PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 599/2013
ze dne 24. června 2013,
kterým se mění nařízení (EU) č. 578/2010, pokud jde o výši vývozních náhrad nekrytých osvědčeními pro některé zemědělské produkty ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a o oznamování některých souvisejících údajů členskými státy
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1216/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o právní úpravě obchodování s některým zbožím vzniklým zpracováním zemědělských produktů (1), a zejména na čl. 8 odst. 3 první pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Podle nařízení Komise (EU) č. 578/2010 ze dne 29. června 2010, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 1216/2009, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad (2), jsou malí vývozci osvobozeni od požadavku předkládat osvědčení o náhradě až do celkové výše stanovené na individuální a globální úrovni. Totéž nařízení stanoví, že je třeba o osvědčeních o náhradě, o něž bylo požádáno, a v některých případech i o vydaných osvědčeních o náhradě informovat Komisi.
(2)
Nedávné snížení sazeb vývozních náhrad v důsledku kombinace vlivu reformy společné zemědělské politiky a vývoje cen zemědělských komodit na světovém trhu vedlo k situaci, kdy se počet předložených žádostí o osvědčení o náhradě snížil či dosáhl nuly, v důsledku čehož se zmírnil tlak na rozpočet Unie vyhrazený vývozním náhradám pro zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy. Za těchto okolností, kdy neexistuje nebezpečí, že Unie nesplní své mezinárodní závazky, je vhodné režim poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, zjednodušit, a snížit tak administrativní zátěž.
(3)
Je proto vhodné zvýšit prahovou hodnotu plateb, pod níž jsou malí vývozci na individuální i globální úrovni osvobozeni od požadavku předložit osvědčení o náhradě. Je rovněž vhodné pozastavit povinnost příslušných orgánů členských států sdělovat výši částek v osvědčeních o náhradě, o něž bylo požádáno, v případě, že náhrady použitelné pro všechny základní produkty jsou buď pozastaveny, nejsou stanoveny, nebo jsou rovny nule, dále povinnost oznamovat některá vydaná osvědčení o náhradě v případě, že žádná osvědčení o náhradě nebyla vydána, a v případě, že nebyly poskytnuty žádné částky, povinnost sdělovat určité informace pro zaručení fungování a řízení systému osvědčení o náhradě a informovat Komisi o tom, že žádné částky nebyly uděleny.
(4)
Nařízení (EU) č. 578/2010 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(5)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro horizontální otázky týkající se obchodu se zpracovanými zemědělskými produkty neuvedenými v příloze I Smlouvy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EU) č. 578/2010 se mění takto:
1)
V článku 42 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
„1. Osvědčení se nevyžadují pro vývoz, u něhož žádosti, jež předloží hospodářský subjekt během rozpočtového roku, nezakládají nárok na vyplacení částky vyšší než 200 000 EUR.“
2)
V článku 43 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
„1. V každém rozpočtovém období je vývoz uvedený v čl. 42 odst. 1 způsobilý pro výplatu náhrady v rozsahu celkové rezervy 80 milionů EUR pro každý rozpočtový rok.“
3)
Vkládá se nový článek 53a, který zní:
„Článek 53a
1. V případě, že je náhrada použitelná pro všechny základní produkty uvedené v příloze I v jednom z období uvedených v čl. 29 odst. 1 písm. a) až f) pozastavena, není stanovena, nebo je rovna nule, se pozastavuje oznamovací povinnost členských států spojená s tímto obdobím a stanovená článkem 30 a čl. 34 odst. 2.
2. V případě, že nebyla v obdobích uvedených v čl. 51 odst. 1 písm. c) a d) vydána žádná osvědčení o náhradě, se pozastavuje oznamovací povinnost členských států stanovená v čl. 51 odst. 1 písm. c) a d).
3. V případě, že nebyly poskytnuty žádné částky, se pozastavuje oznamovací povinnost členských států stanovená v čl. 51 odst. 1 písm. a) a b), čl. 51 odst. 2, článku 52 a článku 53 první větě a povinnost podle článku 53 druhé věty informovat o tom, že nebyly poskytnuty žádné částky.“
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 24. června 2013.
KOMISIJAS ĪSTENOŠANAS REGULA (ES) Nr. 599/2013
(2013. gada 24. jūnijs),
ar ko groza Regulu (ES) Nr. 578/2010 attiecībā uz kompensāciju apjomu tādam dažu lauksaimniecības produktu eksportam, uz kuru sertifikāts nav attiecināms un kuru īsteno tādu preču veidā, kas nav ietvertas Līguma I pielikumā, un attiecībā uz procedūru, kādā dalībvalstis paziņo konkrētus saistītus datus
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
ņemot vērā Padomes 2009. gada 30. novembra Regulu (EK) Nr. 1216/2009, ar ko nosaka tirdzniecības režīmu, kas piemērojams dažām lauksaimniecības produktu pārstrādē iegūtām precēm (1), un jo īpaši tās 8. panta 3. punkta pirmo daļu,
tā kā:
(1)
Komisijas 2010. gada 29. jūnija Regula (ES) Nr. 578/2010, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 1216/2009 attiecībā uz eksporta kompensāciju piešķiršanu un kritērijiem šādu kompensāciju apjoma noteikšanai dažiem lauksaimniecības produktiem, kurus eksportē tādu preču veidā, kas nav ietvertas Līguma I pielikumā (2), paredz mazajiem eksportētājiem atbrīvojumu no prasības uzrādīt kompensācijas sertifikātu, ja kopējais apjoms nepārsniedz konkrētu individuālu un vispārēju slieksni. Tā arī nosaka pienākumu paziņot Komisijai par pieteikumiem kompensācijas sertifikātu saņemšanai un dažos gadījumos arī par izsniegtajiem kompensācijas sertifikātiem.
(2)
Eksporta kompensāciju likmju nesenā samazināšana, ko noteica kopējās lauksaimniecības politikas reforma un lauksaimniecības preču cenu svārstības pasaules tirgū, ir izraisījusi kompensācijas sertifikātu pieteikumu skaita sarukšanu vai pat pieteikumu neiesniegšanu vispār, tādējādi samazinot spiedienu uz Savienības budžetu eksporta kompensācijām par precēm, kas nav ietvertas Līguma I pielikumā. Apstākļos, kad nepastāv risks, ka Savienība varētu pārkāpt savas starptautiskās saistības, ir lietderīgi vienkāršot eksporta kompensāciju piešķiršanas sistēmu attiecībā uz dažiem lauksaimniecības produktiem, kurus eksportē tādu preču veidā, kas nav ietvertas Līguma I pielikumā, tādējādi samazinot administratīvo slogu.
(3)
Tādēļ ir lietderīgi palielināt maksājumu individuālo un vispārējo slieksni, līdz kura sasniegšanai mazie eksportētāji ir atbrīvoti no kompensācijas sertifikāta iesniegšanas. Ir arī lietderīgi apturēt dalībvalstu kompetentajām iestādēm noteikto pienākumu paziņot par kompensācijas sertifikātu apjomu, par ko saņemti pieteikumi, ja visiem pamatproduktiem piemērojamo kompensāciju piešķiršana ir apturēta, šāda kompensācija nav noteikta vai šādas kompensācijas apjoms ir vienāds ar nulli, pienākumu paziņot par dažu kompensācijas sertifikātu izsniegšanu, ja nav izsniegts neviens kompensācijas sertifikāts, un, ja nekur neparādās nekādi apjomi, pienākumu paziņot konkrētu informāciju, lai nodrošinātu kompensācijas sertifikātu sistēmas darbību un pārvaldību, un informēt Komisiju, ka nav piešķirti nekādi apjomi.
(4)
Tādēļ Regula (ES) Nr. 578/2010 būtu attiecīgi jāgroza.
(5)
Šajā regulā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar atzinumu, ko sniegusi Pārvaldības komiteja, kura nodarbojas ar horizontālajiem jautājumiem, kas saistīti ar Līguma I pielikumā neuzskaitītu apstrādātu lauksaimniecības produktu tirdzniecību,
IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.
1. pants
Regulu (ES) Nr. 578/2010 groza šādi:
1)
regulas 42. panta 1. punktu aizstāj ar šādu:
“1. Sertifikāti nav nepieciešami attiecībā uz eksportu, par kuru budžeta gada laikā uzņēmēja iesniegtie pieteikumi nedod tiesības uz maksājumu, kas pārsniedz EUR 200 000.”;
2)
regulas 43. panta 1. punktu aizstāj ar šādu:
“1. Katrā budžeta periodā par eksportu, kas minēts 42. panta 1. punktā, ir tiesības saņemt kompensācijas maksājumu kopējās rezerves robežās - EUR 80 miljonus katrā budžeta gadā.”;
3)
pievieno šādu 53.a pantu:
“53.a pants
1. Ja vienā no 29. panta 1. punkta a)-f) apakšpunktā minētajiem periodiem visiem I pielikumā uzskaitītajiem pamatproduktiem piemērojamās kompensācijas piešķiršana ir apturēta, šāda kompensācija nav noteikta vai šādas kompensācijas apjoms ir vienāds ar nulli, tiek apturēts 30. pantā un 34. panta 2. punktā paredzētais dalībvalstu pienākums ziņot datus par minēto periodu.
2. Ja 51. panta 1. punkta c) un d) apakšpunktā minētajos periodos nav izsniegts neviens kompensācijas sertifikāts, 51. panta 1. punkta c) un d) apakšpunktā paredzētais dalībvalstu pienākums ziņot datus tiek apturēts.
3. Ja nekur neparādās nekādi apjomi, 51. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā, 51. panta 2. punktā, 52. pantā un 53. panta pirmajā teikumā paredzētais pienākums paziņot datus un 53. panta otrajā teikumā paredzētais pienākums paziņot, ka nav piešķirti nekādi apjomi, tiek apturēts.”
2. pants
Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Briselē, 2013. gada 24. jūnijā