PROVÁDĚCÍ ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 19. prosince 2012
podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES o odpovídající ochraně osobních údajů na Novém Zélandu
(oznámeno pod číslem C(2012) 9557)
(Text s významem pro EHP)
(2013/65/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (1), a zejména na čl. 25 odst. 6 uvedené směrnice,
po konzultaci s evropským inspektorem ochrany údajů,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V souladu se směrnicí 95/46/ES jsou členské státy povinny zajistit, aby k předávání osobních údajů do třetí země docházelo, pouze pokud dotyčná třetí země zajišťuje odpovídající úroveň ochrany a pokud budou před předáním údajů dodržovány právní předpisy členských států provádějící ostatní ustanovení směrnice.
(2)
Komise může dospět k závěru, že třetí země zajišťuje odpovídající úroveň ochrany. Takové zemi mohou členské státy předávat osobní údaje, aniž by byly nutné dodatečné záruky.
(3)
V souladu se směrnicí 95/46/ES má být úroveň ochrany údajů hodnocena s ohledem na všechny okolnosti související s předáním nebo předáváním údajů, a to se zvláštním zřetelem na určité zvláštní podmínky týkající se předávání.
(4)
S ohledem na rozdíly v přístupu třetích zemí k ochraně údajů by způsob, jakým je posuzována odpovídající úroveň této ochrany a jakým jsou na základě směrnice 95/46/ES přijímána a prosazována rozhodnutí, neměl být svévolný ani bezdůvodně diskriminační vůči třetím zemím, nebo mezi třetími zeměmi, kde jsou obdobné podmínky, a aby nevytvářel skrytou překážku obchodu s ohledem na stávající mezinárodní závazky Evropské unie.
(5)
Nový Zéland je bývalá britská kolonie. Postavení nezávislého dominia získal v roce 1907, avšak své formální ústavní svazky s Velkou Británií přetrhl až v roce 1947. Nový Zéland je unitárním státem a nemá psanou ústavu ve smyslu nejvyššího základního zákona státu. Země je konstituční monarchií a parlamentní demokracií westminsterského modelu, kde hlavou státu je královna Nového Zélandu.
(6)
Nový Zéland ctí zásadu suverenity parlamentu. Podle konvence tam však platí řada zákonů, které mají zvláštní ústavní význam a pohlíží se na ně jako na „vyšší zákony“. To znamená, že tvoří součást ústavního pořádku neboli rámce a formují činnost vlády a přijímání dalších zákonů. V případě změny nebo rušení těchto zákonů se kromě toho předpokládá konsenzus napříč politickým spektrem. Některé tyto zákony - „Bill Of Rights Act“ ze dne 28. srpna 1990 (Public Act No 109 z roku 1990), „Human Rights Act“ ze dne 10. srpna 1993 (Public Act No 82 z roku 1993) a „Privacy Act“ ze dne 17. května 1993 (Public Act No 28 z roku 1993) - se vztahují k ochraně údajů. Ústavní význam těchto zákonů se odráží ve všeobecném konsenzu, že musí být zohledněny při tvorbě a předkládání nových zákonů.
(7)
Právní normy pro ochranu osobních údajů na Novém Zélandu jsou primárně stanoveny v zákoně na ochranu soukromí „Privacy Act“ ve znění „Privacy (Cross-border Information) Amendment Act“ ze dne 7. září 2010 (Public Act No 113 z roku 2010). Tento zákon je starší než směrnice 95/46/ES a neomezuje se jen na automaticky zpracovávané údaje či strukturované údaje v evidenčním systému (rejstříku), nýbrž upravuje veškeré osobní informace v libovolné podobě. Vztahuje se na celý veřejný a soukromý sektor až na několik málo zvláštních výjimek ve veřejném zájmu, které lze v demokratické společnosti očekávat.
(8)
Otázkami soukromí se na Novém Zélandu zabývá mnoho regulačních rámců z hlediska politiky, pravidel, nebo příslušnosti soudů k řešení stížností. Některé mají formu zákonů, ale jiné jsou samoregulační odvětvové normy, včetně regulace sdělovacích prostředků, přímého marketingu, nevyžádaných elektronických zpráv, průzkumu trhu, oblasti zdraví a invalidity, bankovnictví, pojištění a spoření.
(9)
Kromě právních předpisů přijatých novozélandským parlamentem platí v zemi rozsáhlý soubor zvykového práva, jehož kořeny pocházejí z anglického zvykového práva, kde jsou zakotveny zásady a pravidla zvykového práva týkající se ochrany údajů. K základním zásadám zvykového práva patří zásada, že nejvyšším zájmem práva je důstojnost člověka. Tato zásada zvykového práva představuje klíčový prvek východisek a souvislostí, z nichž soudy na Novém Zélandu obecně čerpají důvody pro svá rozhodnutí. Novozélandská judikatura vycházející ze zvykového práva zná též řadu dalších stránek ochrany soukromí, včetně zasahování do soukromí, porušení důvěry a doplňkové ochrany v souvislosti s pomluvou, obtěžováním, nactiutrhační lží, nedbalostí a jinými delikty.
(10)
Právní normy o ochraně údajů uplatňované na Novém Zélandu obsahují všechny základní zásady nezbytné pro zajištění odpovídající úrovně ochrany fyzických osob a současně stanoví výjimky a omezení pro ochranu důležitých veřejných zájmů. Do těchto právních norem o ochraně údajů a do výjimek z nich se promítají zásady stanovené ve směrnici 95/46/ES.
(11)
Uplatňování právních norem o ochraně osobních údajů zaručují správní a soudní prostředky nápravy a nezávislý dozor prováděný dozorčím orgánem, komisařem pro ochranu soukromí, který je nadán pravomocemi uvedenými v článku 28 směrnice 95/46/ES a je nezávislý. Kterákoli zainteresovaná strana má navíc právo domáhat se soudní cestou náhrady škody, kterou utrpěla v důsledku protiprávního zpracování jejích osobních údajů.
(12)
Nový Zéland je tudíž třeba považovat za zemi, která zajišťuje odpovídající úroveň ochrany osobních údajů podle směrnice 95/46/ES.
(13)
Toto rozhodnutí by se mělo týkat odpovídající úrovně ochrany osobních údajů zajištěné na Novém Zélandu s cílem splnit požadavky čl. 25 odst. 1 směrnice 95/46/ES. Nemělo by se týkat jiných podmínek či omezení, které provádějí jiná ustanovení zmíněné směrnice a které se týkají zpracování osobních údajů v členských státech.
(14)
V zájmu transparentnosti a k dosažení toho, aby příslušné orgány v členských státech zajistily ochranu fyzických osob v souvislosti se zpracováním jejich osobních údajů, je nezbytné uvést výjimečné okolnosti, za nichž může být odůvodněno pozastavení určitých toků údajů, bez ohledu na zjištění odpovídající úrovně ochrany.
(15)
Pracovní skupina pro ochranu fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů, zřízená podle článku 29 směrnice 95/46/ES, předložila kladné stanovisko k úrovni ochrany osobních údajů na Novém Zélandu, k němuž bylo přihlédnuto při přípravě tohoto prováděcího rozhodnutí (2).
(16)
Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle čl. 31 odst. 1 směrnice 95/46/ES,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Pro účely čl. 25 odst. 2 směrnice 95/46/ES se Nový Zéland považuje za zemi poskytující odpovídající úroveň ochrany osobních údajů předávaných z Evropské unie.
2. Dozorčí orgán příslušný k uplatňování právních norem ochrany osobních údajů na Novém Zélandu je uveden v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
1. Aniž jsou dotčeny pravomoci příslušných orgánů členských států přijímat opatření k zajištění dodržování vnitrostátních předpisů přijatých na základě jiných ustanovení než článku 25 směrnice 95/46/ES, mohou tyto orgány vykonávat své stávající pravomoci za účelem pozastavení předávání údajů příjemci na Novém Zélandu s cílem chránit fyzické osoby v souvislosti se zpracováním jejich osobních údajů v těchto případech:
a)
pokud příslušný orgán na Novém Zélandu zjistí, že příjemce nedodržuje použitelné normy ochrany osobních údajů, nebo
b)
pokud je velmi pravděpodobné, že nejsou dodržovány normy týkající se ochrany osobních údajů a pokud se lze důvodně domnívat, že příslušný novozélandský orgán včas nepřijímá nebo nepřijme odpovídající opatření nezbytná pro vyřešení dané věci, pokud by pokračování v předávání údajů vyvolalo bezprostřední riziko vzniku vážné újmy subjektům údajů a pokud příslušné orgány členského státu za daných okolností přiměřeně usilují o informování strany odpovědné za zpracování údajů usazené na Novém Zélandu a poskytly jí příležitost zaujmout stanovisko.
2. Pozastavení předávání údajů skončí, jakmile je zajištěno dodržování norem ochrany a jakmile je o této skutečnosti informován příslušný orgán členského státu.
Článek 3
1. Členské státy neprodleně uvědomí Komisi o přijetí opatření podle článku 2.
2. Členské státy a Komise se rovněž vzájemně informují o případech, kdy opatření přijatá subjekty pověřenými zajišťováním souladu s normami ochrany na Novém Zélandu nejsou dostatečná.
3. Pokud informace shromážděné podle čl. 2 odst. 1 a podle odstavců 1 a 2 tohoto článku prokáží, že některý subjekt pověřený zajišťováním souladu s normami ochrany na Novém Zélandu neplní účinně svou úlohu, uvědomí o tom Komise příslušný orgán Nového Zélandu a, bude-li třeba, předloží návrh opatření postupem podle čl. 31 odst. 2 směrnice 95/46/ES s cílem zrušit toto rozhodnutí, pozastavit jeho účinnost nebo omezit jeho působnost.
Článek 4
Komise sleduje provádění tohoto rozhodnutí a relevantní poznatky sdělí výboru zřízenému podle článku 31 směrnice 95/46/ES, včetně důkazů, které by mohly mít vliv na hodnocení podle článku 1 tohoto rozhodnutí, tj. že ochrana na Novém Zélandu je odpovídající ve smyslu článku 25 směrnice 95/46/ES, a včetně důkazů, že se toto rozhodnutí provádí diskriminačním způsobem.
Článek 5
Členské státy přijmou veškerá opatření, která jsou nezbytná pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím, do 20. března 2013.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne 19. prosince 2012.
KOMISIJAS ĪSTENOŠANAS LĒMUMS
(2012. gada 19. decembris)
par personas datu pienācīgu aizsardzību Jaunzēlandē atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 95/46/EK attiecībā uz personas datu automatizētu apstrādi
(izziņots ar dokumenta numuru C(2012) 9557)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
(2013/65/ES)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīvu 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (1) un jo īpaši tās 25. panta 6. punktu,
pēc apspriešanās ar Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāju,
tā kā:
(1)
Atbilstoši Direktīvai 95/46/EK dalībvalstīm jāparedz, ka personas datus var nodot trešai valstij tikai tad, ja attiecīgā trešā valsts nodrošina pienācīgu aizsardzības līmeni un ja pirms nosūtīšanas ievēroti dalībvalstu tiesību akti, ar kuriem īsteno citus minētās direktīvas noteikumus.
(2)
Komisija var atzīt, ka trešā valsts nodrošina atbilstīgu aizsardzības līmeni. Tādā gadījumā personas datus no dalībvalstīm var nosūtīt bez papildu garantijām.
(3)
Atbilstoši Direktīvai 95/46/EK datu aizsardzības līmenis būtu jānovērtē, ņemot vērā visus apstākļus, kādos tiek veikta viena datu nosūtīšanas darbība vai vairākas datu nosūtīšanas darbības, un īpašu uzmanību pievēršot konkrētiem elementiem, kas ir būtiski nosūtīšanai.
(4)
Ņemot vērā trešo valstu dažādās pieejas datu aizsardzībai, būtu jāveic atbilstības novērtējums un ikviens lēmums, kurš pamatojas uz Direktīvu 95/46/EK, būtu jāpieņem un jāizpilda tādā veidā, lai tas neradītu patvaļīgu vai neattaisnojamu diskrimināciju attiecībā uz tām trešām valstīm vai to trešo valstu starpā, kurās dominē līdzīgi apstākļi, kā arī neradītu slēptus tirdzniecības šķēršļus, ņemot vērā Savienības pašreizējās starptautiskās saistības.
(5)
Jaunzēlande ir bijusī Lielbritānijas kolonija. Tā ieguva neatkarību 1907. gadā, bet konstitucionālās saites ar Lielbritāniju oficiāli sarāva 1947. gadā. Jaunzēlande ir unitāra valsts, un tai nav rakstveida konstitūcijas, kas būtu konstitucionāls dokuments klasiskajā nozīmē. Valsts iekārta ir konstitucionāla monarhija ar parlamentāri demokrātisku pārvaldes sistēmu saskaņā ar Vestminsteres modeli, un valsts vadītāja ir Jaunzēlandes karaliene.
(6)
Jaunzēlande darbojas saskaņā ar parlamentārās suverenitātes principu. Tomēr ir vairāki likumi, kas ir konstitucionāli īpaši nozīmīgi un uzskatāmi par “augstākajiem likumiem”. Proti, tie veido konstitucionālu pamatu vai vidi, ko valdība ņem vērā, pieņemot tiesību aktus. Turklāt šo likumu grozīšanas vai atcelšanas gadījumā nepieciešama politiska vienošanās. Vairāki šādi likumi, piemēram, 1990. gada 28. augusta Tiesību likums (Bill of Rights Act, 1990. gada likums Nr. 109), 1993. gada 10. augusta Cilvēktiesību likums (Human Rights Act, 1993. gada likums Nr. 82) un 1993. gada 17. maija Privātās dzīves aizsardzības likums (Privacy Act, 1993. gada likums Nr. 28), attiecas uz datu aizsardzību. Par šo likumu konstitucionālo nozīmi liecina tas, ka tie ir jāņem vērā, sagatavojot vai ierosinot jaunus tiesību aktus.
(7)
Tiesību standartus attiecībā uz personas datu aizsardzību Jaunzēlandē nosaka galvenokārt Privātās dzīves aizsardzības likums, kas grozīts ar 2010. gada 7. septembra Privātās dzīves aizsardzības (pārrobežu informācija) grozošo likumu (Privacy (Cross-border Information) Ammendement Act, 2010. gada likums Nr. 113). Tas ir senāks nekā Direktīva 95/46/EK un attiecas ne tikai uz automātiski apstrādātiem datiem vai strukturētiem datiem kartotēkās, bet arī uz visu personas informāciju neatkarīgi no formas vai veida. Tas aptver visu publisko un privāto sektoru ar dažiem konkrētiem izņēmumiem, kuri ir vispārējās interesēs, kā tas ir ierasts demokrātiskā sabiedrībā.
(8)
Jaunzēlandē ir vairāki tiesiskie regulējumi, kas nosaka privātās dzīves aizsardzības jautājumus politikas, noteikumu un sūdzību izskatīšanas ziņā. Daži no tiem ir noteikti likumos, savukārt citi ir pašregulējoši nozaru mehānismi, piemēram, plašsaziņas līdzekļu regulējums, tiešais mārketings, nevēlami elektroniski paziņojumi, tirgus izpēte, veselība un darbnespēja, banku un apdrošināšanas nozare un noguldījumi.
(9)
Papildus Jaunzēlandes parlamenta pieņemtajiem tiesību aktiem ir arī ievērojams precedenta tiesību aktu kopums (common law), kurš ir atvasināts no Anglijas precedenta tiesībām un kurā ir ietverti precedenta tiesību principi un noteikumi, kas attiecas uz datu aizsardzību. Starp precedenta tiesību pamatprincipiem ir arī tāds, kas nosaka - personas cieņa ir tiesību aktu prioritāte. Šis precedenta tiesību princips ir būtisks elements tiesas nolēmumu pieņemšanā Jaunzēlandē kopumā. Jaunzēlandes judikatūrā, kas balstās uz precedenta tiesībām, ir arī daudzi citi privātuma aspekti, tostarp privātās dzīves neaizskaramība, konfidenciālu datu neizpaušana un pastarpināta aizsardzība attiecībā uz neslavas celšanu, traucēšanu, uzmākšanos, ļaunprātīgu maldināšanu, nolaidību u. c.
(10)
Jaunzēlandē piemērojamie datu aizsardzības tiesiskie standarti ietver visus pamatprincipus, kas ir vajadzīgi, lai pienācīgā līmenī aizsargātu fiziskās personas, un paredz arī izņēmumus un ierobežojumus svarīgu sabiedrības interešu aizsardzībai. Šie datu aizsardzības tiesiskie principi un izņēmumi atbilst Direktīvas 95/46/EK principiem.
(11)
Datu aizsardzības tiesisko standartu piemērošanu garantē administratīvās un tiesiskās aizsardzības līdzekļi un neatkarīga uzraudzība, ko veic privātās dzīves aizsardzības komisārs, kuram ir piešķirtas Direktīvas 95/46/EK 28. pantā noteiktās pilnvaras un kurš rīkojas neatkarīgi. Turklāt jebkura ieinteresēta persona ir tiesīga kā tiesiskās aizsardzības līdzekli pieprasīt kompensāciju par kaitējumu gadījumos, kad kaitējums ir radies personas datu nelikumīgas apstrādes rezultātā.
(12)
Tādēļ būtu jāuzskata, ka Jaunzēlande nodrošina pienācīgu personas datu aizsardzības līmeni, kā minēts Direktīvā 95/46/EK.
(13)
Šim atzinumam būtu jāattiecas uz aizsardzības atbilstību, ko Jaunzēlande nodrošina, lai izpildītu Direktīvas 95/46/EK 25. panta 1. punkta prasības. Tam nebūtu jāskar citi nosacījumi vai ierobežojumi, kas saistīti ar citu šīs direktīvas noteikumu īstenošanu attiecībā uz personas datu apstrādi dalībvalstīs.
(14)
Pārredzamības labad un lai nodrošinātu dalībvalstu kompetento iestāžu spēju nodrošināt indivīdu aizsardzību attiecībā uz viņu personas datu apstrādi, ir nepieciešams noteikt izņēmuma apstākļus, kuros konkrētu datu plūsmu apturēšana var būt attaisnojama neatkarīgi no tā, ka konstatēta atbilstīga aizsardzība.
(15)
Darba grupa personu aizsardzībai attiecībā uz personas datu apstrādi, kas ir izveidota ar Direktīvas 95/46/EK 29. pantu, ir sniegusi labvēlīgu atzinumu par personas datu aizsardzības līmeni Jaunzēlandē (2), kurš ir ņemts vērā, sagatavojot šo īstenošanas lēmumu.
(16)
Šajā lēmumā paredzētie pasākumi atbilst atzinumam, ko sniegusi komiteja, kura izveidota saskaņā ar Direktīvas 95/46/EK 31. panta 1. punktu,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
1. Direktīvas 95/46/EK 25. panta 2. punkta nolūkā uzskata, ka Jaunzēlande nodrošina no Savienības nosūtīto personas datu pienācīgu aizsardzības līmeni.
2. Kompetentā uzraudzības iestāde, kas piemēro datu aizsardzības tiesiskos standartus Jaunzēlandē, ir norādīta šā lēmuma pielikumā.
2. pants
1. Neskarot dalībvalstu kompetento iestāžu pilnvaras rīkoties, lai nodrošinātu atbilstību valsts tiesību aktiem, kuri pieņemti atbilstīgi Direktīvas 95/46/EK noteikumiem, izņemot 25. pantā minētos, šīs iestādes var īstenot savas pašreizējās pilnvaras, lai apturētu datu plūsmu pie saņēmēja Jaunzēlandē, ar mērķi aizsargāt indivīdus attiecībā uz viņu personas datu apstrādi, ja:
a)
Jaunzēlandes kompetentā iestāde ir noteikusi, ka saņēmējs neievēro piemērojamos aizsardzības standartus; vai
b)
pastāv reāla iespēja, ka aizsardzības standarti tiek pārkāpti, ir nopietns pamats uzskatīt, ka kompetentā Jaunzēlandes iestāde laikus neveic vai neveiks atbilstīgus pasākumus, lai nokārtotu attiecīgo lietu, turpmāka pārraide varētu nodarīt nopietnu kaitējumu personām, kuru dati tiek pārraidīti, un dalībvalstu kompetentās iestādes šajos apstākļos ir pielikušas visas pūles, lai informētu par datu apstrādi atbildīgo pusi Jaunzēlandē un dotu tai iespēju attiecīgi reaģēt.
2. Apturēšanu atceļ, tiklīdz ir nodrošināti aizsardzības standarti un par to paziņots attiecīgo dalībvalstu kompetentajai iestādei.
3. pants
1. Ja, pamatojoties uz 2. pantu, pieņem pasākumus, dalībvalstis par to nekavējoties informē Komisiju.
2. Dalībvalstis un Komisija informē viena otru par gadījumiem, kad iestādes, kas Jaunzēlandē ir atbildīgas par aizsardzības standartu ievērošanu, nav panākušas šādu ievērošanu.
3. Ja saskaņā ar 2. panta 1. punktu un šā panta 1. un 2. punktu apkopotā informācija sniedz pierādījumu, ka kāda no iestādēm, kas Jaunzēlandē ir atbildīga par aizsardzības standartu ievērošanu, savu uzdevumu nepilda efektīvi, Komisija par to informē Jaunzēlandes kompetento iestādi un vajadzības gadījumā iesniedz pasākumu projektu saskaņā ar Direktīvas 95/46/EK 31. panta 2. punktā minēto procedūru, lai atceltu vai apturētu šo lēmumu vai ierobežotu tā darbības jomu.
4. pants
Komisija uzrauga šā lēmuma darbību un par visiem atbilstīgajiem atzinumiem ziņo Komitejai, kas izveidota saskaņā ar Direktīvas 95/46/EK 31. pantu, tostarp par visiem pierādījumiem, kuri varētu ietekmēt šā lēmuma 1. pantā minēto atzinumu, ka Jaunzēlandē tiek veikta atbilstīga aizsardzība Direktīvas 95/46/EK 25. panta nozīmē, un par pierādījumiem, ka šo lēmumu īsteno diskriminējošā veidā.
5. pants
Dalībvalstis līdz 2013. gada 20. martam veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šā lēmuma prasības.
6. pants
Šis lēmums ir adresēts dalībvalstīm.
Briselē, 2012. gada 19. decembrī