NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 608/2013
ze dne 12. června 2013
o vymáhání práv duševního vlastnictví celními orgány a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1383/2003
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 207 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
v souladu s řádným legislativním postupem (1),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Ve svém usnesení ze dne 25. září 2008 o komplexním evropském plánu boje proti padělání a pirátství Rada požádala, aby bylo přezkoumáno nařízení Rady (ES) č. 1383/2003 ze dne 22. července 2003 o přijímání opatření celních orgánů proti zboží podezřelému z porušení určitých práv duševního vlastnictví a o opatřeních, která mají být přijata proti zboží, o kterém bylo zjištěno, že tato práva porušilo (2).
(2)
Uvádění zboží porušujícího práva duševního vlastnictví na trh způsobuje značnou škodu držitelům práv, uživatelům nebo skupinám producentů a výrobcům a obchodníkům, kteří dodržují právní předpisy. Takové uvádění může rovněž klamat spotřebitele a v některých případech by mohlo ohrozit jejich zdraví a bezpečnost. Takovému zboží by měl být pokud možno zamezen přístup na trh Unie a měla by být přijata opatření v zájmu řešení tohoto protiprávního uvádění na trh, aniž by jimi byl ztěžován legitimní obchod.
(3)
Přezkum nařízení (ES) č. 1383/2003 ukázal, že jsou s ohledem na vývoj v hospodářské, obchodní a právní oblasti nezbytná určitá zlepšení právního rámce, která posílí vymáhání práv duševního vlastnictví celními orgány a zajistí rovněž dostatečně jasnou právní úpravu.
(4)
Celní orgány by měly mít pravomoc vymáhat práva duševního vlastnictví, pokud jde o zboží, které podle celních předpisů Unie podléhá celnímu dohledu nebo celní kontrole, a provádět odpovídající kontroly tohoto zboží, aby zabránily operacím, které jsou v rozporu s právními předpisy v oblasti duševního vlastnictví. Vymáhání práv duševního vlastnictví na hranicích, bez ohledu na to, kde zboží je nebo by mělo být pod celním dohledem nebo celní kontrolou, je účinným způsobem, jak rychle a účelně poskytnout držiteli práva i uživatelům nebo skupinám producentů právní ochranu. Pokud je propuštění zboží pozastaveno nebo je zboží zadrženo na hranicích celními orgány, mělo by být zapotřebí jen jediné řízení, zatímco u zboží nalezeného na trhu, které bylo rozděleno a doručeno maloobchodníkům, by k dosažení stejné úrovně vymáhání práva mělo být zapotřebí několik oddělených řízení. Měla by být zavedena výjimka pro zboží propuštěné do volného oběhu v režimu konečného použití, protože takové zboží zůstává pod celním dohledem, i když bylo propuštěno do volného oběhu. Toto nařízení by se nemělo vztahovat na zboží v osobních zavazadlech cestujících, pokud je určeno pro jejich vlastní osobní potřebu a nic nenaznačuje, že se jedná o obchodní dopravu.
(5)
Nařízení (ES) č. 1383/2003 se nevztahuje na některá práva duševního vlastnictví a z oblasti jeho působnosti jsou vyloučena některá porušení. Za účelem posílení vymáhání práv duševního vlastnictví by měl být zásah celních orgánů rozšířen na další druhy porušení, na které se nevztahuje nařízení (ES) č. 1383/2003. Do oblasti působnosti tohoto nařízení by proto měly být zahrnuty kromě práv, která jsou již zahrnuta v nařízení (ES) č. 1383/2003, také obchodní názvy, pokud jsou podle vnitrostátních právních předpisů chráněny jako výlučná vlastnická práva, topografie polovodičových výrobků a užitné vzory a zařízení, jež jsou navržena, vyráběna nebo přizpůsobena především proto, aby umožnila nebo usnadnila obcházení technických opatření.
(6)
Porušení související s takzvaným nelegálním paralelním obchodem a s nadlimitním zbožím („overruns“) jsou z oblasti působnosti nařízení (ES) č. 1383/2003 vyloučena. Zboží určené pro nelegální paralelní obchod, totiž zboží, které sice bylo vyrobeno se souhlasem držitele práva, ale bylo v Evropském hospodářském prostoru poprvé uvedeno na trh bez jeho souhlasu, a nadlimitní zboží, totiž zboží, které osoba, jež je držitelem práv řádně zmocněna k výrobě určitého množství zboží, vyrobila nad rámec množství dohodnutého mezi touto osobou a držitelem práv, je vyráběno jako pravé zboží, a tudíž není vhodné, aby celní orgány na toto zboží zaměřovaly své úsilí. Nelegální paralelní obchod a nadlimitní zboží by tedy měly být z oblasti působnosti tohoto nařízení rovněž vyloučeny.
(7)
Členské státy ve spolupráci s Komisí by měly za účelem zajištění správného uplatňování tohoto nařízení celním úředníkům poskytovat vhodnou odbornou přípravu.
(8)
Toto nařízení, bude-li plně uplatňováno, dále přispěje k dosažení vnitřního trhu, který zajišťuje účinnější ochranu držitelů práv, podporuje tvořivost a inovace a poskytuje spotřebitelům spolehlivé a vysoce kvalitní výrobky, což by mělo následně posílit přeshraniční transakce mezi spotřebiteli, podniky a obchodníky.
(9)
Členské státy čelí stále omezenějším zdrojům v oblasti celních služeb. Je proto nutné podpořit prosazování nových technologií a strategií řízení rizik, aby byly v maximální míře využity zdroje, jež jsou celním orgánům k dispozici.
(10)
Toto nařízení obsahuje pouze procesní pravidla pro celní orgány. Toto nařízení nezavádí ani žádná kritéria pro zjištění, zda nedošlo k porušení práva duševního vlastnictví.
(11)
Podle „prohlášení o dohodě TRIPS a veřejném zdraví“ přijatého Konferencí ministrů WTO v Dohá dne 14. listopadu 2001, může být a měla by být Dohoda o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví (dále jen „dohoda TRIPS“) vykládána a prováděna tak, aby podporovala právo členů WTO na ochranu veřejného zdraví, a obzvláště právo na podporu přístupu k lékům pro všechny. V souladu s mezinárodními závazky Unie a její politikou v oblasti rozvojové spolupráce a s ohledem na léčivé přípravky v tranzitu přes území Unie v případech, kdy je průchod tímto územím, ať s překládáním, skladováním, rozdělováním nákladu nebo změnami druhu dopravy či dopravních prostředků, či bez těchto úkonů, pouze částí celé cesty začínající i končící mimo území Unie, by proto celní orgány měly při posuzování rizika porušení práv duševního vlastnictví zvážit, zda existuje významná pravděpodobnost, že budou tyto léčivé přípravky přesměrovány na trh Unie.
(12)
Tímto nařízením by neměla být dotčena ustanovení o pravomoci soudů, zejména ustanovení nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (3).
(13)
Osoby, uživatelé nebo skupiny producentů, kteří mohou vlastním jménem zahájit soudní řízení o možném porušení práva duševního vlastnictví, by měli být oprávněni podat žádost.
(14)
Aby bylo zajištěno, že práva duševního vlastnictví budou vymáhána v celé Unii, je třeba stanovit, že se mohou osoby a subjekty domáhající se práva duševního vlastnictví vztahujícího se na celé území Unie obracet se svou žádostí na celní orgány v jednom členském státě. Tito žadatelé by měli mít možnost požádat tyto celní orgány, aby přijaly rozhodnutí požadující přijetí opatření k vymáhání práva duševního vlastnictví jak ve svém členském státě, tak v jakémkoli jiném členském státě.
(15)
Za účelem zajištění rychlého vymáhání práv duševního vlastnictví by mělo být stanoveno, že pokud mají celní orgány na základě dostatečných náznaků podezření, že zboží pod jejich dohledem porušuje práva duševního vlastnictví, mohou buď z vlastního podnětu, nebo na žádost pozastavit propuštění zboží či zboží zadržet, aby osoba nebo subjekt oprávněný podat žádost mohly zahájit řízení o tom, zda bylo právo duševního vlastnictví porušeno.
(16)
Nařízení (ES) č. 1383/2003 členským státům dovolilo stanovit postup umožňující zničení určitých druhů zboží, aniž by vznikla povinnost zahájit řízení ke zjištění, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví. Jak uvádí usnesení Evropského parlamentu ze dne 18. prosince 2008 o dopadu padělatelství na mezinárodní obchod (4), tento postup se v členských státech, kde je k dispozici, velice osvědčil. Proto by měl být takovýto postup povinný u veškerých porušení práv duševního vlastnictví a měl by se používat, pokud deklarant nebo držitel zboží s tímto zničením souhlasí. Tento postup by kromě toho měl zajistit, aby celní orgány mohly mít za to, že deklarant nebo držitel zboží souhlasí se zničením zboží, jestliže ve stanovené lhůtě nevznesl výslovně proti zničení námitky.
(17)
Za účelem snížení administrativní zátěže a nákladů na minimum by měl být pro malé zásilky padělků nebo nedovolených napodobenin zaveden zvláštní postup, který by umožnil toto zboží zničit bez výslovného souhlasu žadatele v každém jednotlivém případě. Za účelem uplatnění tohoto postupu by se však mělo požadovat, aby žadatel uvedl tento požadavek v žádosti. Celní orgány by rovněž měly mít možnost požadovat, aby žadatel pokryl náklady, které v souvislosti s uplatňováním tohoto postupu vzniknou.
(18)
Z důvodu větší právní jistoty je vhodné pozměnit lhůty pro pozastavení propuštění zboží podezřelého z porušení práva duševního vlastnictví a podmínky, za kterých by měly celní orgány držitelům práv, uživatelům nebo skupinám producentů předávat informace o zadrženém zboží, stanovené v současnosti v nařízení (ES) č. 1383/2003.
(19)
Při zohlednění prozatímní a preventivní povahy opatření, která celní orgány přijímají při uplatňování tohoto nařízení, a protichůdných zájmů stran dotčených těmito opatřeními by měly být některé aspekty postupů upraveny tak, aby bylo zajištěno bezproblémové provádění tohoto nařízení a aby byla současně dodržována práva dotčených stran. S ohledem na různá oznámení stanovená v tomto nařízení by tedy měly celní orgány zasílat oznámení příslušné osobě, a to na základě dokumentů týkajících se celního zacházení nebo situace, ve které se zboží nachází. Protože z postupu pro zničení zboží vyplývá, že jak deklarant nebo držitel zboží, tak i držitel rozhodnutí by měli sdělit své možné námitky vůči zničení současně, mělo by být mimoto zajištěno, aby držitel rozhodnutí měl možnost reagovat na potenciální námitku vůči zničení, kterou vznese deklarant nebo držitel zboží. Je tudíž potřeba zajistit, aby deklarantu nebo držiteli zboží bylo oznámeno pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení nejpozději téhož dne, kdy toto bylo oznámeno držiteli rozhodnutí.
(20)
Celní orgány a Komise se vyzývají, aby v rámci svých příslušných pravomocí spolupracovaly s Evropským střediskem pro sledování porušování práv duševního vlastnictví.
(21)
S cílem odstranit mezinárodní obchod se zbožím porušujícím práva duševního vlastnictví stanoví dohoda TRIPS, že členové WTO mají podporovat výměnu informací mezi celními orgány týkajících se takového obchodu. V souladu s tím by mělo být možné, aby Komise a celní orgány členských států sdílely informace o podezřeních týkajících se porušování práv duševního vlastnictví s příslušnými orgány třetích zemí, včetně informací o zboží, které je v tranzitu přes území Unie a pochází z těchto třetích zemí, nebo je pro ně určeno.
(22)
V zájmu účinnosti by se mělo použít nařízení Rady (ES) č. 515/97 ze dne 13. března 1997 o vzájemné pomoci mezi správními orgány členských států a jejich spolupráci s Komisí k zajištění řádného používání celních a zemědělských předpisů (5).
(23)
Odpovědnost celních orgánů by se měla řídit právními předpisy členských států, avšak schválení žádosti celními orgány by nemělo zakládat nárok držitele rozhodnutí na náhradu škody v případě, že zboží podezřelé z porušování práv duševního vlastnictví není celními orgány odhaleno a je propuštěno nebo není přijato žádné opatření k jeho zadržení.
(24)
Vzhledem k tomu, že celní orgány po schválení žádosti přijmou opatření, je vhodné stanovit, že držitel rozhodnutí by měl uhradit veškeré náklady, které celním orgánům při přijímání opatření k vymáhání jeho práv duševního vlastnictví vzniknou. To by ovšem držiteli rozhodnutí nemělo bránit v tom, aby požadoval náhradu škody od porušovatele nebo jiných osob, které podle právních předpisů členského státu, v němž bylo zboží nalezeno, mohou být považovány za odpovědné. Mezi tyto osoby mohou patřit případně i zprostředkovatelé. Náklady a škody, jež vzniknou osobám jiným než celním orgánům v důsledku opatření celních orgánů, při nichž je pozastaveno propuštění zboží nebo je zboží zadrženo na základě nároku třetí osoby vycházejícího z duševního vlastnictví, by se měly řídit zvláštními právními předpisy použitelnými na každý jednotlivý případ.
(25)
Toto nařízení zavádí pro celní orgány možnost povolit, aby zboží, které má být zničeno, bylo přepraveno pod celním dohledem mezi různými místy na celním území Unie. Celní orgány mohou navíc rozhodnout, že toto zboží propustí do volného oběhu za účelem další recyklace nebo vyřazení mimo obchodní toky, mimo jiné i za účelem zvyšování povědomí, odborné přípravy a vzdělávání.
(26)
Vymáhání práv duševního vlastnictví celními orgány vyžaduje výměnu údajů o rozhodnutích týkajících se žádostí. Takové zpracování údajů zahrnuje také osobní údaje, a mělo by proto probíhat v souladu s právem Unie, jak je stanoví zejména směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (6) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (7).
(27)
Informace týkající se rozhodnutí o žádostech a opatření celních orgánů by měly být vyměňovány prostřednictvím ústřední databáze. Je třeba definovat subjekt, který bude kontrolovat a řídit databázi, a subjekty odpovědné za zajištění bezpečnosti zpracovávání údajů, jež databáze obsahuje. Zavedení všech druhů možné interoperability nebo výměn by mělo být v první řadě v souladu se zásadou omezení účelu, konkrétně by údaje měly být použity pro účely, pro které databáze byla vytvořena, a neměla by být povolena žádná další výměna nebo propojení nad rámec tohoto účelu.
(28)
Aby mohla být upravena definice malých zásilek, pokud se ukáže jako nepraktická, při zohlednění potřeby zajistit účinné fungování postupu nebo případně zabránit jakémukoli obcházení tohoto postupu, pokud jde o složení zásilek, měla by být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie, pokud jde o změny jiných než podstatných prvků definice malých zásilek, zejména určitých množství stanovených v uvedené definici. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracování aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(29)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení ustanovení ohledně definování prvků praktických opatření pro výměnu údajů se třetími zeměmi a ustanovení týkajících se formulářů žádosti a formulářů žádosti o prodloužení lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření, by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci, zejména za účelem definování těchto prvků praktických opatření a zavedení příslušných formulářů. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí (8). Přestože předmět ustanovení tohoto nařízení, která se mají provést, spadá do působnosti společné obchodní politiky, měl by být vzhledem k povaze a účinkům těchto prováděcích aktů pro zavedení standardních formulářů použit při jejich přijímání poradní postup, jelikož veškeré podrobnosti ohledně toho, které informace mají být ve formulářích uvedeny, přímo vyplývají ze znění tohoto nařízení. Tyto prováděcí akty tudíž zavedou pouze vzor a strukturu formuláře a na společnou obchodní politiku Unie nebudou mít žádný další dopad.
(30)
Nařízení (ES) č. 1383/2003 by mělo být zrušeno.
(31)
Evropský inspektor ochrany údajů byl konzultován v souladu s čl. 28 odst. 2 nařízení (ES) č. 45/2001 a vydal stanovisko dne 12. října 2011 (9),
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT, OBLAST PŮSOBNOSTI A DEFINICE
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Toto nařízení stanoví podmínky a postupy, za kterých celní orgány přijímají opatření, pokud zboží podezřelé z porušení práva duševního vlastnictví podléhá nebo by mělo podléhat na celním území Unie celnímu dohledu nebo celní kontrole podle nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (10), zejména jedná-li se o zboží v těchto situacích:
a)
pokud je v celním prohlášení navrženo k propuštění do volného oběhu, k vývozu nebo zpětnému vývozu;
b)
pokud vstupuje na celní území Unie nebo je opouští;
c)
pokud je umístěno do režimu s podmíněným osvobozením od cla nebo do svobodného pásma či svobodného skladu.
2. Ohledně zboží podléhajícího celnímu dohledu nebo celní kontrole, a aniž jsou dotčeny články 17 a 18, provádějí celní orgány vhodné celní kontroly a přijímají přiměřená opatření k identifikaci zboží, jak je stanoveno v čl. 13 odst. 1 a v článku 72 nařízení (EHS) č. 2913/92, v souladu s kritérii analýzy rizik s cílem zabránit jednání, které je v rozporu s právními předpisy v oblasti práva duševního vlastnictví platnými na území Unie, a s cílem spolupracovat se třetími zeměmi na prosazování práv duševního vlastnictví.
3. Toto nařízení se nevztahuje na zboží, které bylo propuštěno do volného oběhu v režimu konečného použití.
4. Toto nařízení se nevztahuje na zboží neobchodní povahy v osobních zavazadlech cestujících.
5. Toto nařízení se nevztahuje na zboží, které bylo vyrobeno se souhlasem držitele práva, a ani na zboží, které osoba, jež je držitelem práva řádně zmocněna k výrobě určitého množství zboží, vyrobila nad rámec množství dohodnutého mezi touto osobou a držitelem práva.
6. Tímto nařízením není dotčeno vnitrostátní právo ani právo Unie týkající se práv duševního vlastnictví a ani právní předpisy členských států upravující trestní řízení.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1)
„právem duševního vlastnictví“:
a)
ochranná známka;
b)
(průmyslový) vzor;
c)
autorské právo nebo jakékoli související právo stanovené vnitrostátními nebo unijními právními předpisy;
d)
zeměpisné označení;
e)
patent stanovený vnitrostátními nebo unijními právními předpisy;
f)
dodatkové ochranné osvědčení pro léčivé přípravky stanovené v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 ze dne 6. května 2009 o dodatkových ochranných osvědčeních pro léčivé přípravky (11);
g)
dodatkové ochranné osvědčení pro přípravky na ochranu rostlin stanovené v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1610/96 ze dne 23. července 1996 o zavedení dodatkových ochranných osvědčení pro přípravky na ochranu rostlin (12);
h)
odrůdové právo Společenství stanovené v nařízení Rady (ES) č. 2100/94 ze dne 27. července 1994 o odrůdových právech Společenství (13);
i)
odrůdové právo stanovené vnitrostátními právními předpisy;
j)
topografie polovodičového výrobku stanovená vnitrostátními nebo unijními právními předpisy;
k)
užitný vzor, pokud je vnitrostátními nebo unijními právními předpisy chráněn jako právo duševního vlastnictví;
l)
obchodní název, pokud je vnitrostátními nebo unijními předpisy chráněn jako výlučné právo duševního vlastnictví;
2)
„ochrannou známkou“:
a)
ochranná známka Společenství stanovená v nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (14);
b)
ochranná známka zapsaná v členském státě nebo v případě Belgie, Lucemburska či Nizozemska u Úřadu Beneluxu pro duševní vlastnictví;
c)
ochranná známka zapsaná na základě mezinárodní přihlášky s účinky pro členský stát nebo Unii;
3)
„(průmyslovým) vzorem“:
a)
průmyslový vzor Společenství stanovený v nařízení (ES) č. 6/2002 ze dne 12. prosince 2001 o (průmyslových) vzorech Společenství (15);
b)
průmyslový vzor zapsaný v členském státě nebo v případě Belgie, Lucemburska či Nizozemska u Úřadu Beneluxu pro duševní vlastnictví;
c)
průmyslový vzor zapsaný na základě mezinárodní přihlášky s účinky pro členský stát nebo Unii;
4)
„zeměpisným označením“:
a)
zeměpisné označení nebo chráněné označení původu zemědělských produktů a potravin stanovené v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1151/2012 ze dne 21. listopadu 2012 o režimech jakosti zemědělských produktů a potravin (16);
b)
označení původu nebo zeměpisné označení vína stanovené v nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty (jednotné nařízení o společné organizaci trhů) (17);
c)
zeměpisné označení aromatizovaných vinných nápojů stanovené v nařízení Rady (EHS) č. 1601/91 ze dne 10. června 1991, kterým se stanoví obecná pravidla pro definici, označování a obchodní úpravu aromatizovaných vín, aromatizovaných, vinných nápojů a aromatizovaných vinných koktejlů (18);
d)
zeměpisné označení lihovin stanovené v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 110/2008 ze dne 15. ledna 2008 o definici, popisu, obchodní úpravě, označování a ochraně zeměpisných označení lihovin (19);
e)
zeměpisné označení produktů, na něž se nevztahují písmena a) až d), pokud je vnitrostátními nebo unijními právními předpisy stanoveno jako výlučné právo duševního vlastnictví;
f)
zeměpisné označení stanovené v dohodách mezi Unií a třetími zeměmi, které je v těchto dohodách uvedeno;
5)
„padělky“:
a)
zboží, které je předmětem činu porušujícího práva k ochranné známce v členském státě, kde se zboží nachází, a nese neoprávněně značku, která je totožná s ochrannou známkou platně zapsanou pro stejný druh zboží nebo která nemůže být od této ochranné známky ve svých podstatných znacích odlišena;
b)
zboží, které je předmětem činu porušujícího práva k zeměpisnému označení v členském státě, kde se zboží nachází, a je označené nebo popsané názvem nebo výrazem chráněným ve vztahu k danému zeměpisnému označení;
c)
jakýkoli obal, etiketa, nálepka, leták, návod k použití, doklad o záruce nebo jiná podobná věc, i když je předkládána samostatně, která je předmětem činu porušujícího ochrannou známku nebo zeměpisné označení a která obsahuje značku, název nebo výraz totožný s platně zapsanou ochrannou známkou nebo chráněným zeměpisným označením nebo která nemůže být ve svých podstatných znacích odlišena od této ochranné známky nebo zeměpisného označení a jež může být použita pro stejný druh zboží, jako je ten, pro nějž byly ochranná známka nebo zeměpisné označení zapsány;
6)
„nedovolenými napodobeninami“ zboží, které je v členském státě, v němž se zboží nachází, předmětem činu porušujícího autorské právo nebo právo s ním související nebo (průmyslový) vzor a které představuje nebo obsahuje kopie pořízené bez souhlasu držitele autorského práva nebo práva s ním souvisejícího nebo (průmyslového) vzoru, nebo bez souhlasu osoby oprávněné tímto držitelem v zemi výroby;
7)
„zbožím podezřelým z porušení práva duševního vlastnictví“ zboží, u něhož existují dostatečné náznaky, že v členském státě, ve kterém se zboží nachází, představuje prima facie:
a)
zboží, které je předmětem činu porušujícího právo duševního vlastnictví v daném členském státě;
b)
zařízení, výrobky nebo součástky, jež jsou primárně navrženy, vyráběny nebo přizpůsobeny především proto, aby umožnily nebo usnadnily obcházení jakékoli technologie, zařízení nebo součástky, jež při své obvyklé funkci zamezuje nebo omezuje úkony ve vztahu k dílům, ke kterým nebylo uděleno svolení držitele jakéhokoli autorského práva nebo práva s ním souvisejícího, a jež souvisejí s některým z činů porušujících v daném členském státě tato práva;
c)
jakoukoli formu nebo matrici, které jsou zvláště určeny nebo přizpůsobeny pro výrobu zboží, jež představuje porušení práva duševního vlastnictví, pokud tato forma nebo matrice souvisejí s některým z činů porušujících v daném členském státě právo duševního vlastnictví;
8)
„držitelem práv“ držitel některého práva duševního vlastnictví;
9)
„žádostí“ žádost o přijetí opatření celních orgánů ve vztahu ke zboží podezřelému z porušení práva duševního vlastnictví podaná příslušnému celnímu útvaru;
10)
„vnitrostátní žádostí“ žádost, ve které se od celních orgánů členského státu požaduje, aby přijaly opatření v tomto členském státě;
11)
„unijní žádostí“ žádost podaná v jednom členském státě, ve které se požaduje, aby celní orgány tohoto členského státu a jednoho nebo více jiných členských států přijaly opatření v příslušných členských státech;
12)
„žadatelem“ osoba nebo subjekt, jehož jménem je žádost podána;
13)
„držitelem rozhodnutí“ držitel rozhodnutí o schválení žádosti;
14)
„držitelem zboží“ osoba, která je vlastníkem zboží podezřelého z porušení práva duševního vlastnictví nebo která má podobné právo nakládat s tímto zbožím nebo má nad ním fyzickou kontrolu;
15)
„deklarantem“ deklarant ve smyslu čl. 4 bodu 18 nařízení (EHS) č. 2913/92;
16)
„zničením“ fyzické zničení, recyklace nebo vyřazení zboží z obchodních toků tak, aby se zabránilo způsobení škody držiteli rozhodnutí;
17)
„celním územím Unie“ celní území Společenství ve smyslu článku 3 nařízení (EHS) č. 2913/92;
18)
„propuštěním zboží“ propuštěním zboží ve smyslu čl. 4 bodu 20 nařízení (EHS) č. 2913/92;
19)
„malou zásilkou“ poštovní zásilka nebo expresní zásilka doručovaná kurýrní službou, která:
a)
neobsahuje více než tři jednotky
nebo
b)
má hrubou hmotnost nižší než dva kilogramy.
Pro účely písmene a) se „jednotkou“ rozumí zboží klasifikované podle kombinované nomenklatury v souladu s přílohou I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (20), pokud je nebalené, nebo balíček takového zboží určeného pro maloobchodní prodej konečnému spotřebiteli.
Pro účely této definice se samostatné zboží spadající pod tentýž kód kombinované nomenklatury považuje za různé jednotky a zboží uváděné jako sady klasifikované v rámci jednoho kódu kombinované nomenklatury se považuje za jednu jednotku;
20)
„zbožím podléhajícím zkáze“ jakékoli zboží, o kterém se celní orgány domnívají, že by se při skladování kratším než 20 dní ode dne pozastavení propuštění nebo zadržení znehodnotilo;
21)
„výlučnou licencí“ licence (ať již všeobecná, nebo omezená), na jejímž základě je nabyvatel licence oprávněn užívat právo duševního vlastnictví způsobem, který licence povoluje, s vyloučením všech ostatních osob, včetně osoby udělující licenci.
KAPITOLA II
ŽÁDOSTI
ODDÍL 1
Podávání žádostí
Článek 3
Oprávnění podat žádost
Následující osoby a subjekty jsou oprávněny v rozsahu, v jakém jsou oprávněny zahájit řízení o tom, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví, v členském státě nebo členských státech, kde mají celní orgány přijmout opatření, podat:
1)
vnitrostátní nebo unijní žádost:
a)
držitelé práv;
b)
kolektivní správci práv duševního vlastnictví podle čl. 4 odst. 1 písm. c) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o vymáhání práv duševního vlastnictví (21);
c)
profesní subjekty ochrany práv podle čl. 4 odst. 1 písm. d) směrnice 2004/48/ES;
d)
seskupení ve smyslu čl. 3 bodu 2 a čl. 49 odst. 1 nařízení (EU) č. 1151/2012, skupiny výrobců ve smyslu článku 118e nařízení (ES) č. 1234/2007 nebo podobné skupiny producentů uvedené v právních předpisech Unie o zeměpisných označeních, zejména v nařízeních (EHS) č. 1601/91 a (ES) č. 110/2008, které zastupují producenty produktů používajících zeměpisná označení, nebo zástupci takovýchto skupin, a hospodářské subjekty oprávněné používat zeměpisné označení, jakož i kontrolní subjekty nebo orgány příslušné pro takové zeměpisné označení;
2)
vnitrostátní žádost:
a)
osoby nebo subjekty, které mají oprávnění užívat práva duševního vlastnictví a které držitel práva formálně zmocnil k podání návrhu na zahájení řízení o tom, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví;
b)
skupiny producentů stanovené v právních přepisech členských států o zeměpisných označeních, které zastupují producenty produktů používajících zeměpisná označení, nebo zástupci takovýchto skupin, a hospodářské subjekty oprávněné používat zeměpisné označení, jakož i kontrolní subjekty nebo orgány příslušné pro takové zeměpisné označení.
3)
unijní žádost: držitelé výlučné licence vztahující se na celé území dvou nebo více členských států, pokud je držitel práva formálně zmocnil v těchto členských státech k podání návrhu na zahájení řízení o tom, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví.
Článek 4
Práva duševního vlastnictví, kterých se může týkat unijní žádost
Unijní žádost může být podána pouze ve vztahu k právům duševního vlastnictví založeným na právních předpisech Unie majících účinky v celé Unii.
Článek 5
Podávání žádostí
1. Každý členský stát určí celní útvar příslušný k přijímaní a vyřizování žádostí („příslušný celní útvar“). Členský stát o tom náležitě uvědomí Komisi, která zveřejní seznam příslušných celních útvarů určených členskými státy.
2. Žádosti se podávají u příslušného celního útvaru. Žádost se podává na formuláři uvedeném v článku 6 a musí obsahovat informace požadované v uvedeném článku.
3. Je-li žádost podána po oznámení celních orgánů o pozastavení propuštění nebo o zadržení zboží v souladu s čl. 18 odst. 3, musí splňovat tyto požadavky:
a)
je podána příslušnému celnímu útvaru do čtyř pracovních dní od oznámení o pozastavení propuštění nebo o zadržení zboží;
b)
jedná se o vnitrostátní žádost;
c)
obsahuje informace podle čl. 6 odst. 3. Žadatel však nemusí vždy uvádět údaje podle písmen g) až i) uvedeného odstavce.
4. S výjimkou případů uvedených v čl. 3 bodu 3 může být podána za každý členský stát na totéž právo duševního vlastnictví chráněné v daném členském státě pouze jedna vnitrostátní žádost a jedna unijní žádost. V případech uvedených v čl. 3 bodu 3 je možné podat více než jednu unijní žádost.
5. Pokud je schválena unijní žádost pro členský stát, na který se již vztahuje jiná schválená unijní žádost týkající se téhož žadatele a stejného práva duševního vlastnictví, přijmou celní orgány tohoto členského státu opatření na základě prvně schválené unijní žádosti. O tom informují příslušný celní útvar členského státu, v němž byla schválena jakákoli následná unijní žádost, a ten toto rozhodnutí o schválení této následné unijní žádosti změní nebo zruší.
6. Jsou-li pro účely přijímání a vyřizování žádostí k dispozici počítačové systémy, podávají se žádosti i přílohy pomocí postupů elektronického zpracování údajů. Členské státy a Komise tyto systémy vytvoří, udržují a využívají v souladu s víceletým strategickým plánem uvedeným v čl. 8 odst. 2 rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 70/2008/ES ze dne 15. ledna 2008 o bezpapírovém prostředí pro celnictví a obchod (22).
Článek 6
Formulář žádosti
1. Formulář žádosti stanoví Komise prostřednictvím prováděcích aktů. Tyto prováděcí akty se přijímají poradním postupem podle čl. 34 odst. 2.
2. Formulář žádosti obsahuje informace, které musí být poskytnuty subjektu údajů v souladu s nařízením (ES) č. 45/2001 a s vnitrostátními právními předpisy provádějícími směrnici 95/46/ES.
3. Komise zajistí, aby se ve formuláři od žadatele vyžadovalo:
a)
údaje o žadateli;
b)
postavení žadatele ve smyslu článku 3;
c)
dokumenty, které příslušnému celnímu útvaru přesvědčivě doloží, že žadatel je oprávněn žádost podat;
d)
pokud žadatel podává žádost prostřednictvím zástupce, podrobné údaje o osobě, která jej zastupuje, a doklad o jejím zmocnění jednat jako zástupce v souladu s právními předpisy členského státu, v němž je žádost podávána;
e)
právo nebo práva duševního vlastnictví, která se mají vymáhat;
f)
v případě unijní žádosti členské státy, ve kterých má být podle žádosti přijato opatření celních orgánů;
g)
zvláštní a technické údaje o pravém zboží, v příslušných případech včetně značení, jako je například čárový kód, a vyobrazení;
h)
informace potřebné k tomu, aby celní orgány dotyčné zboží snadno rozpoznaly;
i)
informace nezbytné pro celní orgány k tomu, aby mohly provést analýzu a posouzení rizika porušení dotčeného práva nebo práv duševního vlastnictví, jako jsou například informace o oprávněných distributorech;
j)
sdělení, zda informace poskytované podle písmen g), h) nebo i) tohoto odstavce mají v souladu s čl. 31 odst. 5 podléhat pouze omezenému použití;
k)
údaje o zástupcích žadatele, keré žadatel zmocnil k právním a technickým záležitostem;
l)
závazek žadatele oznámit příslušnému celnímu útvaru kteroukoli ze situací uvedených v článku 15;
m)
závazek žadatele předat a aktualizovat veškeré informace nezbytné pro celní orgány k tomu, aby mohly provést analýzu a posouzení rizika porušení dotčených práv duševního vlastnictví;
n)
závazek žadatele převzít odpovědnost za podmínek stanovených v článku 28;
o)
závazek žadatele, že ponese náklady uvedené v článku 29 za podmínek stanovených v témže článku;
p)
souhlas žadatele, že údaje, které poskytl, může zpracovávat Komise a členské státy;
q)
sdělení, zda žadatel požaduje, aby byl použit postup uvedený v článku 26, a zda, pokud to celní orgány požadují, souhlasí s tím, že uhradí náklady spojené se zničením zboží v rámci tohoto postupu.
ODDÍL 2
Rozhodnutí o žádostech
Článek 7
Vyřizování neúplných žádostí
1. Jestliže příslušný celní útvar po obdržení žádosti shledá, že žádost neobsahuje všechny požadované informace podle čl. 6 odst. 3, vyzve žadatele, aby chybějící informace doplnil do 10 pracovních dní ode dne oznámení této výzvy.
V těchto případech se běh lhůty uvedené v čl. 9 odst. 1 pozastaví do doby, než jsou příslušné informace obdrženy.
2. Pokud žadatel ve lhůtě uvedené v odst. 1 prvním pododstavci chybějící informace neposkytne, příslušný celní útvar žádost zamítne.
Článek 8
Poplatky
Žadateli se neukládá poplatek za účelem úhrady správních nákladů na vyřízení žádosti.
Článek 9
Oznamování rozhodnutí o schválení nebo zamítnutí žádostí
1. Příslušný celní útvar oznámí žadateli své rozhodnutí o schválení nebo zamítnutí žádosti do 30 pracovních dní od jejího obdržení. V případě zamítnutí žádosti příslušný celní útvar své rozhodnutí odůvodní a uvede poučení o postupu pro podání odvolání.
2. Pokud bylo žadateli oznámeno pozastavení propuštění nebo zadržení zboží celními orgány před podáním žádosti, příslušný celní útvar své rozhodnutí o schválení nebo zamítnutí žádosti žadateli oznámí do dvou pracovních dní od obdržení žádosti.
Článek 10
Rozhodnutí o žádostech
1. Rozhodnutí o schválení vnitrostátní žádosti a rozhodnutí o jeho zrušení nebo změně nabývají v členském státě, v němž byla vnitrostátní žádost podána, účinku dnem následujícím po dni jejich přijetí.
Rozhodnutí o prodloužení lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření, nabývají v členském státě, ve kterém byla vnitrostátní žádost podána, účinku dnem následujícím po dni uplynutí lhůty, která má být prodloužena.
2. Rozhodnutí o schválení unijní žádosti a rozhodnutí o jeho zrušení nebo změně nabývají účinku takto:
a)
v členském státě, ve kterém byla žádost podána, dnem následujícím po dni jejich přijetí;
b)
ve všech ostatních členských státech, v nichž se požaduje přijetí opatření celních orgánů, dnem následujícím po dni, kdy celní orgány obdrží oznámení podle čl. 14 odst. 2, a za předpokladu, že držitel rozhodnutí splnil své povinnosti podle čl. 29 odst. 3 ohledně nákladů na překlad.
Rozhodnutí o prodloužení lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření, nabývají účinku v členském státě, ve kterém byla unijní žádost podána, a ve všech ostatních členských státech, v nichž se požaduje přijetí opatření celních orgánů, dnem následujícím po dni uplynutí lhůty, která má být prodloužena.
Článek 11
Lhůta, ve které mají celní orgány přijmout opatření
1. Pokud příslušný celní útvar žádost schválí, stanoví lhůtu, ve které mají celní orgány přijmout opatření.
Tato lhůta začíná běžet dnem, kdy nabývá účinku rozhodnutí o schválení žádosti podle článku 10, a její délka nepřekročí jeden rok ode dne následujícího po dni přijetí.
2. Pokud žádost podaná po oznámení celních orgánů o pozastavení propuštění nebo o zadržení zboží podle čl. 18 odst. 3 neobsahuje údaje uvedené v čl. 6 odst. 3 písm. g) až i), schválí se pouze pro účely pozastavení propuštění nebo zadržení uvedeného zboží, ledaže jsou tyto údaje poskytnuty do 10 pracovních dní od oznámení o pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení.
3. Pokud právo duševního vlastnictví pozbude účinku nebo pokud žadatel z jiných důvodů přestane být oprávněn podat žádost, nepřijmou celní orgány žádné opatření. Příslušný celní útvar, který vydal rozhodnutí o schválení žádosti, toto rozhodnutí zruší nebo příslušným způsobem změní.
Článek 12
Prodloužení lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření
1. Po uplynutí lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření, a za podmínky, že držitel rozhodnutí předtím uhradil veškeré dluhy, které měl vůči celním orgánům podle tohoto nařízení, může příslušný celní útvar, jenž přijal původní rozhodnutí, tuto lhůtu na žádost držitele rozhodnutí prodloužit.
2. Pokud příslušný celní útvar obdržel žádost o prodloužení lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření, méně než 30 pracovních dní před uplynutím lhůty, která má být prodloužena, může tuto žádost zamítnout.
3. Příslušný celní útvar oznámí své rozhodnutí o prodloužení lhůty držiteli rozhodnutí do 30 pracovních dní od obdržení této žádosti uvedené v odstavci 1. Příslušný celní útvar stanoví lhůtu, ve které mají celní orgány přijmout opatření.
4. Prodloužená lhůta, ve které mají celní orgány přijmout opatření, začne běžet dnem následujícím po dni, kdy uplyne předchozí lhůta, a její délka nepřekročí jeden rok.
5. Pokud právo duševního vlastnictví pozbude účinku nebo pokud žadatel z jiných důvodů přestane být osobou oprávněnou podat žádost, nepřijmou celní orgány žádné opatření. Příslušný celní útvar, který vydal rozhodnutí o prodloužení lhůty, toto rozhodnutí zruší nebo příslušným způsobem změní.
6. Držiteli rozhodnutí se neukládá poplatek za účelem úhrady správních nákladů na vyřízení žádosti o prodloužení.
7. Formulář žádosti o prodloužení stanoví Komise prostřednictvím prováděcích aktů. Tyto prováděcí akty se přijímají poradním postupem podle čl. 34 odst. 2.
Článek 13
Změna rozhodnutí, která se týká práv duševního vlastnictví
Příslušný celní útvar, který přijal rozhodnutí o schválení žádosti, může na žádost držitele tohoto rozhodnutí změnit seznam práv duševního vlastnictví, jenž je v tomto rozhodnutí uveden.
Pokud má být doplněno nové právo duševního vlastnictví, musí žádost obsahovat informace uvedené v čl. 6 odst. 3 písm. c), e), g), h) a i).
V případě rozhodnutí o schválení unijní žádosti se jakékoli změny spočívající v doplnění práv duševního vlastnictví mohou týkat pouze práv duševního vlastnictví, na která se vztahuje článek 4.
Článek 14
Oznamovací povinnosti příslušného celního útvaru
1. Příslušný celní útvar, u kterého byla podána vnitrostátní žádost, předá celním úřadům svého členského státu neprodleně po jejich přijetí tato rozhodnutí:
a)
rozhodnutí o schválení žádosti;
b)
rozhodnutí o zrušení rozhodnutí o schválení žádosti;
c)
rozhodnutí o změně rozhodnutí o schválení žádosti;
d)
rozhodnutí o prodloužení lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření.
2. Příslušný celní útvar, u kterého byla podána unijní žádost, předá příslušnému celnímu útvaru členského státu nebo příslušným celním útvarům členských států uvedených v unijní žádosti neprodleně po jejich přijetí tato rozhodnutí:
a)
rozhodnutí o schválení žádosti;
b)
rozhodnutí o zrušení rozhodnutí o schválení žádosti;
c)
rozhodnutí o změně rozhodnutí o schválení žádosti;
d)
rozhodnutí o prodloužení lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření.
Příslušný celní útvar členského státu nebo příslušné celní útvary členských států uvedených v unijní žádosti předají uvedená rozhodnutí neprodleně po jejich obdržení svým celním úřadům.
3. Příslušný celní útvar členského státu nebo členských států uvedených v unijní žádosti může požádat příslušný celní útvar, který přijal rozhodnutí o schválení žádosti, o poskytnutí dodatečných informací, jež považuje za nezbytné k provedení tohoto rozhodnutí.
4. Příslušný celní útvar předá své rozhodnutí o pozastavení opatření celních orgánů podle čl. 16 odst. 1 písm. b) a čl. 16 odst. 2 celním úřadům svého členského státu neprodleně po jeho přijetí.
Článek 15
Oznamovací povinnosti držitele rozhodnutí
Držitel rozhodnutí neprodleně oznámí příslušnému celnímu útvaru, který schválil žádost:
a)
že právo duševního vlastnictví, na které se žádost vztahuje, pozbývá účinku;
b)
že držitel rozhodnutí z jiných důvodů přestává být oprávněn podat žádost;
c)
změny v informacích uvedených v čl. 6 odst. 3.
Článek 16
Neplnění povinností ze strany držitele rozhodnutí
1. Jestliže držitel rozhodnutí použije informace, které mu byly poskytnuty celními orgány, jinak než pro účely stanovené v článku 21, může příslušný celní útvar členského státu, ve kterém byly informace poskytnuty nebo zneužity:
a)
zrušit jakékoli rozhodnutí, které přijal ohledně schválení vnitrostátní žádosti podané držitelem rozhodnutí, a zamítnout prodloužení lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření;
b)
pozastavit na svém území během lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření, jakékoli rozhodnutí o schválení unijní žádosti podané držitelem rozhodnutí.
2. Příslušný celní útvar může rozhodnout o pozastavení platnosti opatření celních orgánů ve lhůtě, ve které mají tyto orgány přijmout opatření, pokud držitel rozhodnutí:
a)
neplní oznamovací povinnosti podle článku 15;
b)
nesplnil povinnosti podle čl. 19 odst. 3, pokud jde o vracení vzorků;
c)
neplní povinnosti podle čl. 29 odst. 1 a 3 týkající se nákladů a překladů;
d)
bez závažného důvodu nezahájí řízení stanovená v čl. 23 odst. 3 nebo čl. 26 odst. 9.
V případě unijní žádosti vyvolává rozhodnutí o pozastavení platnosti opatření celních orgánů účinky pouze v členském státě, ve kterém bylo toto rozhodnutí přijato.
KAPITOLA III
OPATŘENÍ CELNÍCH ORGÁNŮ
ODDÍL 1
Pozastavení propuštění nebo zadržení zboží podezřelého z porušení práva duševního vlastnictví
Článek 17
Pozastavení propuštění nebo zadržení zboží po schválení žádosti
1. Pokud celní orgány identifikují zboží podezřelé z porušení práva duševního vlastnictví, na které se vztahuje rozhodnutí o schválení žádosti, pozastaví propuštění tohoto zboží nebo je zadrží.
2. Před pozastavením propuštění nebo zadržením zboží mohou celní orgány požádat držitele rozhodnutí o veškeré důležité informace týkající se zboží. Celní orgány mohou rovněž držiteli rozhodnutí poskytnout informace o skutečném nebo předpokládaném množství zboží a jeho skutečné nebo domnělé povaze, případně jeho vyobrazení.
3. Celní orgány oznámí deklarantovi nebo držiteli zboží pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení do jednoho pracovního dne od pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení.
Pokud se celní orgány rozhodnou provést oznámení držiteli zboží a za držitele zboží se považuje více osob, nejsou celní orgány povinny provést oznámení více než jedné osobě.
Celní orgány oznámí pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení držiteli rozhodnutí téhož dne, nebo bezodkladně poté, co bylo oznámeno deklarantovi nebo držiteli zboží.
Oznámení musí obsahovat informace o postupech stanovených v článku 23.
4. U zboží, jehož propuštění bylo pozastaveno nebo které bylo zadrženo, informují celní orgány držitele rozhodnutí, jakož i deklaranta nebo držitele zboží, o skutečném nebo předpokládaném množství zboží a jeho skutečné nebo domnělé povaze, případně včetně jeho dostupných vyobrazení. Celní orgány rovněž sdělí držiteli rozhodnutí, na jeho žádost, a jsou-li jim známy, jména a adresy příjemce, odesílatele, deklaranta nebo držitele zboží, jehož propuštění bylo pozastaveno nebo které bylo zadrženo, jakož i celní režim, původ, místo, odkud bylo dovezeno, a místo určení tohoto zboží.
Článek 18
Pozastavení propuštění nebo zadržení zboží před schválením žádosti
1. Pokud celní orgány identifikují zboží podezřelé z porušení práva duševního vlastnictví, na které se nevztahuje rozhodnutí o schválení žádosti, mohou, s výjimkou zboží podléhajícího zkáze, pozastavit propuštění tohoto zboží nebo je mohou zadržet.
2. Před pozastavením propuštění nebo zadržením zboží podezřelého z porušení práva duševního vlastnictví mohou celní orgány, aniž sdělí jakékoli informace kromě skutečného nebo předpokládaného množství zboží, jeho skutečné nebo domnělé povahy a případně jeho vyobrazení, požádat jakoukoli osobu nebo subjekt, které by mohly být potenciálně oprávněny podat žádost týkající se údajného porušení práv duševního vlastnictví, o veškeré důležité informace.
3. Celní orgány oznámí deklarantovi nebo držiteli zboží pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení do jednoho pracovního dne od pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení.
Pokud se celní orgány rozhodnou provést oznámení držiteli zboží a za držitele zboží se považuje více osob, nejsou celní orgány povinny provést oznámení více než jedné osobě.
Celní orgány oznámí osobám nebo subjektům oprávněným podat žádost týkající se údajného porušení práv duševního vlastnictví pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení téhož dne, nebo bezodkladně poté, co bylo oznámeno deklarantovi nebo držiteli zboží.
Celní orgány mohou za účelem zjištění osob nebo subjektů oprávněných podat žádost konzultovat příslušné veřejné orgány.
Oznámení musí obsahovat informace o postupech stanovených v článku 23.
4. Celní orgány schválí propuštění zboží nebo ukončí jeho zadržení ihned poté, co jsou splněny všechny celní formality:
a)
pokud se nepodaří určit osobu oprávněnou podat žádost týkající se údajného porušení práv duševního vlastnictví do jednoho pracovního dne od pozastavení propuštění nebo zadržení zboží;
b)
pokud neobdrží žádost podle čl. 5 odst. 3 nebo pokud takovou žádost zamítnou.
5. Pokud byla žádost schválena, sdělí celní orgány držiteli rozhodnutí, na jeho žádost, a jsou-li jim známy, jména a adresy příjemce, odesílatele, deklaranta nebo držitele zboží, jehož propuštění bylo pozastaveno nebo které bylo zadrženo, jakož i celní režim, původ, místo, odkud bylo dovezeno, a místo určení tohoto zboží.
Článek 19
Kontrola a odběr vzorků zboží, jehož propuštění bylo pozastaveno nebo které bylo zadrženo
1. Celní orgány umožní držiteli rozhodnutí a deklarantovi nebo držiteli zboží, aby zkontrolovali zboží, jehož propuštění bylo pozastaveno nebo které bylo zadrženo.
2. Celní orgány mohou odebrat reprezentativní vzorky zboží. Tyto vzorky mohou předat nebo zaslat držiteli rozhodnutí, pokud o to požádá, a to výhradně za účelem analýzy a pro usnadnění dalšího postupu ve vztahu k padělkům či nedovoleným napodobeninám. Každá analýza těchto vzorků se provede na výhradní odpovědnost držitele rozhodnutí.
3. Držitel rozhodnutí, pokud to okolnosti dovolí, vrátí vzorky uvedené v odstavci 2 po dokončení technické analýzy celním orgánům, a to nejpozději předtím, než je zboží propuštěno nebo jeho zadržení ukončeno.
Článek 20
Podmínky skladování
Podmínky skladování zboží během doby pozastavení propuštění nebo zadržení stanoví celní orgány.
Článek 21
Dovolené použití určitých informací držitelem rozhodnutí
Pokud držitel rozhodnutí obdržel informace uvedené v čl. 17 odst. 4, čl. 18 odst. 5, článku 19 nebo čl. 26 odst. 8, může tyto informace sdělit nebo použít pouze pro tyto účely:
a)
k zahájení řízení o tom, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví, a k uplatnění v rámci takového řízení;
b)
v souvislosti s vyšetřováním trestných činů týkajících se porušení práva duševního vlastnictví, které vedou orgány veřejné moci v členském státě, v němž se zboží nachází;
c)
k zahájení trestního řízení a k uplatnění v rámci takového řízení;
d)
k uplatnění nároků na náhradu škody vůči porušovateli nebo jiným osobám;
e)
k dosažení dohody s deklarantem nebo držitelem zboží o tom, že zboží může být zničeno podle čl. 23 odst. 1;
f)
k dosažení dohody s deklarantem nebo držitelem zboží o výši jistoty podle čl. 24 odst. 2 písm. a).
Článek 22
Sdílení informací a údajů mezi celními orgány
1. Aniž jsou dotčena příslušná ustanovení o ochraně údajů v Unii a s cílem přispět k zamezení mezinárodnímu obchodu se zbožím porušujícím práva duševního vlastnictví, mohou Komise a celní orgány členských států sdílet určité údaje a informace, které mají k dispozici, s příslušnými orgány třetích zemí v souladu s praktickými opatřeními podle odstavce 3.
2. Údaje a informace uvedené v odstavci 1 se vyměňují takovým způsobem, aby bylo možné rychle zasáhnout proti zásilkám zboží porušujícího právo duševního vlastnictví. Tyto údaje a informace se mohou týkat zajištění, trendů a informací o obecných rizicích, včetně informací o zboží, které je v tranzitu přes území Unie a pochází z území třetích zemí, nebo je pro toto území určeno. Tyto údaje a informace mohou případně zahrnovat:
a)
povahu a množství zboží;
b)
domněle porušená práva duševního vlastnictví;
c)
původ zboží, místo, odkud bylo dovezeno, a místo určení zboží;
d)
informace o pohybu dopravních prostředků, zejména:
i)
název plavidla nebo registrační značku dopravního prostředku,
ii)
referenční čísla nákladního listu nebo jiného přepravního dokladu,
iii)
počet kontejnerů,
iv)
hmotnost nákladu,
v)
popis nebo kód zboží,
vi)
číslo rezervace,
vii)
číslo pečeti,
viii)
místo první nakládky,
ix)
místo poslední vykládky,
x)
místa překládky,
xi)
předpokládané datum příjezdu na místo poslední vykládky;
e)
informace o pohybu kontejnerů, zejména:
i)
číslo kontejneru,
ii)
stav ložení kontejneru,
iii)
datum pohybu,
iv)
druh pohybu (naložený, vyložený, přeložený, vstup, výstup atd.),
v)
název plavidla nebo registrační značku dopravního prostředku,
vi)
číslo cesty,
vii)
místo,
viii)
nákladní list nebo jiný přepravní doklad.
3. Komise přijme prováděcí akty definující prvky praktických opatření nezbytných k výměně údajů a informací podle odstavců 1 a 2 tohoto článku. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 34 odst. 3.
ODDÍL 2
Zničení zboží, zahájení řízení a okamžité propuštění zboží
Článek 23
Zničení zboží a zahájení řízení
1. Zboží podezřelé z porušení práva duševního vlastnictví může být zničeno pod celní kontrolou, aniž je nutné rozhodnout o tom, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví podle právních předpisů členského státu, ve kterém se zboží nachází, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
držitel rozhodnutí celním orgánům písemně potvrdil do 10 pracovních dní nebo, v případě zboží podléhajícího zkáze, do tří pracovních dní od oznámení o pozastavení propuštění zboží nebo o jeho zadržení, že podle jeho přesvědčení bylo porušeno právo duševního vlastnictví;
b)
držitel rozhodnutí celním orgánům písemně potvrdil do 10 pracovních dní nebo, v případě zboží podléhajícího zkáze, do tří pracovních dní od oznámení o pozastavení propuštění zboží nebo o jeho zadržení svůj souhlas se zničením zboží;
c)
deklarant nebo držitel zboží celním orgánům písemně potvrdil do 10 pracovních dní nebo, v případě zboží podléhajícího zkáze, do tří pracovních dní od oznámení o pozastavení propuštění zboží nebo o jeho zadržení, svůj souhlas se zničením zboží. Pokud deklarant nebo držitel zboží celním orgánům nepotvrdí svůj souhlas se zničením zboží ani jim neoznámí svůj nesouhlas se zničením v uvedených lhůtách, mohou mít celní orgány za to, že deklarant nebo držitel zboží potvrdil svůj souhlas se zničením zboží.
Celní orgány zboží propustí, nebo ukončí jeho zadržení ihned po splnění všech celních formalit, pokud ve lhůtách uvedených v prvním pododstavci písmenech a) a b) neobdrží jak písemné potvrzení od držitele rozhodnutí, že podle jeho přesvědčení bylo příslušné právo duševního vlastnictví porušeno, tak jeho souhlas se zničením zboží, ledaže tyto orgány byly náležitě informovány o zahájení řízení o tom, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví.
2. Zničení zboží se provede pod celní kontrolou a na odpovědnost držitele rozhodnutí, nestanoví-li jinak právní předpisy členského státu, kde se zničení zboží provádí. Před zničením zboží mohou příslušné orgány odebrat vzorky. Vzorky odebrané před zničením zboží mohou být použity ke vzdělávacím účelům.
3. Pokud ve lhůtách stanovených v odst. 1 prvním pododstavci písm. c) deklarant nebo držitel zboží písemně nepotvrdí svůj souhlas se zničením zboží a pokud se v souladu s odst. 1 prvním pododstavcem písm. c) nemá za to, že deklarant nebo držitel zboží svůj souhlas se zničením zboží potvrdil, oznámí celní orgány tuto skutečnost neprodleně držiteli rozhodnutí. Držitel rozhodnutí do 10 pracovních dní nebo, v případě zboží podléhajícího zkáze, do tří pracovních dní od oznámení o pozastavení propuštění zboží nebo o jeho zadržení zahájí řízení o tom, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví.
4. Ve vhodných případech na řádně odůvodněnou žádost držitele rozhodnutí, a pokud se nejedná o zboží podléhající zkáze, mohou celní orgány prodloužit lhůtu uvedenou v odstavci 3, a to nanejvýš o 10 pracovních dní.
5. Celní orgány zboží propustí, případně ukončí jeho zadržení ihned po splnění všech celních formalit, pokud jim ve lhůtách uvedených v odstavcích 3 a 4 nebylo náležitě oznámeno v souladu s odstavcem 3 zahájení řízení o tom, zda bylo porušeno příslušné právo duševního vlastnictví.
Článek 24
Okamžité propuštění zboží
1. Pokud bylo celním orgánům oznámeno zahájení řízení o tom, zda došlo k porušení (průmyslového) vzoru, patentu, užitného vzoru, topografie polovodičového výrobku nebo odrůdového práva, může deklarant nebo držitel zboží celní orgány požádat, aby zboží propustily nebo ukončily jeho zadržení před skončením tohoto řízení.
2. Celní orgány zboží propustí nebo ukončí jeho zadržení, pouze pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
deklarant nebo držitel zboží složil jistotu, která je dostatečně vysoká, aby chránila práva držitele rozhodnutí;
b)
orgán příslušný k určení, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví, nenařídil předběžná opatření;
c)
byly splněny všechny celní formality.
3. Složením jistoty uvedené v odst. 2 písm. a) nejsou dotčeny ostatní nástroje právní ochrany, které má držitel rozhodnutí k dispozici.
Článek 25
Zboží určené ke zničení
1. Zboží, které má být zničeno podle článků 23 nebo 26, nesmí být:
a)
propuštěno do volného oběhu, ledaže celní orgány se souhlasem držitele rozhodnutí rozhodnou, že je to nezbytné, pokud má být zboží recyklováno nebo vyřazeno z obchodních toků, včetně použití pro osvětové účely, odbornou přípravu a vzdělávání. Podmínky, za kterých může být zboží propuštěno do volného oběhu, stanoví celní orgány;
b)
přepraveno mimo celní území Unie;
c)
vyvezeno;
d)
zpětně vyvezeno;
e)
propuštěno do režimu s podmíněným osvobozením od cla;
f)
umístěno do svobodného pásma nebo svobodného skladu.
2. Celní orgány mohou povolit, aby zboží uvedené v odstavci 1 bylo přepraveno pod celním dohledem mezi různými místy na celním území Unie za účelem jeho zničení pod celní kontrolou.
Článek 26
Postup pro zničení zboží v malých zásilkách
1. Tento článek se na zboží použije, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
u zboží existuje podezření, že jde o padělky nebo nedovolené napodobeniny;
b)
nejedná se o zboží podléhající zkáze;
c)
na zboží se vztahuje rozhodnutí o schválení žádosti;
d)
držitel rozhodnutí v žádosti požádal o využití postupu uvedeného v tomto článku;
e)
zboží je přepravováno v malých zásilkách.
2. Použije-li se postup podle tohoto článku, čl. 17 odst. 3 a 4 a čl. 19 odst. 2 a 3 se nepoužijí.
3. Celní orgány oznámí deklarantovi nebo držiteli zboží pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení do jednoho pracovního dne od pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení. Oznámení o pozastavení propuštění zboží nebo o jeho zadržení obsahuje tyto informace:
a)
zda celní orgány zamýšlejí zboží zničit;
b)
práva deklaranta nebo držitele zboží podle odstavců 4, 5 a 6.
4. Deklarant nebo držitel zboží musí mít možnost vyjádřit své stanovisko do 10 pracovních dní od oznámení o pozastavení propuštění zboží nebo o jeho zadržení.
5. Dotčené zboží může být zničeno, pokud deklarant nebo držitel zboží do 10 pracovních dní od oznámení o pozastavení propuštění zboží nebo o jeho zadržení potvrdí celním orgánům svůj souhlas se zničením zboží.
6. Pokud deklarant nebo držitel zboží ve lhůtě uvedené v odstavci 5 nepotvrdí celním orgánům svůj souhlas se zničením zboží ani jim neoznámí svůj nesouhlas se zničením zboží, mohou mít celní orgány za to, že deklarant nebo držitel zboží potvrdil svůj souhlas se zničením zboží.
7. Zničení se provede pod celní kontrolou. Celní orgány poskytnou držiteli rozhodnutí, pokud o to požádá a pokud je to vhodné, informace o skutečném či odhadovaném množství zničeného zboží a o jeho povaze.
8. Pokud deklarant nebo držitel zboží nepotvrdil svůj souhlas se zničením zboží a pokud se podle odstavce 6 nemá za to, že deklarant nebo držitel zboží takový souhlas potvrdil, celní orgány neprodleně oznámí držiteli rozhodnutí tuto skutečnost, jakož i množství zboží a jeho povahu, případně včetně jeho vyobrazení. Celní orgány rovněž sdělí držiteli rozhodnutí, na jeho žádost, a jsou-li jim známy, jména a adresy příjemce, odesílatele, deklaranta nebo držitele zboží, jehož propuštění bylo pozastaveno nebo které bylo zadrženo, jakož i celní režim, původ, místo, odkud bylo dovezeno, a místo určení tohoto zboží.
9. Celní orgány zboží propustí, nebo ukončí jeho zadržení ihned poté, co jsou splněny všechny celní formality, pokud od držitele rozhodnutí do 10 pracovních dní od oznámení podle odstavce 8 neobdrží informaci o zahájení řízení o tom, zda bylo porušeno právo duševního vlastnictví.
10. Komise je zmocněna přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 35, kterými se mění množství v definici malých zásilek, jestliže se uvedená definice vzhledem k potřebě zajistit účinné fungování postupu stanoveného v tomto článku ukáže jako nepraktická nebo je-li třeba zabránit jakémukoli obcházení tohoto postupu, pokud jde o složení zásilek.
KAPITOLA IV
ODPOVĚDNOST, NÁKLADY A SANKCE
Článek 27
Odpovědnost celních orgánů
Aniž jsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy, nezakládá rozhodnutí o schválení žádosti pro jeho držitele nárok na náhradu škody v případě, že zboží podezřelé z porušení práva duševního vlastnictví není celním úřadem odhaleno a je propuštěno nebo není přijato žádné opatření k jeho zadržení.
Článek 28
Odpovědnost držitele rozhodnutí
Pokud je postup řádně zahájený podle tohoto nařízení zastaven v důsledku jednání nebo opomenutí držitele rozhodnutí, pokud vzorky odebrané podle čl. 19 odst. 2 nejsou vráceny nebo jsou poškozeny a jsou nepoužitelné v důsledku jednání nebo opomenutí držitele rozhodnutí nebo pokud se následně zjistí, že dotyčné zboží neporušuje právo duševního vlastnictví, je držitel rozhodnutí odpovědný v souladu se zvláštními právními předpisy za škodu způsobenou držiteli zboží nebo deklarantovi.
Článek 29
Náklady
1. Na žádost celních orgánů uhradí držitel rozhodnutí náklady, které vznikly celním orgánům nebo jiným subjektům jednajícím jménem celních orgánů od okamžiku zadržení zboží nebo pozastavení jeho propuštění, včetně nákladů na skladování zboží a manipulaci s ním, v souladu s čl. 17 odst. 1, čl. 18 odst. 1 a čl. 19 odst. 2 a 3, nebo v důsledku použití nápravných opatření, jako je například zničení zboží podle článků 23 a 26.
Držiteli zboží, kterému bylo oznámeno pozastavení propuštění nebo zadržení zboží, poskytnou celní orgány na jeho žádost informace o tom, kde a jakým způsobem je toto zboží skladováno a jaké jsou odhadované náklady na skladování podle tohoto odstavce. Informaci o odhadovaných nákladech lze vyjádřit časem, výrobky, objemem, hmotností nebo službou, v závislosti na způsobu skladování a povaze zboží.
2. Tímto článkem není dotčeno právo držitele rozhodnutí dovolávat se náhrady škody od porušovatele nebo jiných osob v souladu s příslušnými právními předpisy.
3. Držitel rozhodnutí o schválení unijní žádosti zajistí a zaplatí veškeré překlady vyžadované příslušným celním útvarem nebo celními orgány, které mají přijmout opatření týkající se zboží podezřelého z porušení práva duševního vlastnictví.
Článek 30
Sankce
Členské státy zajistí, aby držitelé rozhodnutí plnili povinnosti stanovené tímto nařízením, a to i stanovením vhodných sankcí. Tyto sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Členské státy Komisi neprodleně oznámí takto stanovené sankce a jakékoli následné související změny.
KAPITOLA V
VÝMĚNA INFORMACÍ
Článek 31
Výměna údajů o rozhodnutích týkajících se žádostí a zadržení mezi členskými státy a Komisí
1. Příslušné celní útvary neprodleně Komisi oznámí:
a)
rozhodnutí o schválení žádosti, včetně žádosti a jejích příloh;
b)
rozhodnutí o prodloužení lhůty, ve které mají celní orgány přijmout opatření, a rozhodnutí o zrušení nebo změně rozhodnutí o schválení žádosti;
c)
veškerá pozastavení platnosti rozhodnutí o schválení žádosti.
2. Aniž je dotčen čl. 24 písm. g) nařízení (ES) č. 515/97, celní orgány v případě pozastavení propuštění zboží nebo jeho zadržení předají Komisi veškeré důležité informace, kromě osobních údajů, včetně informací o počtu a druhu zboží, jeho hodnotě, právech duševního vlastnictví, celních režimech, o zemi, odkud bylo zboží dovezeno, zemi původu a určení a o dopravních trasách a prostředcích.
3. Předávání informací uvedených v odstavcích 1 a 2 tohoto článku a všechny výměny údajů týkající se rozhodnutí o žádostech podle článku 14 mezi celními orgány členských států se uskutečňují prostřednictvím ústřední databáze Komise. Informace a údaje se ukládají do této databáze.
4. Pro účely zajištění zpracování informací uvedeného v odstavcích 1 až 3 se ústřední databáze uvedená v odstavci 3 zřídí v elektronické formě. Ústřední databáze obsahuje informace, včetně osobních údajů, uvedené v čl. 6 odst. 3, článku 14 a v tomto článku.
5. Celní orgány členských států a Komise mají přístup k informacím obsaženým v ústřední databázi pro účely plnění svých povinností podle tohoto nařízení. Přístup k informacím označeným podle čl. 6 odst. 3 jako informace pro omezené použití je vyhrazen celním orgánům členských států, v nichž se požaduje přijetí opatření. Pokud je to pro uplatňování tohoto nařízení naprosto nezbytné, mohou celní orgány členských států umožnit Komisi na její odůvodněnou žádost přístup k těmto informacím.
6. Celní orgány vloží do ústřední databáze informace týkající se žádostí podaných příslušnému celnímu útvaru. Celní orgány, které vložily informace do ústřední databáze, tyto informace případně pozmění, doplní, opraví nebo odstraní. Každý celní orgán, který informace do ústřední databáze vložil, je odpovědný za jejich přesnost, přiměřenost a relevanci.
7. Komise přijme a provádí vhodná technická a organizační opatření k zajištění spolehlivého a bezpečného fungování ústřední databáze. Celní orgány členských států přijmou a provádějí vhodná technická a organizační opatření k zajištění důvěrnosti a bezpečnosti zpracování informací, pokud jde o zpracování prováděné jejich celními orgány a o terminály ústřední databáze umístěné na území daného členského státu.
Článek 32
Zřízení ústřední databáze
Komise zřídí ústřední databázi uvedenou v článku 31. Tato databáze bude zprovozněna co nejdříve, nejpozději 1. ledna 2015.
Článek 33
Ustanovení o ochraně údajů
1. Zpracování osobních údajů v ústřední databázi Komise se provádí v souladu s nařízením (ES) č. 45/2001 a pod dohledem evropského inspektora ochrany údajů.
2. Zpracování osobních údajů příslušnými orgány v členských státech se provádí v souladu se směrnicí 95/46/ES a pod dohledem nezávislého veřejného orgánu členského státu uvedeného v článku 28 uvedené směrnice.
3. Osobní údaje jsou shromažďovány a používány výhradně pro účely tohoto nařízení. Takto shromážděné osobní údaje musí být přesné a musí být aktualizovány.
4. Každý celní orgán, který vložil osobní údaje do ústřední databáze, provádí dohled nad jejich zpracováním.
5. Subjekt údajů má právo na přístup k osobním údajům, jež se ho týkají a jež jsou zpracovávány prostřednictvím ústřední databáze, a případně i právo na opravu, vymazání či zablokování těchto údajů v souladu s nařízením (ES) č. 45/2001 či s vnitrostátními právními předpisy, kterými se provádí směrnice 95/46/ES.
6. Všechny žádosti o využití práva na přístup k údajům a na jejich opravu, vymazání či zablokování se podávají celním orgánům, které je zpracují. Pokud subjekt údajů předložil žádost o využití tohoto práva Komisi, postoupí Komise tuto žádost příslušným celním orgánům.
7. Osobní údaje se uchovávají nejdéle po dobu šesti měsíců ode dne, kdy bylo zrušeno příslušné rozhodnutí o schválení žádosti, nebo ode dne, kdy uplynulo příslušné období, během nějž měly celní orgány přijmout opatření.
8. Pokud držitel rozhodnutí zahájil řízení podle čl. 23 odst. 3 nebo čl. 26 odst. 9 a oznámil zahájení tohoto řízení celním orgánům, uchovávají se osobní údaje po dobu šesti měsíců ode dne, kdy bylo v rámci tohoto řízení s konečnou platností rozhodnuto o tom, zda bylo právo duševního vlastnictví porušeno.
KAPITOLA VI
VÝBOR, PŘENESENÍ PRAVOMOCI A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 34
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen Výbor pro celní kodex zřízený články 247a a 248a nařízení (EHS) č. 2913/92. Uvedený výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 4 nařízení (EU) č. 182/2011.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 35
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v čl. 26 odst. 10 je svěřena Komisi na dobu neurčitou počínaje dnem 19. července 2013.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v čl. 26 odst. 10 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle čl. 26 odst. 10 vstoupí v platnost, pouze pokud Evropský parlament ani Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud před uplynutím této lhůty Evropský parlament i Rada informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 36
Vzájemná správní pomoc
Na toto nařízení se použije obdobně nařízení (ES) č. 515/97.
Článek 37
Zprávy
Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování tohoto nařízení do 31. prosince 2016. V případě potřeby se zpráva doplní vhodnými doporučeními.
Ve zprávě se uvedou veškeré příslušné případy týkající se léčivých přípravků v tranzitu přes celní území Unie, ke kterým může dojít podle tohoto nařízení, včetně posouzení jeho možného dopadu na závazky Unie v oblasti přístupu k léčivým přípravkům podle „prohlášení o dohodě TRIPS a veřejném zdraví“ přijatého Konferencí ministrů WTO v Dohá dne 14. listopadu 2001, a opatření přijatá k vyřešení jakékoli situace, která by v tomto ohledu vyvolala nepříznivě účinky.
Článek 38
Zrušení
Nařízení (ES) č. 1383/2003 se zrušuje s účinkem od 1. ledna 2014.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze.
Článek 39
Přechodná ustanovení
Žádosti schválené v souladu s nařízením (ES) č. 1383/2003 zůstávají v platnosti po dobu stanovenou v rozhodnutí o schválení žádosti, během níž mají celní orgány přijmout opatření a která nebude prodloužena.
Článek 40
Vstup v platnost a použitelnost
1. Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
2. Použije se ode dne 1. ledna 2014 s výjimkou:
a)
článku 6, čl. 12 odst. 7 a čl. 22 odst. 3, které se použijí ode dne 19. července 2013;
b)
čl. 31 odst. 1 a 3 až 7 a článku 33, které se použijí ode dne zprovoznění ústřední databáze uvedené v článku 32. Komise datum tohoto zprovoznění zveřejní.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Štrasburku dne 12. června 2013.
EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA (ES) Nr. 608/2013
(2013. gada 12. jūnijs)
par muitas darbu intelektuālā īpašuma tiesību īstenošanā un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1383/2003
EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 207. pantu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (1),
tā kā:
(1)
Padome 2008. gada 25. septembra Rezolūcijā par visaptverošu Eiropas mēroga plānu cīņai pret viltošanu un pirātismu pieprasīja pārskatīt Padomes Regulu (EK) Nr. 1383/2003 (2003. gada 22. jūlijs) par muitas rīcību attiecībā uz precēm, par kurām ir aizdomas, ka tās pārkāpj atsevišķas intelektuālā īpašuma tiesības, un pasākumiem, ko veic attiecībā uz precēm, kas ir pārkāpušas šādas tiesības (2).
(2)
Tādu preču tirdzniecība, ar kurām pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības, rada lielu kaitējumu tiesību subjektiem, lietotājiem vai ražotāju grupām un likumīgajiem ražotājiem un tirgotājiem. Ar šādu tirdzniecību varētu arī tikt maldināti patērētāji, un dažos gadījumos varētu tikt apdraudēta viņu veselība un drošība. Minētās preces, cik vien iespējams, Savienībā nevajadzētu laist apgrozībā, un būtu jāpieņem pasākumi, lai novērstu šādu nelikumīgu tirdzniecību, neierobežojot likumīgo tirdzniecību.
(3)
Pārskatot Regulu (EK) Nr. 1383/2003, tika konstatēts, ka, ņemot vērā izmaiņas ekonomikas, tirdzniecības un juridiskajā jomā, ir nepieciešami daži tiesiskā regulējuma uzlabojumi, lai muitas dienesti intelektuālā īpašuma tiesības īstenotu efektīvāk, kā arī lai nodrošinātu pienācīgu juridisko noteiktību.
(4)
Muitas dienestiem vajadzētu būt kompetentiem īstenot intelektuālā īpašuma tiesības attiecībā uz precēm, kas saskaņā ar Savienības tiesību aktiem muitas jomā ir pakļautas muitas uzraudzībai vai muitas kontrolei, un pienācīgi pārbaudīt šādas preces, lai novērstu darbības, ar ko tiek pārkāpti tiesību akti intelektuālā īpašuma tiesību jomā. Intelektuālā īpašuma tiesību īstenošana uz robežām, kur attiecīgās preces tiek pakļautas vai kur tām vajadzētu būt pakļautām muitas uzraudzībai vai muitas kontrolei, ir efektīvs veids, kā ātri un iedarbīgi nodrošināt tiesisku aizsardzību tiesību subjektam, kā arī lietotājiem un ražotāju grupām. Ja muitas dienesti uz robežas aptur preču izlaišanu vai aiztur preces, būtu vajadzīga tikai viena tiesvedības procedūra, savukārt vairākas atsevišķas procedūras būtu nepieciešamas, lai tādā pašā līmenī nodrošinātu tiesību īstenošanu attiecībā uz precēm, kuras ir nonākušas tirgū un kuru sūtījumi ir sadalīti un piegādāti mazumtirgotājiem. Izņēmums būtu jānosaka attiecībā uz precēm, kas brīvā apgrozībā izlaistas galapatēriņa režīmā, jo šādas preces, kaut arī izlaistas brīvā apgrozībā, joprojām ir muitas uzraudzībā. Šī regula nebūtu jāpiemēro attiecībā uz precēm, kuras ceļotāji pārvadā savā personiskajā bagāžā, ar noteikumu, ka šīs preces ir paredzētas ceļotāju personiskai lietošanai un nav nekādu pazīmju, kas liecinātu, ka notiek komerciāla rakstura pārvadājumi.
(5)
Regula (EK) Nr. 1383/2003 neattiecas uz dažiem intelektuālā īpašuma tiesību veidiem, un daži pārkāpumu veidi neietilpst tās darbības jomā. Lai pastiprinātu intelektuālā īpašuma tiesību īstenošanu, muitas darbības būtu jāattiecina arī uz tiem pārkāpumu veidiem, uz kuriem Regula (EK) Nr. 1383/2003 neattiecas. Tādēļ papildus tiesībām, uz kurām jau attiecas Regula (EK) Nr. 1383/2003, šai regulai būtu jāattiecas uz komercnosaukumiem, ciktāl tie saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem ir aizsargāti kā ekskluzīvas īpašuma tiesības, uz pusvadītāju izstrādājumu topogrāfijām, funkcionālajiem modeļiem un ierīcēm, kas galvenokārt izstrādātas, izgatavotas vai pielāgotas, lai radītu iespējas apiet tehnoloģiskos līdzekļus vai lai atvieglotu to apiešanu.
(6)
Regulas (EK) Nr. 1383/2003 darbības jomā neietilpst pārkāpumi, kas saistīti ar tā dēvēto nelikumīgo paralēlo tirdzniecību un pārsniegumiem. Preces, kas saistītas ar nelikumīgu paralēlo tirdzniecību, proti, kas izgatavotas ar tiesību subjekta piekrišanu, bet Eiropas Ekonomikas zonā pirmoreiz tirgū nonākušas bez tā piekrišanas, un kas saistītas ar pārsniegumiem, proti, persona, kuru tiesību subjekts ir pilnvarojis izgatavot preces noteiktā daudzumā, tās izgatavojusi, pārsniedzot daudzumu, par ko vienojusies ar tiesību subjektu, tiek izgatavotas kā autentiskas preces, un tādēļ nav lietderīgi paredzēt, lai muitas dienesti pievērš uzmanību šādām precēm. Tādēļ no šīs regulas darbības jomas būtu jāizslēdz arī nelikumīga paralēlā tirdzniecība un pārsniegumi.
(7)
Lai nodrošinātu šīs regulas pareizu īstenošanu, dalībvalstīm sadarbībā ar Komisiju būtu atbilstīgi jāapmāca muitas darbinieki.
(8)
Pilnībā īstenojot šo regulu, tiks papildus veicināta tāda iekšējā tirgus darbība, kurā tiesību subjektiem nodrošina efektīvāku aizsardzību, sekmē radošumu un jauninājumus un kurā patērētāji saņem uzticamus un kvalitatīvus izstrādājumus, un tam savukārt būtu jāveicina pārrobežu darījumi starp patērētājiem, uzņēmumiem un tirgotājiem.
(9)
Dalībvalstīm ir arvien mazāk resursu muitas jomā. Tāpēc būtu jāatbalsta riska pārvaldības tehnoloģiju un stratēģiju veicināšana, lai maksimāli izmantotu muitas dienestiem pieejamos resursus.
(10)
Šajā regulā ir iekļauti tikai procesuālie noteikumi muitas dienestiem. Tātad ar šo regulu netiek paredzēti kritēriji, pēc kuriem nosaka, vai noticis intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpums.
(11)
Saskaņā ar PTO ministru konferencē Dohā 2001. gada 14. novembrī pieņemto Deklarāciju par TRIPS nolīgumu un sabiedrības veselību Nolīgumu par intelektuālā īpašuma tiesību aspektiem saistībā ar tirdzniecību (TRIPS nolīgums) var interpretēt un īstenot un tas būtu jāinterpretē un jāīsteno tā, lai tiktu atbalstītas PTO locekļu tiesības aizsargāt sabiedrības veselību un jo īpaši tiesības veicināt vispārēju piekļuvi zālēm. Tādēļ, ievērojot Savienības starptautiskās saistības un tās politiku attiecībā uz sadarbību attīstības jomā, attiecībā uz zālēm, kuru pārvadāšana, šķērsojot Savienības muitas teritoriju (ar vai bez pārkraušanas, uzglabāšanas noliktavā, kravas sadalīšanas vai pārvadāšanas veida vai transportlīdzekļu maiņas), ir tikai daļa no visa pārvadājuma, kas sākas un beidzas ārpus Savienības teritorijas, muitas dienestiem, novērtējot intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpuma risku, būtu jāņem vērā jebkura būtiska iespējamība, ka šādas zāles varētu nonākt Savienības tirgū.
(12)
Šai regulai nebūtu jāietekmē noteikumi, ar ko reglamentē tiesu kompetenci, jo īpaši tie noteikumi, kuri iekļauti Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (3).
(13)
Personām, lietotājiem, struktūrām vai ražotāju grupām, kas var savā vārdā uzsākt tiesvedību par iespējamu intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu, vajadzētu būt tiesīgām iesniegt pieprasījumu.
(14)
Lai nodrošinātu, ka intelektuālā īpašuma tiesības tiek īstenotas visā Savienībā, ir lietderīgi atļaut personām vai vienībām, kas vēlas īstenot tiesības, kuras attiecas uz visu Savienības teritoriju, vērsties vienas dalībvalsts muitas dienestos. Šādiem pieprasītājiem vajadzētu spēt prasīt, lai minētie dienesti pieņem lēmumu, kurā noteikts, ka jārīkojas, lai izpildītu intelektuālā īpašuma tiesības gan viņu pašu dalībvalstī, gan jebkurā citā dalībvalstī.
(15)
Lai nodrošinātu intelektuālā īpašuma tiesību savlaicīgu īstenošanu, būtu jānodrošina, ka gadījumos, kad muitas dienestiem saskaņā ar pamatotām norādēm ir aizdomas, ka ar to uzraudzībā esošajām precēm tiek pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības, tie gan pēc savas iniciatīvas, gan pēc pieprasījuma var pārtraukt minēto preču laišanu apgrozībā vai aizturēt tās, lai ļautu personai vai vienībai, kura ir tiesīga iesniegt pieprasījumu, uzsākt tiesvedību ar mērķi noteikt, vai ir pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības.
(16)
Ar Regulu (EK) Nr. 1383/2003 dalībvalstīm deva atļauju noteikt procedūru, saskaņā ar kuru ir atļauts konkrētas preces iznīcināt, neuzsākot tiesvedību, kurā būtu jākonstatē, vai ir pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības. Eiropas Parlamenta 2008. gada 18. decembra Rezolūcijā par viltošanas ietekmi uz starptautisko tirdzniecību (4) ir atzīts, ka dalībvalstīs, kurās minētā procedūra ir pieejama, šāda procedūra ir izrādījusies ļoti veiksmīga. Tādēļ šai procedūrai vajadzētu būt obligātai attiecībā uz visiem intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumiem, un tā būtu jāpiemēro, ja preču deklarētājs vai valdītājs piekrīt to iznīcināšanai. Turklāt šajā procedūrā būtu jāparedz, ka muitas dienesti drīkst uzskatīt, ka preču deklarētājs vai valdītājs ir piekritis preču iznīcināšanai, ja noteiktā laikposmā viņš nepārprotami nav iebildis pret preču iznīcināšanu.
(17)
Lai maksimāli samazinātu administratīvo slogu un izmaksas, būtu jāievieš konkrēta procedūra attiecībā uz maziem sūtījumiem, kuros ir viltotas un pirātiskas preces; tādējādi būtu ļauts šīs preces iznīcināt bez pieprasījuma iesniedzēja nepārprotami izteiktas piekrišanas. Tomēr, lai minētā procedūra tiktu piemērota, pieprasījuma iesniedzējam pieprasījumā būtu jāpauž vispārīgs lūgums to piemērot. Turklāt muitas dienestiem vajadzētu būt arī iespējai prasīt, lai pieprasījuma iesniedzējs segtu izmaksas, kas saistītas ar minētās procedūras piemērošanu.
(18)
Lielākas juridiskās noteiktības labad ir lietderīgi mainīt termiņus attiecībā uz tādu preču izlaišanas apturēšanu vai aizturēšanu, par kurām ir aizdomas, ka ar tām pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības, un nosacījumus, kuros ir paredzēts, ka muitas dienestiem jāsniedz attiecīgajām personām un vienībām informācija par aizturētajām precēm, kā paredzēts Regulā (EK) Nr. 1383/2003.
(19)
Ņemot vērā, ka pasākumi, ko muitas dienesti pieņem, īstenojot šo regulu, ir pagaidu un preventīvi un ka atšķiras to pušu intereses, kuras minētie pasākumi ietekmē, būtu jāpielāgo daži procedūru aspekti, lai nodrošinātu netraucētu regulas piemērošanu, vienlaikus ievērojot attiecīgo pušu tiesības. Tādējādi saistībā ar dažādiem paziņojumiem, kas paredzēti šajā regulā, muitas dienestiem būtu jāinformē attiecīgā persona, pamatojoties uz dokumentiem par muitas procedūru vai stāvokli, kādā preces atrodas. Turklāt, tā kā preču iznīcināšanas kārtība netieši nozīmē to, ka gan preču deklarētājam vai valdītājam, gan lēmuma saņēmējam būtu līdztekus jādara zināmi savi iespējamie iebildumi pret iznīcināšanu, būtu jānodrošina, lai lēmuma saņēmējam būtu iespēja reaģēt uz iebildumu, ko pret iznīcināšanu varētu paust preču deklarētājs vai valdītājs. Tādēļ būtu jānodrošina, lai preču deklarētājam vai valdītājam par preču izlaišanas apturēšanu vai preču aizturēšanu tiktu paziņots pirms lēmuma saņēmēja vai tajā pašā dienā.
(20)
Muitas dienesti un Komisija tiek mudināti sadarboties ar Eiropas Intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu novērošanas centru atbilstīgi to attiecīgajai kompetencei.
(21)
Lai novērstu tādu preču starptautisko tirdzniecību, ar kurām pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības, TRIPS nolīgumā ir paredzēts, ka PTO dalībvalstīm ir jāveicina informācijas apmaiņa starp muitas dienestiem par šādu preču tirdzniecību. Tātad Komisijai un dalībvalstu muitas dienestiem vajadzētu būt iespējai ar trešo valstu atbilstīgajiem dienestiem apmainīties ar informāciju par gadījumiem, kad ir aizdomas, ka tiek pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības, tostarp par precēm, kuru tranzītam izmanto Savienības teritoriju un kuru izcelsme vai galamērķis ir minētās trešās valstis.
(22)
Efektivitātes labad būtu jāpiemēro Padomes Regula (EK) Nr. 515/97 (1997. gada 13. marts) par dalībvalstu pārvaldes iestāžu savstarpēju palīdzību un šo iestāžu un Komisijas sadarbību, lai nodrošinātu muitas un lauksaimniecības tiesību aktu pareizu piemērošanu (5).
(23)
Muitas dienestu pienākumi būtu jānosaka saskaņā ar dalībvalstu tiesību aktiem, taču tam, ka muitas dienesti apstiprina pieprasījumu, nevajadzētu nozīmēt, ka lēmuma saņēmējam ir tiesības uz kompensāciju gadījumā, kad preces, par kurām ir aizdomas, ka tiek pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības, muitas dienesti nav atklājuši un tās ir izlaistas apgrozībā vai nav veikti nekādi pasākumi, lai šādas preces aizturētu.
(24)
Tā kā muitas dienesti rīkojas pēc pieprasījuma, ir lietderīgi paredzēt, ka lēmuma saņēmējam būtu jāsedz visas izmaksas, kas muitas dienestiem radušās, veicot pasākumus, lai īstenotu lēmuma saņēmēja intelektuālā īpašuma tiesības. Tomēr tam nevajadzētu nozīmēt, ka lēmuma saņēmējs nevar prasīt kompensāciju no tiesību pārkāpēja vai citām personām, kuras saskaņā ar tās dalībvalsts tiesību aktiem, kurā preces atklātas, varētu uzskatīt par atbildīgām. Attiecīgos gadījumos šādas personas varētu ietvert arī starpniekus. Izmaksas un zaudējumi, kas personām, kuras nav muitas dienesti, radušies muitas rīcības dēļ, ja preču izlaišana ir apturēta vai preces ir aizturētas, pamatojoties uz trešās personas prasību, kas balstīta uz intelektuālā īpašuma tiesībām, būtu jāreglamentē ar speciāliem tiesību aktiem, kas piemērojami katrā konkrētajā gadījumā.
(25)
Šajā regulā ir paredzēts, ka muitas dienesti var atļaut muitas uzraudzībā no vienas vietas uz citu Savienības muitas teritorijā pārvietot preces, kuras ir jāiznīcina. Turklāt muitas dienesti var nolemt šādas preces izlaist brīvā apgrozībā, lai tās pēc tam tiktu pārstrādātas vai lai no tām atbrīvotos nekomerciālā veidā, tostarp izpratnes veicināšanas, apmācības un izglītošanas nolūkā.
(26)
Muitas dienestu veiktā intelektuālā īpašuma tiesību īstenošana ietvers datu apmaiņu par lēmumiem, kas pieņemti par pieprasījumiem. Šāda datu apstrāde attiecas arī uz personas datiem, un tā būtu jāveic saskaņā ar Savienības tiesībām, kā izklāstīts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 95/46/EK (1995. gada 24. oktobris) par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (6) un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 45/2001 (2000. gada 18. decembris) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (7).
(27)
Apmaiņa ar informāciju, kas attiecas uz lēmumiem par pieprasījumiem un muitas rīcību, būtu jāveic, izmantojot centrālo elektronisko datubāzi. Būtu jānosaka vienība, kas kontrolēs un pārvaldīs datubāzi, un vienības, kuras būs atbildīgas par datubāzē iekļauto datu apstrādes drošību. Paredzot jebkādu iespējamo sadarbspēju vai apmaiņu, vispirms un galvenokārt būtu jāievēro datu izmantošanas mērķa ierobežojuma princips, proti, dati būtu jāizmanto tikai tam mērķim, kuram attiecīgā datubāze izveidota, un nevajadzētu atļaut datu papildu apmaiņu vai savstarpēju izmantošanu citā nolūkā.
(28)
Lai nodrošinātu iespēju pielāgot mazo sūtījumu definīciju, ja izrādās, ka praksē tā nav piemērojama, ņemot vērā vajadzību nodrošināt procedūras efektīvu darbību vai lai vajadzības gadījumā novērstu minētās procedūras apiešanu attiecībā uz sūtījumu sastāvu, būtu jādod pilnvaras Komisijai pieņemt vispārēji piemērojamus neleģislatīvus aktus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 290. pantu, lai grozītu nebūtiskus elementus mazo sūtījumu definīcijā, proti, tajā noteiktās konkrētās daudzuma norādes. Īpaši būtiski ir, lai Komisija, veicot sagatavošanas darbus, rīkotu atbilstīgas apspriešanās, tostarp ekspertu līmenī. Komisijai, sagatavojot un izstrādājot deleģētos aktus, būtu jānodrošina vienlaicīga, savlaicīga un atbilstīga attiecīgo dokumentu nosūtīšana Eiropas Parlamentam un Padomei.
(29)
Lai nodrošinātu vienādus nosacījumus to noteikumu piemērošanai, ar kuriem paredz, kā praksē tiek veikta datu apmaiņa ar trešām valstīm, un to noteikumu piemērošanai, kas attiecas uz pieprasījuma veidlapām un veidlapām, ko izmanto, lai lūgtu pagarināt laikposmu, kurā muitas dienestiem jāveic attiecīgie pasākumi, būtu jāpiešķir Komisijai īstenošanas pilnvaras, proti, pilnvaras noteikt minētās datu apmaiņas norises kārtību un izstrādāt standarta veidlapas. Minētās pilnvaras būtu jāīsteno saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 182/2011 (2011. gada 16. februāris), ar ko nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru izmantošanu (8). Īstenojamo regulas noteikumu priekšmets attiecas uz kopējās tirdzniecības politikas jomu, tomēr, lai izstrādātu standarta veidlapas, būtu jāizmanto konsultēšanās procedūra, ņemot vērā attiecīgo īstenošanas aktu veidu un ietekmi, jo visas norādes par to, kādu informāciju minētajās veidlapās iekļauj, tieši izriet no šajā regulā minētā. Tādēļ ar minētajiem īstenošanas aktiem noteiks tikai veidlapas formu un struktūru, un tie nekādi neietekmēs Savienības kopējo tirdzniecības politiku.
(30)
Regula (EK) Nr. 1383/2003 būtu jāatceļ.
(31)
Ar Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāju apspriedās saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 45/2001 28. panta 2. punktu, un tas sniedza atzinumu 2011. gada 12. oktobrī (9),
IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU.
I NODAĻA
PRIEKŠMETS, DARBĪBAS JOMA UN DEFINĪCIJAS
1. pants
Priekšmets un darbības joma
1. Ar šo regulu paredz nosacījumus un procedūras muitas dienestu rīcībai gadījumos, kad preces, par kurām ir aizdomas, ka ar tām pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības, saskaņā ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 2913/92 (1992. gada 12. oktobris), ar ko izveido Kopienas Muitas kodeksu (10), ir pakļautas vai tām vajadzētu būt pakļautām muitas uzraudzībai vai muitas kontrolei Savienības muitas teritorijā, īpaši preces šādos gadījumos:
a)
ja tās ir deklarētas izlaišanai brīvā apgrozībā, eksportēšanai vai atkārtotai eksportēšanai;
b)
ja tās tiek ievestas Savienības muitas teritorijā vai izvestas no tās;
c)
ja tām piemēro muitas maksājumu atlikšanas procedūru vai ja tās novieto brīvajā zonā vai brīvajā noliktavā.
2. Attiecībā uz precēm, kas pakļautas muitas uzraudzībai vai muitas kontrolei, un neskarot 17. un 18. pantu, muitas dienesti saskaņā ar riska analīzes kritērijiem veic atbilstīgas muitas kontroles un īsteno samērīgus identifikācijas pasākumus, kā noteikts Regulas (EEK) Nr. 2913/92 13. panta 1. punktā un 72. pantā, lai novērstu darbības, ar kurām tiek pārkāptas Savienības teritorijā piemērojamās intelektuālā īpašuma tiesības, un lai intelektuālā īpašuma tiesību īstenošanā sadarbotos ar trešām valstīm.
3. Šī regula neattiecas uz precēm, kas brīvā apgrozībā izlaistas galapatēriņa režīmā.
4. Šī regula neattiecas uz nekomerciālām precēm, kas atrodas ceļotāju personiskajā bagāžā.
5. Šī regula neattiecas uz precēm, kas izgatavotas ar tiesību subjekta piekrišanu, vai uz precēm, ko persona, kuru tiesību subjekts ir pilnvarojis izgatavot preces noteiktā daudzumā, ir izgatavojusi, pārsniedzot daudzumu, par ko vienojusies ar tiesību subjektu.
6. Šī regula neietekmē valstu vai Savienības tiesību aktus, kas attiecas uz intelektuālo īpašumu, vai dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz kriminālprocesu.
2. pants
Definīcijas
Šajā regulā:
1)
“intelektuālā īpašuma tiesības” nozīmē:
a)
preču zīmi;
b)
dizainparaugu;
c)
autortiesības vai blakustiesības, kā paredzēts valsts vai Savienības tiesību aktos;
d)
ģeogrāfiskās izcelsmes norādi;
e)
patentu, kā paredzēts valsts vai Savienības tiesību aktos;
f)
papildu aizsardzības sertifikātu zālēm, kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 469/2009 (2009. gada 6. maijs) par papildu aizsardzības sertifikātu zālēm (11);
g)
papildu aizsardzības sertifikātu augu aizsardzības līdzekļiem, kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 1610/96 (1996. gada 23. jūlijs) par papildu aizsardzības sertifikāta ieviešanu attiecībā uz augu aizsardzības līdzekļiem (12);
h)
tiesības uz Kopienas augu šķirņu aizsardzību, kā paredzēts Padomes Regulā (EK) Nr. 2100/94 (1994. gada 27. jūlijs) par Kopienas augu šķirņu aizsardzību (13);
i)
tiesības uz augu šķirņu aizsardzību, kā paredzēts valsts tiesību aktos;
j)
pusvadītāju izstrādājumu topogrāfiju, kā paredzēts valsts vai Savienības tiesību aktos;
k)
funkcionālo modeli, ciktāl tas aizsargāts kā intelektuālā īpašuma tiesības saskaņā ar valsts vai Savienības tiesību aktiem;
l)
komercnosaukumu, ciktāl tas aizsargāts kā ekskluzīvas intelektuālā īpašuma tiesības saskaņā ar valsts vai Savienības tiesību aktiem;
2)
“preču zīme” ir:
a)
Kopienas preču zīme atbilstīgi Padomes Regulai (EK) Nr. 207/2009 (2009. gada 26. februāris) par Kopienas preču zīmi (14);
b)
dalībvalstī reģistrēta preču zīme vai - Beļģijas, Nīderlandes vai Luksemburgas gadījumā - Beniluksa valstu Intelektuālā īpašuma birojā reģistrēta preču zīme;
c)
preču zīme, kas reģistrēta saskaņā ar starptautiskiem nolīgumiem un kas ir spēkā kādā no dalībvalstīm vai Savienībā;
3)
“dizainparaugs” ir:
a)
Kopienas dizainparaugs, kā paredzēts Padomes Regulā (EK) Nr. 6/2002 (2001. gada 12. decembris) par Kopienas dizainparaugiem (15);
b)
dalībvalstī reģistrēts dizainparaugs vai - Beļģijas, Nīderlandes vai Luksemburgas gadījumā - Beniluksa valstu Intelektuālā īpašuma birojā reģistrēts dizainparaugs;
c)
dizainparaugs, kas reģistrēts saskaņā ar starptautiskiem nolīgumiem un kas ir spēkā kādā no dalībvalstīm vai Savienībā;
4)
“ģeogrāfiskās izcelsmes norāde” ir:
a)
lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu aizsargāta ģeogrāfiskās izcelsmes norāde vai cilmes vietas nosaukums, kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1151/2012 (2012. gada 21. novembris) par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu kvalitātes shēmām (16);
b)
vīna ģeogrāfiskās izcelsmes norāde vai cilmes vietas nosaukums, kā paredzēts Padomes Regulā (EK) Nr. 1234/2007 (2007. gada 22. oktobris), ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (Vienotā TKO regula) (17);
c)
aromatizētu vīna kokteiļu ģeogrāfiskais nosaukums, kā paredzēts Padomes Regulā (EEK) Nr. 1601/91 (1991. gada 10. jūnijs), ar ko nosaka vispārīgus noteikumus par aromatizētu vīnu, aromatizētus vīnus saturošu dzērienu un aromatizētus vīnus saturošu kokteiļu definēšanu un to nosaukumu un noformējumu veidošanu (18);
d)
stipro alkoholisko dzērienu ģeogrāfiskās izcelsmes norāde, kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 110/2008 (2008. gada 15. janvāris) par stipro alkoholisko dzērienu definīciju, aprakstu, noformējumu, marķējumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību (19);
e)
tādu produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāde, kuri neietilpst a) līdz d) apakšpunktā minētajās kategorijās, ciktāl tai saskaņā ar valsts vai Savienības tiesību aktiem ir noteikts ekskluzīvu intelektuālā īpašuma tiesību statuss;
f)
ģeogrāfiskās izcelsmes norāde, kura paredzēta saskaņā ar nolīgumiem starp Savienību un trešām valstīm un kura minēta šajos nolīgumos;
5)
“viltotas preces” ir:
a)
preces, ar kurām dalībvalstī, kurā tās tiek atklātas, pārkāpj tiesības uz preču zīmi un uz kurām bez atļaujas ir norādīta preču zīme, kas pilnīgi atbilst preču zīmei, kas likumīgi reģistrēta tādam pašam preču veidam, vai preču zīme, kuras būtiskos elementus nevar atšķirt no likumīgi reģistrētās preču zīmes;
b)
preces, ar kurām dalībvalstī, kurā tās tiek atklātas, pārkāpj tiesības uz ģeogrāfiskās izcelsmes norādi un uz kurām norādīti vai kuras apzīmē ar nosaukumu vai terminu, kas aizsargāts saistībā ar minēto ģeogrāfiskās izcelsmes norādi;
c)
jebkāds iepakojums, etiķete, uzlīme, brošūra, lietošanas instrukcija, garantijas dokuments vai cits līdzīgs izstrādājums (pat ja tas atveidots atsevišķi), saistībā ar kuru tiek pārkāptas tiesības uz preču zīmi vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādi un uz kura ir norādīta zīme, nosaukums vai termins, kas pilnīgi atbilst likumīgi reģistrētai preču zīmei vai aizsargātai ģeogrāfiskās izcelsmes norādei, vai kura būtiskos elementus nevar atšķirt no tādas preču zīmes vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādes, kuru var izmantot tādam pašam preču veidam, kam attiecīgā preču zīme vai ģeogrāfiskās izcelsmes norāde ir reģistrēta;
6)
“pirātiskas preces” ir preces, ar kurām dalībvalstī, kurā tās tiek atklātas, pārkāpj autortiesības vai blakustiesības, vai tiesības uz dizainparaugu un kuras ir vai ietver kopijas, kas izgatavotas bez autortiesību vai blakustiesību, vai dizainparauga tiesību subjekta piekrišanas vai tās personas piekrišanas, kuru tiesību subjekts pilnvarojis attiecīgajā preču izgatavošanas valstī;
7)
“preces, par kurām ir aizdomas, ka ar tām pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības” ir preces, par kurām ir pietiekamas liecības, ka dalībvalstī, kurā minētās preces ir atklātas, tās prima facie ir:
a)
preces, ar kurām minētajā dalībvalstī pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības;
b)
ierīces, izstrādājumi vai sastāvdaļas, kas galvenokārt izstrādātas, izgatavotas vai pielāgotas, lai varētu apiet tādu tehnoloģiju, ierīci vai sastāvdaļu vai lai atvieglotu tādas tehnoloģijas, ierīces vai sastāvdaļas apiešanu, kuru parasti izmanto, lai nepieļautu vai ierobežotu darbības ar izstrādājumiem, ko autortiesību vai jebkuru blakustiesību subjekts nav atļāvis un kas attiecas uz darbību, ar kuru pārkāpj minētās tiesības minētajā dalībvalstī;
c)
jebkura veidne vai matrice, kas ir īpaši izstrādāta vai pielāgota tādu preču izgatavošanai, ar kurām pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības, ja šādas veidnes un matrices attiecas uz darbību, ar kuru pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības minētajā dalībvalstī;
8)
“tiesību subjekts” ir persona, kam ir intelektuālā īpašuma tiesības;
9)
“pieprasījums” ir kompetentajai muitas nodaļai iesniegts lūgums muitas dienestiem rīkoties gadījumos attiecībā uz precēm, par kurām ir aizdomas, ka ar tām tiek pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības;
10)
“pieprasījums dalībvalstī” ir pieprasījums kādas dalībvalsts muitas dienestiem rīkoties šajā dalībvalstī;
11)
“pieprasījums Savienībā” ir pieprasījums, kurš iesniegts vienā dalībvalstī un kurā šīs dalībvalsts un vienas vai vairāku citu dalībvalstu muitas dienestiem ir lūgts rīkoties attiecīgajās dalībvalstīs;
12)
“pieprasītājs” ir persona vai vienība, kuras vārdā ir iesniegts pieprasījums;
13)
“lēmuma saņēmējs” ir tāda lēmuma saņēmējs, ar kuru tiek apstiprināts pieprasījums;
14)
“preču valdītājs” ir persona, kas ir to preču īpašnieks, par kurām ir aizdomas, ka ar tām pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības, vai kam ir līdzīgas tiesības rīkoties ar tām, vai kam ir fiziska vara pār šādām precēm;
15)
“deklarētājst” ir deklarētājs, kā definēts Regulas (EEK) Nr. 2913/92 4. panta 18. punktā;
16)
“iznīcināšana” ir preču fiziska iznīcināšana, pārstrāde vai nekomerciāla atbrīvošanās no precēm tā, lai neradītu kaitējumu lēmuma saņēmējam;
17)
“Savienības muitas teritorija” ir Kopienas muitas teritorija, kā definēts Regulas (EEK) Nr. 2913/92 3. pantā;
18)
“preču izlaišana” ir preču izlaišana, kā definēts Regulas (EEK) Nr. 2913/92 4. panta 20. punktā;
19)
“mazs sūtījums” ir pasta vai ekspreskurjerpasta sūtījums:
a)
kurš sastāv no trim vienībām vai mazāk;
vai
b)
kura bruto svars ir mazāks par diviem kilogramiem.
Piemērojot a) apakšpunktu, “vienības” ir preces, kas klasificēta atbilstīgi kombinētajai nomenklatūrai saskaņā ar I pielikumu Padomes Regulā (EEK) Nr. 2658/87 (1987. gada 23. jūlijs) par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (20), ja tā ir neiesaiņota, vai šādu preču kopums, kas mazumtirdzniecības nolūkā paredzēts pārdošanai galapatērētājam.
Piemērojot šo definīciju, atsevišķas preces ar vienu un to pašu kombinētās nomenklatūras kodu uzskata par dažādām vienībām, bet preces, kas ir komplekti un ir apzīmētas ar vienu kombinētās nomenklatūras kodu, uzskata par vienu vienību;
20)
“preces, kas ātri bojājas,” ir preces, kuras muitas dienesti uzskata par tādām, kas bojājas, ja tās uzglabā līdz 20 dienām no dienas, kad apturēta šo preču izlaišana, vai pēc to aizturēšanas;
21)
“ekskluzīva licence” ir licence (neatkarīgi no tā, vai tā ir vispārēja vai ierobežota), saskaņā ar kuru licenciāts drīkst izmantot intelektuālā īpašuma tiesības tā, kā tas atļauts saskaņā ar minēto licenci, bet tas ir aizliegts visām pārējām personām, tostarp personai, kas licenci piešķir.
II NODAĻA
PIEPRASĪJUMI
1. IEDAĻA
Pieprasījumu iesniegšana
3. pants
Tiesības iesniegt pieprasījumu
Šādas personas un vienības, ciktāl tās ir tiesīgas iesniegt pieprasījumu, lai noteiktu, vai ir pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības, dalībvalstī vai dalībvalstīs, kurās muitas dienestiem lūdz rīkoties, ir tiesīgas iesniegt:
1)
pieprasījumu dalībvalstī vai pieprasījumu Savienībā:
a)
tiesību subjekti;
b)
intelektuālā īpašuma kolektīvo tiesību pārvaldes iestādes, kas minētas 4. panta 1. punkta c) apakšpunktā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2004/48/EK (2004. gada 29. aprīlis) par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu (21);
c)
profesionālās aizstāvības iestādes, kas minētas Direktīvas 2004/48/EK 4. panta 1. punkta d) apakšpunktā;
d)
grupas Regulas (ES) Nr. 1151/2012 3. panta 2. punkta un 49. panta 1. punkta nozīmē, ražotāju grupas Regulas (EK) Nr. 1234/2007 118.e panta nozīmē vai līdzīgas ražotāju grupas, kas paredzētas Savienības tiesību aktos, ar kuriem reglamentē ģeogrāfiskās izcelsmes norādes, jo īpaši Regulās (EEK) Nr. 1601/91 un (EK) Nr. 110/2008, un kas pārstāv ražotājus, kuru produktiem ir kāda ģeogrāfiskās izcelsmes norāde, vai šādu grupu pārstāvji; saimnieciskās darbības veicēji, kas ir tiesīgi izmantot ģeogrāfiskās izcelsmes norādi; kā arī par attiecīgās ģeogrāfiskās norādes pārbaudēm atbildīgās struktūras vai iestādes;
2)
pieprasījumu dalībvalstī:
a)
personas vai vienības, kurām ir atļauts izmantot intelektuālā īpašuma tiesības un kurām tiesību subjekts ir devis oficiālu atļauju uzsākt tiesvedību, lai noteiktu, vai ir pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības;
b)
ražotāju grupas, kas paredzētas dalībvalstu tiesību aktos, ar kuriem reglamentē ģeogrāfiskās izcelsmes norādes, un kas pārstāv ražotājus, kuru produktiem ir ģeogrāfiskās izcelsmes norādes, vai šādu grupu pārstāvji un saimnieciskās darbības veicēji, kas ir tiesīgi izmantot ģeogrāfiskās izcelsmes norādi, kā arī par attiecīgās ģeogrāfiskās norādes pārbaudēm atbildīgās struktūras vai iestādes;
3)
pieprasījumu Savienībā: personas, kam ir ekskluzīvas licences attiecībā uz visu teritoriju divās vai vairākās dalībvalstīs, ja minētajiem licences valdītājiem tiesību subjekts ir devis oficiālu atļauju minētajās dalībvalstīs uzsākt tiesvedību, lai noteiktu, vai ir pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības.
4. pants
Intelektuālā īpašuma tiesības, uz kurām attiecas pieprasījums Savienībā
Pieprasījumu Savienībā var iesniegt tikai attiecībā uz visā Savienībā spēkā esošām intelektuālā īpašuma tiesībām, kuru pamatā ir Savienības tiesību akti.
5. pants
Pieprasījumu iesniegšana
1. Katra dalībvalsts norāda muitas nodaļu, kas ir kompetenta saņemt un apstrādāt pieprasījumus (“kompetentā muitas nodaļa”). Dalībvalsts attiecīgi informē Komisiju, un Komisija publisko dalībvalstu iecelto kompetento muitas nodaļu sarakstu.
2. Pieprasījumus iesniedz kompetentajai muitas nodaļai. Pieprasījumus aizpilda, izmantojot 6. pantā minēto veidlapu, un tiem jāsatur tur prasītā informācija.
3. Ja pieprasījums tiek iesniegts pēc muitas dienestu paziņojuma par to, ka preču izlaišana ir apturēta vai preces ir aizturētas, saskaņā ar 18. panta 3. punktu, pieprasījums atbilst turpmāk norādītajam:
a)
to iesniedz kompetentajai muitas nodaļai četru darbdienu laikā pēc tam, kad paziņots, ka preču izlaišana ir apturēta vai preces ir aizturētas;
b)
tas ir pieprasījums dalībvalstī;
c)
tajā ietver 6. panta 3. punktā minēto informāciju. Pieprasītājs tomēr var neiesniegt informāciju, kas norādīta minētā punkta g), h) vai i) apakšpunktā.
4. Izņemot apstākļus, kas minēti 3. panta 3. punktā, katrā dalībvalstī var iesniegt tikai vienu pieprasījumu dalībvalstī un vienu pieprasījumu Savienībā attiecībā uz vienu un to pašu intelektuālā īpašuma tiesību aizsardzību minētajā dalībvalstī. Apstākļos, kas minēti 3. panta 3. punktā, ir atļauts iesniegt vairāk nekā vienu pieprasījumu Savienībā.
5. Ja pieprasījums Savienībā ir apstiprināts attiecībā uz dalībvalsti, saistībā ar kuru jau ir apstiprināts cits pieprasījums Savienībā, ko attiecībā uz tām pašām intelektuālā īpašuma tiesībām ir iesniedzis tas pats pieprasītājs, minētās dalībvalsts muitas dienesti rīkojas, pamatojoties uz pirmo apstiprināto pieprasījumu Savienībā. Tās informē kompetento muitas nodaļu dalībvalstī, kurā apstiprināts jebkurš turpmākais pieprasījums Savienībā, un tā groza vai atceļ lēmumu, ar kuru apstiprina minēto turpmāko pieprasījumu Savienībā.
6. Ja ir pieejamas datorizētas sistēmas pieprasījumu saņemšanai un apstrādei, pieprasījumus, kā arī to pielikumus iesniedz, izmantojot elektroniskas datu apstrādes metodes. Dalībvalstis un Komisija šādas sistēmas izstrādā, uztur un izmanto saskaņā ar daudzgadu stratēģisko plānu, kas minēts 8. panta 2. punktā Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumā Nr. 70/2008/EK (2008. gada 15. janvāris) par elektronisku muitas un tirdzniecības vidi (22).
6. pants
Pieprasījuma veidlapa
1. Komisija, izmantojot īstenošanas aktus, izstrādā pieprasījuma veidlapas paraugu. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 34. panta 2. punktā minēto konsultēšanās procedūru.
2. Pieprasījuma veidlapā precizē informāciju, kas jāsniedz datu subjektam saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 45/2001 un valsts tiesību aktiem, ar kuriem īsteno Direktīvu 95/46/EK.
3. Komisija nodrošina, ka pieprasītājam veidlapā jo īpaši jānorāda šāda informācija:
a)
ziņas, kas attiecas uz pieprasītāju;
b)
pieprasītāja statuss 3. panta nozīmē;
c)
dokumenti, kuros sniegti pierādījumi, ar ko kompetentajai muitas nodaļai apliecina, ka pieprasītājs ir tiesīgs iesniegt pieprasījumu;
d)
ja pieprasītājs pieprasījumu iesniedz ar pārstāvja starpniecību - ziņas par personu, kas pieprasītāju pārstāv, un pierādījums tam, ka minētā persona ir pilnvarota rīkoties kā pārstāvis saskaņā ar tās dalībvalsts tiesību aktiem, kurā pieprasījums ir iesniegts;
e)
īstenojamo intelektuālā īpašuma tiesību uzskaitījums;
f)
ja iesniegts pieprasījums Savienībā - dalībvalstis, kurās tiek pieprasīta muitas rīcība;
g)
konkrēti un tehniski dati par autentiskajām precēm, tostarp marķējumi, piemēram, svītrkods un vajadzības gadījumā attēli;
h)
informācija, kas vajadzīga, lai muitas dienesti varētu viegli identificēt attiecīgās preces;
i)
informācija, kas svarīga analīzei un novērtēšanai, kuru muitas dienesti veic, lai noteiktu attiecīgo intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpuma risku, piemēram, informācija par oficiālajiem izplatītājiem;
j)
norāde, vai saskaņā ar šā punkta g), h) vai i) apakšpunktu sniegtā informācija ir jāapzīmē kā ierobežotas pieejamības informācija saskaņā ar 31. panta 5. punktu;
k)
sīkākas ziņas par jebkuru pārstāvi, ko pieprasītājs iecēlis juridisko un tehnisko jautājumu risināšanai;
l)
pieprasītāja apņemšanās informēt kompetento muitas nodaļu par jebkuru no 15. pantā minētajām situācijām;
m)
pieprasītāja apņemšanās sniegt un atjaunināt jebkuru informāciju, kas svarīga analīzei un novērtējumam, kuru muitas dienesti veic, lai noteiktu attiecīgo intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpuma risku;
n)
pieprasītāja apņemšanās uzņemties atbildību saskaņā ar 28. pantā minētajiem nosacījumiem;
o)
pieprasītāja apņemšanās segt 29. pantā minētās izmaksas saskaņā ar minētajā pantā paredzētajiem nosacījumiem;
p)
pieprasītāja piekrišana tam, ka Komisija un dalībvalstis drīkst apstrādāt viņa iesniegtos datus;
q)
norāde, vai pieprasītājs pieprasa izmantot 26. pantā minēto procedūru un vai piekrīt segt izmaksas - ja muitas dienesti to pieprasa - saistībā ar preču iznīcināšanu saskaņā ar minēto procedūru.
2. IEDAĻA
Lēmumi par pieprasījumiem
7. pants
Pieprasījumu ar nepilnīgu informāciju apstrāde
1. Ja kompetentā muitas nodaļa, saņemot pieprasījumu, uzskata, ka pieprasījumā nav iekļauta visa 6. panta 3. punktā minētā informācija, kompetentā muitas nodaļa lūdz pieprasītājam sniegt trūkstošo informāciju 10 darbdienu laikā pēc lūguma paziņošanas.
Šādos gadījumos 9. panta 1. punktā minēto termiņu aptur līdz brīdim, kad ir saņemta vajadzīgā informācija.
2. Ja pieprasītājs neiesniedz trūkstošo informāciju 1. punkta pirmajā daļā minētajā laikposmā, kompetentā muitas nodaļa pieprasījumu noraida.
8. pants
Maksas
No pieprasītāja neiekasē maksu, lai segtu administratīvās izmaksas, kas ir radušās saistībā ar pieprasījuma apstrādi.
9. pants
Paziņojumi par lēmumiem pieprasījumus apstiprināt vai noraidīt
1. Kompetentā muitas nodaļa par savu lēmumu apstiprināt vai noraidīt pieprasījumu pieprasītāju informē 30 darbdienu laikā pēc pieprasījuma saņemšanas. Noraidīšanas gadījumā kompetentā muitas nodaļa norāda lēmuma iemeslus un sniedz informāciju par lēmuma pārsūdzēšanas kārtību.
2. Ja pieprasītāju par to, ka preču izlaišana ir apturēta vai preces ir aizturētas, muitas dienesti ir informējuši pirms pieprasījuma iesniegšanas, kompetentā muitas nodaļa par savu lēmumu apstiprināt vai noraidīt pieprasījumu pieprasītāju informē divu darbdienu laikā pēc pieprasījuma saņemšanas.
10. pants
Lēmumi par pieprasījumiem
1. Lēmums, ar ko apstiprina pieprasījumu dalībvalstī, un jebkurš lēmums, ar ko šādu lēmumu atceļ vai groza, stājas spēkā dalībvalstī, kurā iesniegts pieprasījums dalībvalstī, nākamajā dienā pēc pieņemšanas.
Lēmums, ar ko pagarina laikposmu, kurā muitas dienestiem jārīkojas, stājas spēkā dalībvalstī, kurā iesniegts pieprasījums dalībvalstī, dienā pēc tā laikposma beigām, kuru paredzēts pagarināt.
2. Lēmums, ar ko apstiprina pieprasījumu Savienībā, un jebkurš lēmums, ar ko šādu lēmumu atceļ vai groza, stājas spēkā šādi:
a)
dalībvalstī, kurā pieprasījums tika iesniegts, - dienā pēc lēmuma pieņemšanas;
b)
visās pārējās dalībvalstīs, kurās prasīts, lai muitas dienesti rīkotos, - nākamajā dienā pēc tās dienas, kad muitas dienesti ir informēti saskaņā ar 14. panta 2. punktu, ar noteikumu, ka lēmuma saņēmējs ir izpildījis 29. panta 3. punktā minētos pienākumus attiecībā uz tulkošanas izmaksām.
Lēmums, ar ko pagarina laikposmu, kurā muitas dienestiem jārīkojas, stājas spēkā dalībvalstī, kurā iesniegts pieprasījums Savienībā, un visās pārējās dalībvalstīs, kurās ir prasīts, lai muitas dienesti rīkotos, dienā pēc tā laikposma beigām, kuru paredzēts pagarināt.
11. pants
Laikposms, kurā muitas dienestiem jārīkojas
1. Apstiprinot pieprasījumu, kompetentā muitas nodaļa norāda laikposmu, kurā muitas dienestiem ir jārīkojas.
Minētais laikposms sākas dienā, kurā, ievērojot 10. pantu, stājas spēkā lēmums par pieprasījuma apstiprināšanu, un tas nepārsniedz vienu gadu, skaitot no nākamās dienas pēc lēmuma pieņemšanas.
2. Ja pieprasījumā, kas iesniegts pēc tam, kad muitas dienesti saskaņā ar 18. panta 3. punktu ir paziņojuši, ka preču izlaišana ir apturēta vai preces ir aizturētas, nav iekļauta 6. panta 3. punkta g), h) vai i) apakšpunktā minētā informācija, pieprasījumu apstiprina tikai, lai apturētu minēto preču izlaišanu vai preces aizturētu, ja vien 10 darbdienu laikā pēc paziņošanas, ka preču izlaišana ir apturēta vai preces ir aizturētas, minētā informācija netiek iesniegta.
3. Ja intelektuālā īpašuma tiesības zaudē spēku vai pieprasītājs citu iemeslu dēļ vairs nav tiesīgs iesniegt pieprasījumu, muitas dienesti neveic nekādus pasākumus. Pieprasījuma apstiprināšanas lēmumu atceļ vai attiecīgi groza tā kompetentā muitas nodaļa, kas lēmumu pieņēmusi.
12. pants
Muitas dienestu rīcībai paredzētā laikposma pagarināšana
1. Beidzoties laikposmam, kurā muitas dienestiem jārīkojas, un pēc tam, kad lēmuma saņēmējs ir samaksājis visus parādus, kas tam saskaņā ar šo regulu ir jāatdod muitas dienestiem, kompetentā muitas nodaļa, kura pieņēma sākotnējo lēmumu, pēc lēmuma saņēmēja lūguma var laikposmu pagarināt.
2. Ja lūgumu pagarināt laikposmu, kurā muitas dienestiem jārīkojas, kompetentā muitas nodaļa saņem tad, kad līdz termiņa, kurš jāpagarina, spēkā esamības beigām ir atlikušas mazāk nekā 30 darbdienas, tā minēto lūgumu var noraidīt.
3. Kompetentā muitas nodaļa savu lēmumu par pagarināšanu dara zināmu lēmuma saņēmējam 30 darbdienu laikā pēc 1. punktā minētā lūguma saņemšanas. Kompetentā muitas nodaļa norāda laikposmu, kurā muitas dienestiem ir jārīkojas.
4. Pagarinātais laikposms, kurā muitas dienestiem jārīkojas, sākas dienā pēc iepriekšējā laikposma beigām, un tas nav ilgāks par vienu gadu.
5. Ja intelektuālā īpašuma tiesības zaudē spēku vai pieprasītājs citu iemeslu dēļ vairs nav tiesīgs iesniegt pieprasījumu, muitas dienesti neveic nekādus pasākumus. Lēmumu, ar ko apstiprina pagarinājumu, atceļ vai attiecīgi groza tā kompetentā muitas nodaļa, kas minēto lēmumu pieņēmusi.
6. No lēmuma saņēmēja neiekasē nodevu, lai segtu administratīvās izmaksas, kas ir radušās saistībā ar laikposma pagarināšanas lūguma apstrādi.
7. Komisija, izmantojot īstenošanas aktus, izstrādā pagarināšanas lūguma veidlapu. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 34. panta 2. punktā minēto konsultēšanās procedūru.
13. pants
Ar intelektuālā īpašuma tiesībām saistītā lēmuma grozīšana
Kompetentā muitas nodaļa, kas pieņēmusi lēmumu par pieprasījuma apstiprināšanu, pēc minētā lēmuma saņēmēja lūguma var grozīt lēmumā iekļauto intelektuālā īpašuma tiesību uzskaitījumu.
Ja tiek pievienotas jaunas intelektuālā īpašuma tiesības, lūgumā iekļauj informāciju, kas minēta 6. panta 3. punkta c), e), g), h) un i) apakšpunktā.
Attiecībā uz lēmumu, ar ko apstiprina pieprasījumu Savienībā, jebkuri grozījumi, kas saistīti ar intelektuālā īpašuma tiesību pievienošanu, ietver tikai 4. pantā noteiktās intelektuālā īpašuma tiesības.
14. pants
Kompetentās muitas nodaļas paziņošanas pienākumi
1. Kompetentā muitas nodaļa, kurai iesniegts pieprasījums dalībvalstī, tūlīt pēc šādu lēmumu pieņemšanas tos nosūta savas dalībvalsts muitas iestādēm:
a)
lēmumus, ar ko apstiprina pieprasījumu;
b)
lēmumus, ar ko atceļ lēmumus par pieprasījuma apstiprināšanu;
c)
lēmumus, ar ko groza lēmumus par pieprasījuma apstiprināšanu;
d)
lēmumus, ar ko pagarina laikposmu, kurā muitas dienestiem jārīkojas.
2. Kompetentā muitas nodaļa, kurai iesniegts pieprasījums Savienībā, tūlīt pēc pieņemšanas nosūta pieprasījumā minētās dalībvalsts vai minēto dalībvalstu kompetentajai muitas nodaļai šādus lēmumus:
a)
lēmumus, ar ko apstiprina pieprasījumu;
b)
lēmumus, ar ko atceļ lēmumus par pieprasījuma apstiprināšanu;
c)
lēmumus, ar ko groza lēmumus par pieprasījuma apstiprināšanu;
d)
lēmumus, ar ko pagarina laikposmu, kurā muitas dienestiem jārīkojas.
Kompetentā muitas nodaļa dalībvalstī vai dalībvalstīs, kas norādītas pieprasījumā Savienībā, tūlīt pēc minēto lēmumu saņemšanas nosūta tos savām muitas iestādēm.
3. Kompetentā muitas nodaļa dalībvalstī vai dalībvalstīs, kas norādītas pieprasījumā Savienībā, var lūgt kompetentajai muitas nodaļai, kura pieņēmusi lēmumu par pieprasījuma apstiprināšanu, sniegt tai papildu informāciju, ko uzskata par nepieciešamu, lai īstenotu minēto lēmumu.
4. Kompetentā muitas nodaļa savus lēmumus, ar ko atbilstīgi 16. panta 1. punkta b) apakšpunktam un 2. punktam aptur muitas dienestu veiktos pasākumus, nekavējoties pēc to pieņemšanas nosūta savas dalībvalsts muitas iestādēm.
15. pants
Lēmuma saņēmēja pienākumi sniegt paziņojumus
Lēmuma saņēmējs kompetentajai muitas nodaļai, kas apstiprinājusi pieprasījumu, nekavējoties paziņo:
a)
ja intelektuālā īpašuma tiesības, uz kurām attiecas pieprasījums, zaudē spēku;
b)
ja lēmuma saņēmējs citu iemeslu dēļ vairs nav tiesīgs iesniegt pieprasījumu;
c)
izmaiņas informācijā, kas minēta 6. panta 3. punktā.
16. pants
Lēmuma saņēmēja pienākumu nepildīšana
1. Ja lēmuma saņēmējs muitas dienestu sniegto informāciju izmanto mērķiem, kas nav minēti 21. pantā, kompetentā muitas nodaļa dalībvalstī, kurā informācija sniegta vai izmantota ļaunprātīgi, var:
a)
atcelt jebkuru lēmumu, ko tā pieņēmusi, lai minētajam lēmuma saņēmējam apstiprinātu pieprasījumu dalībvalstī, un atteikties pagarināt laikposmu, kurā muitas dienestiem jārīkojas;
b)
tās teritorijā apturēt laikposmā, kurā muitas dienestiem jārīkojas, jebkuru lēmumu, ar ko minētajam lēmuma saņēmējam apstiprina pieprasījumu Savienībā.
2. Kompetentā muitas nodaļa var nolemt apturēt muitas dienestu veiktos pasākumus līdz tā laikposma beigām, kurā muitas dienestiem jārīkojas, ja lēmuma saņēmējs:
a)
nepilda paziņošanas pienākumus, kas noteikti 15. pantā;
b)
nepilda pienākumu attiecībā uz paraugu atdošanu, kas noteikts 19. panta 3. punktā;
c)
nepilda pienākumus attiecībā uz izmaksām un tulkojumu, kas noteikti 29. panta 1. un 3. punktā;
d)
bez pamatota iemesla neuzsāk tiesvedību, kā noteikts 23. panta 3. punktā vai 26. panta 9. punktā.
Attiecībā uz pieprasījumu Savienībā - lēmums par muitas dienestu veikto pasākumu apturēšanu ir spēkā tikai tajā dalībvalstī, kurā šāds lēmums ir pieņemts.
III NODAĻA
MUITAS DIENESTU RĪCĪBA
1. IEDAĻA
To preču izlaišanas apturēšana vai aizturēšana, par kurām ir aizdomas, ka ar tām pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības
17. pants
Preču izlaišanas apturēšana vai preču aizturēšana pēc pieprasījuma apstiprināšanas
1. Ja muitas dienesti atklāj preces, par kurām ir aizdomas, ka ar tām pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības, attiecībā uz kurām ir pieņemts lēmums par pieprasījuma apstiprināšanu, muitas dienesti aptur minēto preču izlaišanu vai aiztur tās.
2. Pirms preču izlaišanas apturēšanas vai preču aizturēšanas muitas dienesti var lūgt lēmuma saņēmējam sniegt tiem jebkādu attiecīgu informāciju par attiecīgajām precēm. Vajadzības gadījumā muitas dienesti lēmuma saņēmējam var arī sniegt informāciju par preču faktisko vai lēsto daudzumu, to aktuālo vai iespējamo veidu, kā arī nosūtīt attiecīgo preču attēlus.
3. Muitas dienesti preču deklarētājam vai valdītājam par preču izlaišanas apturēšanu vai preču aizturēšanu paziņo vienas darbdienas laikā pēc apturēšanas vai aizturēšanas.
Ja muitas dienesti izvēlas paziņot preču valdītājam un divas vai vairāk personas tiek uzskatītas par preču valdītājiem, muitas dienestiem nav pienākuma sniegt informāciju vairāk nekā vienai no minētajām personām.
Muitas dienesti par preču izlaišanas apturēšanu vai preču aizturēšanu lēmuma saņēmējam paziņo tajā pašā dienā, kad ir paziņots preču deklarētājam vai valdītājam, vai tūlīt pēc tam.
Paziņojumā iekļauj informāciju par 23. pantā noteikto procedūru.
4. Muitas dienesti informē lēmuma saņēmēju un preču deklarētāju vai valdītāju par to preču faktisko vai lēsto daudzumu un faktisko vai iespējamo veidu, kuru izlaišana ir apturēta vai kuras ir aizturētas, vajadzības gadījumā iekļaujot attiecīgo preču pieejamos attēlus. Muitas dienesti lēmuma saņēmējam - pēc lūguma un ja tiem pieejami - paziņo arī to preču, kuru izlaišana ir apturēta vai kuras ir aizturētas, saņēmēja, nosūtītāja, deklarētāja vai valdītāja vārdu/nosaukumu un adresi, muitas procedūru un izcelsmi, vietu, no kuras preces ieved, un galamērķi.
18. pants
Preču izlaišanas apturēšana vai preču aizturēšana pirms pieprasījuma apstiprināšanas
1. Ja muitas dienesti atklāj preces, par kurām ir aizdomas, ka ar tām pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības, un uz kurām neattiecas lēmums par pieprasījuma apstiprināšanu, tie var - izņemot tādu preču gadījumā, kas ātri bojājas, - apturēt minēto preču izlaišanu vai tās aizturēt.
2. Pirms tādu preču izlaišanas apturēšanas vai aizturēšanas, par kurām ir aizdomas, ka ar tām pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības, muitas dienesti, nesniedzot nekādu citu informāciju kā tikai par preču faktisko vai lēsto daudzumu un par to faktisko vai iespējamo veidu, vajadzības gadījumā nosūtot attiecīgo vienību attēlus, var lūgt jebkuru personu vai vienību, kas potenciāli ir tiesīga iesniegt pieprasījumu saistībā ar intelektuālā īpašuma tiesību varbūtējo pārkāpumu, sniegt muitas dienestiem jebkādu atbilstīgu informāciju.
3. Muitas dienesti preču deklarētājam vai valdītājam par preču izlaišanas apturēšanu vai preču aizturēšanu paziņo vienas darbdienas laikā pēc minētās apturēšanas vai aizturēšanas.
Ja muitas dienesti izvēlas paziņot preču valdītājam un par preču valdītājiem tiek uzskatītas divas vai vairāk personas, muitas dienestiem nav pienākuma paziņot vairāk nekā vienai no minētajām personām.
Muitas dienesti personām vai vienībām, kas ir tiesīgas iesniegt pieprasījumu saistībā ar intelektuālā īpašuma tiesību varbūtējo pārkāpumu, par preču izlaišanas apturēšanu vai preču aizturēšanu paziņo tajā pašā dienā, kad ir paziņots preču deklarētājam vai valdītājam, vai tūlīt pēc tam.
Muitas dienesti var apspriesties ar kompetentajām publiskajām iestādēm, lai noteiktu personas vai vienības, kas ir tiesīgas iesniegt pieprasījumu.
Paziņojumā iekļauj informāciju par 23. pantā noteikto procedūru.
4. Muitas dienesti atļauj izlaist preces vai izbeidz to aizturēšanu tūlīt pēc visu muitas formalitāšu nokārtošanas šādos gadījumos:
a)
ja muitas dienesti vienas darbdienas laikā pēc preču izlaišanas apturēšanas vai preču aizturēšanas nav atklājušas nevienu personu vai vienību, kas būtu tiesīga iesniegt pieprasījumu saistībā ar intelektuālā īpašuma tiesību varbūtējo pārkāpumu;
b)
ja muitas dienesti nav saņēmuši pieprasījumu saskaņā ar 5. panta 3. punktu vai ir šādu pieprasījumu noraidījuši.
5. Ja pieprasījums ir apstiprināts, muitas dienesti lēmuma saņēmējam - pēc lūguma un ja tiem pieejami - paziņo arī to preču, kuru izlaišana ir apturēta vai kuras ir aizturētas, saņēmēja, nosūtītāja, deklarētāja vai valdītāja vārdu/nosaukumu un adresi, muitas procedūru un izcelsmi, vietu, no kuras preces ieved, un galamērķi.
19. pants
Pārbaudes un paraugu ņemšana attiecībā uz precēm, kuru izlaišana ir apturēta vai kuras ir aizturētas
1. Muitas dienesti lēmuma saņēmējam un preču deklarētājam vai valdītājam dod iespēju pārbaudīt preces, kuru izlaišana ir apturēta vai kuras ir aizturētas.
2. Muitas dienesti var ņemt reprezentatīvus preču paraugus. Tie var izsniegt vai nosūtīt šādus paraugus lēmuma saņēmējam pēc saņēmēja lūguma un tikai, lai veiktu analīzi un lai veicinātu turpmāko procedūru attiecībā uz viltotām un pirātiskām precēm. Par minēto paraugu analīzes veikšanu atbild tikai lēmuma saņēmējs.
3. Lēmuma saņēmējs pēc analīzes veikšanas un vēlākais, pirms preces tiek izlaistas vai tiek izbeigta to aizturēšana, atdod 2. punktā minētos paraugus atpakaļ muitas dienestiem - izņemot gadījumus, kad tas apstākļu dēļ nav iespējams.
20. pants
Uzglabāšanas nosacījumi
To, kādos apstākļos preces tiek uzglabātas to izlaišanas apturēšanas vai aizturēšanas laikā, nosaka muitas dienesti.
21. pants
Atļauja lēmuma saņēmējam izmantot konkrētu informāciju
Ja lēmuma saņēmējs ir saņēmis 17. panta 4. punktā, 18. panta 5. punktā, 19. pantā vai 26. panta 8. punktā minēto informāciju, viņš to var izpaust vai izmantot tikai šādos nolūkos:
a)
tiesvedības uzsākšanai, lai noteiktu, vai ir pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības, un minētās tiesvedības gaitā;
b)
saistībā ar kriminālizmeklēšanu, kas saistīta ar intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu un ko uzsākušas publiskas iestādes tajā dalībvalstī, kurā preces atklātas;
c)
kriminālprocesa uzsākšanai un tā gaitā;
d)
kompensācijas piedzīšanai no tiesību pārkāpēja vai citām personām;
e)
lai ar preču deklarētāju vai valdītāju panāktu vienošanos par preču iznīcināšanu saskaņā ar 23. panta 1. punktu;
f)
lai ar preču deklarētāju vai valdītāju panāktu vienošanos par 24. panta 2. punkta a) apakšpunktā minēto galvojuma summu.
22. pants
Informācijas un datu apmaiņa starp muitas dienestiem
1. Neskarot piemērojamos noteikumus par datu aizsardzību Savienībā un lai veicinātu tādu preču starptautiskās tirdzniecības izskaušanu, ar kurām tiek pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības, Komisija un dalībvalstu muitas dienesti var veikt konkrētu tām pieejamu datu un informācijas apmaiņu ar attiecīgajām iestādēm trešās valstīs saskaņā ar 3. punktā minēto praktisko kārtību.
2. Panta 1. punktā minētā datu un informācijas apmaiņa notiek, lai varētu ātri un efektīvi cīnīties pret tādu preču sūtījumiem, ar kurām tiek pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības. Šādi dati un informācija var būt saistīti ar preču izņemšanas gadījumiem, tendencēm un vispārēju informāciju par risku, tostarp par precēm, kuras kā tranzītpreces šķērso Savienības teritoriju un kuru izcelsme vai galamērķis atrodas attiecīgo trešo valstu teritorijā. Šādi dati un informācija vajadzības gadījumā var ietvert turpmāk norādīto:
a)
preču veids un daudzums;
b)
intelektuālā īpašuma tiesības, par kurām ir aizdomas, ka tās tiek pārkāptas;
c)
preču izcelsme, vieta, no kuras preces ieved, un galamērķis;
d)
informācija par transportlīdzekļu pārvietošanos, jo īpaši:
i)
kuģa nosaukums vai transportlīdzekļa reģistrācijas dati;
ii)
kravas pavadzīmes vai cita pārvadājuma dokumenta identifikācijas numurs;
iii)
konteineru skaits;
iv)
kravas svars;
v)
preču apraksts un/vai kodi;
vi)
rezervācijas numurs;
vii)
plombas numurs;
viii)
pirmās iekraušanas vieta;
ix)
pēdējās izkraušanas vieta;
x)
pārkraušanas vietas;
xi)
datums, kurā paredzēts ierasties pēdējās izkraušanas vietā;
e)
informācija par konteineru pārvadāšanu, jo īpaši:
i)
konteinera numurs;
ii)
konteinera iekraušanas statuss;
iii)
pārvadāšanas datums;
iv)
pārvadāšanas veids (ar kravu, bez kravas, pārkrauts, ievests, izvests utt.);
v)
kuģa nosaukums vai transportlīdzekļa reģistrācijas dati;
vi)
brauciena numurs;
vii)
vieta;
viii)
kravas pavadzīme vai cits pārvadājuma dokuments.
3. Komisija pieņem īstenošanas aktus, ar ko nosaka nepieciešamos praktiskās kārtības elementus, lai veiktu šā panta 1. un 2. punktā minēto datu un informācijas apmaiņu. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 34. panta 3. punktā minēto pārbaudes procedūru.
2. IEDAĻA
Preču iznīcināšana, tiesvedības uzsākšana un agrīna preču izlaišana
23. pants
Preču iznīcināšana un tiesvedības uzsākšana
1. Preces, par kurām ir aizdomas, ka ar tām tiek pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības, muitas uzraudzībā var iznīcināt, un šajā nolūkā nav jānosaka, vai ir pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības saskaņā ar tās dalībvalsts tiesību aktiem, kurā preces ir atrastas, - ja ir izpildīti visi šādi nosacījumi:
a)
lēmuma saņēmējs pēc tam, kad paziņots par preču izlaišanas apturēšanu vai preču aizturēšanu, 10 darbdienu laikā vai triju darbdienu laikā tādu preču gadījumā, kas ātri bojājas, muitas dienestiem ir rakstiski apstiprinājis, ka ir pārliecināts par intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu;
b)
lēmuma saņēmējs pēc tam, kad paziņots par preču izlaišanas apturēšanu vai preču aizturēšanu, 10 darbdienu laikā vai triju darbdienu laikā tādu preču gadījumā, kas ātri bojājas, muitas dienestiem ir rakstiski apstiprinājis, ka piekrīt preču iznīcināšanai;
c)
preču deklarētājs vai valdītājs pēc tam, kad paziņots par preču izlaišanas apturēšanu vai preču aizturēšanu, 10 darbdienu laikā vai triju darbdienu laikā tādu preču gadījumā, kas ātri bojājas, muitas dienestiem ir rakstiski apstiprinājis, ka piekrīt preču iznīcināšanai. Ja preču deklarētājs vai valdītājs minētajos termiņos muitas dienestiem nav apstiprinājis, ka piekrīt preču iznīcināšanai, vai paziņojis, ka iebilst pret to, muitas dienesti var uzskatīt, ka preču deklarētājs vai valdītājs ir piekritis minēto preču iznīcināšanai.
Muitas dienesti atļauj izlaist preces vai izbeidz to aizturēšanu tūlīt pēc visu muitas formalitāšu nokārtošanas, ja pirmās daļas a) un b) apakšpunktā noteiktajos termiņos tās no lēmuma saņēmēja nav saņēmušas ne rakstisku apstiprinājumu, ka viņš ir pārliecināts par intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu, ne viņa piekrišanu preču iznīcināšanai, ja vien minētās iestādes nav pienācīgi informētas par to, ka ir uzsākta tiesvedība, lai noteiktu, vai ir pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības.
2. Preču iznīcināšanu veic muitas uzraudzībā, un par to atbild lēmuma saņēmējs, ja vien tās dalībvalsts tiesību aktos, kurā preces tiek iznīcinātas, nav noteikts citādi. Pirms preču iznīcināšanas kompetentās iestādes var ņemt paraugus. Pirms preču iznīcināšanas ņemtos paraugus var izmantot izglītošanas nolūkā.
3. Ja preču deklarētājs vai valdītājs 1. punkta pirmās daļas c) apakšpunktā minētajos termiņos nav rakstiski apstiprinājis, ka piekrīt preču iznīcināšanai, un ja saskaņā ar minēto apakšpunktu netiek uzskatīts, ka preču deklarētājs vai valdītājs ir piekritis preču iznīcināšanai, muitas dienesti nekavējoties par to informē lēmuma saņēmēju. Lēmuma saņēmējs pēc tam, kad paziņots par preču izlaišanas apturēšanu vai preču aizturēšanu, 10 darbdienu laikā vai triju darbdienu laikā tādu preču gadījumā, kas ātri bojājas, uzsāk tiesvedību, lai noteiktu, vai ir pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības.
4. Izņemot tādu preču gadījumā, kas ātri bojājas, muitas dienesti attiecīgos gadījumos pēc lēmuma saņēmēja pienācīgi pamatota lūguma var pagarināt 3. punktā minēto termiņu ne vairāk kā par 10 darbdienām.
5. Muitas dienesti attiecīgi atļauj izlaist preces vai izbeidz to aizturēšanu tūlīt pēc visu muitas formalitāšu nokārtošanas, ja 3. un 4. punktā noteiktajā laikā tās nav pienācīgi informētas saskaņā ar 3. punktu, ka ir uzsākta tiesvedība, lai noteiktu, vai ir pārkāptas attiecīgas intelektuālā īpašuma tiesības.
24. pants
Agrīna preču izlaišana
1. Ja muitas dienesti ir saņēmuši paziņojumu par tiesvedības uzsākšanu, lai noteiktu, vai ir pārkāptas tiesības uz dizainparaugu, patentu, funkcionālo modeli, pusvadītāju izstrādājumu topogrāfijām vai augu šķirņu aizsardzību, preču deklarētājs vai valdītājs var lūgt muitas dienestiem attiecīgās preces izlaist vai izbeigt to aizturēšanu pirms minētās tiesvedības pabeigšanas.
2. Muitas dienesti izlaiž preces vai izbeidz to aizturēšanu tikai tad, ja ir izpildīti visi turpmāk norādītie nosacījumi:
a)
preču deklarētājs vai valdītājs ir nodrošinājis galvojuma summu, kas ir pietiekama, lai aizsargātu lēmuma saņēmēja intereses;
b)
iestāde, kuras kompetencē ir noteikt, vai ir pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības, nav atļāvusi veikt piesardzības pasākumus;
c)
ir nokārtotas visas muitas formalitātes.
3. Panta 2. punkta a) apakšpunktā minētā galvojuma nodrošināšana neietekmē citus lēmuma saņēmējam pieejamos tiesiskās aizsardzības līdzekļus.
25. pants
Iznīcināšanai paredzētas preces
1. Preces, kas saskaņā ar 23. vai 26. pantu jāiznīcina:
a)
netiek izlaistas brīvā apgrozībā, ja vien muitas dienesti ar lēmuma saņēmēja piekrišanu nenolemj, ka tas ir jādara gadījumā, ja paredzēts preces pārstrādāt vai atbrīvoties no tām nekomerciālā veidā, tostarp izmantot tās izpratnes veicināšanas, apmācības un izglītošanas nolūkā. Nosacījumus, saskaņā ar kuriem preces var izlaist brīvā apgrozībā, nosaka muitas dienesti;
b)
netiek izvestas ārpus Savienības muitas teritorijas;
c)
netiek eksportētas;
d)
netiek atkārtoti eksportētas;
e)
netiek pakļautas muitas maksājumu atlikšanas procedūrai;
f)
netiek novietotas brīvajā zonā vai brīvajā noliktavā.
2. Muitas dienesti var atļaut 1. punktā minētās preces muitas uzraudzībā pārvietot no vienas vietas uz citu Savienības muitas teritorijā, lai muitas uzraudzībā tās iznīcinātu.
26. pants
Mazos sūtījumos sūtītu preču iznīcināšanas procedūra
1. Šo pantu precēm piemēro, ja ir ievēroti visi turpmāk norādītie nosacījumi:
a)
tās ir preces, par kurām ir aizdomas, ka tās ir viltotas vai pirātiskas;
b)
tās nav preces, kas ātri bojājas;
c)
tās ir preces, uz kurām attiecas lēmums par pieprasījuma apstiprināšanu;
d)
lēmuma saņēmējs pieprasījumā ir lūdzis, lai tiktu izmantota šajā pantā izklāstītā procedūra;
e)
tās ir preces, ko pārvadā, izmantojot mazus sūtījumus.
2. Ja piemēro šajā pantā noteikto procedūru, 17. panta 3. un 4. punktu un 19. panta 2. un 3. punktu nepiemēro.
3. Muitas dienesti preču deklarētājam vai valdītājam par preču izlaišanas apturēšanu vai preču aizturēšanu paziņo vienas darbdienas laikā pēc preču izlaišanas apturēšanas vai preču aizturēšanas. Paziņojumā par preču izlaišanas apturēšanu vai preču aizturēšanu iekļauj šādu informāciju:
a)
ka muitas dienestiem ir nodoms preces iznīcināt;
b)
preču deklarētāja vai valdītāja tiesības saskaņā ar 4., 5. un 6. punktu.
4. Preču deklarētājam vai valdītājam dod iespēju izteikt savu viedokli 10 darbdienu laikā pēc tam, kad paziņots par preču izlaišanas apturēšanu vai preču aizturēšanu.
5. Attiecīgās preces var iznīcināt, ja 10 darbdienu laikā pēc tam, kad paziņots par preču izlaišanas apturēšanu vai preču aizturēšanu, preču deklarētājs vai valdītājs muitas dienestiem ir apstiprinājis, ka piekrīt preču iznīcināšanai.
6. Ja preču deklarētājs vai valdītājs 5. punktā minētajā laikposmā nav muitas dienestiem nedz apstiprinājis, ka piekrīt preču iznīcināšanai, nedz paziņojis, ka pret to iebilst, muitas dienesti var uzskatīt, ka preču deklarētājs vai valdītājs ir piekritis preču iznīcināšanai.
7. Preces iznīcina muitas uzraudzībā. Muitas dienesti pēc lūguma un vajadzības gadījumā lēmuma saņēmējam sniedz informāciju par iznīcināto preču faktisko vai lēsto skaitu un veidu.
8. Ja preču deklarētājs vai valdītājs nav apstiprinājis, ka piekrīt preču iznīcināšanai, un ja saskaņā ar 6. punktu nav uzskatīts, ka preču deklarētājs vai valdītājs ir piekritis, muitas dienesti nekavējoties par to informē lēmuma saņēmēju un paziņo preču daudzumu un veidu, tostarp vajadzības gadījumā nosūtot to attēlus. Muitas dienesti lēmuma saņēmējam - pēc lūguma un ja tiem pieejami - paziņo arī to preču, kuru izlaišana ir apturēta vai kuras ir aizturētas, saņēmēja, nosūtītāja un deklarētāja vai valdītāja vārdu/nosaukumu un adresi, muitas procedūru un izcelsmi, vietu, no kuras preces ieved, un galamērķi.
9. Muitas dienesti atļauj izlaist preces vai izbeidz to aizturēšanu tūlīt pēc visu muitas formalitāšu nokārtošanas, ja 10 darbdienu laikā pēc paziņošanas, kas minēta 8. punktā, lēmuma saņēmējs nav informējis muitas dienestus par to, ka ir uzsākta tiesvedība, lai noteiktu, vai ir pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības.
10. Komisija saskaņā ar 35. pantu ir pilnvarota pieņemt deleģētus aktus, lai mazu sūtījumu definīcijā grozītu daudzuma norādes, ja izrādās, ka praksē definīcija nav piemērojama, ņemot vērā vajadzību nodrošināt šajā pantā noteiktās procedūras efektīvu darbību, vai ja tas ir vajadzīgs, lai novērstu minētās procedūras apiešanu attiecībā uz sūtījumu sastāvu.
IV NODAĻA
ATBILDĪBA, IZMAKSAS UN SANKCIJAS
27. pants
Muitas dienestu atbildība
Neskarot valstu tiesību aktus, lēmums par pieprasījuma apstiprināšanu tā saņēmējam nedod tiesības uz kompensāciju gadījumā, kad preces, par kurām ir aizdomas, ka ar tām tiek pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības, muitas iestāde nav atklājusi un tās ir laistas apgrozībā vai nav veikti nekādi pasākumi, lai šādas preces aizturētu.
28. pants
Lēmuma saņēmēja atbildība
Ja procedūru, kas pienācīgi uzsākta saskaņā ar šo regulu, lēmuma saņēmēja darbības vai bezdarbības dēļ pārtrauc un ja saskaņā ar 19. panta 2. punktu ņemtie paraugi netiek atdoti atpakaļ vai lēmuma saņēmēja darbības vai bezdarbības dēļ tie ir sabojāti un tos vairs nevar lietot vai ja tiek konstatēts, ka ar attiecīgajām precēm nepārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības, lēmuma saņēmējs saskaņā ar speciāliem piemērojamiem tiesību aktiem ir atbildīgs jebkura preču valdītāja vai deklarētāja priekšā, kas šajā sakarā cietis zaudējumu.
29. pants
Izmaksas
1. Pēc muitas dienestu pieprasījuma lēmuma saņēmējs sedz izmaksas, kas muitas dienestiem vai citām pusēm, kuras rīkojas muitas dienestu vārdā, ir radušās, sākot ar preču aizturēšanas vai to izlaišanas apturēšanas brīdi, tostarp saistībā ar to uzglabāšanu un rīcību ar tām, saskaņā ar 17. panta 1. punktu, 18. panta 1. punktu un 19. panta 2. un 3. punktu un veicot korektīvus pasākumus, piemēram, preču iznīcināšanu saskaņā ar 23. un 26. pantu.
Muitas dienesti lēmuma saņēmēju, kam paziņots par preču izlaišanas apturēšanu vai preču aizturēšanu, pēc pieprasījuma informē par to, kur un kā minētās preces tiek uzglabātas, un par lēstajām izmaksām saistībā ar šajā panta daļā minēto uzglabāšanu. Informāciju par lēstajām izmaksām var izteikt laika, izstrādājumu, tilpuma, svara vai pakalpojumu vienībās - atbilstīgi preču uzglabāšanas apstākļiem un preču veidam.
2. Šis pants neskar lēmuma saņēmēja tiesības prasīt kompensāciju no tiesību pārkāpēja vai citām personām saskaņā ar piemērojamiem tiesību aktiem.
3. Lēmuma, ar ko apstiprina pieprasījumu Savienībā, saņēmējs nodrošina un apmaksā jebkuru tulkojumu, ko pieprasa kompetentā muitas nodaļa vai muitas dienesti, kam jārīkojas attiecībā uz precēm, par kurām ir aizdomas, ka ar tām pārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības.
30. pants
Sankcijas
Dalībvalstis nodrošina, lai lēmumu saņēmēji ievērotu šajā regulā izklāstītās saistības, tostarp vajadzības gadījumā paredzot noteikumus, ar ko nosaka sankcijas. Paredzētās sankcijas ir iedarbīgas, samērīgas un atturošas.
Dalībvalstis nekavējoties informē Komisiju par minētajiem noteikumiem un visiem turpmākajiem grozījumiem, kas tos ietekmē.
V NODAĻA
APMAIŅA AR INFORMĀCIJU
31. pants
Datu apmaiņa starp dalībvalstīm un Komisiju attiecībā uz lēmumiem par pieprasījumiem un aizturēšanu
1. Kompetentās muitas nodaļas nekavējoties informē Komisiju par:
a)
lēmumiem, ar ko apstiprina pieprasījumus, pievienojot pieprasījumu un tā pielikumus;
b)
lēmumiem, ar ko pagarina laikposmu, kurā muitas dienestiem jārīkojas, vai lēmumiem, ar kuriem atceļ vai groza lēmumu par pieprasījuma apstiprināšanu;
c)
pieprasījumu apstiprinoša lēmuma īstenošanas apturēšanu.
2. Neskarot Regulas (EK) Nr. 515/97 24. panta g) punktu, ja preču izlaišana tiek apturēta vai preces tiek aizturētas, muitas dienesti Komisijai nosūta visu būtisko informāciju - izņemot personas datus -, tostarp informāciju par preču daudzumu un veidu, vērtību, intelektuālā īpašuma tiesībām, muitas procedūrām, valstīm, no kurām preces tiek ievestas, preču izcelsmi un galamērķi, kā arī pārvadāšanas maršrutiem un transportlīdzekļiem.
3. Panta 1. un 2. punktā minētās informācijas nosūtīšana un visa datu apmaiņa starp dalībvalstu muitas dienestiem attiecībā uz lēmumiem par pieprasījumiem, kā norādīts 14. pantā, notiek, izmantojot Komisijas centrālo datubāzi. Informāciju un datus uzglabā minētajā datubāzē.
4. Lai nodrošinātu šā panta 1. līdz 3. punktā minētās informācijas apstrādi, 3. punktā minēto centrālo datubāzi izveido elektroniskā formā. Centrālajā datubāzē iekļauj 6. panta 3. punktā, 14. pantā un šajā pantā minēto informāciju, tostarp personas datus.
5. Dalībvalstu muitas dienestiem un Komisijai ir piekļuve centrālajā datubāzē iekļautajai informācijai, kas vajadzīga, lai īstenotu savu juridisko atbildību šīs regulas piemērošanā. Informācija, kas saskaņā ar 6. panta 3. punktu apzīmēta kā ierobežotas pieejamības informācija, ir pieejama tikai to dalībvalstu muitas dienestiem, kurās nepieciešams veikt pasākumus. Dalībvalstu muitas dienesti pēc pamatota Komisijas lūguma var nodrošināt Komisijai piekļuvi minētajai informācijai, ja tā noteikti vajadzīga šīs regulas piemērošanai.
6. Muitas dienesti centrālajā datubāzē ievada informāciju saistībā ar pieprasījumiem, kas iesniegti attiecīgajai kompetentajai muitas nodaļai. Muitas dienesti, kas informāciju ir ievadījuši centrālajā datubāzē, vajadzības gadījumā minēto informāciju groza, papildina, labo vai dzēš. Visi muitas dienesti, kas informāciju ir ievadījuši centrālajā datubāzē, atbild par minētās informācijas precizitāti, atbilstību un nozīmību.
7. Lai nodrošinātu centrālās datubāzes uzticamu un drošu darbību, Komisija izstrādā un uztur atbilstīgus tehniskos un organizatoriskos risinājumus. Katras dalībvalsts muitas dienesti izstrādā un uztur atbilstīgus tehniskos un organizatoriskos risinājumus, lai nodrošinātu datu apstrādes konfidencialitāti un drošību attiecībā uz datu apstrādes darbībām, ko veic attiecīgās dalībvalsts muitas dienesti, un centrālās datubāzes termināļiem, kuri atrodas attiecīgās dalībvalsts teritorijā.
32. pants
Centrālās datubāzes izveidošana
Komisija izveido centrālo datubāzi, kas minēta 31. pantā. Minētā datubāze sāk darboties pēc iespējas drīz un ne vēlāk kā 2015. gada 1. janvārī.
33. pants
Datu aizsardzības noteikumi
1. Personas datu apstrādi Komisijas centrālajā datubāzē veic saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 45/2001 un Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāja uzraudzībā.
2. Dalībvalstu kompetentās iestādes personas datu apstrādi veic saskaņā ar Direktīvu 95/46/EK un minētās direktīvas 28. pantā minētās dalībvalsts neatkarīgās publiskās iestādes uzraudzībā.
3. Personas datus apkopo un izmanto tikai šajā regulā paredzētajiem mērķiem. Šādi iegūti personas dati ir precīzi, un tos pastāvīgi atjaunina.
4. Katrs muitas dienests, kas personas datus ir ievadījis centrālajā datubāzē, pats kontrolē minēto datu apstrādi.
5. Datu subjektam ir tiesības piekļūt ar viņu saistītiem personas datiem, kas tiek apstrādāti, izmantojot centrālo datubāzi, un vajadzības gadījumā viņam ir tiesības labot, dzēst vai bloķēt minētos personas datus saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 45/2001 vai valsts tiesību aktiem, ar kuriem īsteno Direktīvu 95/46/EK.
6. Visus iesniegumus par iespēju izmantot tiesības piekļūt datiem, tos labot, dzēst vai bloķēt iesniedz muitas dienestiem, un tie tos apstrādā. Ja datu subjekts iesniegumu par iespēju izmantot minētās tiesības ir iesniedzis Komisijai, Komisija to pārsūta attiecīgajiem muitas dienestiem.
7. Personas datus neglabā ilgāk par sešiem mēnešiem pēc tam, kad ir atcelts attiecīgais lēmums par pieprasījuma apstiprināšanu vai kad ir beidzies attiecīgais laikposms, kurā muitas dienestiem jārīkojas.
8. Ja lēmuma saņēmējs ir uzsācis tiesvedību saskaņā ar 23. panta 3. punktu vai 26. panta 9. punktu un par šādas tiesvedības uzsākšanu ir informējis muitas dienestus, personas datus glabā sešus mēnešus pēc tam, kad tiesvedībā ar galīgu lēmumu ir noteikts, vai ir pārkāptas intelektuālā īpašuma tiesības.
VI NODAĻA
KOMITEJA, DELEĢĒŠANA UN NOBEIGUMA NOTEIKUMI
34. pants
Komitejas procedūra
1. Komisijai palīdz Muitas kodeksa komiteja, kas izveidota saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 2913/92 247.a un 248.a pantu. Minētā komiteja ir komiteja Regulas (ES) Nr. 182/2011 nozīmē.
2. Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Regulas (ES) Nr. 182/2011 4. pantu.
3. Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Regulas (ES) Nr. 182/2011 5. pantu.
35. pants
Deleģēšanas īstenošana
1. Pilnvaras pieņemt deleģētos aktus Komisijai piešķir, ievērojot šajā pantā izklāstītos nosacījumus.
2. Regulas 26. panta 10. punktā minētās pilnvaras Komisijai deleģē uz nenoteiktu laiku no 2013. gada 19. jūlija.
3. Eiropas Parlaments vai Padome jebkurā laikā var atsaukt 26. panta 10. punktā minēto pilnvaru deleģēšanu. Ar lēmumu par atsaukšanu izbeidz tajā norādīto pilnvaru deleģēšanu. Lēmums stājas spēkā nākamajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī vai vēlākā dienā, kas tajā norādīta. Tas neskar jau spēkā esošos deleģētos aktus.
4. Tiklīdz tā pieņem deleģētu aktu, Komisija par to paziņo vienlaikus Eiropas Parlamentam un Padomei.
5. Saskaņā 26. panta 10. punktu pieņemts deleģētais akts stājas spēkā tikai tad, ja divos mēnešos no dienas, kad minētais akts paziņots Eiropas Parlamentam un Padomei, ne Eiropas Parlaments, ne Padome nav izteikuši iebildumus vai ja pirms minētā laikposma beigām gan Eiropas Parlaments, gan Padome ir informējuši Komisiju par savu nodomu neizteikt iebildumus. Pēc Eiropas Parlamenta vai Padomes iniciatīvas šo laikposmu pagarina par diviem mēnešiem.
36. pants
Savstarpēja administratīvā palīdzība
Šai regulai mutatis mutandis piemēro Regulas (EK) Nr. 515/97 noteikumus.
37. pants
Ziņojumu sniegšana
Līdz 2016. gada 31. decembrim Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu par šīs regulas īstenošanu. Minētajam ziņojumam vajadzības gadījumā pievieno atbilstīgus ieteikumus.
Minētais ziņojums attiecas uz visiem tiem attiecīgajiem starpgadījumiem saistībā ar zālēm, kas kā tranzītpreces šķērso Savienības muitas teritoriju, kuri ir iespējami saistībā ar šo regulu, tostarp tajā iekļauj novērtējumu, kā regula varētu ietekmēt Savienības saistības attiecībā uz zāļu pieejamību saskaņā ar PTO ministru konferencē Dohā 2001. gada 14. novembrī pieņemto Deklarāciju par TRIPS nolīgumu un sabiedrības veselību, un informē par pasākumiem, kas veikti, lai risinātu jebkuru šajā sakarā nelabvēlīgu situāciju.
38. pants
Atcelšana
Regulu (EK) Nr. 1383/2003 atceļ no 2014. gada 1. janvāra.
Atsauces uz atcelto regulu uzskata par atsaucēm uz šo regulu un lasa saskaņā ar pielikumā sniegto atbilstības tabulu.
39. pants
Pārejas noteikumi
Pieprasījumi, kas apstiprināti saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1383/2003, ir spēkā laikposmā, kurš noteikts lēmumā par pieprasījuma apstiprināšanu un kurā muitas dienestiem jārīkojas, bet tos nepagarina.
40. pants
Stāšanās spēkā un piemērošana
1. Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
2. To piemēro no 2014. gada 1. janvāra, izņemot:
a)
6. pantu, 12. panta 7. punktu un 22. panta 3. punktu, ko piemēro no 2013. gada 19. jūlija;
b)
31. panta 1. punktu un 3. līdz 7. punktu un 33. pantu, ko piemēro no dienas, kad ir izveidota 32. pantā minētā centrālā datubāze. Komisija publisko minēto datumu.
Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Strasbūrā, 2013. gada 12. jūnijā