespējams, kļūs maksātnespējīga, vai pastāv objektīvi apstākļi, kas apstiprina konstatējumu, ka grupa tuvākajā nākotnē pārkāps tai noteiktās konsolidētās prudenciālās prasības tā, ka tas attaisnotu ECB vai valsts kompetentās iestādes rīcību, tostarp, bet ne tikai tādēļ, ka grupai ir radušies vai, iespējams, radīsies zaudējumi, kuru rezultātā tiks iztērēts viss pašu kapitāls vai būtiska pašu kapitāla daļa.
6. Attiecīgo meitasuzņēmuma emitētu kapitāla instrumentu atbilstīgi Direktīvas 2014/59/ES 59. panta 3. punkta c) apakšpunktam nenoraksta lielākā apjomā vai nekonvertē ar sliktākiem nosacījumiem nekā norakstītu vai konvertētu tāda paša ranga kapitāla instrumentus mātesuzņēmuma līmenī.
7. Ja ir izpildīts viens vai vairāki no 1. punktā minētajiem nosacījumiem, Valde, rīkojoties saskaņā ar 18. pantā paredzēto procedūru, nosaka, vai attiecīgo kapitāla instrumentu norakstīšanas vai konvertācijas pilnvaras jāīsteno neatkarīgi vai saskaņā ar 16. pantā paredzēto procedūru apvienojot to ar noregulējuma darbību.
8. Ja Valde, rīkojoties saskaņā ar šīs regulas 18. pantā paredzēto procedūru, konstatē, ka viens vai vairāki no šā panta 1. punktā minētajiem nosacījumiem ir izpildīti, bet nav izpildīti šīs regulas 18. panta 1. punktā paredzētie noregulējuma nosacījumi, tā nekavējoties dod norādījumus valstu noregulējuma iestādēm īstenot norakstīšanas vai konvertācijas pilnvaras saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 59. un 60. pantu.
Valde nodrošina, ka, pirms valstu noregulējuma iestādes īsteno attiecīgo kapitāla instrumentu norakstīšanas vai konvertācijas pilnvaras, ir veikta 2. pantā minētas vienības vai grupas aktīvu un saistību vērtēšana saskaņā ar 20. panta 1. līdz 15. punktu. Minētā vērtēšana veido pamatu norakstīšanas aprēķinam, kas jāpiemēro attiecīgajiem kapitāla instrumentiem, lai segtu zaudējumus, un konvertācijas līmenim, kāds jāpiemēro attiecīgajiem kapitāla instrumentiem, lai rekapitalizētu 2. pantā minēto vienību vai grupu.
9. Ja ir izpildīts viens vai vairāki no 1. punktā minētajiem nosacījumiem un ir izpildīti arī 18. panta 1. punktā minētie nosacījumi, piemēro 18. panta 6., 7. un 8. punktā paredzēto procedūru.
10. Valde nodrošina, ka valsts noregulējuma iestādes nekavējoties īsteno norakstīšanas vai konvertācijas pilnvaras saskaņā ar atbilstīgi 17. pantam noteikto prasījumu apmierināšanas secību un tādā veidā, kas sniedz šādus rezultātus:
a)
vispirms tiek samazināti pirmā līmeņa pamata kapitāla posteņi proporcionāli zaudējumiem un to absorbcijas spējas robežās;
b)
pirmā līmeņa papildu kapitāla instrumentu pamatsummu noraksta vai konvertē, vai gan noraksta, gan konvertē, pirmā līmeņa pamata kapitāla instrumentos, lai sasniegtu 14. pantā izklāstītos noregulējuma mērķus vai attiecīgo kapitāla instrumentu absorbcijas spēju robežās, atkarībā no tā, kura vērtība ir mazāka;
c)
otrā līmeņa kapitāla pamatsummu noraksta vai konvertē pirmā līmeņa pamata kapitāla instrumentos, vai arī abējādi, tādā mērā, kādā tas nepieciešams, lai sasniegtu 14. pantā noteiktos noregulējuma mērķus vai attiecīgo kapitāla instrumentu absorbcijas spēju robežās, atkarībā no tā, kura vērtība ir mazāka.
11. Valstu noregulējuma iestādes īsteno Valdes norādījumus un veic attiecīgo kapitāla instrumentu norakstīšanu vai konvertāciju saskaņā ar 29. pantu.
22. pants
Noregulējuma instrumentu vispārējie principi
1. Ja Valde nolemj 7. panta 2. punktā minētai vienībai vai grupai, un - ja ir izpildīti 7. panta 4. punkta b) apakšpunktā un 5. punktā minētie piemērošanas nosacījumi - šajos punktos minētai vienībai vai grupai - piemērot noregulējuma instrumentu un ja noregulējums radītu zaudējumus kreditoriem vai tā rezultātā tiktu konvertētas kreditoru prasības, Valde dod norādījumus valstu noregulējuma iestādēm īstenot attiecīgo kapitāla instrumentu norakstīšanas vai konvertācijas pilnvaras saskaņā ar 21. pantu tieši pirms noregulējuma instrumenta piemērošanas vai vienlaikus ar tā piemērošanu.
2. Noregulējuma instrumenti, kas minēti 18. panta 6. punkta b) apakšpunktā, ir šādi:
a)
uzņēmuma pārdošanas instruments;
b)
pagaidu iestādes instruments;
c)
aktīvu nodalīšanas instruments;
d)
iekšējās rekapitalizācijas instruments.
3. Pieņemot 18. panta 6. punktā minēto noregulējuma shēmu, Valde ņem vērā šādus faktorus:
a)
noregulējamās iestādes aktīvus un saistības, pamatojoties uz vērtēšanu, ievērojot 20. pantu;
b)
noregulējamās iestādes likviditātes stāvokli;
c)
noregulējamās iestādes franšīzes vērtības tirgspēju, ņemot vērā konkurences un ekonomiskos apstākļus tirgū;
d)
pieejamo laiku.
4. Noregulējuma instrumentus piemēro 14. pantā minēto noregulējuma mērķu izpildes nolūkā saskaņā ar 15. pantā minētajiem noregulējuma principiem. Tos var piemērot vai nu atsevišķi, vai tos apvienojot, izņemot aktīvu nodalīšanas instrumentu, kuru var piemērot tikai kopā ar citu noregulējuma instrumentu.
5. Ja šā panta 2. punkta a) vai b) apakšpunktā minētos noregulējuma instrumentus izmanto, lai pārvestu tikai daļu no noregulējamās iestādes aktīviem, tiesībām vai saistībām, atlikušo 2. pantā minēto vienību, kuras aktīvi, tiesības vai saistības ir pārvesti, likvidē saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru.
6. Valde var atgūt visus pamatotos izdevumus, kas pienācīgi radušies saistībā ar noregulējuma instrumentu vai pilnvaru izmantošanu vienā vai vairākos šādos veidos:
a)
kā atskaitījumu no atlīdzības, ko saņēmējs izmaksājis noregulējamajai iestādei vai attiecīgā gadījumā īpašumtiesību instrumentu īpašniekiem;
b)
priviliģēta kreditora statusā - no noregulējamās iestādes; vai
c)
priviliģēta kreditora statusā - no ieņēmumiem, kas gūti, izbeidzot pagaidu iestādes vai aktīvu pārvaldības struktūras darbību.
Visus ieņēmumus, ko valstu noregulējuma iestādes saņem saistībā ar Fonda izmantošanu, atmaksā Valdei.
23. pants
Noregulējuma shēma
Noregulējuma shēmā, ko Valde pieņem saskaņā ar 18. pantu, ievērojot lēmumus par valsts atbalstu vai Fonda atbalstu, paredz sīkāku informāciju par noregulējamai iestādei piemērojamajiem noregulējuma instrumentiem, kas attiecas vismaz uz pasākumiem, kuri minēti 24. panta 2. punktā, 25. panta 2. punktā, 26. panta 2. punktā un 27. panta 1. punktā un kuri jāīsteno valstu noregulējuma iestādēm saskaņā ar attiecīgajiem noteikumiem Direktīvā 2014/59/ES, kas ir transponēta valstu tiesību aktos, un nosaka konkrētas summas un nolūkos, kādiem Fondu izmanto.
Noregulējuma shēmā izklāsta noregulējuma darbības, kas Valdei būtu jāveic attiecībā uz Savienības mātesuzņēmumu vai atsevišķām grupas vienībām, kas veic uzņēmējdarbību iesaistītajās dalībvalstīs, lai īstenotu 14. un 15. pantā minētos noregulējuma mērķus un principus.
Pieņemot noregulējuma shēmu, Valde, Padome un Komisija ņem vērā un izpilda noregulējuma plānu, kā minēts 8. pantā, ja vien Valde, ņemot vērā lietas apstākļus, neuzskata, ka noregulējuma mērķi tiks sasniegti efektīvāk, veicot darbības, kas nav noteiktas noregulējuma plānā.
Noregulējuma procesa gaitā Valde var grozīt un atjaunināt noregulējuma shēmu pēc nepieciešamības, ņemot vērā lietas apstākļus. Grozīšanai un atjaunināšanai piemēro 18. pantā paredzēto procedūru.
Turklāt noregulējuma shēmā attiecīgajā gadījumā paredz, ka valstu noregulējuma iestādes, ievērojot Direktīvas 2014/59/ES 35. pantu, ieceļ īpašu noregulējamās iestādes vadītāju. Valde var noteikt, ka to pašu īpašo vadītāju ieceļ visām grupas radniecīgajām vienībām, ja tas ir nepieciešams, lai atvieglotu risinājumu rašanu attiecīgo vienību finanšu stabilitātes atjaunošanai.
24. pants
Uzņēmuma pārdošanas instruments
1. Noregulējuma shēmā uzņēmuma pārdošanas instrumentu veido šādu elementu pārvedums pircējam, kas nav pagaidu iestāde:
a)
noregulējamās iestādes emitētie īpašumtiesību instrumenti; vai
b)
visi vai jebkādi noregulējamās iestādes aktīvi, tiesības vai saistības.
2. Attiecībā uz uzņēmuma pārdošanas instrumentu noregulējuma shēmā nosaka:
a)
instrumentus, aktīvus, tiesības un saistības, ko valsts noregulējuma iestāde pārved saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 38. panta 1. un 7. līdz 11. punktu;
b)
ņemot vērā noregulējuma procesa apstākļus un izdevumus, kas tajā radušies, komerciālos noteikumus, saskaņā ar kuriem valsts noregulējuma iestāde veic pārvedumu saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 38. panta 2., 3. un 4.punktu;
c)
vai valsts noregulējuma iestādes pārveduma pilnvaras var tikt izmantotas vairāk nekā vienu reizi saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 38. panta 5. un 6. punktu;
d)
mehānismus, saskaņā ar kuriem valsts noregulējuma iestāde veic šo instrumentu, aktīvu, tiesību un saistību tirgošanu saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 39. panta 1. un 2. punktu;
e)
vai tas, ka valsts noregulējuma iestāde ievēro tirgošanas prasības, varētu apdraudēt noregulējuma mērķu sasniegšanu saskaņā ar šā panta 3. punktu.
3. Valde var piemērot uzņēmuma pārdošanas instrumentu, neievērojot 2. punkta e) apakšpunktā izklāstītās tirgošanas prasības, ja tā konstatē, ka šo prasību ievērošana varētu apdraudēt viena vai vairāku noregulējuma mērķu sasniegšanu, un jo īpaši tad, ja ir izpildīti šādi nosacījumi:
a)
tā uzskata, ka noregulējamās iestādes maksātnespēja vai iespējamā maksātnespēja rada vai palielina būtiskus draudus finanšu stabilitātei, un
b)
tā uzskata, ka prasību ievērošana varētu mazināt uzņēmuma pārdošanas instrumenta efektivitāti šo draudu pārvarēšanā vai 14. panta 2. punkta b) apakšpunktā minētā noregulējuma mērķa sasniegšanā.
25. pants
Pagaidu iestādes instruments
1. Noregulējuma shēmā pagaidu iestādes instrumentu veido jebkura turpmāk minētā elementa pārvešana pagaidu iestādei:
a)
vienas vai vairāku noregulējamo iestāžu emitēti īpašumtiesību instrumenti;
b)
visi vai jebkādi vienas vai vairāku noregulējamo iestāžu aktīvi, tiesības vai saistības.
2. Attiecībā uz pagaidu iestādes instrumentu noregulējuma shēmā nosaka:
a)
instrumentus, aktīvus, tiesības un saistības, ko valsts noregulējuma iestāde pārved pagaidu iestādei saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 40. panta 1. līdz 12. punktu;
b)
mehānismus, saskaņā ar kuriem valsts noregulējuma iestāde izveido pagaidu iestādi, nodrošina tās darbību un izbeidz to saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 41. panta 1., 2. un 3. punktu un 5. līdz 9. punktu;
c)
mehānismus, saskaņā ar kuriem valsts noregulējuma iestāde veic pagaidu iestādes vai tās aktīvu vai saistību tirgošanu saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 41. panta 4. punktu.
3. Valde nodrošina, ka pagaidu iestādei pārvesto saistību kopējā vērtība nepārsniedz no noregulējamās iestādes pārvesto vai no citiem avotiem iegūto tiesību un aktīvu kopējo vērtību.
26. pants
Aktīvu nodalīšanas instruments
1. Noregulējuma shēmā aktīvu nodalīšanas instrumentu veido noregulējamās iestādes vai pagaidu iestādes aktīvu, tiesību vai saistību pārvešana vienai vai vairākām aktīvu pārvaldības struktūrām.
2. Attiecībā uz aktīvu nodalīšanas instrumentu noregulējuma shēmā nosaka:
a)
aktīvus, tiesības un saistības, ko valsts noregulējuma iestāde pārved aktīvu pārvaldības struktūrai saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 42. panta 1. līdz 5. punktu un 8. līdz 13. punktu;
b)
atlīdzību, pret kādu valsts noregulējuma iestāde pārved aktīvus, tiesības un saistības aktīvu pārvaldības struktūrai saskaņā ar šīs regulas 20. pantā noteiktajiem principiem, Direktīvas 2014/59/ES 42. panta 7. punktu un Savienības valsts atbalsta regulējumu.
Pirmās daļas b) apakšpunkts neliedz pastāvēt iespējai, ka atlīdzībai ir nominālvērtība vai negatīva vērtība.
27. pants
Iekšējās rekapitalizācijas instruments
1. Iekšējās rekapitalizācijas instrumentu var piemērot jebkuram no turpmāk minētajiem mērķiem:
a)
lai rekapitalizētu noregulējuma nosacījumiem atbilstošu šīs regulas 2. pantā minētu vienību tādā apmērā, kas ir pietiekams, lai atjaunotu tās spēju atbilst atļaujas izsniegšanas nosacījumiem, ciktāl minētos nosacījumus piemēro vienībai, un turpināt veikt darbības, kurām tai ir izsniegta atļauja saskaņā ar Direktīvu 2013/36/ES vai Direktīvu 2014/65/ES, ja vienībai ir izsniegta atļauja saskaņā ar minētajām direktīvām, un uzturētu pietiekamu tirgus uzticēšanos iestādei vai vienībai;
b)
lai konvertētu kapitālā vai samazinātu to prasījumu vai parāda instrumentu pamatsummu, kas pārvesti:
i)
pagaidu iestādei ar mērķi nodrošināt minētās pagaidu iestādes kapitālu; vai
ii)
izmantojot uzņēmuma pārdošanas instrumentu vai aktīvu nodalīšanas instrumentu.
Attiecībā uz iekšējās rekapitalizācijas instrumentu noregulējuma shēmā nosaka:
a)
kopsummu, par kuru atbilstīgās saistības ir jāsamazina vai jākonvertē saskaņā ar 13. punktu;
b)
saistības, kuras var izslēgt saskaņā ar 5. līdz 14. punktu;
c)
saskaņā ar 16. punktu iesniedzamā darījumdarbības reorganizācijas plāna mērķi un minimuma saturs.
2. Iekšējās rekapitalizācijas instrumentu var piemērot nolūkam, kas minēts 1. punkta a) apakšpunktā, tikai tad, ja ir pamatotas izredzes, ka minētā instrumenta piemērošana kopā ar citiem attiecīgiem pasākumiem, tostarp pasākumiem, kas īstenoti saskaņā ar 16. punktā prasīto darījumdarbības reorganizācijas plānu, ne tikai palīdzēs sasniegt atbilstošos noregulējuma mērķus, bet arī atjaunos attiecīgās vienības finansiālo stabilitāti un ilgtermiņa dzīvotspēju.
Piemēro attiecīgi kādu no 22. panta 2. punkta a), b) un c) apakšpunktā minētajiem noregulējuma instrumentiem un minētā punkta d) apakšpunktā minēto iekšējās rekapitalizācijas instrumentu, ja nosacījumi, kas izklāstīti pirmajā daļā, nav izpildīti.
3. Turpmāk minētajām saistībām neatkarīgi no tā, vai uz tām attiecas kādas dalībvalsts vai trešās valsts tiesību akti, neveic norakstīšanu vai konvertāciju:
a)
segtie noguldījumi;
b)
nodrošinātās saistības, tostarp segtās obligācijās un saistības tādu finanšu instrumentu veidā, ko izmanto riska ierobežošanas nolūkā, kas veido nodrošinājuma portfeļa neatņemamu daļu un kas saskaņā ar valsts tiesību aktiem tiek nodrošinātas līdzīgā veidā kā segtās obligācijas;
c)
jebkuras saistības, ko rada iestādes vai šīs regulas 2. pantā minētās iestādes turējumā esoši klienta aktīvi vai nauda, tostarp klienta aktīvi vai nauda, kas ir tās turējumā Direktīvas 2009/65/EK 1. panta 2. punktā definēto PVKIU vārdā vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/61/ES (17) 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā definēto AIF vārdā, ar nosacījumu, ka šāds klients ir aizsargāts saskaņā ar piemērojamajiem tiesību aktiem maksātnespējas jomā;
d)
jebkuras saistības, kas rodas no fiduciārām attiecībām starp 2. pantā minēto vienību (kā fiduciāru) un citu personu (kā labuma guvēju), ar nosacījumu, ka šāds labuma guvējs ir aizsargāts saskaņā ar piemērojamajām maksātnespējas tiesībām vai civiltiesībām;
e)
saistības pret iestādēm, izņemot vienībām, kas ir tajā pašā grupā, kuru sākotnējais termiņš ir mazāks par septiņām dienām;
f)
tādas saistības pret sistēmām, kuras noteiktas saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 98/26/EK (18), vai šādu sistēmu operatoriem, vai to dalībniekiem, kuru atlikušais termiņš ir mazāks par septiņām dienām un kuras rodas no dalības šādā sistēmā;
g)
saistības pret kādu no turpmāk minētajiem:
i)
darbinieku saistībā ar uzkrāto algu, pensijas pabalstu vai citu fiksētu atalgojumu, izņemot atalgojuma mainīgo daļu, ko neregulē darba koplīgums;
ii)
komerckreditoru vai tirdzniecības kreditoru, ja saistības rodas no 2. pantā minētās iestādes vai vienības ikdienas darba nodrošināšanai kritiski vajadzīgo preču nodrošināšanas vai pakalpojumu, tostarp IT pakalpojumu, sabiedrisko pakalpojumu un telpu īres, apkalpošanas un uzturēšanas pakalpojumu, sniegšanas;
iii)
nodokļu un sociālā nodrošinājuma iestādēm ar nosacījumu, ka minētajām saistībām ir prioritāte saskaņā ar piemērojamajiem tiesību aktiem;
iv)
noguldījumu garantiju sistēmas, kas rodas no maksājamajām iemaksām saskaņā ar Direktīvu 2014/49/ES.
Pirmās daļas g) apakšpunkta i) punktu nepiemēro tādu personu atalgojuma mainīgajai daļai, kuras uzņemas būtisku risku un kuras ir noteiktas Direktīvas 2013/36/ES 92. panta 2. punktā.
4. Šā panta 3. punktā izklāstītā iekšējās rekapitalizācijas instrumenta piemērošanas joma neliedz attiecīgajā gadījumā īstenot iekšējās rekapitalizācijas pilnvaras attiecībā uz jebkādu daļu no nodrošinātām saistībām vai saistībām, kuras nodrošinātas ar garantiju, kuras vērtība pārsniedz pret tām nodrošināto aktīvu, garantijas, ķīlas vai nodrošinājuma vērtību, vai saistībā ar jebkuru noguldījuma summu, kas pārsniedz Direktīvas 2014/49/ES 6. pantā noteikto seguma līmeni.
Dalībvalstis nodrošina, ka visi nodrošinātie aktīvi, kas saistīti ar segto obligāciju portfeli, paliek neskarti un nošķirti un ka tiem ir pietiekams finansējums.
Neskarot noteikumus par lielu risku, kas paredzēti Regulā (ES) Nr. 575/2013 un Direktīvā 2013/36/ES, un nolūkā nodrošināt iestāžu un grupu noregulējamību Valde uzdod valsts noregulējuma iestādēm saskaņā ar šīs regulas 10. panta 11. punkta b) apakšpunktu ierobežot apmēru, kādā citas iestādes var turēt saistības, kas atbilst iekšējās rekapitalizācijas nosacījumiem, izņemot saistības, kuras tur vienības, kas ir daļa no vienas un tās pašas grupas.
5. Izņēmuma gadījumos, ja piemēro iekšējās rekapitalizācijas instrumentu, noteiktas saistības var izslēgt vai daļēji izslēgt no norakstīšanas vai konvertācijas pilnvaru piemērošanas, ja:
a)
neatkarīgi no attiecīgās valsts noregulējuma iestādes labticīgiem centieniem, minētās saistības nav iespējams iekšēji rekapitalizēt pieņemamā laikposmā;
b)
izslēgšana ir noteikti vajadzīga un ir samērīga, lai kritiski svarīgo funkciju un galveno darbības jomu nepārtrauktību nodrošinātu tādā veidā, kas saglabā noregulējamās iestādes spēju turpināt galvenās darbības, pakalpojumus un darījumus;
c)
izslēgšana ir noteikti vajadzīga un ir samērīga, lai nepieļautu kaitīgas ietekmes izplatību, jo īpaši attiecībā uz fizisko personu un mikrouzņēmumu, mazo un vidējo uzņēmumu atbilstīgajiem noguldījumiem, jo tas nopietni apgrūtinātu finanšu tirgu, arī finanšu tirgus infrastruktūras, darbību tā, ka tas radītu nopietnus traucējumus kādas dalībvalsts vai Savienības ekonomikā; vai
d)
iekšējās rekapitalizācijas instrumenta piemērošana minētajām saistībām izraisītu tādu vērtības iznīcināšanu, ka zaudējumi, ko segtu citi kreditori, būtu lielāki nekā tad, ja minētās saistības izslēgtu no iekšējās rekapitalizācijas.
Ja atbilstīgās saistības vai atbilstīgo saistību kategorija ir izslēgta vai daļēji izslēgta saskaņā ar šo punktu, citām saistībām piemērojamu norakstīšanas vai konvertācijas līmeni var palielināt, lai ņemtu vērā šādas izslēgšanas, ar nosacījumu, ka, īstenojot citām atbilstīgām saistībām piemērojamo norakstīšanas vai konvertācijas līmeni, tiek ievērots 15. panta 1. punkta g) apakšpunktā minētais princips.
6. Ja atbilstīgās saistības vai atbilstīgo saistību kategorija ir pilnībā vai daļēji izslēgta saskaņā ar 5. punktu, un zaudējumi, kuri tiktu attiecināti uz minētajām saistībām nav pilnībā vai daļēji nodoti kreditoriem, noregulējamajai iestādei var piešķirt iemaksu no Fonda, lai izpildītu vienu vai abas no šīm darbībām:
a)
segtu visus zaudējumus, kurus atbilstīgas saistības nav absorbējušas, un atjaunotu noregulējamās iestādes neto aktīvu vērtību līdz nullei saskaņā ar 13. punkta a) apakšpunktu;
b)
pirktu īpašumtiesību instrumentus, vai kapitāla instrumentus noregulējamā iestādē nolūkā rekapitalizēt iestādi saskaņā ar 13. punkta b) apakšpunktu.
7. Fonds var veikt 6. punktā minēto iemaksu tikai tad, ja:
a)
akciju, attiecīgo kapitāla instrumentu un citu atbilstīgo saistību turētāji, izmantojot norakstīšanu vai konvertēšanu, vai citu metodi, ir veikuši iemaksu zaudējumu absorbēšanai un rekapitalizācijai, kas ir vienāda ar summu, kura nav mazāka par 8 % no noregulējamās iestādes kopējām saistībām, tostarp pašu kapitāla, kas mērīts noregulējuma darbības laikā saskaņā ar 20. panta 1. līdz 15. punktā paredzēto vērtēšanu, un
b)
Fonda iemaksa nepārsniedz 5 % no noregulējamās iestādes kopējām saistībām, tostarp pašu kapitāla, kas mērīts noregulējuma darbības laikā saskaņā ar 20. panta 1. līdz 15. punktā paredzēto vērtēšanu.
8. Šā panta 7. punktā minēto Fonda iemaksu var finansēt no:
a)
Fondam pieejamās summas, kas iegūta no šīs regulas 2. pantā minēto vienību iemaksām saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES noteikumiem un šīs regulas 67. panta 4. punktu, kā arī 70. un 71. pantu;
b)
ja šī punkta a) apakšpunktā minētās summas ir nepietiekamas, no summas, ko iegūst no alternatīviem finansēšanas līdzekļiem saskaņā ar 73. un 74. pantu.
9. Ārkārtas apstākļos papildu finansējumu var mēģināt iegūt no alternatīviem finansējuma avotiem pēc tam, kad:
a)
ir sasniegts 5 % limits, kas noteikts 7. punkta b) apakšpunktā, un
b)
visas nenodrošinātās neprivileģētās saistības, kuras nav atbilstīgi noguldījumi, ir pilnībā norakstītas vai konvertētas.
10. Kā alternatīvs vai papildu pasākums, ja ir izpildīti 9. punkta a) un b) apakšpunktā minētie nosacījumi, noregulējuma finansēšanas mehānisms var veikt iemaksu no līdzekļiem, kas gūti no ex-ante iemaksām saskaņā ar 70. pantu un kas līdz šim vēl nav izmantoti.
11. Piemērojot šo regulu, Direktīvas 2014/59/ES 44. panta 8. punktu nepiemēro.
12. Pieņemot 5. punktā minēto lēmumu, pienācīgi ņem vērā:
a)
principu, ka zaudējumi vispirms būtu jāsedz akcionāriem un pēc tam kopumā - noregulējamās iestādes kreditoriem prioritārā secībā;
b)
zaudējumu absorbcijas spējas līmeni, kāds noregulējamajā iestādē turpmāk būtu, ja saistības vai saistību kategorija tiktu izslēgta; un
c)
nepieciešamību saglabāt pietiekamus resursus noregulējuma finansēšanai.
13. Valde, pamatojoties uz vērtēšanu, kas atbilst 20. panta 1. līdz 15. punkta prasībām, novērtē:
a)
attiecīgā gadījumā kopsummu, par kādu ir jāveic atbilstīgo saistību norakstīšana, lai nodrošinātu to, ka noregulējamās iestādes neto aktīvu vērtība ir vienāda ar nulli, un
b)
attiecīgā gadījumā summu, par kādu atbilstīgās saistības ir jākonvertē akcijās vai cita veida kapitāla instrumentos, lai atjaunotu vai nu:
i)
noregulējamās iestādes; vai
ii)
pagaidu iestādes pirmā līmeņa pamata kapitāla rādītāju.
Šā panta pirmajā daļā minētajā novērtējumā nosaka summu, par kādu ir jānoraksta vai jākonvertē atbilstīgās saistības, lai atjaunotu noregulējamās iestādes pirmā līmeņa pamata kapitāla rādītāju vai attiecīgā gadījumā noteiktu pagaidu iestādes rādītāju, ņemot vērā kapitāla ieguldījumu, ko veic Fonds saskaņā ar 76. panta 1. punkta d) apakšpunktu, un lai uzturētu pietiekamu tirgus uzticēšanos noregulējamajai iestādei vai pagaidu iestādei, kā arī lai vismaz gadu nodrošinātu tās atbilstību atļaujas izsniegšanas kritērijiem un turpinātu darbības, kurām tai ir izsniegta atļauja saskaņā ar Direktīvu 2013/36/ES vai Direktīvu 2014/65/ES.
Ja Valde plāno izmantot 26. pantā minēto aktīvu nodalīšanas instrumentu, summā, par kādu ir jāsamazina atbilstīgās saistības, attiecīgi ņem vērā aktīvu pārvaldības struktūrai nepieciešamā kapitāla piesardzīgas aplēses.
14. Izslēgšanu saskaņā ar 5. punktu var piemērot vai nu, lai pilnībā izslēgtu saistības no norakstīšanas, vai lai ierobežotu minētajām saistībām piemērotās norakstīšanas apmēru.
15. Norakstīšanas un konvertācijas pilnvarās ievēro prasības par prasījumu apmierināšanas secību, kas izklāstītas šīs regulas 17. pantā.
16. Valsts noregulējuma iestāde nekavējoties iesniedz Valdei darījumdarbības reorganizācijas plānu, kas saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 52. panta 1., 2. un 3. punktu saņemts no vadības struktūras vai personas vai personām, kas ieceltas saskaņā ar tās 72. panta 1. punktu.
Divu nedēļu laikā no darījumdarbības reorganizācijas plāna iesniegšanas attiecīgā valsts noregulējuma iestāde sniedz Valdei savu plāna novērtējumu. Viena mēneša laikā no dienas, kad iesniegts darījumdarbības reorganizācijas plāns, Valde novērtē, kāda ir iespējamību, ka minētā plāna īstenošanas gadījumā tiks atjaunota šīs regulas 2. pantā minētās vienības ilgtermiņa dzīvotspēja. Novērtējumu pabeidz, vienojoties ar valsts kompetento iestādi vai attiecīgā gadījumā ECB.
Ja Valde ir pārliecināta, ka ar plāna palīdzību ir iespējams sasniegt minēto mērķi, tā ļauj valsts noregulējuma iestādei apstiprināt plānu saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 52. panta 7. punktu. Ja noregulējuma iestāde nav pārliecināta, ka ar plāna palīdzību ir iespējams sasniegt minēto mērķi, tā dod norādījumus valsts noregulējuma iestādei par tās bažām informēt vadības struktūru vai saskaņā ar minētās direktīvas 72. panta 1. punktu ieceltu personu vai personas un prasa plānu grozīt tā, lai risinātu problemātiskos jautājumus saskaņā ar minētās direktīvas 52. panta 8. punktu. Abos gadījumos to dara, vienojoties ar valsts kompetento iestādi vai attiecīgā gadījumā ECB.
Divu nedēļu laikā no šāda paziņojuma saņemšanas dienas vadības struktūra vai saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 72. panta 1. punktu iecelta persona vai personas iesniedz valsts noregulējuma iestādes apstiprināšanai grozīto plānu. Valsts noregulējuma iestāde grozīto plānu un savu plāna vērtējumu iesniedz Valdei. Valde novērtē grozīto plānu un dot norādījumus valsts noregulējuma iestādei vienas nedēļas laikā informēt vadības struktūru vai saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 72. panta 1. punktu ieceltu personu vai personas par to, vai tā ir pārliecināta, ka grozītajā plānā tiek risināti paziņojumā minētie problemātiskie jautājumi, vai arī ir vajadzīgi papildu grozījumi.
Valde darījumdarbības reorganizācijas plānu paziņo EBI.
28. pants
Valdes veiktā pārraudzība
1. Valde cieši pārrauga, kā valsts noregulējuma iestādes izpilda noregulējuma shēmu. Šim nolūkam valstu noregulējuma iestādes:
a)
sadarbojas ar Valdi tās pārraudzības pienākuma īstenošanā;
b)
Valdes noteiktos regulāros intervālos sniedz precīzu, uzticamu un pilnīgu informāciju par noregulējuma shēmas izpildi, noregulējuma instrumentu piemērošanu un noregulējuma pilnvaru īstenošanu, ko Valde var pieprasīt, tostarp par:
i)
noregulējamās iestādes, pagaidu iestādes un aktīvu pārvaldības struktūras darbību un finansiālo situāciju;
ii)
to, kāds režīms būtu ticis piemērots akcionāriem un kreditoriem, ja iestāde tiktu likvidēta saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru;
iii)
jebkādu notiekošu tiesvedību, kas saistīta ar noregulējamās iestādes aktīvu likvidāciju, apstrīdētiem noregulējuma lēmumiem un vērtējumiem, vai kas saistīta ar kompensācijas pieteikumiem, kurus iesnieguši akcionāri vai kreditori;
iv)
vērtētāju, administratoru, grāmatvežu, juristu un citu profesionāļu, kuru palīdzība valsts noregulējuma iestādei var būt nepieciešama, iecelšanu, atcelšanu vai aizstāšanu, un viņu pienākumu izpildi;
v)
jebkuru citu jautājumu, kas ir svarīgs noregulējuma shēmas izpildei, tostarp jebkuriem iespējamiem Direktīvas 2014/59/ES paredzēto aizsardzības pasākumu pārkāpumiem, un ko var nodot Valdei izskatīšanai;
vi)
to, kādā apmērā un kādā veidā tās īsteno valstu noregulējuma iestāžu pilnvaras, kuras minētas Direktīvas 2014/59/ES 63. līdz 72. pantā;
vii)
27. panta 16. punktā paredzētā darījumdarbības reorganizācijas plāna ekonomisko dzīvotspēju, izpildāmību un īstenošanu.
Valsts noregulējuma iestādes iesniedz Valdei galīgo ziņojumu par noregulējuma shēmas izpildi.
2. Pamatojoties uz sniegto informāciju, Valde var dot norādījumus valstu noregulējuma iestādēm par jebkuru noregulējuma shēmas izpildes aspektu, un jo īpaši par elementiem, kas minēti 23. pantā, un noregulējuma pilnvaru īstenošanu.
3. Ja tas ir nepieciešams noregulējuma mērķu sasniegšanai, noregulējuma shēmu var grozīt. Piemēro 18. pantā noteikto procedūru.
29. pants
Saskaņā ar šo regulu pieņemto lēmumu īstenošana
1. Valstu noregulējuma iestādes veic vajadzīgās darbības, lai īstenotu šajā regulā minētos lēmumus, proti, kontrolējot 7. panta 2. punktā minētās vienības un grupas, kā arī 7. panta 4. punkta b) apakšpunktā un 5. punktā minētās vienības un grupas, ja ir izpildīti nosacījumi minēto punktu piemērošanai, veicot vajadzīgos pasākumus saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 35. vai 72. pantu un nodrošinot, ka ir ievēroti minētajā direktīvā paredzētie aizsardzības pasākumi. Valstu noregulējuma iestādes īsteno visus lēmumus, kurus tām adresējusi Valde.
Šajā nolūkā tās saskaņā ar šo regulu izmanto savas pilnvaras, kas paredzētas valsts tiesību aktos, ar kuriem transponēta Direktīva 2014/59/ES, ievērojot valsts tiesību aktos paredzētos nosacījumus. Valstu noregulējuma iestādes pilnībā informē Valdi par minēto pilnvaru īstenošanu. Visas to veiktās darbības atbilst Valdes lēmumiem, ievērojot šo regulu.
Īstenojot minētos lēmumus, valstu noregulējuma iestādes nodrošina, ka ir ievēroti Direktīvā 2014/59/ES paredzētie aizsardzības pasākumi.
2. Ja valsts noregulējuma iestāde nav piemērojusi vai nav ievērojusi lēmumu, ko Valde pieņēmusi, ievērojot šo regulu, vai ir piemērojusi to tādā veidā, kas apdraud 14. pantā paredzētos noregulējuma mērķus vai noregulējuma shēmas efektīvu īstenošanu, Valde var dot rīkojumu noregulējamai iestādei:
a)
saistībā ar darbību, ievērojot 18. pantu - nodot citai personai noregulējamās iestādes konkrētas tiesības, aktīvus vai saistības; vai
b)
saistībā ar darbību, ievērojot 18. pantu - pieprasīt visu parāda instrumentu konvertāciju, kuros ir līguma noteikums par konvertāciju apstākļos, kas paredzēti 21. pantā;
c)
veikt jebkuras citas vajadzīgās darbības, lai nodrošinātu attiecīgā lēmuma ievērošanu.
Valde pieņem pirmās daļas c) apakšpunktā minēto lēmumu tikai tad, ja ar pasākumu tiek būtiski novērsts apdraudējums attiecīgajam noregulējuma mērķim vai noregulējuma shēmas efektīvai īstenošanai.
Pirms Valde nolemj noteikt pasākumus, tā paziņo attiecīgajām valstu noregulējuma iestādēm un Komisijai par pasākumu, ko tā ir paredzējusi veikt. Minētajā paziņojumā iekļauj sīkas ziņas par paredzētajiem pasākumiem, to iemesliem un laiku, kad paredzēta to stāšanās spēkā.
Paziņošanu veic ne mazāk kā 24 stundas pirms pasākumu paredzētās stāšanās spēkā. Izņēmuma gadījumos, ka nav iespējams paziņot 24 stundas iepriekš, Valde var paziņot mazāk nekā 24 stundas pirms pasākumu paredzētās stāšanās spēkā.
3. Noregulējamā iestāde izpilda visus 2. punktā minētos lēmumus. Minētie lēmumi ir noteicošie attiecībā pret valstu noregulējuma iestāžu iepriekš pieņemtiem lēmumiem par to pašu jautājumu.
4. Veicot pasākumus saistībā ar jautājumiem, uz kuriem attiecas saskaņā ar 2. punktu pieņemts lēmums, valstu noregulējuma iestādes ievēro minēto lēmumu.
5. Valde savā oficiālajā tīmekļa vietnē publisko vai nu noregulējuma shēmas kopiju, vai paziņojumu, kurā ir apkopota noregulējuma darbību ietekme, jo īpaši - ietekme uz privātajiem klientiem. Valstu noregulējuma iestādes ievēro piemērojamos procedūras pienākumus, kas paredzēti Direktīvas 2014/59/ES 83. pantā.
4. NODAĻA
Sadarbība
30. pants
Pienākums sadarboties un apmainīties ar informāciju ar VNM
1. Valde informē Komisiju par visām darbībām, ko tā veic noregulējuma sagatavošanai. Attiecībā uz jebkādu informāciju, kas saņemta no Valdes, Padomes un Komisijas locekļi, kā arī Padomes un Komisijas darbinieki ir pakļauti dienesta noslēpuma prasībām, kas noteiktas 88. pantā.
2. Veicot savus attiecīgos pienākumus saskaņā ar šo regulu, Valde, Padome, Komisija, ECB, valstu noregulējuma iestādes un valstu kompetentās iestādes cieši sadarbojas, jo īpaši noregulējuma plānošanas, agrīnas intervences un noregulējuma posmā saskaņā ar 8. līdz 29. pantu. Tās cita citai sniedz visu informāciju, kas nepieciešama to uzdevumu veikšanai.
3. ECB vai valstu kompetentās iestādes nosūta Valdei un valstu noregulējuma iestādēm nolīgumus par finansiālo atbalstu grupai, kuriem ir piešķirta atļauja, un visus tajos izdarītos grozījumus.
4. Piemērojot šo regulu, ECB var uzaicināt Valdes priekšsēdētāju kā novērotāju piedalīties ECB Uzraudzības valdē, kas izveidota saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1024/2013 19. pantu. Attiecīgā gadījumā Valde dalībai var iecelt citu pārstāvi, lai viņš minētajā nolūkā aizvietotu priekšsēdētāju.
5. Piemērojot šo regulu, Valde ieceļ pārstāvi, kas piedalās EBI Noregulējuma komitejā, kura izveidota saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 127. pantu.
6. Valde cenšas cieši sadarboties ar jebkuru publiskās finansiālās palīdzības instrumentu, tostarp Eiropas Finanšu stabilitātes instrumentu (EFSI) un Eiropas Stabilitātes mehānismu (ESM), jo īpaši ārkārtas apstākļos, kas minēti 27. panta 9. punktā, un ja ar šādu mehānismu ir piešķirta vai, iespējams, tiks piešķirta tieša vai netieša finansiāla palīdzība vienībām, kuras veic uzņēmējdarbību iesaistītajā dalībvalstī.
7. Vajadzības gadījumā Valde noslēdz saprašanās memorandu ar ECB, valstu noregulējuma iestādēm un valstu kompetentajām iestādēm, kurā ir vispārīgi aprakstīta to sadarbība saskaņā ar 2. un 4. punktu, veicot to attiecīgos uzdevumus saskaņā ar Savienības tiesību aktiem. Memorandu regulāri pārskata un publicē, ievērojot dienesta noslēpuma prasības.
31. pants
Sadarbība saskaņā ar SRM
1. Valde savus uzdevumus veic ciešā sadarbībā ar valstu noregulējuma iestādēm. Valde sadarbībā ar valstu noregulējuma iestādēm apstiprina un publisko šajā pantā minēto satvaru, lai organizētu praktiskus valsts noregulējuma iestāžu sadarbības pasākumus šā panta īstenošanas nolūkā.
Lai nodrošinātu šā panta efektīvu un konsekventu piemērošanu, Valde:
a)
izdod pamatnostādnes un vispārīgus norādījumus valstu noregulējuma iestādēm, saskaņā ar kuriem tām ir jāveic uzdevumi un jāpieņem lēmumi par noregulējumu;
b)
var jebkurā laikā izmantot 34. līdz 37. pantā minētās pilnvaras;
c)
var atsevišķos gadījumos vai pastāvīgi pieprasīt informāciju no valstu noregulējuma iestādēm par to uzdevumu izpildi, ko tās veic saskaņā ar 7. panta 3. punktu;
d)
no valstu noregulējuma iestādēm saņem lēmumu projektus, par kuriem tā var paust savu viedokli un jo īpaši norādīt, kuri lēmuma projekta elementi neatbilst šai regulai vai Valdes vispārīgajiem norādījumiem.
Lai novērtētu noregulējuma plānus, Valde var pieprasīt valstu noregulējuma iestādēm iesniegt tai visu nepieciešamo informāciju, kuru tās ir ieguvušas saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 11. pantu un 13. panta 1. punktu, neskarot šīs sadaļas 5. nodaļu.
2. 13. panta 4. līdz 10. punktu, kā arī Direktīvas 2014/59/ES 88. līdz 92. pantu nepiemēro valstu noregulējuma iestāžu savstarpējām attiecībām. Kopīgo lēmumu un visus lēmumus, kas pieņemti tāpēc, ka kopīga lēmuma nav, kā minēts Direktīvas 2014/59/ES 45. panta 9. līdz 13. punktā, nepiemēro. Tā vietā piemēro attiecīgos šīs regulas noteikumus.
32. pants
Apspriešanās un sadarbība ar neiesaistītajām dalībvalstīm un trešām valstīm
1. Ja grupā ir vienības, kas veic uzņēmējdarbību iesaistītajās dalībvalstīs, kā arī neiesaistītajās dalībvalstīs vai trešās valstīs, neskarot Padomes vai Komisijas apstiprinājumu, kas nepieciešams saskaņā ar šo regulu, Valde pārstāv iesaistīto dalībvalstu noregulējuma iestādes, apspriežoties un sadarbojoties ar neiesaistītajām dalībvalstīm vai trešām valstīm saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 7., 8., 12., 13., 16., 18., 55. un 88. līdz 92. pantu.
Ja grupā ir vienības, kas veic uzņēmējdarbību iesaistītajās dalībvalstīs, un meitasuzņēmumi, kas veic uzņēmējdarbību, vai nozīmīgas filiāles, kas atrodas neiesaistītajās dalībvalstīs, Valde visus plānus, lēmumus vai pasākumus, kas minēti 8., 10., 11., 12. un 13. pantā un ir grupai nozīmīgi, paziņo neiesaistīto dalībvalstu kompetentajām iestādēm un/vai noregulējuma iestādēm pēc vajadzības.
2. Valde, ECB kā arī neiesaistīto dalībvalstu noregulējuma iestādes un kompetentās iestādes noslēdz saprašanās memorandu, kurā vispārīgi apraksta, kā tās savā starpā sadarbosies, veicot Direktīvā 2014/59/ES minētos uzdevumus.
Neskarot pirmo daļu, Valde noslēdz saprašanās memorandu ar noregulējuma iestādi katrā neiesaistītā dalībvalstī, kurā ir mītnes vieta vismaz vienai sistēmiski nozīmīgai iestādei, kas par tādu noteikta saskaņā ar Direktīvas 2013/36/ES 131. pantu.
3. Katru memorandu regulāri pārskata un publicē, pienācīgi ievērojot dienesta noslēpuma prasības.
4. Valde iesaistīto dalībvalstu valsts noregulējuma iestāžu vārdā noslēdz nesaistošus sadarbības nolīgumus atbilstīgi Direktīvas 2014/59/ES 97. panta 2. punktā minētajiem EBI sadarbības pamatnolīgumiem. Valde paziņo EBI par visiem šādiem sadarbības nolīgumiem.
33. pants
Trešās valsts noregulējuma procedūru atzīšana un izpilde
1. Šo pantu piemēro trešās valsts noregulējuma procedūrām, ja vien nestājas spēkā Direktīvas 2014/59/ES 93. panta 1. punktā minētais starptautiskais nolīgums ar attiecīgo trešo valsti, un līdz brīdim, kad šāds nolīgums stājas spēkā. To piemēro arī pēc minētās direktīvas 93. panta 1. punktā minētais starptautiskā nolīguma ar attiecīgo trešo valsti stāšanās spēkā, ciktāl minētais nolīgums nereglamentē trešās valsts noregulējuma procedūru atzīšanu un izpildi.
2. Valde novērtē un sniedz ieteikumu, kas adresēts valstu noregulējuma iestādēm par tādu noregulējuma procedūru atzīšanu un izpildi, ko trešās valsts noregulējuma iestādes veic attiecībā uz trešās valsts iestādi vai trešās valsts mātesuzņēmumu, kuram ir:
a)
viens vai vairāki Savienības meitasuzņēmumi, kuri veic uzņēmējdarbību vienā vai vairākās iesaistītajās dalībvalstīs, vai
b)
aktīvi, tiesības vai saistības, kas atrodas vienā vai vairākās iesaistītajās dalībvalstīs vai ko reglamentē iesaistīto dalībvalstu tiesību akti.
Valde novērtējumu veic pēc apspriešanās ar valstu noregulējuma iestādēm un, ja ievērojot Direktīvas 2014/59/ES 89. pantu, ir izveidota Eiropas noregulējuma kolēģija, ar neiesaistīto dalībvalstu noregulējuma iestādēm.
Novērtējumā pienācīgi ņem vērā katras atsevišķas iesaistītās dalībvalsts intereses, kurā darbojas trešās valsts iestāde vai mātesuzņēmums, un jo īpaši trešās valsts noregulējuma procedūras atzīšanas un izpildes iespējamo ietekmi uz pārējām grupas daļām un finanšu stabilitāti minētajās dalībvalstīs.
3. Valde iesaka atteikties atzīt 1. punktā minētās noregulējuma procedūras izpildi, ja tā uzskata, ka:
a)
trešās valsts noregulējuma procedūras nelabvēlīgi ietekmētu iesaistītās dalībvalsts finanšu stabilitāti;
b)
kreditoriem, jo īpaši noguldītājiem, kuri atrodas vai kuriem pienākas maksājumi kādā no iesaistītajām dalībvalstīm, saskaņā ar trešās valsts iekšējām noregulējuma procedūrām netiktu piemērots tāds pats režīms kā trešās valsts kreditoriem un noguldītājiem ar līdzīgām tiesībām;
c)
trešās valsts noregulējuma procedūras atzīšana vai izpilde radītu iesaistītajai dalībvalstij būtiskas finansiālas sekas; vai
d)
šādas atzīšanas vai izpildes sekas būtu pretrunā iesaistītās dalībvalsts tiesību aktiem.
4. Valstu noregulējuma iestādes īsteno Valdes ieteikumu un prasa atzīt noregulējuma procedūras izpildi to attiecīgajā teritorijā, vai arī argumentētā paziņojumā paskaidro Valdei, kāpēc tās Valdes ieteikumu nevar īstenot.
5. Īstenojot noregulējuma pilnvaras attiecībā uz trešo valstu vienībām, valstu noregulējuma iestādes attiecīgā gadījumā īsteno pilnvaras, kas tām piešķirtas, pamatojoties uz Direktīvas 2014/59/ES 94. panta 4. punkta noteikumiem.
5. NODAĻA
Izmeklēšanas pilnvaras
34. pants
Informācijas pieprasījumi
1. Lai veiktu uzdevumus, kas minēti šajā regulā, Valde var ar valstu noregulējuma iestāžu starpniecību vai tieši, pēc tam kad, tā ir informējusi valstu noregulējuma iestādes, pilnībā izmantojot visu ECB vai valstu kompetentajām iestādēm pieejamo informāciju, pieprasīt turpmāk minētajām juridiskām vai fiziskām personām sniegt visu informāciju, kas ir nepieciešama to uzdevumu veikšanai, kuri tai uzticēti ar šo regulu:
a)
2. pantā minētajām vienībām;
b)
2. pantā minēto vienību darbiniekiem;
c)
trešām personām, ar kurām 2. pantā minētās vienības ir noslēgušas ārpakalpojumu līgumus par atsevišķām funkcijām vai darbībām.
2. Vienības un personas, kas minētas minētajā punktā, sniedz informāciju, kas pieprasīta, ievērojot minēto punktu. Dienesta noslēpuma prasības nevar atbrīvot minētās vienības un personas no pienākuma sniegt šādu informāciju. Pieprasītās informācijas sniegšana nav uzskatāma par dienesta noslēpuma prasību pārkāpumu.
3. Ja Valde informāciju no minētajām vienībām un personām iegūst tieši, tā dara šo informāciju pieejamu attiecīgajām valstu noregulējuma iestādēm.
4. Valdei ir pieejama, tostarp pastāvīgi, jebkāda informācija, kas nepieciešama funkciju veikšanai saskaņā ar šo regulu, jo īpaši informācija par kapitālu, likviditāti, aktīviem un saistībām, par jebkuru iestādi, uz kuru attiecas tās noregulējuma pilnvaras.
5. Valde, ECB, valstu kompetentās iestādes un valstu noregulējuma iestādes var sagatavot saprašanās memorandu, kurā iekļauta procedūra informācijas apmaiņai. Informācijas apmaiņu starp Valdi, ECB, valstu kompetentajām iestādēm un valstu noregulējuma iestādēm nav uzskatāma par dienesta noslēpuma prasību pārkāpumu.
6. Valstu kompetentās iestādes, attiecīgā gadījumā ECB un valstu noregulējuma iestādes sadarbojas ar Valdi, lai pārbaudītu, vai pieprasītā informācija jau ir daļēji vai pilnībā pieejama. Ja šāda informācija ir pieejama, valstu kompetentās iestādes, attiecīgā gadījumā ECB un valstu noregulējuma iestādes minēto informāciju sniedz Valdei.
35. pants
Vispārēja izmeklēšana
1. Lai veiktu uzdevumus, kas minēti šajā regulā, un ievērojot visus citus attiecīgajos Savienības tiesību aktos paredzētos nosacījumus, Valde ar valstu noregulējuma iestāžu starpniecību vai tieši, pēc tam kad, tā ir informējusi šīs iestādes, var veikt visu vajadzīgo izmeklēšanu attiecībā uz jebkuru 34. panta 1. punktā minēto juridisko vai fizisko personu, kas veic uzņēmējdarbību vai atrodas kādā no iesaistītajām dalībvalstīm.
Šajā nolūkā Valde var:
a)
pieprasīt iesniegt dokumentus;
b)
pārbaudīt 34. panta 1. punktā minēto juridisko vai fizisko personu grāmatvedību un lietvedību un iegūt šādas grāmatvedības un lietvedības kopijas vai izrakstus;
c)
saņemt mutiskus vai rakstiskus paskaidrojumus no visām 34. panta 1. punktā minētajām juridiskajām vai fiziskajām personām vai to pārstāvjiem vai darbiniekiem;
d)
iztaujāt jebkuru citu fizisku vai juridisku personu, kura piekrīt iztaujāšanai, lai savāktu informāciju, kas saistīta ar izmeklēšanas priekšmetu.
2. 34. panta 1. punktā minētās fiziskās vai juridiskās personas ir pakļautas izmeklēšanai, kas sākta, pamatojoties uz Valdes lēmumu.
Ja persona kavē izmeklēšanas gaitu, valsts noregulējuma iestāde no iesaistītās dalībvalsts, kurā atrodas attiecīgās telpas, saskaņā ar valsts tiesību aktiem sniedz vajadzīgo palīdzību, tostarp atvieglo Valdei pieeju tādas fiziskas vai juridiskās personas darījumdarbības telpām, kas minēta 34. panta 1. punktā, nolūkā īstenot minētās tiesības.
36. pants
Pārbaudes uz vietas
1. Lai veiktu uzdevumus, kas minēti šajā regulā, un ievērojot citus attiecīgos Savienības tiesību aktos paredzētos nosacījumus, Valde, iepriekš paziņojot attiecīgajām valstu noregulējuma iestādēm un attiecīgajām valstu kompetentajām iestādēm, kā arī attiecīgajā gadījumā sadarbojoties ar tām, var saskaņā ar 37. pantu veikt visas vajadzīgās pārbaudes uz vietas 34. panta 1. punktā minēto fizisko vai juridisko personu darījumdarbības telpās. Ja tas nepieciešams pārbaudes pienācīgai veikšanai un efektivitātei, Valde var veikt pārbaudi uz vietas, par to iepriekš nepaziņojot minētajām juridiskajām personām.
2. Valdes amatpersonas un citas personas, ko Valde pilnvarojusi veikt pārbaudi uz vietas, drīkst iekļūt to juridisko personu darījumdarbības telpās un teritorijā, uz kurām attiecas ievērojot 35. panta 2. punktu pieņemtais Valdes lēmums par izmeklēšanu, un tām ir visas 35. panta 1. punktā minētās pilnvaras.
3. Juridiskās personas, kas minētas 34. panta 1. punktā, ir pakļautas pārbaudēm uz vietas, pamatojoties uz Valdes lēmumu.
4. Amatpersonas un citas pavadošās personas, kuras pilnvarojusi vai iecēlusi to dalībvalstu noregulējuma iestādes, kuru teritorijā pārbaude jāveic, sniedz aktīvu palīdzību Valdes amatpersonām un citām Valdes pilnvarotām personām, un Valde uzrauga un koordinē to. Šajā nolūkā tām ir 2. punktā minētās pilnvaras. Iesaistīto dalībvalstu noregulējuma iestāžu amatpersonām un citām to pilnvarotām vai ieceltām pavadošām personām arī ir tiesības piedalīties pārbaudēs uz vietas.
5. Ja Valdes amatpersonas un citas Valdes pilnvarotas vai ieceltas pavadošās personas konstatē, ka persona pretojas pārbaudei, kuras veikšana uzdota saskaņā ar 1. punktu, attiecīgo iesaistīto dalībvalstu noregulējuma iestādes sniedz tām nepieciešamo palīdzību saskaņā ar valsts tiesību aktiem. Ciktāl tas nepieciešams pārbaudes veikšanai, minētā palīdzība ietver darījumdarbības telpu un uzskaites žurnālu vai reģistru aizzīmogošanu. Ja attiecīgajām valstu noregulējuma iestādēm šādu pilnvaru nav, tās izmanto savas pilnvaras lūgt nepieciešamo citu valsts iestāžu palīdzību.
37. pants
Tiesu iestādes atļauja
1. Ja 36. panta 1. un 2. punktā paredzētajām pārbaudēm uz vietas vai 36. panta 5. punktā noteiktajai palīdzībai saskaņā ar valsts noteikumiem ir vajadzīga tiesu iestādes atļauja, tāda atļauja tiek pieprasīta.
2. Ja tiek pieprasīta šā panta 1. punktā minētā atļauja, valsts tiesu iestāde pārbauda Valdes lēmuma autentiskumu un to, vai paredzētie piespiedu līdzekļi nav ne patvaļīgi, ne pārmērīgi, ņemot vērā pārbaudes priekšmetu. Pārbaudot piespiedu līdzekļu samērīgumu, valsts tiesu iestāde var lūgt Valdi sniegt sīkākus paskaidrojumus, jo īpaši attiecībā uz iemesliem, kas Valdei radījuši pamatu aizdomām, ka ir pārkāpti 29. pantā minētie lēmumi, uz iespējamā pārkāpuma smagumu un par tās personas iesaistes būtību, uz kuru attiecas piespiedu līdzekļi. Tomēr valsts tiesu iestāde neizskata izmeklēšanas nepieciešamību un nepieprasa tai sniegt Valdei lietas materiālos iekļauto informāciju. Valdes lēmuma likumīgumu izskata vienīgi Tiesa.
6. NODAĻA
Sankcijas
38. pants
Naudas sodi
1. Ja Valde uzskata, ka 2. pantā minētā vienība tīši vai aiz neuzmanības ir izdarījusi vienu no 2. punktā uzskaitītajiem pārkāpumiem, Valde pieņem lēmumu par naudas soda piemērošanu saskaņā ar 3. punktu.
Šādas vienības izdarītu pārkāpumu uzskata par tīšu pārkāpumu, ja pastāv objektīvi apstākļi, kuri liecina, ka vienība, tās vadības struktūra vai augstākā vadība, izdarot pārkāpumu, ir rīkojusies ar nodomu.
2. Naudas sodus 2. pantā minētajām vienībām piemēro par šādiem pārkāpumiem:
a)
ja tās nesniedz informāciju, kas pieprasīta saskaņā ar 34. pantu;
b)
ja tās nepakļaujas vispārējai izmeklēšanai saskaņā ar 35. pantu vai pārbaudei uz vietas saskaņā ar 36. pantu;
c)
ja tās nepilda lēmumu, kuru Valde tām adresējusi saskaņā ar 29. pantu.
3. Šā panta 1. punktā minēto naudas sodu pamatsumma ir procenti no uzņēmuma kopējā gada neto apgrozījuma iepriekšējā darījumdarbības gadā, iekaitot bruto ieņēmumus, ko veido saņemamie procenti un līdzīgi ieņēmumi, ieņēmumi no akcijām un citiem mainīga vai nemainīga ienesīguma vērtspapīriem, kā arī komisijas naudas un maksas, ko saņem saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 316. pantu, vai dalībvalstīs, kuru valūta nav euro, atbilstošā vērtība valsts valūtā 2014. gada 19. augustā (datums), un tā ir šādās robežās:
a)
par pārkāpumiem, kas minēti 2. punkta a) un b) apakšpunktā - pamatsumma ir vismaz 0,05 % un ne vairāk kā 0,15 %;
b)
par pārkāpumiem, kas minēti 2. punkta c) apakšpunktā - pamatsumma ir vismaz 0,25 % un ne vairāk kā 0,5 %.
Lai izlemtu, vai naudas sodam vajadzētu atbilst pirmajā daļā minētajai minimālajai, vidējai vai maksimālajai pamatsummai, Valde ņem vērā attiecīgās vienības iepriekšējā darījumdarbības gada apgrozījumu. Pamatsummas zemāko robežu piemēro vienībām, kuru gada apgrozījums ir mazāk nekā EUR 1 000 000 000, pamatsummas vidējo robežu - vienībām, kuru apgrozījums ir EUR 1 000 000 000 līdz 5 000 000 000, un pamatsummas augstāko robežu - vienībām, kuru gada apgrozījums ir vairāk nekā EUR 5 000 000 000.
4. Ja tas ir nepieciešams, šā panta 3. punktā minētās pamatsummas pielāgo, ņemot vērā 5. un 6. punktā minētos atbildību pastiprinošos vai mīkstinošos apstākļus saskaņā ar attiecīgajiem 9. punktā minētajiem koeficientiem.
Attiecīgos ar atbildību mīkstinošiem apstākļiem saistītos koeficientus pamatsummai piemēro katru atsevišķi. Ja piemērojami vairāki ar atbildību mīkstinošiem apstākļiem saistīti koeficienti, starpību starp pamatsummu un summu, kas iegūta, piemērojot katru atsevišķo ar atbildību mīkstinošiem apstākļiem saistīto koeficientu, atskaita no pamatsummas.
Attiecīgos ar atbildību pastiprinošiem apstākļiem saistītos koeficientus pamatsummai piemēro katru atsevišķi. Ja piemērojami vairāki ar atbildību pastiprinošiem apstākļiem saistīti koeficienti, starpību starp pamatsummu un summu, kas iegūta, piemērojot katru atsevišķo ar atbildību pastiprinošiem apstākļiem saistīto koeficientu, pieskaita pamatsummai.
5. Naudas sodiem, kas minēti 1. punktā, piemēro šādus atbildību pastiprinošus apstākļus:
a)
pārkāpums ir izdarīts tīši;
b)
pārkāpums ir izdarīts atkārtoti;
c)
pārkāpums ir izdarīts laikposmā, kas ir ilgāks par trim mēnešiem;
d)
ja pārkāpums ir atklājis sistēmiskus trūkumus vienības organizācijā, jo īpaši tās procedūrās, pārvaldības sistēmās vai iekšējā kontrolē;
e)
kopš pārkāpuma konstatēšanas nav veikti nekādi koriģējoši pasākumi;
f)
vienības augstākā vadība nav sadarbojusies ar Valdi, tai veicot izmeklēšanu.
6. Naudas sodiem, kas minēti 1. punktā, piemēro šādus atbildību mīkstinošus apstākļus:
a)
pārkāpums izdarīts laikposmā, kas nav ilgāks par 10 darba dienām;
b)
vienības augstākā vadība var pierādīt, ka tā ir veikusi visus pasākumus, kas nepieciešami, lai pārkāpumu novērstu;
c)
vienība ir ātri, efektīvi un pilnībā informējusi Valdi par pārkāpumu;
d)
vienība ir brīvprātīgi veikusi pasākumus, lai nodrošinātu, ka turpmāk nebūs iespējams izdarīt līdzīgu pārkāpumu.
7. Neatkarīgi no 2. līdz 6. punkta piemērojamie naudas sodi nepārsniedz 1 % no attiecīgās 1. punktā minētās vienības gada apgrozījuma iepriekšējā darījumdarbības gadā.
Atkāpjoties no pirmās daļas, ja vienība ir tieši vai netieši guvusi finansiālu labumu no attiecīgā pārkāpuma un ja var noteikt peļņu, kas gūta, vai zaudējumus, kas nav radušies saistībā ar pārkāpumu, naudas sods ir vismaz tikpat liels kā attiecīgais finansiālais labums.
Ja 1. punktā minētās vienības darbības vai bezdarbības rezultātā ir izdarīti vairāk nekā tikai viens no 2. punktā minētajiem pārkāpumiem, piemēro tikai lielāko naudas sodu, kas aprēķināts saskaņā ar šo pantu un attiecas uz vienu no šādiem pārkāpumiem.
8. Gadījumos, uz kuriem 2. punkts neattiecas, Valde var ieteikt valstu noregulējuma iestādēm rīkoties, lai nodrošinātu, ka ir noteiktas atbilstīgas sankcijas saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 110. līdz 114. pantu un visiem attiecīgajiem valstu tiesību aktiem.
9. Valde, aprēķinot naudas soda apmēru, piemēro šādus ar atbildību pastiprinošiem apstākļiem saistītus pielāgošanas koeficientus:
a)
ja pārkāpums izdarīts atkārtoti, par katru atkārtotu pārkāpumu piemēro papildu koeficientu 1,1;
b)
ja pārkāpums ir izdarīts laikposmā, kura ilgums pārsniedz trīs mēnešus, piemēro koeficientu 1,5;
c)
ja pārkāpums ir atklājis sistēmiskus trūkumus vienības organizācijā, jo īpaši tās procedūrās, pārvaldības sistēmās vai iekšējā kontrolē, piemēro koeficientu 2,2;
d)
ja pārkāpums ir izdarīts tīši, piemēro koeficientu 2;
e)
ja kopš pārkāpuma konstatēšanas nav veikti nekādi koriģējoši pasākumi, piemēro koeficientu 1,7;
f)
ja vienības augstākā vadība nav sadarbojusies ar Valdi, tai veicot izmeklēšanu, piemēro koeficientu 1,5.
Valde, aprēķinot naudas soda apmēru, piemēro šādus ar atbildību mīkstinošiem apstākļiem saistītus pielāgošanas koeficientus:
a)
ja pārkāpums ir izdarīts laikposmā, kas nav ilgāks par 10 darba dienām, piemēro koeficientu 0,9;
b)
ja vienības augstākā vadība var pierādīt, ka tā ir veikusi visus pasākumus, kas nepieciešami, lai pārkāpumu novērstu, piemēro koeficientu 0,7;
c)
ja vienība ir ātri, efektīvi un pilnībā informējusi Valdi par pārkāpumu, piemēro koeficientu 0,4;
d)
ja vienība ir brīvprātīgi veikusi pasākumus, lai nodrošinātu, ka turpmāk nebūs iespējams izdarīt līdzīgu pārkāpumu, piemēro koeficientu 0,6.
39. pants
Periodiski soda maksājumi
1. Valde, pieņemot lēmumu, piemēro periodisku soda maksājumu 2. pantā minētai vienībai, lai panāktu, ka:
a)
minētā vienība ievēro saskaņā ar 34. pantu pieņemtu lēmumu;
b)
regulas 34. panta 1. punktā minētā persona iesniedz pilnīgu informāciju, kas pieprasīta ar lēmumu, ievērojot minēto pantu;
c)
regulas 35. panta 1. punktā minētā persona pakļaujas izmeklēšanai un jo īpaši uzrāda visu lietvedību, datus, procedūras vai jebkurus citus pieprasītos materiālus, papildina un izlabo citu informāciju, kura sniegta izmeklēšanā, kas sākta ar lēmumu, ievērojot minēto pantu;
d)
regulas 36. panta 1. punktā minētā persona pakļaujas pārbaudei uz vietas, kas pieprasīta ar lēmumu, ievērojot minēto pantu.
2. Periodiskais soda maksājums ir iedarbīgs un samērīgs. Periodisko soda maksājumu piemēro par katru kavējuma dienu, līdz 2. pantā minētā vienība vai attiecīgā persona izpilda attiecīgo šā panta 1. punkta a) līdz d) apakšpunktā minēto lēmumu.
3. Neatkarīgi no šā panta 2. punkta periodiskā soda maksājuma summa nepārsniedz 0,1 % no dienas vidējā apgrozījuma iepriekšējā darījumdarbības gadā. Periodisko soda maksājumu aprēķina no dienas, kas norādīts lēmumā, ar kuru tiek noteikts periodiskais soda maksājums.
4. Periodisko soda maksājumu var noteikt uz laikposmu, kas nepārsniedz sešus mēnešus pēc Valdes lēmuma paziņošanas dienas.
40. pants
To personu uzklausīšana, kuru lieta tiek izskatīta
1. Pirms tiek pieņemts lēmums par naudas soda un/vai periodiska soda maksājuma piemērošanu saskaņā ar 38. vai 39. pantu, Valde dod iespēju fiziskām vai juridiskām personām, kuru lieta tiek izskatīta, paust viedokli par tās konstatējumiem. Valde savus lēmumus balsta vienīgi uz konstatējumiem, par kuriem šajā procesā iesaistītajām fiziskām vai juridiskām personām bijusi iespēja sniegt paskaidrojumu.
2. Izskatot lietu, pilnībā ievēro fiziskām vai juridiskām personu, kuru lieta tiek izskatīta, tiesības uz aizstāvību. Minētajām vienībām ir tiesības piekļūt Valdes materiāliem, ņemot vērā citu personu likumīgās intereses attiecībā uz to komercnoslēpumu aizsardzību. Tiesības piekļūt lietas materiāliem neattiecas uz konfidenciālu informāciju vai Valdes iekšējiem sagatavošanas dokumentiem.
41. pants
Informācijas publiskošana par naudas sodiem un periodiskiem soda maksājumiem, to veids, piemērošanas kārtība un izmantošana
1. Valde publisko lēmumus, ar kuriem piemēro 38. panta 1. punktā un 39. panta 1. punktā minētos sodus, ja vien šāda publiskošana neapdraud attiecīgās vienības noregulējumu. Publiskojot informāciju, tiek nodrošināta anonimitāte jebkuros turpmāk minētajos gadījumos:
a)
ja publiskojamajā informācijā ietilpst personas dati un ja, veicot obligātu iepriekšēju novērtēšanu, tiek konstatēts, ka šāda personas datu publiskošana nav samērīga;
b)
ja informācijas publiskošana apdraudētu finanšu tirgu stabilitāti vai iesāktas kriminālizmeklēšanas norisi;
c)
ja informācijas publiskošana radītu - ciktāl to ir iespējams noteikt - nesamērīgu kaitējumu iesaistītajām fiziskajām vai juridiskajām personām.
Alternatīva iespēja šādos gadījumos ir attiecīgo datu publiskošanu atlikt uz saprātīgu laikposmu, ja ir paredzams, ka iemesli anonīmai publicēšanai minētajā laikposmā beigs pastāvēt.
Valde informē EBI par visiem naudas sodiem un periodiskajiem soda maksājumiem, kas piemēroti saskaņā ar 38. un 39. pantu, pārsūdzības procesiem un to rezultātiem.
2. Naudas sodiem un periodiskiem soda maksājumiem, kas piemēroti, ievērojot 38. un 39. pantu, ir administratīvs raksturs.
3. Naudas sodi un periodiski soda maksājumi, kas piemēroti, ievērojot 38. un 39. pantu, ir izpildāmi.
Izpildi reglamentē tās iesaistītās dalībvalsts piemērojamie procedurālie noteikumi, kuras teritorijā izpilde notiek. Iestāde, ko šim nolūkam ieceļ katras iesaistītās dalībvalsts valdība un par ko informē Valdi un Tiesu, lēmumam pievieno izpildes rīkojumu, iepriekš pārbaudot tikai lēmuma autentiskumu.
Kad pēc attiecīgās puses lūguma ir izpildītas šīs formalitātes, minētā puse var sākt izpildi saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem, vēršoties tieši kompetentajā iestādē.
Izpildi var apturēt tikai ar Tiesas lēmumu. Sūdzības par nepareizu izpildi tomēr ir attiecīgās iesaistītās dalībvalsts tiesu kompetencē.
4. Naudas sodu un periodisko soda maksājumu summas piešķir Fondam.
III DAĻA
INSTITUCIONĀLĀ SISTĒMA
I SADAĻA
VALDE
42. pants
Juridiskais statuss
1. Ar šo tiek izveidota Valde. Valde ir Savienības aģentūra ar īpašu struktūru, kas atbilst tās uzdevumiem. Tai ir juridiskas personas statuss.
2. Visās dalībvalstīs Valdei ir visplašākā tiesībspēja un rīcībspēja, kas saskaņā ar valsts tiesību aktiem piešķirta juridiskām personām. Tā jo īpaši var iegādāties vai atsavināt kustamu un nekustamu īpašumu un būt puse tiesas procesā.
3. Valdi pārstāv tās priekšsēdētājs.
43. pants
Sastāvs
1. Valde sastāv no:
a)
priekšsēdētāja, ko ieceļ saskaņā ar 56. pantu;
b)
četriem pilna laika locekļiem, ko ieceļ saskaņā ar 56. pantu;
c)
locekļiem, kurus iecēlusi katra iesaistītā dalībvalsts - pa vienam no katras valsts - un kuri pārstāv valstu noregulējuma iestādes.
2. Katram loceklim, tostarp priekšsēdētājam, ir viena balss.
3. Gan Komisija, gan ECB norīko katra savu pārstāvi, kuram ir tiesības piedalīties izpildsesiju un plenārsesiju sanāksmēs kā pastāvīgam novērotājam.
Komisijas un ECB pārstāvjiem ir tiesības piedalīties debatēs, un viņiem ir pieejami visi dokumenti.
4. Ja iesaistītajā dalībvalstī ir vairāk nekā viena valsts noregulējuma iestāde, otrs pārstāvis drīkst piedalīties kā novērotājs bez balsstiesībām.
5. Valdes administratīvo un pārvaldības struktūru veido:
a)
Valdes plenārsesija, kas veic 50. pantā minētos uzdevumus;
b)
Valdes izpildsesija, kas veic 54. pantā minētos uzdevumus;
c)
priekšsēdētājs, kas veic 56. pantā minētos uzdevumus;
d)
sekretariāts, kas sniedz nepieciešamo administratīvo un tehnisko atbalstu visu Valdei piešķirto uzdevumu veikšanai.
44. pants
Savienības tiesību aktu ievērošana
Valde rīkojas, ievērojot Savienības tiesību aktus, jo īpaši Padomes un Komisijas lēmumus, kas pieņemti, ievērojot šo regulu.
45. pants
Pārskatatbildība
1. Valde ir pārskatatbildīga Eiropas Parlamentam, Padomei un Komisijai par šīs regulas īstenošanu saskaņā ar šā panta 2. līdz 8. punktu.
2. Valde sniedz ikgadējo ziņojumu Eiropas Parlamentam, iesaistīto dalībvalstu parlamentiem saskaņā ar 46. pantu, Padomei, Komisijai un Eiropas Savienības Revīzijas palātai par to uzdevumu izpildi, kas tai uzticēti ar šo regulu. Ievērojot prasības par dienesta noslēpumu, šo ziņojumu publicē Valdes tīmekļa vietnē.
3. Priekšsēdētājs publiski iepazīstina Eiropas Parlamentu un Padomi ar minēto ziņojumu.
4. Pēc Eiropas Parlamenta pieprasījuma priekšsēdētājs piedalās Eiropas Parlamenta kompetento komiteju rīkotā uzklausīšanā par valdei uzticēto noregulējuma darbību izpildi. Uzklausīšanu rīko vismaz reizi gadā.
5. Pēc Padomes pieprasījuma tā var uzklausīt priekšsēdētāju par Valdei uzticēto noregulējuma darbību izpildi.
6. Valde mutiski vai rakstveidā atbild uz jautājumiem, ko tai ir adresējis Eiropas Parlaments vai Padome, ievērojot savas iekšējās procedūras, jebkurā gadījumā piecu nedēļu laikā pēc jautājuma saņemšanas.
7. Pēc pieprasījuma priekšsēdētājs veic konfidenciālas mutiskas pārrunas aiz slēgtām durvīm ar Eiropas Parlamenta kompetento komiteju priekšsēdētājiem un priekšsēdētāju vietniekiem, ja šādas diskusijas ir nepieciešamas LESD noteikto Eiropas Parlamenta pilnvaru īstenošanai. Eiropas Parlaments un Valde noslēdz vienošanos par šādu diskusiju organizēšanas detalizētu kārtību, lai nodrošinātu pilnīgu konfidencialitāti saskaņā ar dienesta noslēpuma noteikumiem, kas Valdei noteikti šajā regulā un - kad Valde darbojas kā valsts noregulējuma iestāde - attiecīgajos Savienības tiesību aktos.
8. Eiropas Parlamenta veiktu izmeklēšanu laikā Valde sadarbojas ar Eiropas Parlamentu, ievērojot LESD un tā 226. pantā minētās regulas. Sešu mēnešu laikā pēc priekšsēdētāja iecelšanas amatā Valde un Eiropas Parlaments slēdz atbilstīgas vienošanās par praktisko kārtību demokrātiskās pārskatatbildības īstenošanai un ar šo regulu Valdei uzticēto uzdevumu izpildes uzraudzībai. Ņemot vērā LESD 226. pantā minētās Eiropas Parlamenta pilnvaras, šīs vienošanās cita starpā attiecas uz informācijas pieejamību, tai skaitā noteikumiem par klasificētas vai citas konfidenciālas informācijas apstrādi un aizsardzību, sadarbību uzklausīšanu laikā, kā minēts šīs regulas 45. panta 4. punktā, konfidenciālām mutiskām pārrunām, ziņojumiem, atbildēm uz jautājumiem, izmeklēšanu un informāciju par priekšsēdētāja, priekšsēdētāja vietnieka un četru šīs regulas 43. panta 1. punkta b) apakšpunktā minēto Valdes locekļu atlases procedūru.
46. pants
Valstu parlamenti
1. Ar šo regulu Valdei uzticēto specifisko uzdevumu dēļ iesaistīto dalībvalstu parlamenti, izmantojot savas procedūras, var pieprasīt Valdes atbildi un Valdei ir pienākums rakstiski atbildēt uz jebkuru apsvērumu vai jautājumu, kuru tie iesnieguši Valdei saistībā ar šajā regulā noteiktajām Valdes funkcijām.
2. Iesniedzot 45. panta 2. punktā paredzēto ziņojumu, Valde vienlaikus šo ziņojumu iesniedz tieši iesaistīto dalībvalstu parlamentiem. Valstu parlamenti var iesniegt Valdei argumentētus apsvērumus par šo ziņojumu. Valde, ievērojot savas iekšējās procedūras, mutiski vai rakstiski atbild uz apsvērumiem vai jautājumiem, ko tai ir adresējuši iesaistīto dalībvalstu parlamenti.
3. Iesaistītās dalībvalsts parlaments var uzaicināt priekšsēdētāju kopā ar valsts noregulējuma iestādes pārstāvi piedalīties viedokļu apmaiņā par 2. pantā minētu vienību noregulējumu attiecīgajā dalībvalstī. Priekšsēdētājam ir jāpieņem šāds uzaicinājums.
4. Šī regula neskar valstu tiesību aktos paredzēto valstu noregulējuma iestāžu pārskatatbildību pret valstu parlamentiem par to uzdevumu veikšanu, kas nav ar šo regulu uzticēti Valdei, Padomei vai Komisijai, un par darbībām, ko tās veikušas saskaņā ar 7. panta 3. punktu.
47. pants
Neatkarība
1. Veicot uzdevumus, kas tām uzticēti saskaņā ar šo regulu, Valde un valstu noregulējuma iestādes rīkojas neatkarīgi un vispārējās interesēs.
2. Priekšsēdētājs, priekšsēdētāja vietnieks un 43. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētie Valdes locekļi pilda savus uzdevumus saskaņā ar Valdes, Padomes un Komisijas lēmumiem. Viņi rīkojas neatkarīgi un objektīvi visas Savienības interesēs un nelūdz un nepieņem Savienības iestāžu vai struktūru, nevienas dalībvalsts valdības vai citas publiskas vai privātas struktūras norādījumus.
Valdes apspriedēs un lēmumu pieņemšanas procesos viņi pauž savu viedokli un balso neatkarīgi.
3. Ne dalībvalstis un Savienības iestādes vai struktūras, ne jebkādas citas publiskas vai privātas struktūras necenšas ietekmēt priekšsēdētāju, priekšsēdētāja vietnieku vai Valdes locekļus.
4. Saskaņā ar šīs regulas 87. panta 6. punktā minētajiem Civildienesta noteikumiem, kas paredzēti ar Padomes Regulu (EEK, Euratom, EOTK) Nr. 259/68 (19), (“Civildienesta noteikumi”) priekšsēdētājs, priekšsēdētāja vietnieks un šīs regulas 43. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētie Valdes locekļi pēc pienākumu pildīšanas beigām turpina izturēties godprātīgi un apdomīgi attiecībā uz atsevišķu amatu vai priekšrocību pieņemšanu.
48. pants
Mītne
Valdes mītne ir Briselē, Beļģijā.
II SADAĻA
VALDES PLENĀRSESIJA
49. pants
Dalība plenārsesijā
Valdes plenārsesijā piedalās visi tās 43. panta 1. punktā minētie locekļi.
50. pants
Uzdevumi
1. Valde plenārsesijā:
a)
līdz katra gada 30. novembrim pieņem Valdes gada darba programmu nākamajam gadam, balstoties uz priekšsēdētāja priekšlikumu, un informēšanas nolūkā nosūta to Eiropas Parlamentam, Padomei, Komisijai un ECB;
b)
pieņem un uzrauga Valdes gada budžetu saskaņā ar 61. panta 2. punktu, apstiprina Valdes galīgos pārskatus un sniedz priekšsēdētājam apstiprinājumu par budžeta izpildi saskaņā ar 63. panta 4. un 8. punktu;
c)
ievērojot šā panta 2. punktā minēto procedūru, pieņem lēmumu par Fonda izmantošanu, ja konkrētajai noregulējuma darbībai vajadzīgais Fonda atbalsts pārsniedz EUR 5 000 000 000 maksimālo apjomu, attiecībā uz kuru likviditātes nodrošināšanai nepieciešamā atbalsta korekcijas koeficients ir 0,5;
d)
tiklīdz Fonda atbalsta neto kopsumma nepārtrauktā 12 pēdējo mēnešu periodā sasniedz EUR 5 000 000 000, izvērtē noregulējuma instrumentu piemērošanu, jo īpaši Fonda izmantošanu, un sniedz norādes, kuras ņem vērā izpildsesijā, vēlāk pieņemot noregulējuma lēmumus, jo īpaši attiecīgā gadījumā nodalot likviditātes nodrošināšanai vajadzīgo atbalstu no citiem atbalsta veidiem;
e)
lemj par nepieciešamību piesaistīt ārkārtas ex post iemaksas saskaņā ar 71. pantu, brīvprātīgu aizņemšanos starp finansēšanas mehānismiem saskaņā ar 72. pantu, alternatīviem finansēšanas līdzekļiem saskaņā ar 73. un 74. pantu un valstu finansēšanas mehānismu savstarpēju izmantošanu saskaņā ar 78. pantu, tostarp Fonda atbalsta izmantošanu gadījumos, kad tiek pārsniegts šā punkta c) apakšpunktā minētais maksimālais apjoms;
f)
lemj par ieguldījumiem saskaņā ar 75. pantu;
g)
pieņem gada darbības pārskatu par 45. pantā minētajām Valdes darbībām, šajā pārskatā iekļaujot detalizētus skaidrojumus par budžeta izpildi;
h)
saskaņā ar 64. pantu pieņem Valdei piemērojamos finanšu noteikumus;
i)
pieņem krāpšanas apkarošanas stratēģiju, kas ir samērīga ar krāpšanas riskiem, ņemot vērā īstenojamo pasākumu izmaksas un ieguvumus;
j)
pieņem noteikumus interešu konflikta novēršanai un pārvaldībai attiecībā uz tās locekļiem;
k)
pieņem savu un savas izpildsesijas reglamentu;
l)
saskaņā ar šā panta 3. punktu attiecībā uz Valdes personālu īsteno pilnvaras, kas Civildienesta noteikumos piešķirtas iecēlējinstitūcijai un kas Eiropas Savienības pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtībā, kura noteikta ar Padomes Regulu (EEK, Euratom, EOTK) Nr. 259/68, (“Nodarbināšanas kārtība”) piešķirtas iestādei, kura pilnvarota slēgt darba līgumu (“iecēlējinstitūcijas pilnvaras”);
m)
pieņem piemērotus īstenošanas noteikumus, lai īstenotu Civildienesta noteikumus un Nodarbināšanas kārtību saskaņā ar Civildienesta noteikumu 110. pantu;
n)
saskaņā ar Civildienesta noteikumiem un Nodarbināšanas kārtību ieceļ grāmatvedi, kas, pildot savus uzdevumus, ir funkcionāli neatkarīgs;
o)
nodrošina pienācīgu reaģēšanu uz konstatējumiem un ieteikumiem, kas izriet no iekšējās vai ārējās revīzijas ziņojumiem un novērtējumiem, kā arī no Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) veiktas izmeklēšanas;
p)
pieņem visus lēmumus par Valdes iekšējo struktūru izveidi un, ja nepieciešams, par to izmaiņām;
q)
apstiprina 31. panta 1. punktā minēto satvaru, lai organizētu valstu noregulējuma iestāžu sadarbības praktisko kārtību.
2. Pieņemot lēmumus, Valde plenārsesijā rīkojas saskaņā ar 6. un 14. pantā norādītajiem mērķiem.
Piemērojot šā panta 1. punkta c) apakšpunktu, izpildsesijas izstrādātu noregulējuma shēmu uzskata par pieņemtu, ja vien trīs stundu laikā no brīža, kad izpildsesija ir nodevusi tās projektu plenārsesijai, vismaz viens no plenārsesijas locekļiem nav pieprasījis sasaukt plenārsesijas sanāksmi. Šādā gadījumā lēmumu par noregulējuma shēmu pieņem plenārsesijā.
3. Saskaņā ar Civildienesta noteikumu 110. pantu Valde plēnārsesijā pieņem lēmumu, kas pamatots ar Civildienesta noteikumu 2. panta 1. punktu un Nodarbināšanas kārtības 6. pantu, attiecīgās iecēlējinstitūcijas pilnvaras deleģējot priekšsēdētājam un paredzot nosacījumus šāda pilnvaru deleģējuma apturēšanai. Priekšsēdētājs ir pilnvarots minētās pilnvaras pastarpināti deleģēt tālāk.
Ārkārtas apstākļos Valde var ar lēmumu plenārsesijā uz laiku apturēt iecēlējinstitūcijas pilnvaru deleģējumu priekšsēdētājam un priekšsēdētāja pastarpināti deleģētas pilnvaras un izpildīt tās pati vai deleģēt tās kādam no saviem locekļiem vai personāla loceklim, kas nav priekšsēdētājs.
51. pants
Valdes plenārsesijas sanāksme
1. Priekšsēdētājs sasauc un vada Valdes plenārsesijas sanāksmes saskaņā ar 56. panta 2. punkta a) apakšpunktu.
2. Valde plenārsesijā rīko vismaz divas kārtējās sanāksmes gadā. Papildus tam tā sanāk arī pēc priekšsēdētāja iniciatīvas vai vismaz vienas trešdaļas locekļu pieprasījuma. Komisijas pārstāvis var pieprasīt priekšsēdētājam sasaukt Valdes plenārsesijas sanāksmi. Ja priekšsēdētājs pienācīgā laikā sanāksmi nesasauc, viņš rakstiski sniedz paskaidrojumu par to, kādēļ tas netika darīts.
3. Attiecīgā gadījumā Valde var ad hoc kārtībā aicināt savās plenārsesijas sanāksmēs piedalīties novērotājus papildus tiem, kas minēti 43. panta 3. punktā, tostarp EBI pārstāvi.
4. Valde nodrošina Valdes plenārsesijas sekretariātu.
52. pants
Vispārīgi noteikumi par lēmumu pieņemšanu
1. Valde plenārsesijā pieņem lēmumus ar tās locekļu vienkāršu balsu vairākumu, ja vien šajā regulā nav noteikts citādi. Katram balsojošajam loceklim ir viena balss. Ja ir vienāds balsu skaits, izšķirošā balss ir priekšsēdētājam.
2. Atkāpjoties no šā panta 1. punkta, 50. panta 1. punkta c) un d) apakšpunktā minētos lēmumus, kā arī lēmumus par valstu finansēšanas mehānismu savstarpēju izmantošanu saskaņā ar 78. pantu, kas attiecas tikai uz finanšu līdzekļiem, kuri pieejami no Fonda, pieņem ar Valdes locekļu vienkāršu balsu vairākumu, paredzot, ka minētie locekļi pārstāv vismaz 30 % no iemaksu apmēra. Katram balsojošajam loceklim ir viena balss. Ja ir vienāds balsu skaits, izšķirošā balss ir priekšsēdētājam.
3. Atkāpjoties no šā panta 1. punkta, 50. panta 1. punktā minētos lēmumus, kas saistīti ar ex post iemaksu piesaistīšanu saskaņā ar 71. pantu, par brīvprātīgu aizņemšanos starp finansēšanas mehānismiem saskaņā ar 72. pantu, alternatīviem finansēšanas līdzekļiem saskaņā ar 73. un 74. pantu, kā arī valstu finansēšanas mehānismu savstarpēju izmantošanu saskaņā ar 78. pantu, pārsniedzot Fonda pieejamo līdzekļu apmēru, astoņus gadus ilgajā pārejas laikā līdz Fonda pilnīgai kopīgošanai pieņem ar Valdes locekļu divu trešdaļu balsu vairākumu, nodrošinot vismaz 50 % iemaksu pārstāvību, un pēc tam - ar Valdes locekļu divu trešdaļu balsu vairākumu, nodrošinot vismaz 30 % iemaksu pārstāvību. Katram balsojošajam loceklim ir viena balss. Ja ir vienāds balsu skaits, izšķirošā balss ir priekšsēdētājam.
4. Valde pieņem un publisko savu reglamentu. Reglamentā nosaka sīkāk izklāstītu balsošanas kārtību, jo īpaši nosacījumus, saskaņā ar kuriem kāds no locekļiem var darboties cita locekļa vārdā, un vajadzības gadījumā - noteikumus, kas saistīti ar kvorumu.
III SADAĻA
VALDES IZPILDSESIJA
53. pants
Dalība izpildsesijā
1. Valde izpildsesijā sastāv no priekšsēdētāja un četriem 43. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētajiem Valdes locekļiem. Valde izpildsesijā rīko tik daudz sanāksmju, cik nepieciešams.
Valdes sanāksmes izpildsesijā sasauc priekšsēdētājs pēc savas iniciatīvas vai pēc jebkura no tās locekļu pieprasījuma, un tās vada priekšsēdētājs.
Attiecīgos gadījumos Valde var uzaicināt izpildsesijas sanāksmē piedalīties novērotājus, tostarp EBI pārstāvi, papildus tiem, kuri minēti 43. panta 3. punktā, un, plānojot apspriesties par grupu, kurai ir meitasuzņēmumi vai nozīmīgas filiāles neiesaistītās dalībvalstīs, uzaicina piedalīties šajās sanāksmēs arī minēto neiesaistīto dalībvalstu noregulējuma iestādes. Piedalīšanās šajās sanāksmēs notiek ad hoc kārtībā.
2. Saskaņā ar šā panta 3. un 4. punktu, 43. panta 1. punkta c) apakšpunktā minētie Valdes locekļi piedalās Valdes izpildsesijās.
3. Apspriežoties par vienību, kas minēta 2. pantā, vai vienību grupu, kas veic uzņēmējdarbību tikai vienā no iesaistītajām dalībvalstīm, minētās dalībvalsts ieceltais loceklis piedalās arī apspriedēs un lēmumu pieņemšanas procesā, un tiek piemēroti 55. panta 1. punkta noteikumi.
4. Apspriežoties par pārrobežu grupu, loceklis, ko iecēlusi dalībvalsts, kurā atrodas grupas līmeņa noregulējuma iestāde, kā arī locekļi, ko iecēlušas dalībvalstis, kurās uzņēmējdarbību veic meitasuzņēmums vai vienība, uz kuru attiecas konsolidētā uzraudzība, arī piedalās lēmumu pieņemšanas procesā, un tiek piemēroti 55. panta 2. punkta noteikumi.
5. Regulas 43. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā minētie Valdes locekļi nodrošina, ka noregulējuma lēmumi un darbības, jo īpaši attiecībā uz Fonda izmantošanu, kas tiek pieņemtas atšķirīga sastāva Valdes izpildsesijās, ir saskaņotas, atbilstīgas un samērīgas.
54. pants
Uzdevumi
1. Valde izpildsesijā:
a)
sagatavo visus lēmumus, kas Valdei jāpieņem plenārsesijā;
b)
pieņem visus lēmumus šīs regulas īstenošanai, ja vien šajā regulā nav noteikts citādi.
2. Īstenojot savas šā panta 1. punktā noteiktās pilnvaras, Valde:
a)
sagatavo, novērtē un apstiprina šīs regulas 7. panta 2. punktā minētajām vienībām un grupām un, ja ir izpildīti attiecīgo punktu piemērošanas nosacījumi, 7. panta 4. punkta b) apakšpunktā un 5. punktā minētajām vienībām un grupām paredzētu noregulējuma plānu saskaņā ar 8., 10. un 11. pantu;
b)
piemēro vienkāršotus pienākumus 7. panta 2. punktā minētajām vienībām un grupām un, ja ir izpildīti attiecīgo punktu piemērošanas nosacījumi, 7. panta 4. punkta b) apakšpunktā un 5. punktā minētajām vienībām un grupām saskaņā ar 11. pantu;
c)
nosaka pašu kapitāla un atbilstīgo saistību minimuma prasību, kas 7. panta 2. punktā minētajām vienībām un grupām un, ja ir izpildīti attiecīgo punktu piemērošanas nosacījumi, 7. panta 4. punkta b) apakšpunktā un 5. punktā minētajām vienībām un grupām ir pastāvīgi jāizpilda saskaņā ar 12. pantu;
d)
pēc iespējas agrāk iesniedz Komisijai noregulējuma shēmu saskaņā ar 18. pantu, pievienojot tai visu attiecīgo informāciju, kas ļauj Komisijai pienācīgā laikā izvērtēt un pieņemt lēmumu vai attiecīgā gadījumā iesniegt lēmuma priekšlikumu Padomei, ievērojot 18. panta 7. punktu;
e)
lemj par Valdes budžeta II daļu, kura attiecas uz Fondu, saskaņā ar 60. pantu.
3. Ja nepieciešams steidzamības dēļ, Valde izpildsesijā var pieņemt noteiktus pagaidu lēmumus Valdes plenārsesijas vārdā, jo īpaši administratīvās pārvaldības jautājumos, tai skaitā budžeta jautājumos.
4. Valde informē plenārsesiju par tās izpildsesijā pieņemtajiem lēmumiem attiecībā uz noregulēšanu.
55. pants
Lēmumu pieņemšana
1. Ja, apspriežoties par atsevišķu vienību vai grupu, kas veic uzņēmējdarbību tikai vienā iesaistītajā dalībvalstī, visi 53. panta 1. un 3. punktā minētie locekļi nespēj priekšsēdētāja noteiktajā termiņā panākt kopīgu un vienprātīgu vienošanos, priekšsēdētājs un 43. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētie Valdes locekļi pieņem lēmumu ar vienkāršu balsu vairākumu.
2. Ja, apspriežoties par pārrobežu grupu, visi 53. panta 1. un 4. punktā minētie locekļi nespēj priekšsēdētāja noteiktajā termiņā panākt kopīgu un vienprātīgu vienošanos, priekšsēdētājs un 43. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētie Valdes locekļi pieņem lēmumu ar vienkāršu balsu vairākumu.
3. Ja ir vienāds balsu skaits, izšķirošā balss ir priekšsēdētājam.
IV SADAĻA
PRIEKŠSĒDĒTĀJS
56. pants
Iecelšana un uzdevumi
1. Valdi vada uz pilnu darba laiku amatā iecelts priekšsēdētājs.
2. Priekšsēdētājs ir atbildīgs par:
a)
Valdes darba sagatavošanu tās plenārsesijā un izpildsesijā un tās sanāksmju sasaukšanu un vadīšanu;
b)
visiem personāla jautājumiem;
c)
administratīvo vadību ikdienā;
d)
Valdes budžeta projekta izstrādāšanu saskaņā ar 61. panta 1. punktu un Valdes budžeta izpildi saskaņā ar 63. pantu;
e)
Valdes darba vadīšanu;
f)
Valdes gada darba programmas īstenošanu;
g)
šīs regulas 45. pantā minētā gada ziņojuma projekta ikgadēju sagatavošanu, kurā ietver sadaļu par Valdes noregulējuma darbībām un sadaļu par finanšu un administratīviem jautājumiem.
Šajā pantā minēto uzdevumu izpildē priekšsēdētājam palīdz īpaši izvēlēts personāls.
3. Priekšsēdētājam palīdz priekšsēdētāja vietnieks.
Priekšsēdētāja prombūtnes laikā vai gadījumā, ja ir radušies pamatoti šķēršļi, kas kavē priekšsēdētājam pildīt viņa funkcijas, šīs funkcijas pilda priekšsēdētāja vietnieks saskaņā ar šo regulu.
4. Priekšsēdētāju, priekšsēdētāja vietnieku un 43. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētos Valdes locekļus ieceļ, pamatojoties uz nopelniem, prasmēm, zināšanām banku un finanšu jautājumos un pieredzi finanšu uzraudzības, regulējuma un banku noregulējuma jomā. Priekšsēdētāju, priekšsēdētāja vietnieku un 43. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētos Valdes locekļus izraugās atklātā atlases procedūrā, kurā tiek ņemti vērā dzimumu līdzsvara principi, pieredze un kvalifikācija. Katrā minētās procedūras posmā laikus un pienācīgi informē Eiropas Parlamentu un Padomi.
5. Priekšsēdētāja, priekšsēdētāja vietnieka un 43. panta 1. punkta b) apakšpunktā minēto Valdes locekļu amata pilnvaru termiņš ir pieci gadi. Ievērojot šā panta 7. punktu, šis pilnvaru termiņš nav pagarināms.
Priekšsēdētājs, priekšsēdētāja vietnieks un 43. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētie Valdes locekļi neieņem amatu valsts, Savienības vai starptautiskā līmenī.
6. Pēc Valdes uzklausīšanas plenārsesijā Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam priekšsēdētāja, priekšsēdētāja vietnieka un 43. panta 1. punkta b) apakšpunktā minēto Valdes locekļu amata kandidātu sarakstu un informē par šo sarakstu Padomi.
Atkāpjoties no pirmās daļas, Komisija saistībā ar pirmo Valdes locekļu iecelšanu amatā pēc šīs regulas stāšanās spēkā, iesniedz kandidātu sarakstu bez Valdes uzklausīšanas.
Komisija iesniedz priekšlikumu par priekšsēdētāja, priekšsēdētāja vietnieka un 43. panta 1. punkta b) apakšpunktā minēto Valdes locekļu iecelšanu amatā Eiropas Parlamentam apstiprināšanai. Pēc minētā priekšlikuma apstiprināšanas Padome pieņem īstenošanas lēmumu par priekšsēdētāja, priekšsēdētāja vietnieka un 43. panta 1. punkta b) apakšpunktā minēto Valdes locekļu iecelšanu amatā. Padome pieņem lēmumu ar kvalificētu balsu vairākumu.
7. Atkāpjoties no šā panta 5. punkta, pirmā priekšsēdētāja, kurš iecelts pēc šīs regulas stāšanās spēkā, amata pilnvaru termiņš ir trīs gadi. Minēto termiņu var vienreiz pagarināt uz pieciem gadiem. Priekšsēdētājs, priekšsēdētāja vietnieks un 43. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētie Valdes locekļi paliek amatā, līdz ir iecelts to pēctecis.
8. Priekšsēdētājs, kura amata pilnvaru termiņš ir pagarināts, pēc kopējā perioda beigām nepiedalās atlases procedūrā uz to pašu amata vietu.
9. Ja priekšsēdētājs, priekšsēdētāja vietnieks vai kāds no 43. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētajiem Valdes locekļiem vairs neatbilst savu pienākumu izpildes nosacījumiem vai ir atzīts par vainīgu nopietnā pārkāpumā, Padome pēc Komisijas priekšlikuma, ko apstiprinājis Eiropas Parlaments, pieņem īstenošanas lēmumu par attiecīgās personas atbrīvošanu no amata. Padome pieņem lēmumu ar kvalificētu balsu vairākumu.
Šajā nolūkā Eiropas Parlaments vai Padome var informēt Komisiju par to, ka uzskata, ka ir izpildīti nosacījumi priekšsēdētāja, priekšsēdētāja vietnieka vai 43. panta 1. punkta b) apakšpunktā minēto locekļu atbrīvošanai no amata, un Komisija attiecīgi reaģē uz to.
V SADAĻA
FINANŠU NOTEIKUMI
1. NODAĻA
Vispārīgi noteikumi
57. pants
Resursi
1. Valde ir atbildīga par to finanšu un cilvēku resursu iedalīšanu, kas vajadzīgi, lai izpildītu tai ar šo regulu uzticētos uzdevumus.
2. Valdes budžeta vai saskaņā ar šo regulu veikto Valdes noregulējuma darbību finansēšanai nekādā gadījumā neparedz saistības no dalībvalstu budžetiem.
58. pants
Budžets
1. Valdei ir autonoms budžets, kas neveido daļu no Savienības budžeta. Katram finanšu gadam, kas atbilst kalendārajam gadam, tiek sastādīta Valdes ieņēmumu un izdevumu tāme, un tā tiek iekļauta Valdes budžetā.
2. Valdes budžeta ieņēmumi un izdevumi ir līdzsvaroti.
3. Budžets sastāv no divām daļām: I daļa attiecas uz Valdes administrāciju un II daļa attiecas uz Fondu.
59. pants
Budžeta I daļa - Valdes administrācijas budžets
1. Budžeta I daļas ieņēmumi sastāv no ikgadējām iemaksām, kuras nepieciešamas gadam paredzēto administratīvo izdevumu segšanai.
2. Budžeta I daļas izdevumi ietver vismaz personāla, atalgojuma, administratīvos, infrastruktūras, profesionālās apmācības un darbības izdevumus.
3. Šis pants neskar valstu noregulējuma iestāžu tiesības saskaņā ar valsts tiesību aktiem iekasēt maksas, lai segtu šā panta 1. un 2. punktā minēto veidu administratīvos izdevumus, tostarp izdevumus, kas radušies, sadarbojoties ar Valdi un palīdzot tai.
60. pants
Budžeta II daļa - Fonds
1. Budžeta II daļas ieņēmumi sastāv jo īpaši no šādiem elementiem:
a)
to iestāžu iemaksām, kuras veic uzņēmējdarbību iesaistītajās dalībvalstīs saskaņā ar 67. panta 4. punktu un 69., 70. un 71. pantu;
b)
aizdevumiem, kas saņemti no citiem noregulējuma finansēšanas mehānismiem neiesaistītajās dalībvalstīs saskaņā ar 72. panta 1. punktu;
c)
aizdevumiem, kas saņemti no finanšu iestādēm vai citām trešām personām saskaņā ar 73. un 74. pantu;
d)
ienākumiem no Fondā turēto summu ieguldīšanas saskaņā ar 75. pantu;
e)
jebkādas tādu izdevumu daļas, kas radušies 76. pantā minētajos nolūkos un kas tiek atgūti, īstenojot noregulējuma procedūru.
2. Budžeta II daļas izdevumi sastāv jo īpaši no šādiem elementiem:
a)
izdevumiem 76. pantā minētajiem nolūkiem;
b)
ieguldījumiem saskaņā ar 75. pantu;
c)
procentu maksājumiem par aizdevumiem, kas saņemti no citiem noregulējuma finansēšanas mehānismiem neiesaistītajās dalībvalstīs saskaņā ar 72. panta 1. punktu;
d)
procentu maksājumiem par aizdevumiem, kas saņemti no finanšu iestādēm vai citām trešām personām saskaņā ar 73. un 74. pantu.
61. pants
Budžeta sagatavošana un izpilde
1. Katru gadu līdz 15. februārim priekšsēdētājs sagatavo Valdes budžeta projektu, tostarp paziņojumu par Valdes ieņēmumu un izdevumu tāmi nākamajam gadam, kā arī štatu sarakstu un iesniedz to Valdei apstiprināšanai.
2. Katru gadu līdz 31. martam Valde plenārsesijā, ja tas nepieciešams, izdara korekcijas priekšsēdētāja iesniegtajā projektā un apstiprina Valdes galīgo budžetu un štatu sarakstu.
62. pants
Iekšējā revīzija un kontrole
1. Valde izveido iekšējās revīzijas funkciju, kas jāizpilda saskaņā ar attiecīgajiem starptautiskajiem standartiem. Iekšējais revidents, ko iecēlusi Valde, atbild tai par Valdes budžeta izpildes sistēmu un budžeta procedūru pareizas darbības pārbaudi.
2. Iekšējais revidents konsultē Valdi par riska pārvaldīšanu, sniedzot neatkarīgus atzinumus par vadības un kontroles sistēmu kvalitāti un ieteikumus, kā uzlabot darbību izpildes nosacījumus un veicināt pareizu finanšu pārvaldību.
3. Valde ir atbildīga par iekšējā revidenta uzdevumu izpildei piemērotu iekšējās kontroles sistēmu un procedūru izveidi.
63. pants
Budžeta izpilde, pārskatu sniegšana un budžeta izpildes apstiprināšana
1. Priekšsēdētājs darbojas kā kredītrīkotājs un veic Valdes budžeta izpildi.
2. Līdz nākamā finanšu gada 1. martam Valdes grāmatvedis nosūta provizoriskos pārskatus, kā arī ziņojumu par finanšu gada laikā veikto budžeta un finanšu pārvaldību Revīzijas palātai, lai tā sniegtu par tiem savus apsvērumus.
Līdz nākamā finanšu gada 31. martam Valdes grāmatvedis iesniedz ziņojumu par budžeta un finanšu pārvaldību Valdes locekļiem, kā arī Eiropas Parlamentam, Padomei un Komisijai.
3. Katru gadu līdz 31. martam priekšsēdētājs pārsūta Eiropas Parlamentam, Padomei un Komisijai Valdes provizoriskos pārskatus par iepriekšējo finanšu gadu.
4. Pēc tam, kad ir saņemti Revīzijas palātas apsvērumi par Valdes provizoriskajiem pārskatiem, priekšsēdētājs, rīkojoties pats uz savu atbildību, sagatavo Valdes galīgos pārskatus un nosūta tos Valdei apstiprināšanai plenārsesijā.
5. Pēc tam, kad Valde ir pārskatus apstiprinājusi, priekšsēdētājs līdz katra gada 1. jūlijam nosūta galīgos pārskatus par iepriekšējo finanšu gadu Eiropas Parlamentam, Padomei, Komisijai un Revīzijas palātai.
6. Ja ir saņemti Revīzijas palātas apsvērumi, priekšsēdētājs līdz 30. septembrim nosūta atbildi.
7. Līdz katra gada 15. novembrim galīgos pārskatus par iepriekšējo finanšu gadu publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
8. Valde plenārsesijā sniedz priekšsēdētājam apstiprinājumu attiecībā uz budžeta izpildi.
9. Priekšsēdētājs pēc Eiropas Parlamenta vai Padomes pieprasījuma iesniedz Savienības iestādei, kas to pieprasa, jebkādu Valdes pārskatos minētu informāciju, ievērojot šajā regulā noteiktās prasības par dienesta noslēpumu.
64. pants
Finanšu noteikumi
Valde pēc apspriešanās ar Eiropas Savienības Revīzijas palātu un Komisiju pieņem iekšējos finanšu noteikumus, kuros jo īpaši nosaka detalizēto procedūru budžeta izveidei un izpildei saskaņā ar 61. un 63. pantu.
Ciktāl tie ir saderīgi ar Valdes īpašo statusu, finanšu noteikumi ir balstīti uz Finanšu pamatregulu, kura pieņemta attiecībā uz struktūrām, kuras izveidotas, pamatojoties uz LESD, saskaņā ar 208. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (20).
65. pants
Iemaksas Valdes administratīvo izdevumu segšanai
1. Vienības, kas minētas 2. pantā, veic iemaksas Valdes budžeta I daļā saskaņā ar šo regulu un deleģētajiem aktiem par iemaksām, kuri pieņemti, ievērojot šā panta 5. punktu.
2. Iemaksu summa tiek noteikta tādā apmērā, kas nodrošina, ka ieņēmumi no tām principā ir pietiekami, lai Valdes budžeta I daļa katru gadu būtu līdzsvarota.
3. Valde attiecīgajai vienībai adresētā lēmumā saskaņā ar šā panta 5. punktā minētajiem deleģētajiem aktiem nosaka un piesaista iemaksas, kuras jāveic katrai 2. pantā minētai vienībai. Valde piemēro procesuālos, ziņošanas un citus pienākumus, ar kuriem nodrošina, ka iemaksas tiek veiktas pilnā apmērā un laikus.
4. Summas, kas iegūtas saskaņā ar šā panta 1., 2. un 3. punktu, izmanto tikai, piemērojot šo regulu.
5. Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus par iemaksām saskaņā ar 93. pantu, lai:
a)
noteiktu iemaksu veidus un jautājumus, par kuriem jāveic iemaksas, veidu, kādā tiek aprēķināta iemaksu summa, un veidu, kādā tiek veikta to samaksa;
b)
precizētu šā panta 3. punktā minētos reģistrācijas, grāmatvedības, ziņošanas un citus noteikumus, lai nodrošinātu, ka iemaksas tiek veiktas pilnā apmērā un laikus;
c)
noteiktu ikgadējās iemaksas, kas nepieciešamas, lai segtu Valdes administratīvās izmaksas, pirms tā kļūst pilnībā darbspējīga.
66. pants
Krāpšanas apkarošanas pasākumi
1. Lai cīnītos pret krāpšanu, korupciju un citām nelikumīgām darbībām, uz kurām attiecas Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES, Euratom) Nr. 883/2013 (21), sešu mēnešu laikā no dienas, kad Valde sāk darbību, tā pievienojas 1999. gada 25. maija Iestāžu nolīgumam par iekšējo izmeklēšanu, ko veic OLAF, un nekavējoties pieņem attiecīgus noteikumus, kas piemērojami visiem Valdes darbiniekiem, izmantojot minētā Iestāžu nolīguma pielikumā pievienoto paraugu.
2. Eiropas Revīzijas palātai ir tiesības veikt gan dokumentu revīzijas, gan klātienes revīzijas attiecībā uz saņēmējiem, darbuzņēmējiem un apakšuzņēmējiem, kas no Valdes saņēmuši līdzekļus.
3. OLAF var veikt izmeklēšanas, tostarp pārbaudes uz vietas un pārbaudes, lai noskaidrotu, vai ir notikusi krāpšana, korupcija vai cita nelikumīga darbība, kas skar Savienības finanšu intereses, saistībā ar līgumu, ko finansē Valde saskaņā ar noteikumiem un procedūrām, kas noteikti Padomes Regulā (Euratom, EK) Nr. 2185/96 (22) un Regulā (ES, Euratom) Nr. 883/2013.
2. NODAĻA
Vienotais noregulējuma fonds
1. Iedaļa
fonda uzbūve
67. pants
Vispārīgi noteikumi
1. Ar šo tiek izveidots vienots noregulējuma fonds (“Fonds”). Tam līdzekļus nodrošina saskaņā ar noteikumiem par valsts līmenī piesaistītu līdzekļu pārskaitīšanu Fondam, kā paredzēts Nolīgumā.
2. Valde izmanto šo Fondu vienīgi, lai nodrošinātu efektīvu II daļas I sadaļā minēto noregulējuma instrumentu piemērošanu un noregulējuma pilnvaru īstenošanu saskaņā ar noregulējuma mērķiem un principiem, kas ir minēti 14. un 15. pantā. Fonda izmaksas un zaudējumus nekādā gadījumā nevar segt no Savienības budžeta vai no dalībvalstu budžetiem.
3. Fonda īpašnieks ir Valde
4. Valstu noregulējuma iestādes piesaista 69., 70. un 71. pantā minētās iemaksas no 2. pantā minētām vienībām un pārskaita tās Fondam saskaņā ar Nolīgumu.
68. pants
Prasība izveidot noregulējuma finansēšanas mehānismus
Iesaistītās dalībvalstis izveido finansēšanas mehānismus, kā noteikts Direktīvas 2014/59/ES 100. pantā un šajā regulā.
69. pants
Mērķapjoms
1. Kad beidzies astoņus gadus ilgais sākotnējais laikposms pēc 2016. gada 1. janvāra vai arī sākot no datuma, kad šis noteikums ir piemērojams atbilstīgi 99. panta 6. punktam, Fonda pieejamie finanšu līdzekļi sasniedz vismaz 1 % no segtajiem noguldījumiem visās kredītiestādēs visās iesaistītajās dalībvalstīs, kurās tās saņēmušas atļauju.
2. Šā panta 1. punktā minētajā sākotnējā laikposmā saskaņā ar 70. pantu aprēķinātās un saskaņā ar 67. panta 4. punktu piesaistītās iemaksas Fondā sadala laikā pēc iespējas vienādi, līdz ir sasniegts mērķapjoms, bet pienācīgi ņemot vērā darījumdarbības cikla fāzi un prociklisku iemaksu iespējamo ietekmi uz iemaksu veicošo iestāžu finansiālo stāvokli.
3. Valde pagarina šā panta 1. punktā minēto sākotnējo laikposmu uz laiku, kas nepārsniedz četrus gadus, ja Fonds ir veicis kumulētās izmaksas, kas pārsniedz 0,5 % no kopējā šā panta 1. punktā minētā segto noguldījumu apjoma, un kad ir izpildīti šā panta 5. punkta b) apakšpunktā minētajā deleģētajā aktā noteiktie kritēriji.
4. Ja pēc šā panta 1. punktā minētā sākotnējā laikposma pieejamo finanšu līdzekļu apmērs samazinās, noslīdot zem minētajā punktā noteiktā mērķapjoma līmeņa, atsāk piesaistīt saskaņā ar 70. pantu aprēķinātās regulārās iemaksas, līdz ir sasniegts mērķapjoms. Pēc tam, kad mērķapjoms ir sasniegts pirmo reizi, un gadījumos, kad pieejamie finanšu līdzekļi vēlāk ir samazinājušies zem divām trešdaļām no mērķapjoma, minētās iemaksas nosaka tādā apmērā, lai mērķapjomu būtu iespējams sasniegt sešu gadu laikā.
Saistībā ar šo punktu nosakot gada iemaksas, regulārajās iemaksās pienācīgi ņem vērā darījumdarbības cikla fāzi un prociklisko iemaksu iespējamo ietekmi.
5. Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 93. pantu, lai precizētu:
a)
kritērijus saskaņā ar šā panta 2. punktu aprēķināto Fondam paredzēto iemaksu sadalei laikā;
b)
kritērijus, lai noteiktu, par cik gadiem šā panta 1. punktā minēto sākotnējo laikposmu var pagarināt saskaņā ar šā panta 3. punktu;
c)
kritērijus šā panta 4. punktā minēto gada iemaksu noteikšanai.
70. pants
Ex ante iemaksas
1. Katras iestādes iemaksas piesaista vismaz reizi gadā, un tās aprēķina proporcionāli to saistību apjomam, izņemot pašu kapitālu un segtos noguldījumus, attiecībā pret visu iesaistīto dalībvalstu teritorijā darbības atļauju saņēmušo iestāžu kopējām saistībām, izņemot pašu kapitālu un segtos noguldījumus.
2. Katru gadu Valde pēc apspriešanās ar ECB vai valstu kompetentajām iestādēm un ciešā sadarbībā ar valstu noregulējuma iestādēm aprēķina atsevišķo iemaksu apmēru, lai nodrošinātu, ka iemaksas, kas jāveic visās iesaistītajās dalībvalstīs visām atļauju saņēmušām iestādēm, nepārsniedz 12,5 % no mērķapjoma.
Katru gadu, aprēķinot atsevišķu iestāžu iemaksu apmēru, par pamatu tiek izmantota:
a)
nemainīga iemaksa, kuras apmēru nosaka proporcionāli tam, kāds ir iestādes saistību apmērs, izņemot pašu kapitālu un segtos noguldījumus, attiecībā pret visu iestāžu, kurām ir piešķirta atļauja iesaistīto dalībvalstu teritorijā, kopējo saistību apmēru, izņemot pašu kapitālu un segtos noguldījumus, un
b)
riska līmenim pielāgota iemaksa, kuras apmēru aprēķina, pamatojoties uz Direktīvas 2014/59/ES 103. panta 7. punktā norādītajiem kritērijiem, ņemot vērā proporcionalitātes principu un neradot atšķirības starp dalībvalstu banku sektora struktūrām.
Nosakot nemainīgās iemaksas un riska līmenim pielāgotās iemaksas attiecību, tiek ņemts vērā līdzsvarots iemaksu sadalījums pa dažādu veidu bankām.
Jebkurā gadījumā visās iesaistītajās dalībvalstīs visu atļauju saņēmušo iestāžu atsevišķo iemaksu kopsumma, kas tiek aprēķināta saskaņā ar šā punkta a) un b) apakšpunktu, gadā nepārsniedz 12,5 % no mērķapjoma.
3. Starp pieejamajiem finanšu līdzekļiem, kas jāņem vērā, lai sasniegtu 69. pantā noteikto mērķapjomu, var būt neatsaucamas maksājumu saistības, kuras ir pilnībā nodrošinātas ar trešo personu tiesībām neapgrūtinātiem zema riska aktīviem, ar kurām var brīvi rīkoties un kuras ir atvēlētas vienīgi Valdes izmantošanai 76. panta 1. punktā noteiktajā nolūkā. Minēto neatsaucamo maksājumu saistību daļa nepārsniedz 30 % no kopējām iemaksām, kas piesaistītas saskaņā ar šo pantu.
4. No katras 2. pantā minētas vienības pienācīgi saņemtās iemaksas minētajām vienībām netiek atmaksātas.
5. Ja iesaistītās dalībvalstis jau ir izveidojušas valsts noregulējuma finansēšanas mehānismus, tās var noteikt, ka minētie mehānismi izmanto tiem pieejamos finanšu līdzekļus, kas iegūti no iestādēm laikā no 2010. gada 17. jūnija līdz Direktīvas 2014/59/ES stāšanās spēkā dienai, lai kompensētu iestādēm to ex ante iemaksas, kuras minētajām iestādēm var prasīt iemaksāt Fondā. Šāda kompensēšana notiek, neskarot Direktīvā 2014/49/ES noteiktos dalībvalstu pienākumus.
6. Tiek piemēroti deleģētie akti, kurus Komisija ir pieņēmusi saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 103. panta 7. punktu un kuros ir izklāstīta iemaksu pielāgošana proporcionāli iestāžu riska profilam.
7. Padome, rīkojoties pēc Komisijas priekšlikuma, šā panta 6. punktā minēto deleģēto aktu satvarā pieņem īstenošanas aktus, lai noteiktu šā panta 1., 2. un 3. punkta īstenošanas nosacījumus, jo īpaši attiecībā uz:
a)
atsevišķu iemaksu aprēķināšanas metodoloģijas piemērošanu;
b)
praktisko kārtību, kādā iestādēm tiek piemēroti deleģētajā aktā minētie riska faktori.
71. pants
Ārkārtas ex post iemaksas
1. Ja pieejamie finanšu līdzekļi nav pietiekami, lai segtu zaudējumus, izmaksas vai citus izdevumus, kas ir radušies, izmantojot Fondu noregulējuma darbību īstenošanai, papildu summu segšanai no iestādēm, kam piešķirta darbības atļauja iesaistīto dalībvalstu teritorijā, tiek piesaistītas ārkārtas ex post iemaksas. Minētās ārkārtas ex post iemaksas aprēķina un sadala iestāžu starpā saskaņā ar 69. un 70. pantā izklāstītajiem noteikumiem.
Ārkārtas ex post iemaksu kopējais apmērs gadā nepārsniedz gada iemaksu, kas noteiktas saskaņā ar 66. pantu, trīskāršu apmēru.
2. Valde pēc savas iniciatīvas, apspriedusies ar valsts noregulējuma iestādi, vai pēc valsts noregulējuma iestādes priekšlikuma saskaņā ar šā panta 3. punktā minētajiem deleģētajiem aktiem pilnībā vai daļēji atliek iestādes ex post iemaksu veikšanu saskaņā ar šā panta 1. punktu, ja tas ir nepieciešams šīs iestādes finansiālā stāvokļa aizsardzībai. Šādu atlikšanu piešķir ilgākais uz sešu mēnešu periodu, bet to var atjaunot pēc iestādes pieprasījuma. Saskaņā ar šo punktu atliktās iemaksas veic vēlākā brīdī, kad maksājuma izdarīšana vairs neapdraud iestādes finansiālo stāvokli.
3. Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 93. pantu, lai precizētu apstākļus un nosacījumus, saskaņā ar kuriem 2. pantā minētas vienības ex post iemaksu veikšanu var daļēji vai pilnībā atlikt, ievērojot šā panta 2. punktu.
72. pants
Brīvprātīgi aizņēmumi noregulējuma finansēšanas mehānismu starpā
1. Valde nolemj lūgt brīvprātīgu aizņēmumu Fonda vajadzībām no noregulējuma finansēšanas mehānismiem neiesaistītajās dalībvalstīs gadījumā, ja:
a)
summas, kas piesaistītas saskaņā ar 70. pantu, nav pietiekamas, lai segtu zaudējumus, izmaksas vai citus izdevumus, kas radušies, izmantojot Fondu noregulējuma darbību īstenošanai;
b)
nav uzreiz pieejamas 71. pantā paredzētās ārkārtas ex post iemaksas; un
c)
73. pantā paredzētie alternatīvie finansēšanas līdzekļi nav uzreiz pieejami ar pieņemamiem nosacījumiem.
2. Minētie noregulējuma finansēšanas mehānismi pieņem lēmumu par šādu pieprasījumu saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 106. pantu. Uz aizņēmuma nosacījumiem attiecas Direktīvas 2014/59/ES 106. panta 4., 5. un 6. punkts.
3. Valde var pieņemt lēmumu par aizdevumu citiem noregulējuma finansēšanas mehānismiem neiesaistītajās dalībvalstīs, ja tas tiek lūgts saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 106. pantu. Uz aizdevuma nosacījumiem attiecas Direktīvas 2014/59/ES 106. panta 4., 5. un 6. punkts.
73. pants
Alternatīvi finansēšanas līdzekļi
1. Valde Fonda vajadzībām var slēgt līgumus par aizņēmumiem vai cita veida atbalstu no tām iestādēm, finanšu iestādēm vai citām trešām personām, kas piedāvā labākus finanšu nosacījumus vispiemērotākajā laikā tā, lai nodrošinātu optimālas finansējuma izmaksas un saglabātu savu reputāciju gadījumā, ja summas, kas piesaistītas saskaņā ar 70. un 71. pantu, nav nekavējoties pieejamas vai nesedz izdevumus, kas radušies, izmantojot Fondu noregulējuma darbību īstenošanai.
2. Aizņēmumus vai cita veida atbalstu, kas minēts šā panta 1. punktā, pilnībā atmaksā saskaņā ar 69., 70. un 71. pantu līdz aizdevuma termiņa beigām.
3. Visus izdevumus, kas radušies, izmantojot šā panta 1. punktā minētos aizņēmumus, sedz no Valdes budžeta II daļas, nevis no Savienības budžeta vai iesaistītajām dalībvalstīm.
74. pants
Finansējuma pieejamība
Valde Fonda vajadzībām var slēgt līgumus par finansējuma nodrošināšanu, tostarp, ja iespējams, publiska finansējuma nodrošināšanu, attiecībā uz to papildu finansēšanas līdzekļu tūlītēju pieejamību, kas jāizmanto saskaņā ar 76. pantu, ja saskaņā ar 70. un 71. pantu piesaistītās vai pieejamās summas nav pietiekamas, lai izpildītu Fonda pienākumus.
2. Iedaļa
Fonda pārvaldība
75. pants
Ieguldījumi
1. Fondu pārvalda Valde saskaņā ar šo regulu un deleģētajiem aktiem, kas pieņemti saskaņā ar 4. punktu.
2. No noregulējamas iestādes vai pagaidu iestādes saņemtās summas, procenti un citi ienākumi no ieguldījumiem, kā arī citi ienākumi nonāk vienīgi Fondā.
3. Valde rīkojas atbilstīgi saprātīgai un drošai ieguldījumu stratēģijai, kas paredzēta deleģētajos aktos, kuri pieņemti, ievērojot šā panta 4. punktu, un iegulda Fondā esošās summas dalībvalstu vai starpvalstu organizāciju saistībās vai augstas likviditātes aktīvos ar augstu kredītspēju, ņemot vērā Regulas (ES) Nr. 575/2013 460. pantā minēto deleģēto aktu, kā arī citus attiecīgus minētās regulas noteikumus. Ieguldījumi ir nozaru ziņā, ģeogrāfiski un proporcionāli pietiekami diversificēti. Ienākumus no šiem ieguldījumiem saņem Fonds.
4. Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus attiecībā uz sīki izstrādātiem noteikumiem par Fonda pārvaldību un tā ieguldījumu stratēģijas vispārīgajiem principiem un kritērijiem saskaņā ar 93. pantā paredzēto procedūru.
3. Iedaļa
Fonda izmantošana
76. pants
Fonda uzdevums
1. Noregulējuma shēmā, piemērojot noregulējuma instrumentus 2. pantā minētām vienībām, Valde var izmantot Fondu tikai tādā apmērā, kas nepieciešams, lai nodrošinātu noregulējuma instrumentu efektīvu izmantošanu šādā nolūkā:
a)
garantēt noregulējamās iestādes, tās meitasuzņēmumu, pagaidu iestādes vai aktīvu pārvaldības struktūras aktīvus vai saistības;
b)
dot aizdevumus noregulējamajai iestādei, tās meitasuzņēmumiem, pagaidu iestādei vai aktīvu pārvaldības struktūrai;
c)
iegādāties noregulējamās iestādes aktīvus;
d)
veikt iemaksas pagaidu iestādē un aktīvu pārvaldības struktūrā;
e)
izmaksāt kompensāciju akcionāriem vai kreditoriem, ja atbilstīgi vērtējumam, kurš veikts, ievērojot 20. panta 5. punktu, viņiem ir radušies lielāki zaudējumi, nekā tie, kas atbilstoši vērtējumam, kurš veikts, ievērojot 20. panta 16. punktu, būtu radušies, ja likvidācija notiktu saskaņā ar parastajām maksātnespējas procedūrām;
f)
izdarīt iemaksu noregulējamā iestādē tā vietā, lai to panāktu, norakstot vai konvertējot noteiktu kreditoru saistības, ja piemēro iekšējās rekapitalizācijas instrumentu un pieņem lēmumu par noteiktu kreditoru izslēgšanu no iekšējās rekapitalizācijas piemērošanas jomas saskaņā ar 27. panta 5. punktu;
g)
veikt dažādu a) līdz f) apakšpunktā minēto darbību kombināciju.
2. Fondu var izmantot, lai veiktu šā panta 1. punktā minētās darbības arī attiecībā uz pircēju saistībā ar uzņēmuma pārdošanas instrumentu.
3. Fondu neizmanto tieši, lai absorbētu 2. pantā minētas vienības zaudējumus, vai nolūkā rekapitalizēt šādu vienību. Ja Fonda izmantošanas netiešā rezultātā, piemērojot šā panta 1. punktu, daļa no 2. pantā minētas vienības zaudējumiem tiek novirzīta Fondam, tad piemēro 27. pantā minētos Fonda izmantošanas principus.
4. Valde drīkst turēt kapitālu, kas piešķirts saskaņā ar šā panta 1. punkta f) apakšpunktu, uz laiku, kas nepārsniedz piecus gadus.
77. pants
Fonda izmantošana
Fonda izmantošana notiek atbilstīgi Nolīgumam, saskaņā ar kuru iesaistītās dalībvalstis piekrīt pārskaitīt valsts līmenī piesaistītās iemaksas Fondam saskaņā ar šo regulu un Direktīvu 2014/59/ES, un saskaņā ar minētajā Nolīgumā noteiktajiem principiem.
Attiecīgi līdz brīdim, kad tiek sasniegts Fonda mērķapjoms, kā minēts 69. pantā, bet ne vēlāk kā astoņus gadus pēc šā panta piemērošanas dienas, Valde izmanto Fondu saskaņā ar principiem, kas balstīti uz Fonda sadalīšanu katrai iesaistītajai dalībvalstij atbilstošos valstu nodalījumos, kā arī dažādo valsts līmenī piesaistīto un Fonda valstu nodalījumos ieskaitīto finansējuma daļu pakāpenisku apvienošanu, kā noteikts nolīgumā.
78. pants
Valstu finansēšanas mehānismu savstarpēja izmantošana tāda grupas noregulējuma gadījumā, kurā piedalās iestādes neiesaistītajās dalībvalstīs
Ja grupas noregulējums attiecas uz iestādēm, kas veic uzņēmējdarbību vienā vai vairākās iesaistītajās dalībvalstīs, no vienas puses, un iestādes, kas veic uzņēmējdarbību vienā vai vairākās neiesaistītajās dalībvalstīs, no otras puses, tad Fonds piešķir finansējumu grupas noregulējumam saskaņā ar noteikumiem, kas izklāstīti Direktīvas 2014/59/ES 107. panta 2. līdz 5. punktā.
79. pants
Noguldījumu garantiju sistēmu izmantošana saistībā ar noregulējumu
1. Iesaistītās dalībvalstis nodrošina, ka, Valdei veicot noregulējuma darbības, ar noteikumu, ka minētās darbības joprojām nodrošina noguldītājiem piekļuvi viņu noguldījumiem, ar iestādi saistītā noguldījumu garantiju sistēma ir atbildīga par summām, kas noteiktas Direktīvas 2014/59/ES 109. panta 1. un 4. punktā.
Likvidācijas procesā segto noguldījumu turētāju tiesības un pienākumi aizstāj attiecīgo noguldījumu garantiju sistēmu par summu, kas līdzvērtīga viņu maksājumam.
2. Tās summas noteikšana, par kuru noguldījumu garantiju sistēma ir atbildīga saskaņā ar šā panta 1. punktu, atbilst nosacījumiem, kas minēti 20. pantā.
3. Pirms lēmuma pieņemšanas saskaņā ar šā panta 2. punktu par summu, par kuru noguldījumu garantiju sistēma ir atbildīga, Valde apspriežas ar attiecīgo norīkoto iestādi Direktīvas 2014/49/ES 2. panta 1. punkta 18. apakšpunkta izpratnē, pilnībā ņemot vērā jautājuma steidzamību.
4. Ja atbilstīgie noguldījumi noregulējamā iestādē tiek pārvesti citai vienībai, izmantojot uzņēmuma pārdošanas instrumentu vai pagaidu iestādes instrumentu, noguldītājiem nav prasījumu saskaņā ar Direktīvu 2014/49/ES pret noguldījumu garantiju sistēmu saistībā ne ar vienu daļu no to noguldījumiem noregulējamajā iestādē, kas netiek pārvesti, ar nosacījumu, ka pārvesto līdzekļu summa ir vismaz vienāda ar kopējo seguma līmeni, kas paredzēts minētās direktīvas 6. pantā.
5. Neatkarīgi no 1. līdz 4. punkta, ja noguldījumu garantiju sistēmas pieejamie finanšu līdzekļi tiek izmantoti saskaņā ar tās noteikumiem un pēc tam samazinās tā, ka ir mazāki nekā divas trešdaļas no noguldījumu garantiju shēmas mērķapjoma, regulāro iemaksu noguldījumu garantiju sistēmā nosaka tādā apmērā, lai sešu gadu laikā būtu iespējams sasniegt mērķapjomu.
Noguldījumu garantiju sistēmas saistības nepārsniedz 50 % no tās mērķapjoma, ievērojot Direktīvas 2014/49/ES 10. panta 2. punktu.
Jebkurā gadījumā noguldījumu garantiju sistēmas dalība saskaņā ar šo regulu nepārsniedz zaudējumus, kas tai būtu radušies likvidācijā, kura notiktu saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru.
VI SADAĻA
CITI NOTEIKUMI
80. pants
Privilēģijas un imunitāte
Uz Valdi un tās personālu attiecas Protokols Nr. 7 par Eiropas Savienības privilēģijām un imunitāti, kas pievienots LES un LESD.
81. pants
Valodu lietojums
1. Valdei piemēro Padomes Regulu Nr. 1 (23).
2. Valde pieņem lēmumu par valodu iekšējo lietojumu Valdē.
3. Valde var izlemt, kuru no oficiālajām valodām izmantot, nosūtot dokumentus Savienības iestādēm un struktūrām.
4. Valde var vienoties ar katras valsts noregulējuma iestādi par valodu vai valodām, kādā sagatavo savstarpēji nosūtāmos dokumentus.
5. Valdes darbam vajadzīgos tulkošanas pakalpojumus sniedz Eiropas Savienības iestāžu Tulkošanas centrs.
82. pants
Personāls
1. Uz Valdes personālu attiecas Civildienesta noteikumi, Nodarbināšanas kārtība un Savienības iestāžu kopīgi pieņemtie Civildienesta noteikumu un Nodarbināšanas kārtības piemērošanai paredzētie noteikumi.
Atkāpjoties no šā punkta pirmās daļas, priekšsēdētājam, priekšsēdētāja vietniekam un četriem 43. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētajiem Valdes locekļiem attiecībā uz atalgojumu un pensionēšanās vecumu piemēro tādus pašus noteikumus kā attiecīgi Tiesas priekšsēdētāja vietniekam, tiesnesim un sekretāram, kā norādīts Padomes Regulā Nr. 422/67/EEK, 5/67Euratom (24). Uz viņiem neattiecas maksimālais pensionēšanās vecums. Attiecībā uz aspektiem, kas nav noteikti šajā regulā vai Regulā Nr. 422/67/EEK, 5/67/Euratom, pēc analoģijas tiek piemēroti Civildienesta noteikumi un Nodarbināšanas kārtība.
2. Valde, vienojoties ar Komisiju, pieņem nepieciešamos īstenošanas pasākumus saskaņā ar Civildienesta noteikumu 110. pantā paredzētajām procedūrām.
3. Attiecībā uz personālu Valde īsteno pilnvaras, kas piešķirtas iecēlējinstitūcijai saskaņā ar Civildienesta noteikumiem un iestādei, kura ir tiesīga noslēgt līgumus saskaņā ar Nodarbināšanas kārtību.
83. pants
Darbinieku apmaiņa
1. Valde var izmantot norīkotos valstu ekspertus vai citus darbiniekus, kas nav nodarbināti Valdē.
2. Valde tās plenārsesijā pieņem attiecīgus lēmumus, ar ko paredz noteikumus par darbinieku apmaiņu un pagaidu norīkošanu no un starp valstu noregulējuma iestādēm un Valdi.
3. Valde var izveidot iekšējas noregulējuma grupas, kurās ietilpst tās darbinieki un valstu noregulējuma iestāžu darbinieki, kā arī attiecīgā gadījumā novērotāji no neiesaistīto dalībvalstu noregulējuma iestādēm.
4. Ja Valde izveido šā panta 3. punktā paredzētās iekšējās noregulējuma grupas, šo grupu koordinatorus tā ieceļ no savu darbinieku vidus. Saskaņā ar 51. panta 3. punktu koordinatorus var uzaicināt kā novērotājus piedalīties Valdes izpildsesijas sanāksmēs, kurās attiecīgo dalībvalstu norīkotie locekļi piedalās saskaņā ar 53. panta 3. un 4. punktu.
84. pants
Iekšējas komitejas
Valde var izveidot iekšējas komitejas, kas sniedz tai konsultācijas un norādes par šajā regulā paredzēto funkciju veikšanu.
85. pants
Pārsūdzību izskatīšanas grupa
1. Valde izveido Pārsūdzību izskatīšanas grupu, kas pieņem lēmumus par pārsūdzībām, kuras iesniegtas saskaņā ar šā panta 3. punktu.
2. Pārsūdzību izskatīšanas grupu veido piecas personas no dalībvalstīm; šīm personām ir laba reputācija, un tās var apliecināt pietiekami augsta līmeņa atbilstīgas zināšanas un darba pieredzi (tostarp pieredzi saistībā ar noregulējumu) banku vai citu finanšu pakalpojumu jomā; šīs personas nedrīkst būt nodarbinātas Valdē, kā arī noregulējuma iestādēs vai citās valsts vai Savienības iestādēs, struktūrās, birojos un aģentūrās, kuras ir iesaistītas to uzdevumu veikšanā, kas Valdei uzticēti ar šo regulu. Pārsūdzību izskatīšanas grupai ir pietiekami resursi un pietiekamas specializētas zināšanas, lai sniegtu profesionālas juridiskas konsultācijas par to, vai Valde savas pilnvaras īsteno likumīgi. Valde pēc tam, kad Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī ir publicēts uzaicinājums izteikt ieinteresētību, ieceļ Pārsūdzību izskatīšanas grupas locekļus un divus locekļu aizstājējus uz piecu gadu termiņu, kuru var vienreiz pagarināt. Šīm personām nav saistoši nekādi norādījumi.
3. Ikviena fiziska vai juridiska persona, tostarp noregulējuma iestādes, var iesniegt pārsūdzību attiecībā uz Valdes lēmumu, kas minēts 10. panta 10. punktā, 11. pantā, 12. panta 1. punktā, 38. līdz 41. pantā, 65. panta 3. punktā, 71. pantā un 90. panta 3. punktā un kas adresēts minētajai personai vai kas tieši un individuāli skar minēto personu.
Pārsūdzību kopā ar tās pamatojumu Pārsūdzību izskatīšanas grupai iesniedz rakstiski sešu nedēļu laikā pēc lēmuma paziņošanas dienas attiecīgajai personai vai, ja šāda paziņojuma nav, pēc dienas, kurā attiecīgā persona par šo lēmumu uzzinājusi.
4. Pārsūdzību izskatīšanas grupa pieņem lēmumu viena mēneša laikā pēc pārsūdzības iesniegšanas.
Pārsūdzību izskatīšanas grupa pieņem lēmumu ar vismaz trīs no tās piecu locekļu balsu vairākumu.
5. Pārsūdzību izskatīšanas grupas locekļi rīkojas neatkarīgi un sabiedrības interesēs. Šajā nolūkā viņi iesniedz publisku saistību deklarāciju un publisku deklarāciju par jebkādām tiešām vai netiešām interesēm, kuras varētu uzskatīt par tādām, kas ietekmē viņu neatkarību, vai par šādu interešu neesamību.
6. Iesniedzot pārsūdzību, ievērojot šā panta 3. punktu, netiek atlikta lēmuma piemērošana.
Tomēr, ja Pārsūdzību izskatīšanas grupa uzskata, ka apstākļi to prasa, tā var atlikt pārsūdzētā lēmuma piemērošanu.
7. Ja pārsūdzība ir pieņemama, Pārsūdzību izskatīšanas grupa pārbauda, vai tā ir pamatota. Tā aicina pārsūdzības procesā iesaistītās puses noteiktā laika posmā iesniegt apsvērumus par tās paziņojumiem vai pārējo pārsūdzības procesa pušu ziņojumiem. Pārsūdzības procesa pusēm ir tiesības izteikties mutiski.
8. Pārsūdzību izskatīšanas grupa var apstiprināt Valdes pieņemto lēmumu vai nodot tai pārsūdzības lietu. Pārsūdzību izskatīšanas grupas lēmums Valdei ir saistošs, un tā pieņem grozītu lēmumu par attiecīgo lietu.
9. Pārsūdzību izskatīšanas grupas lēmumi ir pamatoti, un par tiem paziņo pusēm.
10. Pārsūdzību izskatīšanas grupa pieņem un dara pieejamu atklātībai savu reglamentu.
86. pants
Prasības Tiesā
1. Saskaņā ar LESD 263. pantu Tiesā var celt prasību, apstrīdot Pārsūdzību izskatīšanas grupas lēmumu vai gadījumos, kad nav tiesību iesniegt pārsūdzību Pārsūdzību izskatīšanas grupai, Valdes pieņemtu lēmumu.
2. Saskaņā ar LESD 263. pantu dalībvalstis un Savienības iestādes, kā arī ikviena fiziska vai juridiska persona par Valdes lēmumiem var iesniegt prasību Tiesā.
3. Saskaņā ar LESD 265. pantu gadījumā, ja Valdei ir pienākums rīkoties un tā nepieņem lēmumu, Tiesā var uzsākt tiesvedību par bezdarbību.
4. Valde veic nepieciešamos pasākumus, lai īstenotu Tiesas spriedumu.
87. pants
Valdes atbildība
1. Valdes līgumisko atbildību reglamentē tiesību akti, ko piemēro attiecīgajam līgumam.
2. Tiesas jurisdikcijā ir pieņemt spriedumu, ievērojot jebkuru šķīrējtiesas klauzulu, kas ietverta Valdes noslēgtā līgumā.
3. Ārpuslīgumiskās atbildības gadījumā Valde saskaņā ar vispārējiem principiem, kas ir kopīgi dalībvalstu tiesībām attiecībā uz valsts iestāžu atbildību, atlīdzina jebkādu kaitējumu, ko radījusi Valde vai tās darbinieki, pildot savus pienākumus, jo īpaši veicot noregulējuma funkcijas, tostarp darbību un bezdarbību ārvalstu noregulējuma procedūru atbalstam.
4. Valde kompensē valsts noregulējuma iestādei zaudējumus, kurus valsts tiesa tai ir piespriedusi segt, vai kurus tā, vienojoties ar Valdi, ir apņēmusies segt, ievērojot izlīgumu, un kuri ir radušies minētās valsts noregulējuma iestādes darbības vai bezdarbības rezultātā, saskaņā ar šo regulu īstenojot jebkuru noregulējumu attiecībā uz 7. panta 2. punktā minētajām vienībām uz grupām un, ja ir izpildīti attiecīgo punktu piemērošanas nosacījumi, 7. panta 4. punkta b) apakšpunktā un 5. punktā minētajām vienībām un grupām vai, ievērojot 7. panta 3. punkta otro daļu. Minētais pienākums neattiecas uz gadījumiem, kad ar minēto darbību vai bezdarbību ir tīšām vai, pieļaujot acīmredzamu un būtisku kļūdu novērtējumā, pārkāpta šī regula, citi Savienības tiesību aktu noteikumi vai Valdes, Padomes vai Komisijas lēmums.
5. Tiesas jurisdikcijā ir visi ar šā panta 3. un 4. punktu saistītie strīdi. Lietas saistībā ar ārpuslīgumisku atbildību nevar ierosināt, ja pagājuši pieci gadi pēc notikuma, kas bijis pamats lietas ierosināšanai.
6. Darbinieku personisko atbildību pret Valdi reglamentē Civildienesta noteikumi vai viņiem piemērojamā Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtība.
88. pants
Dienesta noslēpums un informācijas apmaiņa
1. Valdes locekļi, priekšsēdētāja vietnieks, 43. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētie Valdes locekļi, Valdes darbinieki un iesaistīto dalībvalstu apmaiņas vai uz laiku norīkotie darbinieki, kas veic noregulējuma pienākumus, arī beiguši savu pienākumu izpildi, ievēro dienesta noslēpuma prasības, ievērojot LESD 339. pantu, un attiecīgos Savienības tiesību aktu noteikumus. Viņiem jo īpaši ir aizliegts izpaust kādai personai vai iestādei konfidenciālu informāciju, ko viņi saistībā ar šajā regulā noteikto funkciju izpildi saņēmuši profesionālās darbības laikā vai no kompetentās iestādes vai noregulējuma iestādes, ja vien tas nenotiek, pildot šajā regulā noteiktās funkcijas un informāciju sniedzot kopsavilkuma vai apkopotā veidā tā, lai nevarētu identificēt 2. pantā minētas vienības, vai saņemot skaidru un iepriekšēju atļauju no iestādes vai vienības, kas šo informāciju sniegusi.
Informāciju, uz kuru attiecas dienesta noslēpuma prasības, izpauž citai publiskai vai privātai vienībai tikai tad, ja šāda informācijas izpaušana ir vajadzīga tiesvedības nolūkos.
Minētās prasības piemēro arī iespējamiem pircējiem, ar kuriem sazinās, lai sagatavotos vienības noregulējumam, ievērojot 13. panta 3. punktu.
2. Valde nodrošina, lai personām, kas tieši vai netieši, pastāvīgi vai laiku pa laikam sniedz pakalpojumus saistībā ar tās pienākumu izpildi, tostarp ierēdņiem un citām personām, kuras Valde pilnvarojusi vai valstu noregulējuma iestādes norīkojušas veikt pārbaudes uz vietas, tiktu piemērotas dienesta noslēpuma prasības, kas līdzvērtīgas šā panta 1. punktā minētajām prasībām.
3. Šā panta 1. punktā minētās dienesta noslēpuma prasības piemēro arī novērotājiem, kas apmeklē Valdes sanāksmes, un novērotājiem no neiesaistītajām dalībvalstīm, kas piedalās iekšējās noregulējuma grupās saskaņā ar 83. panta 3. punktu.
4. Valde veic vajadzīgos pasākumus, lai garantētu konfidenciālas informācijas drošu apstrādi un drošu rīcību ar to.
5. Pirms tiek izpausta jebkāda informācija, Valde nodrošina, ka tā nesatur konfidenciālu informāciju, jo īpaši, novērtējot sekas, ko izpaušana varētu radīt sabiedrības interesēm saistībā ar finanšu, monetāro vai ekonomikas politiku un fizisku un juridisku personu komerciālajām interesēm, kā arī pārbaužu, izmeklēšanu un revīziju mērķiem. Informācijas izpaušanas seku novērtēšanas procedūra ietver īpašu izvērtējumu par sekām, ko radītu 8. un 9. pantā minēto noregulējuma plānu, jebkādas saskaņā ar 10. pantu veiktas novērtēšanas rezultātu un 18. pantā minēto noregulējuma shēmu satura un detaļu izpaušana.
6. Šis pants nekavē Valdi, Padomi, Komisiju, ECB, valstu noregulējuma iestādes vai valstu kompetentās iestādes, tostarp to darbiniekus un ekspertus, noregulējuma darbības plānošanas vai īstenošanas nolūkā dalīties informācijā citam ar citu un ar kompetentajām ministrijām, centrālajām bankām, noguldījumu garantiju sistēmām, ieguldītāju kompensācijas sistēmām, varas iestādēm, kas atbild par parasto maksātnespējas procedūru, neiesaistīto dalībvalstu noregulējuma un kompetentajām iestādēm, EBI vai - atbilstīgi 33. pantam - trešo valstu varas iestādēm, kas veic funkcijas, kuras ir līdzvērtīgas tām, ko veic noregulējuma iestādes, vai, ievērojot stingras konfidencialitātes prasības, ar potenciālo noregulējamās iestādes pircēju.
89. pants
Datu aizsardzība
Šī regula neskar dalībvalstu saistības attiecībā uz personas datu apstrādi saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 95/46/EK (25) vai Valdes, Padomes un Komisijas saistības attiecībā uz personas datu apstrādi saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 45/2001 (26), veicot savus pienākumus.
90. pants
Dokumentu pieejamība
1. Uz Valdes rīcībā esošajiem dokumentiem attiecas Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1049/2001 (27).
2. Sešu mēnešu laikā pēc pirmās sanāksmes Valde pieņem praktiskus pasākumus Regulas (EK) Nr. 1049/2001 piemērošanai.
3. Par lēmumiem, kurus Valde pieņēmusi saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1049/2001 8. pantu, var iesniegt sūdzību Eiropas Ombudam vai, attiecīgā gadījumā, iesniegt prasību Tiesā pēc pārsūdzības iesniegšanas šīs regulas 85. pantā minētajai Pārsūdzību izskatīšanas grupai saskaņā ar, attiecīgi, LESD 228. un 263. pantā ietvertajiem nosacījumiem.
4. Personām, uz kurām attiecas Valdes lēmumi, ir tiesības piekļūt Valdes lietas dokumentācijai, ja tiek ievērotas citu personu leģitīmās intereses aizsargāt savus komercnoslēpumus. Tiesības piekļūt lietas materiāliem neattiecas uz konfidenciālu informāciju vai Valdes iekšējiem sagatavošanas dokumentiem.
91. pants
Drošības noteikumi par klasificētas informācijas un sensitīvas neklasificētas informācijas aizsardzību
Valde piemēro drošības principus, kas ietverti Komisijas drošības noteikumos par Eiropas Savienības klasificētās informācijas (EUCI) un sensitīvas neklasificētas informācijas aizsardzību, kā noteikts Komisijas Lēmuma 2001/844/EK, EOTK, Euratom (28) pielikumā. Drošības principu piemērošana ietver noteikumu piemērošanu par šādas informācijas apmaiņu, apstrādi un glabāšanu.
92. pants
Revīzijas palāta
1. Revīzijas palāta izstrādā īpašu ziņojumu par katru 12 mēnešu periodu, kas sākas katra gada 1. aprīlī.
2. Katrā ziņojumā tiek izvērtēts, vai:
a)
ir pietiekami ņemta vērā Fonda izmantošanas ekonomija, efektivitāte un lietderīgums, jo īpaši vajadzība mazināt Fonda izmantošanu;
b)
Fonda atbalsta novērtēšana ir bijusi efektīva un stingra.
3. Visi šā panta 1. punktā minētie ziņojumi tiek izstrādāti sešu mēnešu laikā pēc tā perioda beigām, par kuru tiek sagatavots ziņojums.
4. Pēc to galīgo pārskatu izskatīšanas, ko Valde sagatavojusi saskaņā ar 63. pantu, Revīzijas palāta līdz 1. decembrim pēc katra finanšu gada izstrādā ziņojumu par saviem konstatējumiem. Revīzijas palāta jo īpaši ziņo par jebkādām iespējamām saistībām (Valdes, Padomes, Komisijas vai citām saistībām), kas izriet no šajā regulā paredzēto Valdes, Padomes un Komisijas uzdevumu īstenošanas.
5. Eiropas Parlaments un Padome var pieprasīt, lai Revīzijas palāta izvērtē jebkādus citus atbilstīgus jautājumus, kas ietilpst to kompetencē, kā noteikts LESD 287. panta 4. punktā.
6. Šā panta 1. un 4. punktā minētos ziņojumus nosūta Valdei, Eiropas Parlamentam, Padomei un Komisijai un nekavējoties publisko.
7. Komisija divu mēnešu laikā no dienas, kad katrs šā panta 1. punktā minētais ziņojums ir ticis publiskots, sniedz izsmeļošu rakstisku atbildi, kas tiek publiskota.
Valde, Padome un Komisija divu mēnešu laikā no dienas, kad katrs šā panta 4. punktā minētais ziņojums ir ticis publiskots, sniedz izsmeļošu rakstisku atbildi, kas tiek publiskota.
8. Revīzijas palāta ir pilnvarota iegūt no Valdes, Padomes un Komisijas jebkādu informāciju, kas attiecas uz to uzdevumu izpildi, kas tai uzticēti ar šo pantu. Valde, Padome un Komisija sniedz jebkādu attiecīgu pieprasītu informāciju Revīzijas palātas norādītā termiņā.
IV DAĻA
IZPILDPILNVARAS UN NOBEIGUMA NOTEIKUMI
93. pants
Deleģēšanas īstenošana
1. Pilnvaras pieņemt deleģētos aktus Komisijai piešķir, ievērojot šajā pantā izklāstītos nosacījumus.
2. Šīs regulas 19. panta 8. punktā, 65. panta 5. punktā, 69. panta 5. punktā, 71. panta 3. punktā un 75. panta 4. punktā minēto pilnvaru deleģējumu piešķir uz nenoteiktu laiku, sākot no 99. pantā minētajām attiecīgajām dienām.
3. Komisija nodrošina konsekvenci starp deleģētiem aktiem, kas pieņemti saskaņā ar šo regulu, un deleģētiem aktiem, kas pieņemti saskaņā ar Direktīvu 2014/59/ES.
4. Eiropas Parlaments vai Padome jebkurā laikā var atsaukt 19. panta 8. punktā, 65. panta 5. punktā, 69. panta 5. punktā, 71. panta 3. punktā un 75. panta 4. punktā minēto pilnvaru deleģēšanu. Ar lēmumu par atsaukšanu izbeidz tajā norādīto pilnvaru deleģēšanu. Lēmums stājas spēkā nākamajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī vai vēlākā dienā, kas tajā norādīta. Tas neskar jau spēkā esošos deleģētos aktus.
5. Tiklīdz tā pieņem deleģētu aktu, Komisija par to paziņo vienlaikus Eiropas Parlamentam un Padomei.
6. Saskaņā 19. panta 8. punktu, 65. panta 5. punktu, 69. panta 5. punktu, 71. panta 3. punktu un 75. panta 4. punktu pieņemts deleģētais akts stājas spēkā tikai tad, ja trijos mēnešos no dienas, kad minētais akts paziņots Eiropas Parlamentam un Padomei, ne Eiropas Parlaments, ne Padome nav izteikuši iebildumus, vai ja pirms minētā laikposma beigām gan Eiropas Parlaments, gan Padome ir informējuši Komisiju par savu nodomu neizteikt iebildumus. Pēc Eiropas Parlamenta vai Padomes iniciatīvas šo laikposmu pagarina par trim mēnešiem.
7. Komisija nepieņem deleģētos aktus, ja Eiropas Parlamenta pārbaudes laiks darba pārtraukuma dēļ ir saīsināts līdz laikposmam, kas ir īsāks par pieciem mēnešiem, ietverot jebkādu pagarinājumu.
94. pants
Pārskatīšana
1. Līdz 2018. gada 31. decembrim un pēc tam ik pēc trim gadiem Komisija publicē ziņojumu par šīs regulas piemērošanu, īpaši uzsverot tādas iespējamas ietekmes pārraudzību, kas skar iekšējā tirgus pienācīgu darbību. Šajā ziņojumā izvērtē:
a)
VNM darbību, izmaksu lietderību, kā arī tā noregulējuma darbību ietekmi uz Savienības interesēm kopumā, kā arī uz finanšu pakalpojumu iekšējā tirgus saskaņotību un integritāti, tostarp tā iespējamo ietekmi uz valsts banku sistēmu struktūrām Savienībā salīdzinājumā ar citām banku sistēmām, un attiecībā uz sadarbības un informācijas apmaiņas pasākumu efektivitāti VNM iekšienē, starp VNM un VUM, un starp VNM, valstu noregulējuma iestādēm, kompetentajām iestādēm un neiesaistīto dalībvalstu noregulējuma iestādēm, jo īpaši izvērtējot šādus jautājumus:
i)
vai ir nepieciešams, ka funkcijas, kuru pildīšana ar šo regulu ir uzticēta Valdei, Padomei un Komisijai, pilda vienīgi neatkarīga Savienības iestāde un, ja tā ir, vai ir nepieciešams izdarīt izmaiņas attiecīgajos noteikumos, tostarp primāro tiesību aktu līmenī;
ii)
vai sadarbība starp VNM, VUM, ESRK, EBI, EVTI, EAAPI un pārējām iestādēm, kas ietilpst EFUS, ir atbilstīga;
iii)
vai ieguldījumu portfeli saskaņā ar 75. pantu veido stabili un daudzveidīgi aktīvi;
iv)
vai ir sarauta saikne starp valstu parādu un banku risku;
v)
vai pārvaldības pasākumi, tostarp uzdevumu sadalījums Valdē un balsošanas kārtība Valdes izpildsesijā un plenārsesijā, kā arī Valdes attiecības ar Komisiju un Padomi, ir atbilstīgi;
vi)
vai Fonda mērķapjoma noteikšanai izmantotais atsauces punkts ir atbilstīgs un jo īpaši vai segtie noguldījumi vai kopējās saistības ir atbilstīgāks pamats, un vai būtu jānosaka Fonda absolūtā minimuma apmērs, lai izvairītos no Fondā ieplūstošo finanšu līdzekļu svārstīguma un nodrošinātu Fonda finansēšanas ilgtermiņa stabilitāti un pietiekamību;
vii)
vai ir nepieciešams mainīt Fondam noteikto mērķapjoma līmeni un iemaksu līmeni, lai nodrošinātu līdzvērtīgus apstākļus visā Savienībā;
b)
neatkarības un pārskatatbildības organizācijas efektivitāti;
c)
Valdes un EBI mijiedarbību;
d)
mijiedarbību starp Valdi un valstu noregulējuma iestādēm neiesaistītajās dalībvalstīs un VNM ietekmi uz minētajām dalībvalstīm, un mijiedarbību starp Valdi un attiecīgajām trešo valstu iestādēm, kā definēts Direktīvas 2014/59/ES 2. panta 1. punkta 90. apakšpunktā;
e)
vai ir jāveic pasākumi, lai saskaņotu maksātnespējas procedūras maksātnespējīgām iestādēm.
2. Šo ziņojumu iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei. Komisija vajadzības gadījumā sniedz saistītus priekšlikumus.
3. Ja tiek pārskatīta Direktīva 2014/59/ES, Komisija tiek aicināta attiecīgā gadījumā pārskatīt arī šo regulu.
95. pants
Grozījumi Regulā (ES) Nr. 1093/2010
Regulu (ES) Nr. 1093/2010 groza šādi:
1)
regulas 4. panta 2. punktu aizstāj ar šādu:
“2.
“kompetentās iestādes” ir:
i)
kompetentās iestādes, kā noteikts Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 40. apakšpunktā, tostarp Eiropas Centrālā banka jautājumos, kas saistīti ar uzdevumiem, kuri tai uzticēti ar Regulu (ES) Nr. 1024/2013, Direktīvā 2007/64/EK un kā minēts Direktīvā 2009/110/EK;
ii)
attiecībā uz Direktīvām 2002/65/EK un 2005/60/EK - iestādes, kas ir kompetentas nodrošināt kredītiestāžu un finanšu iestāžu atbilstību minēto direktīvu prasībām;
iii)
attiecībā uz noguldījumu garantiju sistēmām - struktūras, kas pārvalda noguldījumu garantiju sistēmas, ievērojot Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/49/ES (29), vai - gadījumā, ja noguldījumu garantiju sistēmas darbību vada privāta sabiedrība - varas iestāde, kas uzrauga minētās sistēmas, ievērojot minēto direktīvu, un
iv)
attiecībā uz Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/59/ES (30) un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 806/2014 (31) - noregulējuma iestādes, kas definētas Direktīvas 2014/59/ES 3. pantā, ar Regulu (ES) Nr. 806/2014 izveidotā Vienotā noregulējuma valde, un Padome un Komisija, kad tās veic Regulas (ES) Nr. 806/2014 18. pantā norādītās darbības, izņemot gadījumus, kad tās izmanto savu rīcības brīvību vai izdara politikas izvēles.
(29) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/49/ES (2014. gada 16. aprīlis) par noguldījumu garantiju sistēmām (OV L 173, 12.6.2014., 149. lpp.)." 						
(30) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/59/ES (2014. gada 15. maijs), ar ko izveido kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību atveseļošanas un noregulējuma režīmu un groza Padomes Direktīvu 82/891/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/24/EK, 2002/47/EK, 2004/25/EK, 2005/56/EK, 2007/36/EK, 2011/35/ES, 2012/30/ES un 2013/36/ES, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1093/2010 un (ES) Nr. 648/2012 (OV L 173, 12.6.2014., 190. lpp.)." 						
(31) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 806/2014 (2014. gada 15. jūlijs), ar ko izveido vienādus noteikumus un vienotu procedūru kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam, izmantojot vienotu noregulējuma mehānismu un vienotu noregulējuma fondu, un groza Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (OV L 225, 30.7.2014., 1. lpp.)”;" 						
2)
regulas 25. pantā pievieno šādu punktu:
“1.a Iestāde var organizēt un veikt salīdzinošo izvērtēšanu par informācijas apmaiņu un Regulā Nr. 806/2014 minētās Valdes un vienotajā noregulējuma mehānismā neiesaistīto dalībvalstu noregulējuma iestāžu kopīgiem pasākumiem, veicot pārrobežu grupu noregulējumu, lai stiprinātu rezultātu efektivitāti un konsekvenci. Šajā nolūkā iestāde izstrādā metodes, kas nodrošina objektīvu izvērtēšanu un salīdzināšanu.”;
3)
regulas 40. panta 6. punktam pievieno šādu daļu:
“Lai nodrošinātu atbilstību Direktīvas 2014/59/ES darbības jomai, Vienotās noregulējuma valdes priekšsēdētājs ir novērotājs Uzraudzības padomē.”
96. pants
Valstu noregulējuma finansēšanas mehānismu aizstāšana
No šīs regulas 99. panta 2. un 6. punktā minētās piemērošanas dienas Fonds tiek uzskatīts par iesaistīto dalībvalstu noregulējuma finansēšanas mehānismu saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 99. līdz 109. pantu.
97. pants
Mītnes nolīgums un darbības nosacījumi
1. Nepieciešamos pasākumus attiecībā uz Valdes izvietošanu dalībvalstī, kurā atrodas Valdes mītne, un aprīkojumu, kas minētajai dalībvalstij ir jādara pieejams, kā arī īpašos noteikumus, ko minētajā dalībvalstī piemēro priekšsēdētājam, Valdes locekļiem tās plenārsesijā, Valdes personālam un viņu ģimenes locekļiem, nosaka starp Valdi un minēto dalībvalsti noslēgtā mītnes nolīgumā, kas noslēgts pēc tam, kad saņemts Valdes apstiprinājums tās plenārsesijā, bet ne vēlāk kā 2016. gada 20. augustā.
2. Dalībvalsts, kurā atrodas Valdes mītne, nodrošina labākos iespējamos apstākļus Valdes pienācīgai darbībai, tostarp daudzvalodu, Eiropas ievirzes mācību iestādes un piemērotus transporta savienojumus.
98. pants
Valdes darbības uzsākšana
1. Valde pilnībā sāk darbību 2015. gada 1. janvārī.
2. Komisija uzņemas atbildību par Valdes izveidošanu un sākotnējo darbību, līdz tā ir pietiekami darboties spējīga, lai pati izpildītu savu budžetu. Šim nolūkam tā:
a)
līdz brīdim, kad priekšsēdētājs - pēc tam, kad viņu iecēlusi Padome saskaņā ar 56. pantu, - uzsāk savu pienākumu pildīšanu, Komisija var norīkot Komisijas ierēdni kā pagaidu priekšsēdētāju, kurš pilda priekšsēdētājam noteiktos pienākumus;
b)
atkāpjoties no 50. panta 1. punkta l) apakšpunkta, un līdz 50. panta 3. punktā minētā lēmuma pieņemšanai pagaidu priekšsēdētājs īsteno iecēlējinstitūcijas pilnvaras;
c)
Komisija var piedāvāt palīdzību Valdei, jo īpaši norīkojot Komisijas ierēdņus veikt aģentūras darbības, par ko ir atbildīgs pagaidu priekšsēdētājs vai priekšsēdētājs;
3. Pagaidu priekšsēdētājs var atļaut veikt visus maksājumus, ko sedz Valdes budžetā paredzētas apropriācijas, un var slēgt līgumus, tostarp darba līgumus.
99. pants
Stāšanās spēkā
1. Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
2. Ar šā panta 3. līdz 5. punktā minētajiem izņēmumiem šī regula tiek piemērota no 2016. gada 1. janvāra.
3. Atkāpjoties no šā panta 2. punkta, 8. un 9. pantu un citus saistītus noteikumus, kas saistīti ar Valdes pilnvarām ievākt informāciju un sadarboties ar valstu noregulējuma iestādēm noregulējuma plānu izstrādē, un visus citus ar šo jautājumu saistītus noteikumus piemēro no 2015. gada 1. janvāra.
4. Atkāpjoties no šā panta 2. punkta, no 2014. gada 19. augusta tiek piemērots 1. līdz 4. pants, 6. pants, 30. pants, 42. līdz 48. pants, 49. pants, 50. panta 1. punkta a), b) un g) līdz p) apakšpunkts, 50. panta 3. punkts, 51. pants, 52. panta 1. un 4. punkts, 53. panta -1. un 2. punkts, 56. līdz 59. pants, 61. līdz 66. pants, 80. līdz 84. pants, 87. līdz 95. pants un 97. un 98. pants.
5. Atkāpjoties no šā panta 2. punkta, 69. panta 5. punkta, 70. panta 6. un 7.punkta un 71. panta 3. punkta, ar kuru Padomei tiek piešķirtas pilnvaras pieņemt īstenošanas aktus un Komisijai - deleģētos aktus, piemēro no 2014. gada 1. novembra.
6. Sākot ar 2015. gada 1. janvāri, Valde iesniedz Eiropas Parlamentam, Padomei un Komisijai Valdes plenārsesijā apstiprinātu ikmēneša ziņojumu par to, vai ir izpildīti nosacījumi par iemaksu pārskaitīšanu uz Fondu.
Sākot ar 2015. gada 1. decembri, ja šajos ziņojumos tiek norādīts, ka nosacījumi par iemaksu pārskaitīšanu uz Fondu nav izpildīti, šā panta 2. punktā minēto noteikumu piemērošanu katru reizi atliek uz vienu mēnesi. Minētā mēneša beigās Valde katru reizi iesniedz jaunu ziņojumu.
Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Strasbūrā, 2014. gada 15. jūlijā