ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 5. září 2013
o vnitrostátních prováděcích opatřeních pro přechodné bezplatné přidělování povolenek na emise skleníkových plynů v souladu s čl. 11 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES
(oznámeno pod číslem C(2013) 5666)
(Text s významem pro EHP)
(2013/448/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (1), a zejména na články 10a a 11 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Pro provozovatele zařízení v rámci systému Unie pro obchodování s emisemi (EU ETS) platí počínaje rokem 2013 pravidlo přidělovat povolenky na emise dražením. Způsobilým provozovatelům se však budou v období let 2013-2020 nadále přidělovat bezplatné povolenky. Množství povolenek, které jednotliví provozovatelé obdrží, je určeno na základě harmonizovaných pravidel platných v celé Unii, která jsou dána směrnicí 2003/87/ES a rozhodnutím Komise 2011/278/EU (2).
(2)
Členské státy byly vyzvány, aby Komisi do 30. září 2011 předložily svá vnitrostátní prováděcí opatření, která obsahují kromě dalších povinných informací seznam zařízení na jejich území, která patří mezi zařízení v působnosti směrnice 2003/87/ES, a předběžné množství bezplatných povolenek, které budou přiděleny v období 2013-2020, vypočítané na základě harmonizovaných pravidel platných pro celou Unii.
(3)
Článek 18 Aktu o podmínkách přistoupení Chorvatské republiky a o úpravách Smlouvy o Evropské unii, Smlouvy o fungování Evropské unie a Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii (3) stanoví přechodná opatření týkající se Chorvatska, která jsou uvedena v příloze V tohoto Aktu. Podle oddílu 10 přílohy V Chorvatsko zajistí, aby provozovatelé splňovali požadavky směrnice 2003/87/ES během celého roku 2013. Provozovatelé způsobilých zařízení rovněž obdrží bezplatné povolenky na celý rok 2013, což jim umožní plný soulad se systémem EU ETS a jeho principy ročního monitorování, podávání zpráv, ověřování emisí a vyřazování povolenek. V souladu s uvedeným Chorvatsko předložilo Komisi svá vnitrostátní prováděcí opatření podle čl. 11 odst. 1 směrnice 2003/87/ES a čl. 15 odst. 1 rozhodnutí 2011/278/EU.
(4)
Vnitrostátní prováděcí opatření se předkládají v elektronické šabloně, kterou poskytla Komise, aby zajistila kvalitu a porovnatelnost údajů. Všechny členské státy předložily v tomto nebo podobném formátu seznam zařízení, tabulku se všemi příslušnými údaji ke každému zařízení a zprávu o metodologii, ve které je popsán způsob, jakým příslušné orgány členského státu údaje shromáždily.
(5)
Vzhledem ke značnému záběru předložených informací a údajů Komise nejprve prověřila úplnost všech vnitrostátních prováděcích opatření. V případech, kdy Komise neshledala předložené informace kompletní, požádala dotčený členský stát o dodatečné informace. Příslušné orgány v odpovědi na tyto žádosti předložily dodatečné informace, aby vnitrostátní prováděcí opatření doplnily.
(6)
Vnitrostátní prováděcí opatření včetně předběžného celkového ročního množství povolenek na emise přidělených bezplatně na období 2013-2020 byla vyhodnocena podle kritérií směrnice 2003/87/ES, zejména článku 10a, a podle rozhodnutí 2011/278/EU a s ohledem na pokyny Komise pro členské státy schválené Výborem pro změnu klimatu dne 14. dubna 2011. V odpovídajících případech se bral ohled na pokyny k výkladu přílohy I směrnice 2003/87/ES.
(7)
Komise provedla podrobné posouzení shody vnitrostátních prováděcích opatření v každém členském státě. Komise provedla v rámci tohoto komplexního posouzení jak analýzu konzistence samotných údajů, tak analýzu konzistence údajů s harmonizovanými pravidly pro přidělování povolenek. Komise nejprve prověřila oprávněnost nároku zařízení na bezplatné přidělení povolenek, rozdělení zařízení na dílčí zařízení a jejich hranice. Poté Komise prověřila správnost použití referenčních úrovní v odpovídajících případech dílčích zařízení. Vzhledem k tomu, že pro referenční úrovně produktu dílčích zařízení stanoví rozhodnutí 2011/278/EU v podstatě pro každý produkt jednu referenční úroveň, zaměřila se Komise zejména na používání referenčních úrovní pro konečné produkty podle definice produktu a systémových hranic definovaných v příloze I rozhodnutí 2011/278/EU. Komise navíc podrobně analyzovala výpočty historických úrovní činnosti zařízení, případy významných změn kapacity během základního období a rovněž případy, kdy byla zařízení uvedena do provozu během základního období, výpočty předběžného počtu povolenek k bezplatnému přidělení se zřetelem na zaměnitelnost paliva a elektřiny, statut úniku uhlíku a teplo odváděné do domácností, neboť uvedené aspekty mají významný vliv na přidělování povolenek. Určování případných dodatečných nesrovnalostí v aplikaci harmonizovaných pravidel pro přidělování povolenek se provedlo pomocí dalších statistických analýz a kontrol věrohodnosti pomocí indikátorů, například srovnáním velikosti navrženého přídělu povolenek na historickou aktivitu s referenčními hodnotami nebo srovnáním úrovně historické aktivity s výrobní kapacitou.
(8)
Na základě výsledků uvedeného posouzení provedla Komise detailní posouzení zařízení, u kterých se zjistily nesrovnalosti v používání harmonizovaných pravidel pro přidělování povolenek, a vyžádala si další vysvětlení od příslušných orgánů dotčeného členského státu.
(9)
Na základě výsledků posouzení shody Komise shledává, že vnitrostátní prováděcí opatření Belgie, Bulharska, Dánska, Estonska, Irska, Řecka, Španělska, Francie, Chorvatska, Itálie, Kypru, Lotyšska, Litvy, Lucemburska, Maďarska, Malty, Nizozemska, Rakouska, Polska, Portugalska, Rumunska, Slovinska, Slovenska, Finska, Švédska a Spojeného království jsou v souladu se směrnicí 2003/87/ES a rozhodnutím 2011/278/EU. Zařízení, na která se vztahují vnitrostátní prováděcí opatření členských států, byla shledána způsobilými pro přidělení bezplatných povolenek a nebyly zjištěny žádné nesrovnalosti v předběžné celkové roční výši bezplatně přidělených povolenek navrhovaných jednotlivými členskými státy.
(10)
Výsledky posouzení však ukázaly, že některé aspekty vnitrostátních prováděcích opatření předložených Německem a Českou republikou nejsou v souladu s kritérii směrnice 2003/87/ES a rozhodnutí 2011/278/EU při zohlednění pokynů Komise členským státům schválených 14. dubna 2011 Výborem pro změnu klimatu.
(11)
Komise zjistila, že Německo navrhlo přidělit sedmi zařízením větší množství bezplatných povolenek na emise, aby se podle jeho názoru předešlo zbytečným nesnázím. V souladu s článkem 10a směrnice 2003/87/ES a rozhodnutím 2011/278/EU je předběžné množství bezplatně přidělených povolenek předkládané jako součást vnitrostátních prováděcích opatření vypočteno na základě harmonizovaných pravidel platných pro celou Unii. Rozhodnutí 2011/278/EU neumožňuje úpravu, kterou by Německo chtělo provést na základě § 9 odst. 5 německého zákona o obchodování s emisemi skleníkových plynů (TEHG) z 28. července 2011. Zatímco do roku 2012 bylo bezplatné přidělování povolenek organizováno na národním základě, na období počínající rokem 2013 zákonodárce záměrně zavedl plně harmonizovaná pravidla pro přidělování bezplatných povolenek zařízením, aby měla všechna zařízení stejné podmínky. Jakákoli jednostranná změna v předběžných množstvích bezplatných povolenek vypočítaných členskými státy na základě rozhodnutí 2011/278/EU by uvedený harmonizovaný přístup narušila. Německo neuvedlo, že by příděly vypočítané na základě rozhodnutí 2011/278/EU pro dotčená zařízení byly zjevně nepřiměřené vzhledem k cílům dosažení plné harmonizace přidělování povolenek. Přidělení většího množství bezplatných povolenek některým zařízením by mohlo narušit hospodářskou soutěž, nebo by mohlo vzniknout nebezpečí takového narušení, a vzhledem k tomu, že obchodování s povolenkami má ve všech odvětvích zahrnutých do směrnice 2003/87/ES celounijní charakter, důsledky by měly přeshraniční dosah. S ohledem na zásady jednotného zacházení se zařízeními zahrnutými do EU ETS a jednotného přístupu k členským státům proto Komise nemůže souhlasit s předběžným množstvím bezplatných povolenek pro některá zařízení obsažená v německých vnitrostátních prováděcích opatřeních a uvedená v bodě A přílohy I.
(12)
Komise rovněž zjistila, že vnitrostátní prováděcí opatření navržená Německem jsou v rozporu s rozhodnutím 2011/278/EU, protože použití produktových referenčních úrovní pro tekuté surové kovy v případech uvedených v bodě B přílohy I k tomuto rozhodnutí neodpovídá příslušným pravidlům. Komise v této souvislosti shledává, že v německých vnitrostátních prováděcích opatřeních se v případech výroby oceli v kyslíkových konvertorech a v případech, kdy se tekutý surový kov z vysokých pecí nezpracovává na ocel v témže zařízení, ale zasílá se k dalšímu zpracování, nepřidělují bezplatné povolenky na emise provozovateli vysoké pece na výrobu tekutého kovu. Místo toho se bezplatné povolenky poskytují zařízení na zpracování oceli.
(13)
Komise poukazuje na to, že rozhodnutím 2011/278/EU byly zavedeny referenční úrovně produktu, podle kterých se povolenky na emise přidělují a které zohledňují definice produktu a celý výrobní proces, díky čemuž je možné ověřit údaje o výrobě a jednotné používání referenčních úrovní produktu v celé Unii. Referenční úrovně produktu se používají pro zařízení, která se za tímto účelem rozdělí na dílčí zařízení, a referenční úrovně dílčího zařízení se definují jako vstupy, výstupy a odpovídající emise související s výrobou produktu, pro který je v příloze I rozhodnutí 2011/278/EU stanovena referenční úroveň. Referenční úroveň se tak stanoví pro produkty, nikoli pro procesy. V souladu s tím byla referenční úroveň vytvořena i pro tekutý kov, přičemž jako produkt bylo definováno tekuté železo nasycené uhlíkem za účelem dalšího zpracování. Skutečnost, že systémové hranice pro referenční úrovně tekutého kovu dané přílohou I rozhodnutí 2011/278/EU zahrnují výrobu oceli v kyslíkových konvertorech, neumožňuje členským státům opomenout, že se příděly povolenek mají vztahovat na výrobu daného produktu. Tento přístup se opírá i o skutečnost, že referenční hodnoty by měly pokrýt všechny přímé emise spojené s výrobou. Zdrojem emisí je právě výroba tekutého kovu ve vysoké peci, zatímco při zpracování surového železa na ocel v kyslíkových konvertorech vzniká emisí poměrně málo. V souladu s tím by měla být i referenční úroveň mnohem nižší, pokud pokrývá zařízení, která dovážejí a zpracovávají tekutý kov v kyslíkových konvertorech na ocel. Vzhledem k celkovému postupu přidělování povolenek stanovenému rozhodnutím 2011/278/EU, zejména s ohledem na pravidla pro rozsáhlé změny kapacity, nelze navíc považovat příděly povolenek navrhované Německem za konsistentní. Komise proto shledala, že vzhledem k nedostatku odpovídajících dílčích zařízení, která by umožnila stanovit příděly povolenek podle článku 10 rozhodnutí 2011/278/EU, nelze zařízení dovážející tekutý kov k dalšímu zpracování považovat za způsobilé k získání bezplatných povolenek na dovážený tekutý kov na základě referenčních úrovní pro tekutý kov. Komise proto nesouhlasí s předběžným celkovým ročním množstvím bezplatných povolenek, které je navrženo pro zařízení uvedená v bodě B přílohy I tohoto rozhodnutí.
(14)
Pokud jde o používání referenčních úrovní pro tekutý kov ve vnitrostátních prováděcích opatřeních navržených Českou republikou, Komise zjistila, že příděly povolenek zařízením s identifikátorem CZ-existing-CZ-73-CZ-0134-11/M uvedeným v bodě C neodpovídají hodnotám referenčních úrovní pro tekutý kov vynásobeným příslušnou historickou úrovní činnosti týkající se produktů, které byly předloženy ve vnitrostátních prováděcích opatřeních, a neodpovídají proto čl. 10 odst. 2 písm. a) rozhodnutí 2011/278/EU. Komise proto nesouhlasí s přídělem povolenek tomuto zařízení, dokud nebude chyba odstraněna. Komise navíc zjistila, že příděl pro zařízení uvedené v bodě C s identifikátorem CZ-existing-CZ-52-CZ-0102-05 započítává procesy zahrnuté do systémových hranic referenční úrovně tekutého kovu. Zařízení však tekutý kov nevyrábí, ale dováží. Vzhledem k tomu, že v zařízení s identifikátorem CZ-existing-CZ-52-CZ-0102-05 k výrobě tekutého kovu nedochází, a není v něm tedy ani odpovídající dílčí zařízení pro referenční úroveň, podle kterého by se dal určit příděl povolenek podle článku 10 rozhodnutí 2011/278/EU, navržené množství povolenek neodpovídá pravidlům pro přidělování a mohlo by dojít k dvojímu započítání. Komise proto nesouhlasí s příděly zařízením uvedeným v bodě C přílohy I tohoto rozhodnutí.
(15)
Komise zjistila, že zařízení uvedená v bodě D přílohy I tohoto rozhodnutí obdrží povolenky na základě dílčího zařízení pro emise z procesů výroby zinku ve vysoké peci a souvisejících procesech. Komise v této souvislosti zjistila, že emise pokryté dílčím zařízením z procesů jsou už zahrnuty do referenčních úrovní dílčích zařízení pro tekutý kov, na základě čehož jedno zařízení rovněž obdrželo povolenky, a jsou tedy započítány dvakrát. Dílčí zařízení pro referenční úroveň produktu pro tekutý kov jednoznačně pokrývá vstupy, výstupy a odpovídající emise z výroby tekutého kovu ve vysoké peci a související procesy dané v příloze I rozhodnutí 2011/278/EU, včetně zpracování strusky. Vnitrostátní prováděcí opatření navrhovaná Německem proto odporují čl. 10 odst. 8 rozhodnutí 2011/278/EU a povinnosti zabránit dvojímu započítávání emisí, neboť některé emise jsou v přídělu pro tato zařízení započítány dvakrát. Komise proto nesouhlasí s přídělem povolenek pro tato zařízení na základě dílčího zařízení pro emise z procesů pro výrobu zinku ve vysoké peci a souvisejících procesů.
(16)
Komise také zjistila, že seznam zařízení uvedený v německých vnitrostátních prováděcích opatřeních není úplný, a neodpovídá tedy čl. 11 odst. 1 směrnice 2003/87/ES. V seznamu nejsou uvedena zařízení na výrobu polymerů, zvláště S-PVC, E-PVC a monomerů vinylchloridu, a předpokládané množství povolenek, které by mělo být těmto zařízením nacházejícím se na území Německa přiděleno, ačkoli se na ně směrnice vztahuje a jsou uvedena v oddílu 5.1 pokynů Komise k výkladu přílohy I směrnice 2003/87/ES schválených 18. března 2010 Výborem pro změnu klimatu. Komise si je v této souvislosti vědoma, že podle názoru Německa výroba polymerů, zvláště S-PVC a E-PVC a monomerů vinylchloridu, do přílohy I směrnice 2003/87/ES nepatří. Komise shledává, že výroba polymerů, včetně S-PVC a E-PVC a monomerů vinylchloridu, splňuje definici příslušných činností v příloze I směrnice 2003/87/ES (množstevní výroba organických chemikálií). V souladu s tím a v úzké spolupráci s členskými státy a dotčenými průmyslovými odvětvími byly odvozeny a do přílohy I rozhodnutí 2011/278/EU zařazeny referenční úrovně produktu pro S-PVC, E-PVC a monomery vinylchloridu.
(17)
Komise zjistila, že neúplný seznam německých zařízení nepříznivě ovlivňuje příděly založené na dílčím zařízení pro referenční úroveň tepla pro zařízení vyjmenovaná v bodě E přílohy I tohoto rozhodnutí, která dodávají teplo zařízením s množstevní výrobou organických chemikálií. Zatímco bezplatné povolenky na základě dílčího zařízení pro referenční úroveň tepla lze přidělit pouze na dodávky tepla do zařízení nebo jednotek nespadajících do působnosti směrnice 2003/87/ES, v německých vnitrostátních prováděcích opatřeních jsou započítány příděly pro zařízení dodávající teplo do zařízení s aktivitami náležejícími do oblasti přílohy I směrnice 2003/87/ES vyjmenovanými v příloze I k tomuto rozhodnutí. Proto navržené příděly pro zařízení uvedená v bodě E přílohy I neodpovídají pravidlům pro přidělování povolenek. Komise proto nesouhlasí s přídělem zařízením uvedeným v bodě E přílohy I tohoto rozhodnutí.
(18)
V souladu s článkem 9 a 9a směrnice 2003/87/ES zveřejnila Komise rozhodnutím 2010/634/EU (4) absolutní množství povolenek na období 2013-2020 pro celou Unii. Množství uvažované podle článku 9 směrnice 2003/87/ES tak vychází z celkového množství povolenek vydaných členskými státy podle rozhodnutí Komise o jejich národních alokačních plánech pro přidělování povolenek na období let 2008-2012. Po skončení obchodovacího období 2008-2012 však Komise získala další informace a přesnější údaje, zejména co se týče množství povolenek vydaných novým členským státům z rezervy pro nové účastníky trhu z řad členských států a o použití rezervních povolenek členských států na projekty společného provádění podle článku 3 rozhodnutí Komise 2006/780/ES (5). S ohledem na upravené množství povolenek pro celou Unii podle článku 9a směrnice 2003/87/ES a zejména na odstavec 1 a 4 uvedeného článku, by se rovněž měly zohlednit nejnovější vědecké poznatky o potenciálu skleníkových plynů ovlivnit globální oteplování, rozhodnutí Komise C(2011) 3798 a C(2012) 497 o přijetí jednostranného rozhodnutí Itálie a Spojeného království o začlenění dalších skleníkových plynů a činností podle článku 24 směrnice 2003/87/ES a vynětí zařízení s nízkými emisemi z EU ETS podle článku 27 směrnice 2003/87/ES Německem, Spojeným královstvím, Francií, Nizozemskem, Španělskem, Slovinskem a Itálií.
(19)
Absolutní množství povolenek pro celou Unii musí navíc zohlednit přistoupení Chorvatska k Evropské unii a rozšíření EU ETS o státy EHP-ESVO. Podle oddílu 8 přílohy III Aktu o podmínkách přistoupení Chorvatské republiky a o úpravách Smlouvy o Evropské unii, Smlouvy o fungování Evropské unie a Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii, bylo přistoupením Chorvatska navýšeno množství uvažované v článku 9 směrnice 2003/87/ES o množství povolenek, které Chorvatsko musí dražit podle čl. 10 odst. 1 směrnice 2003/87/ES. Začlenění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/29/ES (6) a rozhodnutí 2011/278/EU ve znění rozhodnutí Komise 2011/745/EU (7) rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 152/2012 (8) do Dohody o Evropském hospodářském prostoru v důsledku zvýší celkové množství povolenek v systému EU ETS jako celku podle článků 9 a 9a směrnice 2003/87/ES. Je proto nutné v Dohodě o EHP zohlednit příslušné hodnoty poskytnuté státy EHP- ESVO v části A přílohy této směrnice.
(20)
Rozhodnutí 2010/634/EU by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(21)
Celkové množství povolenek určených na základě článků 9 a 9a směrnice 2003/87/ES pro rok 2013 se v roce 2014 a v každém následujícím roce snižuje za použití lineárního faktoru 1,74 % vycházejícího z roku 2010, čímž se dojde k počtu 38 264 246 povolenek.
(22)
Ustanovení čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES omezuje maximální roční množství povolenek, které je základem pro výpočet bezplatných povolenek zařízením, na která se nevztahuje čl. 10a odst. 3 směrnice 2003/87/ES. Toto maximální množství je složeno ze dvou částí uvedených v čl. 10a odst. 5 písm. a) a b) směrnice 2003/87/ES, z nichž každou část stanoví Komise na základě množství určeného podle článků 9 a 9a směrnice 2003/87/ES, veřejně přístupných údajů v databázích Unie a informací poskytnutých členskými státy, zejména o podílu emisí z výroby elektřiny a dalších zařízení nezpůsobilých pro přidělení bezplatných povolenek uvedených v čl. 10a odst. 3 směrnice 2003/87/ES a také na základě ověřených emisí z období 2005-2007 ze zařízení náležejících do EU ETS až od roku 2013, pokud jsou k dispozici, se zohledněním nejnovějších vědeckých poznatků o potenciálu skleníkových plynů přispívat ke globálnímu oteplení.
(23)
Maximální počet povolenek stanovený v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES nemůže být překročen, což je zajištěno použitím ročního opravného koeficientu jednotného pro všechna odvětví, kterým se v případě nutnosti rovnoměrně sníží počet bezplatných povolenek všem způsobilým zařízením. Členské státy musí uvedený koeficient zohlednit při rozhodování vycházejícím z předběžného množství přidělených povolenek a při konečném ročním přidělení povolenek zařízením musí zohlednit toto rozhodnutí. Ustanovení čl. 15 odst. 3 rozhodnutí 2011/278/EU ukládá Komisi, aby stanovila opravný koeficient jednotný pro všechna odvětví, který se stanoví srovnáním souhrnu předběžného celkového ročního množství bezplatných povolenek předloženého členskými státy s maximálním množstvím daným v čl. 10a odst. 5 vypočítaným v souladu s čl. 15 odst. 3 rozhodnutí 2011/278/EU.
(24)
Po začlení směrnice 2009/29/ES do Dohody o EHP rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 152/2012 musí země EHP-ESVO používat maximální počet povolenek daný v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003//87/ES, harmonizovaná pravidla přidělování povolenek a opravný faktor jednotný pro všechna odvětví. Je proto nutné, aby se zohlednilo předběžné stanovení množství bezplatných povolenek na emise na období 2013-2020 dané rozhodnutím Kontrolního úřadu ESVO ze dne 10. července 2013 o vnitrostátních prováděcích opatřeních Islandu, Norska a Lichtenštejnska.
(25)
Maximální počet stanovený v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES je 809 315 756 povolenek pro rok 2013. Ke zjištění tohoto maximálního počtu povolenek Komise nejprve shromáždila informace členských států a zemí EHP-ESVO o tom, zda jsou zařízení klasifikována jako výrobci elektřiny nebo jiná zařízení uvedená v čl. 10a odst. 3 směrnice 2003/87/ES. Poté Komise stanovila za období 2005-2007 podíl emisí ze zařízení, na která se uvedené ustanovení nevztahuje, ale která jsou zahrnuta do EU ETS na období 2008-2012. Komise pak tímto 34,78289436 % podílem vynásobila množství (1 976 784 044 povolenek) vypočítané podle článku 9 směrnice 2003/87/ES. K výsledku tohoto výpočtu pak Komise připočítala 121 733 050 povolenek vycházejících z průměrného množství ověřených emisí z příslušných zařízení za období 2005-2007, při zohlednění revidovaného rozsahu EU ETS z roku 2013. K tomu účelu použila Komise informace poskytnuté členskými státy a zeměmi EHP-ESVO, aby upravila mezní hodnotu. Pokud nebyla k dispozici informace o množství ročních ověřených emisí za období 2005-2007, získala Komise příslušné hodnoty v možném rozsahu extrapolací z ověřených emisí v pozdějších letech za použití faktoru 1,74 % v opačném směru. Informace a údaje k tomu použité Komise konzultovala s členskými státy a ty jejich správnost potvrdily. Porovnáním maximálního počtu povolenek daného v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES s předběžným ročním množstvím bezplatných povolenek bez použití faktorů uvedených v příloze VI k rozhodnutí 2011/278/EU se obdrží roční opravný faktor jednotný pro všechna odvětví uvedený v příloze II tohoto rozhodnutí.
(26)
Podle doplněného přehledu počtu povolenek k bezplatnému přidělení, který vyplývá z tohoto rozhodnutí, může Komise lépe odhadnout množství povolenek, které jsou určeny k dražbě podle čl. 10 odst. 1 směrnice 2003/87/ES. Vzhledem k maximálnímu počtu povolenek stanovených čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES, k přídělům na výrobu tepla podle čl. 10a odst. 4 uvedeným v tabulce níže a velikosti rezervy pro nové účastníky na trhu Komise odhaduje, že v období 2013-2020 bude dražit 8 176 193 157 povolenek.
(27)
Níže uvedená tabulka udává roční příděl povolenek pro výrobu tepla podle čl. 10a odst. 4 směrnice 2003/87/ES.
Rok
Bezplatné povolenky podle čl. 10a odst. 4 směrnice 2003/87/ES
2013
104 326 872
2014
93 819 860
2015
84 216 053
2016
75 513 746
2017
67 735 206
2018
60 673 411
2019
54 076 655
2020
47 798 754
(28)
Členské státy by na základě vnitrostátních prováděcích opatření, opravného koeficientu jednotného pro všechna odvětví a lineárního faktoru měly určit výsledné roční množství bezplatných povolenek na každý rok období 2013-2020. Výsledné množství bezplatných povolenek by měl členský stát určit podle tohoto rozhodnutí, směrnice 2003/87/ES, rozhodnutí 2011/278/EU a dalších příslušných ustanovení právních předpisů Unie. Stejně tak by měly státy EHP-ESVO postupovat při určování konečného ročního počtu povolenek bezplatně přidělených zařízením na svém území na každý rok období 2013-2020 v souladu s čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU na základě vnitrostátních prováděcích opatření, opravného koeficientu jednotného pro všechna odvětvi a lineárního faktoru.
(29)
Komise shledala, že přidělení bezplatných povolenek zařízením náležejícím do EU ETS na základě harmonizovaných pravidel pro celou Unii nezakládá selektivní hospodářskou výhodu podnikům, která by mohla narušit hospodářskou soutěž a která by mohla ovlivnit vnitřní trh Unie. Členské státy jsou povinny podle právních předpisů Unie přidělovat bezplatné povolenky a nemohou místo toho dražit odpovídající množství. Rozhodnutí členských států o přidělení bezplatných povolenek proto nemůže být považováno za opatření státní podpory ve smyslu článku 107 a 108 SFEU,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
KAPITOLA I
VNITROSTÁTNÍ PROVÁDĚCÍ OPATŘENÍ
Článek 1
1. Začlenění zařízení uvedených v příloze I tohoto rozhodnutí do seznamů zařízení, na které se vztahuje směrnice 2003/87/ES, předložených Komisi podle čl. 11 odst. 1 směrnice 2003/87/ES a příslušné předběžné celkové množství bezplatných povolenek na emise k přidělení zařízením uvedeným v příloze I tohoto rozhodnutí se zamítá.
2. Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě A přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví konečné celkové roční množství na každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud rozsahem změny nedojde k navýšení přídělů, které toto rozhodnutí nestanoví.
Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k bezplatnému přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě B přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví koneční celkové roční množství pro každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud v rámci změny nebudou přiděleny povolenky na základě referenčních úrovní tekutého kovu zařízením, které tekutý kov dovážejí k dalšímu zpracování, jak uvádí příloha I rozhodnutí 2011/278/EU. Pokud tím dojde k navýšení předběžného celkového ročního množství povolenek na emise zařízením, která vyrábějí tekuté kovy a vyvážejí je do zařízení uvedených v bodě B přílohy I tohoto rozhodnutí, není námitek proti tomu, aby dotčený členský stát odpovídajícím způsobem změnil předběžné celkové roční množství pro tato zařízení vyrábějící a vyvážející tekuté kovy.
Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k bezplatnému přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě C přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví konečné celkové roční množství pro každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud bude přidělení povolenek v souladu s čl. 10 odst. 2 písm. a) rozhodnutí 2011/278/EU a vyloučí se jakékoli příděly procesům, na které se vztahují systémové hranice referenční úrovně produktu pro tekutý kov stanovené v příloze I rozhodnutí 2011/278/EU pro zařízení, která surové tekuté kovy nevyrábějí, ale dovážejí, které by jinak vedlo ke dvojímu započítání.
Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k bezplatnému přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě D přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví konečné celkové roční množství pro každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud se v rámci změny nepřidělí povolenky na základě dílčího zařízení pro emise z procesů pro výrobu zinku ve vysokých pecích a souvisejících procesů. Pokud by tím došlo k navýšení předběžných přídělů dílčím zařízením pro referenční úroveň tepla v zařízeních s vysokou pecí a uvedeným v bodě D přílohy I tohoto rozhodnutí, není námitek proti tomu, aby dotčený členský stát odpovídajícím způsobem změnil předběžné celkové roční množství pro tato zařízení.
Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k bezplatnému přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě E přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví konečné celkové roční množství pro každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud v rámci změny nedojde k přidělení na teplo dodávané zařízením vyrábějícím polymery, jako jsou S-PVC a E-PVC a VCM.
3. Všechny změny uvedené v odstavci 2 musí být v co nejkratší lhůtě oznámeny Komisi a členské státy nepřistoupí k určování konečného celkového ročního množství pro jednotlivé roky období 2013-2020 v souladu s čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, dokud nebude provedena přijatelná změna.
Článek 2
Aniž je dotčen článek 1, není námitek k seznamu zařízení, na která se vztahuje směrnice 2003/87/ES, předloženému členskými státy podle čl. 11 odst. 1 směrnice 2003/87/ES a příslušným předběžným celkovým množstvím povolenek na emise bezplatně přidělených těmto zařízením.
KAPITOLA II
CELKOVÉ MNOŽSTVÍ POVOLENEK
Článek 3
Článek 1 rozhodnutí 2010/634/EU se nahrazuje tímto:
„Článek 1
Na základě článků 9 a 9a směrnice 2003/87/ES je celkové množství povolenek vydávaných počínaje rokem 2013 a každoročně lineárně snižovaných způsobem podle článku 9 směrnice 2003/87/ES stanoveno na 2 084 301 856 povolenek.“
KAPITOLA III
OPRAVNÝ KOEFICIENT JEDNOTNÝ PRO VŠECHNA ODVĚTVÍ
Článek 4
Opravný koeficient jednotný pro všechna odvětví uvedený v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES a stanovený podle čl. 15 odst. 3 rozhodnutí 2011/278/EU je uveden v příloze II tohoto rozhodnutí.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne 5. září 2013.
KOMISIJAS LĒMUMS
(2013. gada 5. septembris)
par valstu īstenošanas pasākumiem attiecībā uz bezmaksas siltumnīcefekta gāzu emisijas kvotu pagaidu piešķiršanu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87/EK 11. panta 3. punktu
(izziņots ar dokumenta numuru C(2013) 5666)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
(2013/448/ES)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīvu 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK (1), un jo īpaši tās 10.a un 11. pantu,
tā kā:
(1)
No 2013. gada to iekārtu operatoriem, kuras ietilpst Savienības emisijas kvotu tirdzniecības sistēmā (ES ETS), emisijas kvotas piešķir tikai izsolēs. Tomēr tiesīgie operatori no 2013. līdz 2020. gadam turpinās saņemt bezmaksas kvotas. Kvotu apjomu, ko katrs šāds operators saņem, nosaka, pamatojoties uz Savienības mērogā saskaņotiem noteikumiem, kas izklāstīti Direktīvā 2003/87/EK un Komisijas Lēmumā 2011/278/ES (2).
(2)
Dalībvalstīm līdz 2011. gada 30. septembrim bija jāsniedz Komisijai informācija par valsts īstenošanas pasākumiem (VĪP) - līdztekus pārējai obligāti sniedzamajai informācijai bija jāiesniedz to teritorijā esošo iekārtu saraksts, uz kurām attiecas Direktīva 2003/87/EK, un provizoriskais bezmaksas kvotu apjoms, kas piešķirams no 2013. līdz 2020. gadam un aprēķināts, pamatojoties uz visā Savienībā saskaņotiem noteikumiem.
(3)
Akta par Horvātijas Republikas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem Līgumā par Eiropas Savienību, Līgumā par Eiropas Savienības darbību un Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumā (3) 18. pants paredz pārejas posma pasākumus attiecībā uz Horvātiju, kas izklāstīti minētā akta V pielikumā. Saskaņā ar minētā V pielikuma 10. punktu Horvātijai ir jānodrošina, ka operatori ievēro Direktīvu 2003/87/EK visu 2013. gadu. Tāpat atbilstīgo iekārtu operatori saņem bezmaksas kvotas par visu 2013. gadu, lai varētu pilnībā ievērot ES ETS noteikumus un principu, kas paredz ikgadēju emisiju monitoringu, ziņošanu un verifikāciju un emisijas kvotu nodošanu. Horvātija savus VĪP iesniedza Komisijai saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 11. panta 1. punktu un Lēmuma 2011/278/ES 15. panta 1. punktu.
(4)
Lai panāktu datu kvalitāti un salīdzināmību, Komisija nodrošināja elektronisku veidlapu VĪP iesniegšanai. Visas dalībvalstis šādā vai līdzīgā formātā iesniedza iekārtu sarakstu, tabulu ar visiem attiecīgajiem datiem par katru iekārtu un ziņojumu par metodoloģiju, kurā izklāstīts dalībvalsts iestāžu veiktais datu vākšanas process.
(5)
Iesniegtās informācijas un datu apjoms ir ļoti liels, tāpēc Komisija vispirms analizēja visu VĪP pilnību. Ja Komisija konstatēja, ka iesniegtā informācija ir nepilnīga, tā no attiecīgās dalībvalsts pieprasīja papildu informāciju. Atbildēdamas uz šiem pieprasījumiem, attiecīgās iestādes iesniedza papildu būtisku informāciju, lai papildinātu iesniegtos VĪP.
(6)
VĪP, tostarp provizoriskie bezmaksas kvotu kopapjomi, kas piešķirami no 2013. līdz 2020. gadam, ir izvērtēti pēc kritērijiem, kuri izklāstīti Direktīvā 2003/87/EK, konkrētāk, tās 10.a pantā, un Lēmumā 2011/278/ES, ņemot vērā Komisijas vadlīnijas dalībvalstīm, ko Klimata pārmaiņu komiteja apstiprināja 2011. gada 14. aprīlī. Atbilstošos gadījumos ir ņemti vērā norādījumi par Direktīvas 2003/87/EK I pielikuma interpretāciju.
(7)
Komisija padziļināti izvērtēja katras dalībvalsts VĪP atbilstību. Šī visaptverošā izvērtējuma ietvaros Komisija analizēja gan pašu datu konsekvenci, gan datu saskanību ar saskaņotajiem kvotu sadales noteikumiem. Vispirms Komisija izvērtēja, vai iekārtas ir tiesīgas saņemt bezmaksas kvotas, kā arī iekārtu sadalījumu apakšiekārtās un to robežas. Tad Komisija analizēja, vai attiecīgajām apakšiekārtām ir piemērotas pareizas līmeņatzīmes vērtības. Tā kā produkta līmeņatzīmes apakšiekārtām Lēmums 2011/278/ES principā nosaka vienu līmeņatzīmi katram produktam, Komisija īpašu uzmanību veltīja tam, kā līmeņatzīmes vērtība piemērota izgatavotajam galaproduktam saskaņā ar Lēmuma 2011/278/ES I pielikumā noteikto produkta definīciju un sistēmas robežām. Bez tam, ņemot vērā tā lielo ietekmi uz kvotu sadali, Komisija sīki analizēja iekārtu vēsturiskā darbības līmeņa aprēķinus, jaudas ievērojamu izmaiņu gadījumus atsauces periodā, iekārtu darbības uzsākšanas gadījumus atsauces periodā, aprēķinu par provizorisko ikgadējo bez maksas piešķiramo emisijas kvotu skaitu, ņemot vērā kurināmā un elektroenerģijas apmaināmību, oglekļa emisiju pārvirzes statusu, kā arī siltuma eksportu uz privātām mājsaimniecībām. Atklāt vēl citas iespējamās nepilnības saskaņoto kvotu sadales noteikumu piemērošanā palīdzēja sīkāka statistiskā analīze un ticamības pārbaudes, izmantojot tādus rādītājus kā, piemēram, ierosinātais piešķiramo kvotu apjoms pēc vēsturiskā darbības līmeņa salīdzinājumā ar līmeņatzīmju vērtībām vai vēsturiskais darbības līmenis salīdzinājumā ar ražošanas jaudām.
(8)
Pamatojoties uz šī novērtējuma rezultātiem, Komisija veica detalizētu to iekārtu novērtējumu, kurās tika konstatētas iespējamās nepilnības saskaņoto kvotu sadales noteikumu piemērošanā, un pieprasīja sīkākus skaidrojumus no attiecīgās dalībvalsts kompetentajām iestādēm.
(9)
Ņemot vērā atbilstības novērtējuma rezultātus, Komisija uzskata, ka Apvienotās Karalistes, Austrijas, Beļģijas, Bulgārijas, Dānijas, Francijas, Grieķijas, Horvātijas, Igaunijas, Itālijas, Īrijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Luksemburgas, Maltas, Nīderlandes, Polijas, Portugāles, Rumānijas, Slovākijas, Slovēnijas, Somijas, Spānijas, Ungārijas un Zviedrijas VĪP ir saderīgi ar Direktīvu 2003/87/EK un Lēmumu 2011/278/ES. Konstatēts, ka šo dalībvalstu VĪP iekļautās iekārtas ir tiesīgas saņemt bezmaksas kvotas, un nav konstatētas nekādas neatbilstības saistībā ar katras šīs dalībvalsts ierosinātajiem gada provizoriskajiem bezmaksas kvotu kopapjomiem.
(10)
Tomēr, ņemot vērā novērtējuma rezultātus, Komisija uzskata, ka atsevišķi aspekti Vācijas un Čehijas iesniegtajos VĪP nav saderīgi ar kritērijiem, kuri izklāstīti Direktīvā 2003/87/EK un Lēmumā 2011/278/ES, ņemot vērā Komisijas vadlīnijas dalībvalstīm, ko Klimata pārmaiņu komiteja apstiprināja 2011. gada 14. aprīlī.
(11)
Komisija atzīmē, ka Vācija ir ierosinājusi 7 iekārtām palielināt piešķiramo bezmaksas emisijas kvotu apjomu, jo uzskata, ka tādējādi tiktu mazināts pārmērīgs slogs. Saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 10.a pantu un Lēmumu 2011/278/ES provizoriskos bezmaksas kvotu apjomus, kas iesniedzami kā daļa no VĪP, aprēķina, pamatojoties uz saskaņotiem Savienības noteikumiem. Lēmumā 2011/278/ES nav paredzētas korekcijas, kādas Vācija vēlētos izdarīt, pamatojoties uz Vācijas 2011. gada 28. jūlija Siltumnīcefekta gāzu emisiju tirdzniecības likuma (TEHG) 9. panta 5. punktu. Līdz 2012. gadam bezmaksas emisijas kvotu sadale notika valstu līmenī, bet attiecībā uz periodu no 2013. gada likumdevējs ar nodomu ir ieviesis pilnībā saskaņotus noteikumus par kvotu sadali iekārtām, lai pret visām iekārtām būtu vienlīdzīga attieksme. Jebkādas vienpusējas izmaiņas provizoriskajos bezmaksas kvotu apjomos, ko dalībvalstis aprēķinājušas saskaņā ar Lēmumu 2011/278/ES, kaitētu saskaņotajai pieejai. Vācija nav pamatojusi, kāpēc kvotu apjoms, kas attiecīgajām iekārtām aprēķināts, pamatojoties uz Lēmumu 2011/278/ES, būtu acīmredzami nepiemērots, ņemot vērā sasniedzamo mērķi - kvotu sadales pilnīgu saskaņotību. Ja dažām iekārtām piešķirtu vairāk bezmaksas kvotu, tas kropļotu vai varētu kropļot konkurenci, turklāt tam būtu pārrobežu sekas, jo visos Direktīvas 2003/87/EK aptvertajos sektoros tirdzniecība notiek Savienības mērogā. Ņemot vērā principu par vienlīdzīgu attieksmi pret visām ES ETS iekļautajām iekārtām un visām dalībvalstīm, Komisija uzskata, ka ir vietā iebilst pret provizorisko bezmaksas kvotu apjomu dažām iekārtām, kas norādītas Vācijas VĪP un I pielikuma A punktā.
(12)
Komisija uzskata, ka Vācijas ierosinātie VĪP ir pretrunā Lēmumam 2011/278/ES, jo produkta līmeņatzīmes piemērošana karstajam metālam šā lēmuma I pielikuma B punktā uzskaitītajos gadījumos nav saskanīga ar attiecīgajiem noteikumiem. Šajā sakarā Komisija atzīmē, ka attiecībā uz tērauda ražošanu BOF (pamata skābekļa domnā jeb skābekļa konvertorā) un gadījumiem, kad no domnā iegūtā karstā metāla neražo tēraudu tajā pašā iekārtā, bet tas tiek eksportēts tālākai apstrādei, Vācijas VĪP neparedz bezmaksas emisijas kvotu piešķiršanu tādas iekārtas operatoram, kurā ir domnas krāsnis karstā metāla ražošanai. Tā vietā bezmaksas kvotas piešķir iekārtai, kurā notiek tērauda ražošana.
(13)
Komisija atzīmē, ka emisijas kvotu piešķiršanas vajadzībām Lēmumā 2011/278/ES ir noteiktas produkta līmeņatzīmes, ņemot vērā produktu definīcijas un ražošanas procesu sarežģītību, lai varētu verificēt ražošanas datus un visā Savienībā vienveidīgi piemērot produkta līmeņatzīmes. Produkta līmeņatzīmju piemērošanas labad iekārtas ir iedalītas apakšiekārtās; produkta līmeņatzīmes apakšiekārta ir definēta kā enerģijas, kurināmā, izejmateriālu un citu ražošanai nepieciešamo materiālu patēriņš un galaprodukcija, un attiecīgas emisijas saistībā ar tāda produkta ražošanu, kuram līmeņatzīme noteikta Lēmuma 2011/278/ES I pielikumā. Tas nozīmē, ka līmeņatzīmes ir noteiktas produktiem, nevis procesiem. Ir noteikta līmeņatzīme karstajam metālam, un produkts ir definēts kā šķidrais dzelzs, kas piesātināts ar oglekli un paredzēts tālākai pārstrādei. Tas, ka Lēmuma 2011/278/ES I pielikumā karstā metāla līmeņatzīmei noteiktās sistēmas robežas ietver BOF, tomēr nedod dalībvalstīm tiesības neievērot nosacījumu, ka kvotas piešķir par attiecīgā produkta ražošanu. Šo apsvērumu apstiprina fakts, ka līmeņatzīmes vērtībām būtu jāaptver visas ar ražošanu saistītās tiešās emisijas. Tomēr emisijas rada galvenokārt tieši karstā metāla ražošana domnās, savukārt tērauda ražošanā no karstā metāla BOF konvertoros rodas salīdzinoši maz emisiju. Tāpēc līmeņatzīmes vērtība būtu daudz zemāka, ja tā aptvertu arī iekārtas, kas importē karsto metālu un no tā BOF konvertorā ražo tēraudu. Bez tam, ņemot vērā vispārīgo kvotu sadales shēmu, kas izveidota ar Lēmumu 2011/278/ES, jo īpaši saistībā ar noteikumiem par jaudas ievērojamām izmaiņām, Vācijas ierosināto kvotu piešķiršanu nevar uzskatīt par konsekventu. Tāpēc Komisija uzskata: tā kā nav attiecīgas apakšiekārtas, lai varētu noteikt kvotu apjomu saskaņā ar Lēmuma 2011/278/ES 10. pantu, iekārtas, kas importē karsto metālu tālākai pārstrādei, nevar uzskatīt par tiesīgām saņemt bezmaksas kvotas, pamatojoties uz karstā metāla līmeņatzīmi, par importētā karstā metāla apjomu. Līdz ar to Komisija iebilst pret gada provizoriskajiem bezmaksas kvotu kopapjomiem, ko ierosināts piešķirt šā lēmuma I pielikuma B punktā uzskaitītajām iekārtām.
(14)
Kas attiecas uz karstā metāla līmeņatzīmes piemērošanu VĪP, ko ierosinājusi Čehija, Komisija atzīmē, ka C punktā minētajai iekārtai ar identifikatoru CZ-existing-CZ-73-CZ-0134-11/M piešķirtais apjoms neatbilst karstā metāla līmeņatzīmes vērtībai, kas reizināta ar attiecīgo ar produktu saistīto vēsturisko darbības līmeni, kā norādīts VĪP, un tādējādi nav saskaņā ar Lēmuma 2011/278/ES 10. panta 2. punkta a) apakšpunktu. Tāpēc Komisija iebilst pret kvotu piešķiršanu šai iekārtai, ja šī kļūda netiks izlabota. Bez tam Komisija atzīmē, ka, piešķirot kvotas C punktā uzskaitītajai iekārtai ar identifikatoru CZ-existing-CZ-52-CZ-0102-05, tikuši vērā ņemti procesi, kurus aptver karstā metāla līmeņatzīmes sistēmas robežas. Tomēr šajā iekārtā karsto metālu neražo, to importē. Tā kā iekārtā ar identifikatoru CZ-existing-CZ-52-CZ-0102-05 karsto metālu neražo un līdz ar to nav attiecīgas produkta līmeņatzīmes apakšiekārtas, lai varētu noteikt kvotu apjomu saskaņā ar Lēmuma 2011/278/ES 10. pantu, ierosinātais piešķiramo kvotu apjoms nav saskanīgs ar kvotu sadales noteikumiem un var izraisīt dubulto uzskaiti. Līdz ar to Komisija iebilst pret kvotu piešķiršanu šā lēmuma I pielikuma C punktā uzskaitītajām iekārtām.
(15)
Komisija atzīmē, ka šā lēmuma I pielikuma D punktā minētās iekārtas kvotas saņem, pamatojoties uz procesa emisiju apakšiekārtu “cinka ražošana domnā un saistītie procesi”. Šajā sakarā Komisija atzīmē, ka emisijas, ko aptver procesa emisiju apakšiekārta, jau aptver karstā metāla produkta līmeņatzīmes apakšiekārta, un uz tās pamata viena no iekārtām jau saņem kvotas, un līdz ar to emisijas tiek uzskaitītas dubulti. Karstā metāla produkta līmeņatzīmes apakšiekārta nepārprotami aptver enerģijas, kurināmā, izejmateriālu un citu ražošanai nepieciešamo materiālu patēriņu un galaprodukciju, un attiecīgas emisijas saistībā ar karstā metāla ražošanu domnā un visiem saistītajiem procesiem, kā izklāstīts Lēmuma 2011/278/ES I pielikumā, ieskaitot izdedžu pārstrādi. Tas nozīmē, ka Vācijas ierosinātie VĪP ir pretrunā Lēmuma 2011/278/ES 10. panta 8. punktam un pienākumam izvairīties no emisiju dubultas uzskaites, jo, iedalot kvotas šīm iekārtām, atsevišķas emisijas tiek uzskaitītas divreiz. Tāpēc Komisija iebilst pret kvotu piešķiršanu šīm iekārtām, pamatojoties uz procesa emisiju apakšiekārtu “cinka ražošana domnā un saistītie procesi”.
(16)
Komisija arīdzan atzīmē, ka Vācijas VĪP iekļautais iekārtu saraksts ir nepilnīgs un līdz ar to ir pretrunā Direktīvas 2003/87/EK 11. panta 1. punktam. Sarakstā nav iekļautas iekārtas, kuras ražo polimērus, konkrētāk, S-PVC un E-PVC, un vinilhlorīda monomēru (VCM), un paredzētais iedalāmo kvotu apjoms katrai šādai iekārtai, kas atrodas Vācijas teritorijā un uz ko attiecas minētā direktīva, un kas ir minēta 5.1. sadaļā Komisijas norādījumos par Direktīvas 2003/87/EK I pielikuma interpretāciju, ko Klimata pārmaiņu komiteja apstiprināja 2010. gada 18. martā. Šajā sakarā Komisija ir lietas kursā par Vācijas apgalvojumiem, ka Direktīvas 2003/87/EK I pielikums neaptver polimēru - konkrētāk, S-PVC un E-PVC - un VCM ražošanu. Komisija uzskata, ka polimēri - tostarp S-PVC un E-PVC - un VCM atbilst attiecīgās darbības definīcijai (organisko ķīmisko vielu lielapjoma ražošana) Direktīvas 2003/87/EK I pielikumā. Tāpēc ciešā sadarbībā ar dalībvalstīm un rūpniecības nozarēm tika izstrādātas attiecīgas S-PVC, E-PVC un VCM produkta līmeņatzīmes, kas norādītas Lēmuma 2011/278/ES I pielikumā.
(17)
Komisija atzīmē, ka fakts, ka Vācijas iekārtu saraksts ir nepilnīgs, nesamērīgi ietekmē kvotu piešķiršanu, pamatojoties uz siltuma līmeņatzīmes apakšiekārtu, šā lēmuma I pielikuma E punktā uzskaitītajām iekārtām, kas eksportē siltumu uz iekārtām, kurās notiek organisko ķīmisko vielu lielapjoma ražošana. Lai gan tikai siltuma eksports uz iekārtu vai citu vienību, uz kuru neattiecas Direktīva 2003/87/EK, ļauj piešķirt bezmaksas kvotas, pamatojoties uz siltuma līmeņatzīmes apakšiekārtu, Vācijas VĪP siltuma eksports uz iekārtām, kas veic darbības, kuras ietilpst Direktīvas 2003/87/EK I pielikuma jomā, ir ņemts vērā, piešķirot kvotas iekārtām, kas uzskaitītas šā lēmuma I pielikuma E punktā. Līdz ar to ierosinātā kvotu piešķiršana I pielikuma E punktā uzskaitītajām iekārtām nav saskanīga ar kvotu sadales noteikumiem. Tāpēc Komisija iebilst pret kvotu piešķiršanu šā lēmuma I pielikuma E punktā uzskaitītajām iekārtām.
(18)
Saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 9. pantu un 9.a pantu Komisija ar Lēmumu 2010/634/ES (4) publicēja absolūto Savienības kvotu kopapjomu 2013.-2020. gadam. Šajā sakarā apjomi, ko ņem vērā saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 9. pantu, balstās uz kvotu kopapjomu, ko dalībvalstis izsniegušas saskaņā ar Komisijas lēmumiem par valstu kvotu sadales plāniem 2008.-2012. gadam. Tomēr pēc 2008.-2012. gada tirdzniecības perioda beigām Komisija ir ieguvusi papildu informāciju un precīzākus datus, jo īpaši par kvotu apjomiem, kas piešķirti jaunām iekārtām no dalībvalstu jaunām iekārtām paredzētās rezerves, un par to, kā izmantotas kvotas dalībvalstu rezervēs, kas paredzētas kopīgas īstenošanas projektiem un izveidotas saskaņā ar Komisijas Lēmuma 2006/780/EK (5) 3. pantu. Bez tam, kas attiecas uz Savienības kvotu kopapjoma korekcijām saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 9.a pantu un jo īpaši tā 1. un 4. punktu, būtu jāņem vērā jaunākie zinātniskie dati par siltumnīcefekta gāzu globālās sasilšanas potenciālu, Komisijas Lēmumi C(2011) 3798 un C(2012) 497, ar kuriem piekrīt tam, ka Itālija un Apvienotā Karaliste vienpusēji iekļauj papildu siltumnīcefekta gāzes un darbības Savienības siltumnīcefekta gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēmā atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2003/87/EK 24. pantam, kā arī tas, ka Vācija, Apvienotā Karaliste, Francija, Nīderlande, Spānija, Slovēnija un Itālija ir izslēgušas no ES ETS iekārtas ar zemām emisijām saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 27. pantu.
(19)
Bez tam Savienības kvotu absolūtajā kopapjomā ir jāņem vērā Horvātijas pievienošanās Eiropas Savienībai, kā arī ES ETS attiecināšana uz EEZ un EBTA valstīm. Saskaņā ar Akta par Horvātijas Republikas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem Līgumā par Eiropas Savienību, Līgumā par Eiropas Savienības darbību un Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumā III pielikuma 8. punktu apjomu, ko ņem vērā saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 9. pantu, Horvātijas pievienošanās rezultātā palielina par kvotu apjomu, ko Horvātija izsola saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 10. panta 1. punktu. Tas, ka Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/29/EK (6) un Lēmums 2011/278/ES, kas grozīts ar Komisijas Lēmumu 2011/745/ES (7), ar EEZ Apvienotās komitejas Lēmumu Nr. 152/2012 (8) ir iestrādāts Līgumā par Eiropas Ekonomikas zonu, nozīmē, ka palielināsies ES ETS esošo kvotu kopapjoms saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 9. un 9.a pantu. Tāpēc ir jāņem vērā attiecīgie skaitļi, ko EEZ un EBTA valstis sniegušas minētās direktīvas papildinājuma A daļā EEZ līgumā.
(20)
Tāpēc attiecīgi būtu jāgroza Lēmums 2010/634/ES.
(21)
Kvotu kopapjomu, kas 2013. gadam noteikts, pamatojoties uz Direktīvas 2003/87/EK 9. un 9.a pantu, 2014. gadā un nākamajos gados samazina ar lineāru koeficientu 1,74 % no 2010. gada [rādītāja], kas rezultātā ir 38 264 246 kvotas.
(22)
Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 5. punktā ir noteikts maksimālais ikgadējais kvotu apjoms, kas ir pamatā aprēķiniem par bezmaksas kvotām, kuras piešķiramas iekārtām, uz ko neattiecas Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 3. punkts. Šis limits sastāv no diviem elementiem, kas minēti Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 5. punkta a) un b) apakšpunktā, un katru no šiem elementiem nosaka Komisija, pamatojoties uz apjomiem, kas noteikti saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 9. un 9.a pantu, Savienības reģistrā publiski pieejamiem datiem un dalībvalstu sniegto informāciju, jo īpaši par to emisiju īpatsvaru, ko rada elektroenerģijas ražošanas iekārtas un citas iekārtas, kas nav tiesīgas saņemt bezmaksas kvotas, kā minēts Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 3. punktā, kā arī par verificētajām emisijām 2005.-2007. gadā no iekārtām, kas ES ETS iekļautas, sākot ar tikai 2013. gadu (ja šāda informācija ir pieejama), ņemot vērā jaunākos zinātniskos datus par siltumnīcefekta gāzu globālās sasilšanas potenciālu.
(23)
Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 5. punkta noteikto apjomu nedrīkst pārsniegt, un to panāk, izmantojot gada starpnozaru korekcijas koeficientu, ar kuru vajadzības gadījumā vienveidīgi samazina bezmaksas kvotu apjomu, kas piešķirams visām iekārtām, kuras tiesīgas saņemt bezmaksas kvotas. Dalībvalstīm šis koeficients ir jāņem vērā, kad tās, pamatojoties uz provizorisko kvotu sadalījumu un šo lēmumu, lemj par galīgajiem ikgadējiem kvotu apjomiem, kas piešķirami iekārtām. Lēmuma 2011/278/ES 15. panta 3. punkts paredz, ka Komisija nosaka vienoto starpnozaru [starpsektoru] korekcijas koeficientu, proti, Lēmuma 2011/278/ES 15. panta 3. punktā noteiktajā veidā salīdzina to provizorisko kopējo ikgadējo iekārtām bez maksas piešķiramo emisijas kvotu apjomu summu, ko iesniegušas dalībvalstis, ar 10.a panta 5. punktā noteikto maksimālo apjomu.
(24)
Pēc tam, kad ar EEZ Apvienotās komitejas lēmumu Nr. 152/2012 Direktīva 2009/29/EK tika iestrādāta EEZ līgumā, EEZ un EBTA valstīs ir jāpiemēro Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 5. punktā noteiktais maksimālais apjoms, saskaņotie noteikumi par kvotu sadali un starpnozaru korekcijas koeficients. Tāpēc ir jāņem vērā provizoriskie emisijas kvotu gada apjomi, kas bez maksas piešķirti 2013.-2020. gadā un noteikti ar EBTA Uzraudzības iestādes 2013. gada 10. jūlija lēmumus par Islandes, Norvēģijas un Lihtenšteinas VĪP.
(25)
Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 5. punktā noteiktais maksimālais apjoms 2013. gadā ir 809 315 756 kvotas. Lai aprēķinātu šo maksimālo apjomu, Komisija vispirms no dalībvalstīm un EEZ un EBTA valstīm ievāca informāciju par to, vai iekārtas uzskatāmas par elektroenerģijas ražošanas iekārtām vai citām iekārtām, uz ko attiecas Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 3. punkts. Tad Komisija noteica emisiju īpatsvaru 2005.-2007. gadā no iekārtām, uz ko neattiecas minētais noteikums, bet kas 2008.-2012. gadā tika iekļautas ES ETS. Tad Komisija šo īpatsvaru 34,78289436 % piemēroja apjomam, kas noteikts, pamatojoties uz Direktīvas 2003/87/EK 9. pantu (1 976 784 044 kvotas). Aprēķina rezultātam Komisija pieskaitīja 121 733 050 kvotas, pamatojoties uz attiecīgo iekārtu gada vidējām verificētajām emisijām 2005.-2007. gada periodā, ņemot vērā, ka kopš 2013. gada ES ETS tvērums ir mainījies. Šajā sakarā Komisija maksimālā apjoma korekcijā izmantoja dalībvalstu un EEZ un EBTA valstu sniegto informāciju. Ja dati par verificētajām emisijām gadā 2005.-2007. gada periodā nebija pieejami, Komisija iespēju robežās attiecīgos skaitļus ekstrapolēja no datiem par verificētajām emisijām vēlākos gados, proti, 1,74 % koeficientu piemēroja pretējā virzienā. Komisija par šajā sakarā izmantoto informāciju un datiem apspriedās ar dalībvalstu iestādēm un saņēma to apstiprinājumu. Ja Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 5. punktā noteikto maksimālo apjomu salīdzina ar gada provizorisko bezmaksas kvotu summu, nepiemērojot Lēmuma 2011/278/ES VI pielikumā minētos koeficientus, tad iegūst šā lēmuma II pielikumā norādīto gada starpnozaru korekcijas koeficientu.
(26)
Tā kā ir kļuvis skaidrāks, cik bezmaksas kvotu tiks piešķirts šā lēmuma rezultātā, Komisija var precīzāk aplēst to kvotu apjomu, kas izsolāmas saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 10. panta 1. punktu. Ņemot vērā Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 5. punktā noteikto maksimālo apjomu, saistībā ar siltuma ražošanu piešķirtās kvotas saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 4. punktu (sk. tabulu) un jaunām iekārtām paredzētās rezerves apjomu, Komisija lēš, ka 2013.-2020. gada periodā izsolāmo kvotu apjoms ir 8 176 193 157.
(27)
Šajā tabulā norādīts gada kvotu apjoms saistībā ar siltuma ražošanu saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 4. punktu:
Gads
Bezmaksas kvotas saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 4. punktu
2013
104 326 872
2014
93 819 860
2015
84 216 053
2016
75 513 746
2017
67 735 206
2018
60 673 411
2019
54 076 655
2020
47 798 754
(28)
Dalībvalstīm, pamatojoties uz VĪP, starpnozaru korekcijas koeficientu un lineāro koeficientu, vajadzētu noteikt galīgo bezmaksas emisijas kvotu apjomu katram gadam 2013.-2020. gada periodā. Dalībvalstīm bezmaksas emisijas kvotu galīgais apjoms būtu jānosaka saskaņā ar šo lēmumu, Direktīvu 2003/87/EK, Lēmumu 2011/278/ES un citiem attiecīgiem Savienības tiesību aktu noteikumiem. Tāpat EEZ un EBTA valstīm saskaņā ar Lēmuma 2011/278/ES 10. panta 9. punktu būtu jānosaka bezmaksas emisijas kvotu galīgais apjoms katram gadam 2013.-2020. gada periodā katrai to teritorijā esošai iekārtai, pamatojoties uz to VĪP, starpnozaru korekcijas koeficientu un lineāro koeficientu.
(29)
Komisija uzskata, ka bezmaksas kvotu piešķiršana ES ETS ietilpstošām iekārtām, pamatojoties uz Savienības mērogā saskaņotiem noteikumiem, nedod uzņēmumiem selektīvas ekonomiskas priekšrocības, kas varētu kropļot konkurenci un ietekmēt Savienības iekšējo tirdzniecību. Saskaņā ar Savienības tiesību aktiem dalībvalstīm ir pienākums piešķirt bezmaksas kvotas, un tās nevar tā vietā izvēlēties šīs kvotas izsolīt. Tāpēc dalībvalstu lēmumus par bezmaksas kvotu piešķiršanu nevar uzskatīt par valsts atbalstu LESD 107. un 108. panta nozīmē,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
I NODAĻA
VALSTU ĪSTENOŠANAS PASĀKUMI
1. pants
1. Tiek atteikts iekārtu, uz ko attiecas Direktīva 2003/87/EK, sarakstos, kuri iesniegti Komisijai saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 11. panta 1. punktu, iekļaut šā lēmuma I pielikumā uzskaitītās iekārtas un attiecīgos provizoriskos bezmaksas emisijas kvotu gada kopapjomus.
2. Netiek celti iebildumi, ja dalībvalsts groza provizoriskos emisijas kvotu gada kopapjomus, kas iesniegti par tās teritorijā esošām iekārtām, kuras uzskaitītas 1. punktā minētajos sarakstos un šā lēmuma I pielikuma A punktā, pirms tiek noteikts galīgais gada kopapjoms katram gadam 2013.-2020. gada periodā saskaņā ar Lēmuma 2011/278/ES 10. panta 9. punktu, tiktāl, ciktāl šāds labojums nozīmē, ka tiek atcelti jebkādi kvotu apjoma palielinājumi, kas nav paredzēti minētajā lēmumā.
Netiek celti iebildumi, ja dalībvalsts groza provizoriskos bezmaksas emisijas kvotu gada kopapjomus, kas piešķirti tās teritorijā esošām iekārtām, kuras uzskaitītas 1. punktā minētajos sarakstos un šā lēmuma I pielikuma B punktā, pirms tiek noteikts galīgais gada kopapjoms katram gadam 2013.-2020. gada periodā saskaņā ar Lēmuma 2011/278/ES 10. panta 9. punktu, tiktāl, ciktāl šāds labojums nozīmē, ka tiek atcelti jebkādi kvotu piešķīrumi, kuru pamatā ir karstā metāla līmeņatzīme, iekārtām, kas importē karsto metālu tālākai pārstrādei, kā definēts Lēmuma 2011/278/ES I pielikumā. Ja tādējādi palielinās provizoriskais emisijas kvotu gada kopapjoms iekārtai, kas ražo un eksportē karsto metālu uz iekārtu, kura minēta šā lēmuma I pielikuma B punktā, netiek celti iebildumi, ja attiecīgā dalībvalsts attiecīgi groza provizorisko kvotu gada kopapjomu šai iekārtai, kas ražo un eksportē karsto metālu.
Netiek celti iebildumi, ja dalībvalsts groza provizoriskos bezmaksas emisijas kvotu gada kopapjomus, kas piešķirti tās teritorijā esošām iekārtām, kuras uzskaitītas 1. punktā minētajos sarakstos un šā lēmuma I pielikuma C punktā, pirms tiek noteikts galīgais gada kopapjoms katram gadam 2013.-2020. gada periodā saskaņā ar Lēmuma 2011/278/ES 10. panta 9. punktu, tiktāl, ciktāl šāds labojums nozīmē, ka piešķirtais kvotu apjoms tiek salāgots ar Lēmuma 2011/278/ES 10. panta 2. punkta a) apakšpunktu un ka tiek atcelti jebkādi kvotu piešķīrumi iekārtām, kas karsto metālu neražo, bet importē, par procesiem, kuri ietilpst karstā metāla produkta līmeņatzīmes sistēmas robežās, kā definēts Lēmuma 2011/278/ES I pielikumā, kā rezultātā var rasties dubulta uzskaite.
Netiek celti iebildumi, ja dalībvalsts groza provizoriskos bezmaksas emisijas kvotu gada kopapjomus, kas piešķirti tās teritorijā esošām iekārtām, kuras uzskaitītas 1. punktā minētajos sarakstos un šā lēmuma I pielikuma D punktā, pirms tiek noteikts galīgais gada kopapjoms katram gadam 2013.-2020. gada periodā saskaņā ar Lēmuma 2011/278/ES 10. panta 9. punktu, tiktāl, ciktāl šāds labojums nozīmē, ka tiek atcelti jebkādi kvotu piešķīrumi, kuru pamatā ir procesa emisiju apakšiekārta “cinka ražošana domnā un saistītie procesi”. Ja tādējādi palielinās provizoriskais emisijas kvotu piešķīrums saskaņā ar kurināmā vai siltuma līmeņatzīmes apakšiekārtu iekārtai ar domnu, kura minēta šā lēmuma I pielikuma D punktā, netiek celti iebildumi, ja attiecīgā dalībvalsts attiecīgi groza provizorisko gada kopapjomu šai iekārtai.
Netiek celti iebildumi, ja dalībvalsts groza provizoriskos bezmaksas emisijas kvotu gada kopapjomus, kas piešķirti tās teritorijā esošām iekārtām, kuras uzskaitītas 1. punktā minētajos sarakstos un šā lēmuma I pielikuma E punktā, pirms tiek noteikts galīgais gada kopapjoms katram gadam 2013.-2020. gada periodā saskaņā ar Lēmuma 2011/278/ES 10. panta 9. punktu, tiktāl, ciktāl šāds labojums nozīmē, ka tiek atcelti jebkādi kvotu piešķīrumi par siltumu, ko eksportē uz iekārtām, kuras ražo polimērus, piemēram, S-PVC un E-PVC, un VCM.
3. Par jebkādiem 2. punktā minētajiem grozījumiem pēc iespējas ātrāk paziņo Komisijai, un, līdz nav izdarīti pieņemami grozījumi, dalībvalsts nevar noteikt galīgo gada kopapjomu katram gadam 2013.-2020. gada periodā saskaņā ar Lēmuma 2011/278/ES 10. panta 9. punktu.
2. pants
Neskarot 1. pantu, netiek celti iebildumi par to iekārtu sarakstiem, uz kurām attiecas Direktīva 2003/87/EK, ko dalībvalstis iesniegušas Komisijai saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 11. panta 1. punktu, un attiecīgajiem provizoriskajiem bezmaksas emisijas kvotu gada kopapjomiem, ko piešķir šīm iekārtām.
II NODAĻA
KVOTU KOPAPJOMS
3. pants
Lēmuma 2010/634/ES 1. pantu aizstāj ar šādu:
“1. pants
Pamatojoties uz Direktīvas 2003/87/EK 9. un 9.a pantu, kvotu kopapjoms, kas piešķirams, sākot ar 2013. gadu, un katru gadu lineāri samazināms saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 9. pantu, ir 2 084 301 856 kvotas.”
III NODAĻA
STARPNOZARU KOREKCIJAS KOEFICIENTS
4. pants
Vienotais starpnozaru korekcijas koeficients, kas minēts Direktīvas 2003/87/EK 10.a panta 5. punktā un aprēķināts saskaņā ar Lēmuma 2011/278/ES 15. panta 3. punktu, ir norādīts šā lēmuma II pielikumā.
5. pants
Šis lēmums ir adresēts dalībvalstīm.
Briselē, 2013. gada 5. septembrī