PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 793/2013
ze dne 20. srpna 2013,
kterým se stanoví opatření ve vztahu k Faerským ostrovům, jež mají zajistit zachování populace atlantsko-skandinávského sledě obecného
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1026/2012 ze dne 25. října 2012 o některých opatřeních za účelem zachování populací ryb ve vztahu k zemím, které umožňují neudržitelný rybolov (1), a zejména na článek 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Populace atlantsko-skandinávského sledě obecného (též uváděného jako sleď obecný, s jarním třením v norských vodách) je největší populací sledě obecného na světě. Z této populace pochází odlovy v řádu jednoho až dvou milionů tun. Intenzivní využívání populace v důsledku nadměrného rybolovu nicméně vedlo k jejímu vyčerpání a mezi počátkem 70. let a polovinou 90. let minulého století byl na více něž dvě desetiletí ukončen veškerý rybolov, což mělo pro loďstva lovící uvedenou populaci velmi závažné důsledky.
(2)
Od obnovy populace a opětovného zahájení rybolovu v roce 1996 podléhá populace sledě obecného řízení na základě konzultací pěti stran, v jejichž výlučné hospodářské zóně se tato ryba během svého migračního cyklu vyskytuje: jde o Ruskou federaci, Norsko, Faerské ostrovy, Island a Evropskou unii (dále jen „pobřežní státy“).
(3)
Od roku 2007 zahrnovala ujednání dohodnutá při konzultacích pobřežních států konečná pravidla pro rozdělení celkového přípustného odlovu a závazek k zachování relativní stability uvedených podílů pro budoucí roky. Pro populaci atlantsko-skandinávského sledě činily dohodnuté podíly pro Faerské ostrovy 5,16 %, pro Island 14,51 %, pro Unii 6,51 %, pro Norsko 61 % a pro Ruskou federaci 12,82 %. Pobřežní státy se navíc dlouhodobě domluvily na tom, že společně dohodnutá ujednání budou přezkoumávat i revidovat pouze společně, a to na základě nových vědeckých doporučení a k danému datu.
(4)
Aby se usnadnilo stanovení celkových přípustných odlovů, pobřežní státy se na základě dostupných vědeckých poznatků dohodly na dlouhodobém plánu řízení a provedly jej, přičemž daný plán byl v souladu s preventivním přístupem, měl zachovat odlov v rámci bezpečných biologických limitů a byl určen k zajištění udržitelného rybolovu.
(5)
Tento dlouhodobý plán řízení měl zamezit tomu, aby úroveň biomasy u uvedené populace klesla pod 2 500 000 tun, a zároveň bylo třeba vynaložit veškeré úsilí k udržení dané populace nad 5 000 000 tun, což je úroveň, u níž se předpokládá maximální udržitelný výnos. K tomu mělo dojít omezením odlovu způsobem, jenž by odpovídal úmrtnosti způsobené rybolovem na úrovni 0,125. Bylo dohodnuto, že pokud by úroveň biomasy klesla pod úroveň 5 000 000 tun, míra úmrtnosti by měla být snížena, aby se zajistila rychlá obnova dané populace.
(6)
V září 2012 doporučila Mezinárodní rada pro průzkum moří (ICES) v souladu s preventivním přístupem stanoveným v plánu řízení, že celkový přípustný odlov (TAC) pro pět pobřežních států by měl v roce 2013 činit maximálně 619 000 tun, což představuje oproti TAC stanovenému na rok 2012 pokles o 26 %.
(7)
Při konzultacích pobřežních států, které se za účelem ujednání na rok 2013 konaly od října 2012 do ledna 2013, se zástupci Faerských ostrovů důsledně a opakovaně vyjadřovali odmítavě k pokračování stávajícího ujednání o rozdělení podílů. Ujednání na rok 2013 byla nakonec uzavřena dne 18. ledna 2013 pouze čtyřmi pobřežní státy, aby se v nejvyšší možné míře udrželo koordinované řízení populace pobřežními státy. Ve schváleném záznamu z těchto konzultací ze dne 23. ledna 2013 se uvádí, že: „Delegace vyjádřily obavu, že Faerské ostrovy odstoupily od dohody pobřežních států bez předchozího oznámení“. Vzhledem k odstoupení Faerských ostrovů z konzultací není možné, aby se na ujednáních dohodlo všech pět smluvních stran, a proto se zbývající čtyři strany dohodly na zohlednění rybolovných zájmů Faerských ostrovů tím, že jim vyhradí jejich tradiční podíl, tj. podíl, který Faerským ostrovům příslušel od ujednání na rok 2007 a jenž odpovídal 31 000 tunám (5,16 % celkového přípustného odlovu).
(8)
Během konzultací pobřežních států konaných do 23. ledna 2013 nevznesli zástupci Faerských ostrovů žádný požadavek ohledně přesného podílu, nepřednesli žádný písemný ani ústní návrh nového ujednání o podílech, nezapojili se do jednání čtyř dalších stran ani nevyvinuli snahu o spolupráci při diskuzi o ujednáních na rok 2013.
(9)
Ministr pro odvětví rybolovu Faerských ostrovů oznámil v prohlášení ze dne 26. března 2013, že pro loďstvo Faerských ostrovů bylo jednostranně stanoveno omezení odlovu ve výši 105 230 tun, což představuje 17 % doporučeného celkového přípustného odlovu neboli víc než třikrát větší podíl, než by odpovídal uplatňovanému podílu z předchozích ujednání, a zvýšení podílu Faerských ostrovů oproti roku 2012 o 145 %. Uvedené jednostranné prohlášení je třeba posoudit s ohledem na výše uvedené vědecké doporučení snížit odlov v roce 2013 o 26 %. Tímto prohlášením se Faerské ostrovy též de facto zřekly společně dohodnutého plánu řízení.
(10)
Uvedenými kroky Faerské ostrovy zhatily spolupráci s Unií a ostatními pobřežními státy při řízení populace společného zájmu, atlantsko-skandinávského sledě obecného, a nedodržely závazky podle čl. 61 odst. 2, čl. 63 odst. 1 a 2, článků 118, 119 a 300 Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu ze dne 10. prosince 1982 (UNCLOS) a článků 5 a 6 a čl. 8 odst. 1 a 2 Dohody OSN o provedení ustanovení Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu ze dne 10. prosince 1982 o zachování a řízení tažných populací ryb a vysoce stěhovavých rybích populací (UNFSA).
(11)
Pokud by bylo dosaženo omezení odlovu stanovených čtyřmi pobřežními státy a Faerskými ostrovy, činil by celkový odlov 692 290 tun, což by oproti doporučenému TAC představovalo nadměrný odlov. Podle posouzení a prognóz odlovu, které rada ICES vypracovala v rámci poradenství pro řízení rybolovného období 2013 (2), by takovýto odlov vedl na začátku roku 2014 k biomase reprodukující se populace na úrovni 4 200 000 tun, což je pod úrovní 5 000 000 tun, u níž se očekává maximální udržitelný výnos.
(12)
Nové veřejně dostupné vědecké důkazy poskytnuté radou ICES v květnu 2013 (3) navíc potvrzují, že dlouhodobý plán řízení ve své stávající podobě (s cílem úmrtnosti způsobené rybolovem v míře 0,125) je preventivní povahy, zatímco zvýšením cíle úmrtnosti způsobené rybolovem na hodnotu 0,15, jež je rovnocenná hodnotě vyplývající ze zvýšení podílu Faerských ostrovů, plán tuto preventivní povahu ztratí a souvisí s tím zvýšené nebezpečí vyčerpání stavu této populace.
(13)
Podle článku 3 nařízení (EU) č. 1026/2012 může být země označena za zemi umožňující neudržitelný rybolov v případě, že: a) nespolupracuje na řízení populace společného zájmu zcela v souladu s ustanoveními Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu ze dne 10. prosince 1982 (UNCLOS) a Dohody OSN o provedení ustanovení Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu ze dne 10. prosince 1982 o zachování a řízení tažných populací ryb a vysoce stěhovavých rybích populací ze dne 4. srpna 1995 (UNFSA) nebo jakékoli jiné mezinárodní dohody nebo normy mezinárodního práva a b) buď: i) nepřijala potřebná opatření na řízení rybolovu, nebo ii) přijala opatření na řízení rybolovu bez náležitého ohledu na práva, zájmy a povinnosti jiných zemí a Unie a tato opatření na řízení rybolovu, posuzovaná ve spojení s opatřeními přijatými jinými zeměmi a Unií, vedou k rybolovné činnosti, která by u populace mohla mít za následek vznik neudržitelného stavu.
(14)
Na základě výše uvedených hledisek splňují Faerské ostrovy všechna kritéria, aby byly označeny za zemi umožňující neudržitelný rybolov, a Komise tak může přijmout opatření stanovená v nařízení (EU) č. 1026/2012.
(15)
Podle článku 6 nařízení (EU) č. 1026/2012 se Komise rozhodnutím ze dne 17. května 2013 (4) a dopisem z téhož dne odhodlala oznámit autonomní vládě Faerských ostrovů a vládě Dánska svůj záměr označit Faerské ostrovy za zemi umožňující neudržitelný rybolov a uvedla důvody pro uvedené označení a popis možných opatření, která lze podle uvedeného nařízení přijmout. Autonomní vláda Faerských ostrovů potvrdila přijetí uvedeného dopisu téhož dne.
(16)
Autonomní vláda Faerských ostrovů odpověděla na oznámení dne 17. června 2013, přičemž tvrzení přeložená Komisí zpochybnila vlastními argumenty, jimiž bylo, že Faerské ostrovy neodstoupily z procesu konzultací, jsou i nadále odhodlány nalézt projednané řešení ohledně rozdělení dané populace a EU nemá právo používat donucovací opatření. Vláda nicméně nikterak nevyjádřila úmysl změnit své rozhodnutí ohledně neudržitelného omezení odlovu na rok 2013, ani neposkytla žádné jasné odůvodnění svého vysokého omezení odlovu na rok 2013, s výjimkou nepodloženého tvrzení o „zvýšeném výskytu této populace v posledních letech v námořních oblastech spadajících pod jurisdikci Faerských ostrovů“.
(17)
Komise prověřila v dané záležitosti stávající vědeckou literaturu a nalezla pouze tvrzení ukazující na příležitostný delší výskyt sledě obecného ve vodách Faerských ostrovů v daném období, ovšem neshledala žádný odkaz, jenž by umožňoval výklad tohoto jevu jakožto stabilní nebo trvalé zvýšení množství této populace. Pokud jde o argument Faerských ostrovů, že v roce 2014 stav populace poklesne tak pod úroveň maximálního udržitelného výnosu v každém případě, a nikoli v důsledku jejich jednostranně navýšeného podílu, je třeba poznamenat, že podle nejnovějších vědeckých doporučení (viz výše 12. bod odůvodnění) se populace sice může obnovit na úroveň maximálního udržitelnému výnosu, dojde-li však ke zvýšení stávající cílové úrovně úmrtnosti způsobené rybolovem na hodnotu rovnocennou hodnotě vyplývající ze zvýšení podílu Faerských ostrovů, bude tato populace setrvávat pod úrovní maximálního udržitelnému výnosu po delší dobu a nebezpečí vyčerpání stavu této populace bude vyšší.
(18)
Na základě podrobného rozboru argumentů autonomní vlády Faerských ostrovů došla Komise k závěru, že tyto argumenty nevyvracejí důvody z oznámení Komise, ani nepředstavují objektivní důvod ospravedlňující nedostatečnou spolupráci této země. Tento závěr společně s neochotou k nápravě jednostranných omezení odlovů na rok 2013 vedou Komisi k závěru, že Faerské ostrovy nadále splňují kritéria pro to, aby byly označeny za zemi umožňující neudržitelný rybolov.
(19)
Komise má tudíž za to, že je nutné přijmout opatření podle článku 4 nařízení (EU) č. 1026/2012.
(20)
Tato opatření musí být účinná a přiměřená pro dosažení cíle ochrany a měla by Faerským ostrovům zabránit v tom, aby k pokračování neudržitelného rybolovu sledě obecného využívaly trhy, přístavy a zařízení Unie.
(21)
Kromě toho Komise zhodnotila ekologické, obchodní, hospodářské a sociální účinky daných opatření v krátkodobém a dlouhodobém horizontu, která mohou být přijata podle čl. 4 odst. 1 nařízení (EU) č. 1026/2012, jakož i administrativní zátěž související s jejich prováděním.
(22)
Na základě tohoto hodnocení se zdá být vhodné přijmout jako první krok některá opatření uvedená v čl. 4 odst. 1 písm. c), d), e) a i) nařízení (EU) č. 1026/2012. Pokud by se tato opatření ukázala jako neúčinná a Faerské ostrovy by i nadále umožňovaly neudržitelný rybolov, lze zavést i další opatření.
(23)
Faerský rybolov sledě obecného provozovaný plavidly lovícími pomocí vlečných sítí pelagické druhy může být v chladnějších měsících roku cíleným rybolovem, ale koncem jara a v létě, kdy jsou sledi obecní a makrely obecné loveny v obdobném množství, je rybolovem smíšeným. Oba druhy může během rybolovného období odlovit stejné plavidlo při stejném vytažení sítě v rámci téhož rybářského výjezdu nebo v tomtéž lovišti. Makrela obecná je tak přidruženým druhem sledě obecného. Dalším odlovem a vývozem nakrely obecné by proto byly Faerské ostrovy vedeny k dalšímu odlovu vysokého množství sledě obecný, jenž je nevyhnutelným vedlejším úlovkem, a to i v případě, že by sleď obecný nemohl být do Unie vyvážen. Proto pokud by se do opatření nezahrnul dovoz makrely obecné, byla by oslabena účinnost zákazu dovozu sledě obecného jako prostředku, který má k zabránit dalším škodám ve vztahu k udržitelnosti populace sledě obecného. Makrela obecná žije natolik na stejném teritoriu jako sleď obecný, že při lovu makrely obecné v lovištích pod kontrolou Faerských ostrovů vždy hrozí riziko, že dojde i k odlovu sledě obecného. Z tohoto důvodu existuje u všech makrel obecných pod kontrolou Faerských ostrovů pravděpodobnost, že by mohly být uloveny společně se sleděm obecným. V důsledku této skutečnosti by se v zájmu účinnosti měla obchodní opatření vztahovat jak na sledě obecného, tak na makrelu obecnou.
(24)
Při posuzování přiměřenosti opatření, a zejména při rozhodování o tom, zda by se omezení obchodu s hlavními druhy ulovenými při rybolovu sledě obecného měla týkat jen určitého množství, nebo zda by měl být zakázán veškerý dovoz, Komise zkoumala, zda by jako přiměřenější opatření mohla být oproti úplnému zákazu dovozu všech produktů vyrobených ze sledě obecného nebo makrely obecné nebo produktů obsahujících tyto ryby zamýšlena i jiná alternativní opatření. Posuzovány byly tři možné varianty: i) množstevní omezení všech produktů, jimiž by se dovoz omezil na tradiční obchodní výměny, ii) úplný zákaz pouze čerstvých, zmrazených nebo konzervovaných ryb, kromě složitějších výrobků, jako je rybí moučka a tuk a iii) zákaz dovozu omezený pouze na sledě obecného a produkty z něj. Zatímco první z těchto tří variant by mohla být vzhledem ke značnému významu vývozu rybí moučky z Faerských ostrovů do EU velmi účinnou, považuje se v této fázi za příliš zatěžující, zejména přihlédne-li se ke skutečnosti, že tento krok může jednak ovlivnit ta odvětví rybolovu Faerských ostrovů, která přímo nesouvisí s odvětvím pelagického rybolovu, a zároveň vytvoří vysokou administrativní zátěž v souvislosti s rozbory vzorků rybí moučky a tuku ve specializovaných laboratořích za účelem určení jejich druhového složení. Třetí varianta, jak je uvedeno výše, se považuje za neúčinnou, pokud mohou být její případné hospodářské důsledky snadno kompenzovány vývozem makrely obecné. Z tohoto důvodu skýtá největší rovnováhu mezi prostředky a jejich žádoucími účinky druhá alternativa, přičemž k dosažení potřebného výsledku neexistují žádná jiná méně obtížná opatření.
(25)
Při posuzování přiměřenosti Komise rovněž zkoumala, zda nejsou zapotřebí i jiná opatření než omezení dovozu, zejména pak omezení vztahující se na využívání přístavů. Jelikož jsou přístavy využívány pro doplňování paliva, vykládku, výměnu posádky, opravy a odpočinek posádky, a představují tak běžné a nezbytné činnosti spojené s lovem sledě obecného, dospěla Komise k závěru, že tato opatření jsou rovněž nezbytná a neexistují žádná jiná, méně omezující opatření, jimiž by se za účelem postihu neudržitelného lovu sledě obecného loďstvům Faerských ostrovů zabránilo využívat zařízení EU.
(26)
Při hodnocení ekologických, obchodních, hospodářských a sociálních účinků opatření v krátkodobém a dlouhodobém horizontu, jakož i administrativní zátěže související s prováděním těchto opatření lze dospět k závěru, že opatření jsou přiměřená a nebudou mít nepřijatelné účinky ani nevytvoří nepatřičnou zátěž. Opatření jsou šetrná vůči životnímu prostředí, neboť se předpokládá, že přispějí k lepší udržitelnosti populace sledě obecného. Obchodní účinky opatření budou mírné, neboť jakkoli lze očekávat bezprostřední hospodářský dopad, ve střednědobém horizontu bude možné nalézt alternativní mechanismy obchodní výměny a neočekává se, že by v rámci EU byly nakonec problémy se zásobováním. Hospodářské a sociální účinky by měly být v krátkodobém horizontu mírné, neboť budou souviset s obchodními účinky; ovšem ve střednědobém a dlouhodobém horizontu budou, pakliže se opatřeními dosáhne požadovaných dopadů, tyto účinky nevyhnutelně velmi příznivé, a to zvláště pro loďstva, která z hospodářského hlediska značně závisejí na lovu pelagických ryb. Administrativní zátěž v souvislosti s danými opatřeními bude poměrně nízká, uvážíme-li, že většinou kontrolních prostředků (včetně personálu) potřebných k prosazování opatření již členské státy disponují.
(27)
Na závěr Komise přezkoumala slučitelnost opatření s mezinárodním právem a došla k závěru, že se týkají vyčerpatelné populace ryb a mají zamezit nadměrnému využívání populace, jelikož cílem těchto opatření je udržet populaci atlantsko-skandinávského sledě obecného v rámci bezpečných biologických limitů. Tato opatření platí ve spojení s vlastními opatřeními Unie pro zachování zdrojů (čl. 5 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) č. 1026/2012). Unie zejména v souladu s doporučením Mezinárodní rady pro průzkum moří (ICES) snížila svůj odlov o 26 % a v plném rozsahu uplatňuje podmínky a omezení dlouhodobého plánu řízení, na němž se pobřežní státy dohodly a uplatňují jej od roku 1999 a který rada ICES v květnu 2013 opětovně potvrdila jako plán, jenž je v souladu s preventivním přístupem, i jako správný řídicí přístup pro zachování odlovu v rámci bezpečných biologických limitů. Kromě toho pro nárok Faerských ostrovů na větší podíl na rybolovu atlantsko-skandinávského sledě obecného neexistují nezvratné vědecké důkazy a z tohoto důvodu by bylo vhodné odlov Faerských ostrovů snížit ve smyslu doporučení rady ICES na rok 2013.
(28)
V důsledku uvedených skutečností by jako první krok měla být přijata opatření, která by zahrnovala: a) zákaz dovozu sledě obecného a makrely obecné z atlantsko-skandinávských populací a produktů rybolovu obsahujících tyto ryby nebo produktů z nich vyrobených a b) omezení využívání přístavů Unie plavidly provozujícími rybolov populací atlantsko-skandinávského sledě obecného a makrely obecné pod kontrolou Faerských ostrovů a plavidly přepravujícími ryby nebo produkty rybolovu pocházející z uvedeného rybolovu. Za účelem snazšího prosazování opatření vztahujících se na plavidla, která provozují lov příslušných populací sledě obecného nebo makrely obecné či která přepravují ryby a produkty rybolovu pocházející z těchto populací, by členským státům měly být poskytnuty seznamy těchto plavidel. Aby bylo možné určit, zda byly sleď obecný či makrela obecná uloveny pod kontrolou Faerských ostrovů, měl by se využívat systém osvědčení o úlovku uvedený v kapitole III nařízení Rady (ES) č. 1005/2008 ze dne 29. září 2008, kterým se zavádí systém Společenství pro předcházení, potírání a odstranění nezákonného, nehlášeného a neregulovaného rybolovu, mění nařízení (EHS) č. 2847/93, (ES) č. 1936/2001 a (ES) č. 601/2004 a zrušují nařízení (ES) č. 1093/94 a (ES) č. 1447/1999 (5).
(29)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro rybolov a akvakulturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět
Toto nařízení označuje Faerské ostrovy za zemi umožňující neudržitelný rybolov populace atlantsko-skandinávského sledě obecného a stanoví ve vztahu k Faerským ostrovům opatření k zajištění dlouhodobého zachování této populace.
Článek 2
Oblast působnosti a cíle
Toto nařízení se použije na rybolov atlantsko-skandinávského sledě obecného provozovaný pod kontrolou Faerských ostrovů. Má za cíl zajistit dlouhodobou udržitelnost populace atlantsko-skandinávského sledě obecného.
Článek 3
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použijí tyto definice:
a)
„populací atlantsko-skandinávského sledě obecného“ se rozumí populace sledě obecného (Clupea harengus) v podoblastech ICES (Mezinárodní rady pro průzkum moří) I, II, V, XII a XIV (6);
b)
„atlantsko-skandinávským sleděm obecným“ se rozumí ryba z populace atlantsko-skandinávského sledě obecného;
c)
makrela obecná je rybou druhu Scomber scombrus, která byla ulovena v oblastech výskytu atlantsko-skandinávského sledě obecného;
d)
výrazem „uloven pod kontrolou Faerských ostrovů“ se rozumí uloven plavidly plujícími pod vlajkou Faerských ostrovů nebo plavidly plujícími pod vlajkou jiného státu, které mají povolení k rybolovu ve výlučné hospodářské zóně Faerských ostrovů nebo byly pronajaty faerskou společností či faerskými orgány.
Článek 4
Označení
Faerské ostrovy se označují za zemi umožňující neudržitelný rybolov populace atlantsko-skandinávské sledě obecného.
Článek 5
Opatření
1. Na území Unie, včetně za účelem překládky v přístavech, se zakazuje vstup ryb nebo produktů rybolovu stanovených v příloze, které sestávají ze sledě obecného nebo makrely obecné ulovených pod kontrolou Faerských ostrovů, které jsou z nich vyrobeny nebo které je obsahují.
2. Zakazuje se využívání přístavů Unie plavidly plujícími pod vlajkou Faerských ostrovů lovícími populace atlantsko-skandinávského sledě obecného nebo makrely obecné a plavidly přepravujícími ryby nebo produkty rybolovu pocházející z atlantsko-skandinávského sledě obecného nebo makrely obecné, které byly uloveny plavidly plujícími pod vlajkou uvedené země nebo plavidly, jež mají od uvedené země povolení a plují pod vlajkou jiného státu. Tento zákaz se nepoužije v případě vyšší moci nebo nouze ve smyslu článku 18 Úmluvy Organizace spojených národů z roku 1982 o mořském právu, pokud jde o služby, které jsou nezbytně nutné pro nápravu těchto situací.
Článek 6
Provádění
1. Příslušné orgány členských států využijí systém osvědčení o úlovku uvedený v kapitole III nařízení (ES) č. 1005/2008, aby určily všechny produkty, na které se vztahuje zákaz uvedený v čl. 5 odst. 1 tohoto nařízení.
2. Pro snazší provádění zákazu stanoveného v čl. 5 odst. 2 obdrží členské státy orientační seznamy plavidel, jež dle spolehlivých zdrojů údajů provozovaly nebo v současnosti provozují rybolov populace atlantsko-skandinávského sledě obecného nebo makrely obecné pod kontrolou Faerských ostrovů.
Článek 7
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 20. srpna 2013.
KOMISIJAS ĪSTENOŠANAS REGULA (ES) Nr. 793/2013
(2013. gada 20. augusts),
ar ko nosaka pasākumus attiecībā uz Fēru salām, lai nodrošinātu Ziemeļatlantijas siļķes krājuma saglabāšanu
(Dokuments attiecas uz EEZ)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 25. oktobra Regulu (ES) Nr. 1026/2012 par konkrētiem pasākumiem zivju krājumu saglabāšanas jomā attiecībā uz valstīm, kuras atļauj neilgtspējīgu zveju (1), un jo īpaši tās 4. pantu,
tā kā:
(1)
Ziemeļatlantijas siļķes krājums (siļķes, kas pavasarī nārsto pie Norvēģijas krastiem) ir lielākais siļķes krājums pasaulē. No tā iespējams gūt nozvejas viena līdz divu miljonu tonnu apmērā. Tomēr intensīvā izmantošana, kas izpaudās kā pārzveja, noveda krājumu līdz izsīkumam, un zveja tika pilnībā pārtraukta uz gandrīz divām desmitgadēm - no 20. gs. 70. gadu sākuma līdz 90. gadu vidum, un tas ļoti smagi ietekmēja flotes, kuras izmantoja minēto krājumu.
(2)
Kopš krājuma atjaunošanās un zvejas atsākšanas 1996. gadā Ziemeļatlantijas siļķes krājums tika pārvaldīts, apspriežoties piecām pusēm, kuru ekskluzīvajā ekonomikas zonā (EEZ) šā krājuma zivis iegriežas savā migrācijas ciklā, proti, Krievijas Federācijai, Norvēģijai, Fēru salām, Islandei un Eiropas Savienībai (turpmāk “piekrastes valstis”).
(3)
Kopš 2007. gada vienošanās, kas starp piekrastes valstīm panākta apspriešanās gaitā, ietvēra konkrētus noteikumus par kopējās pieļaujamās nozvejas sadali un apņemšanos nākamajos gados saglabāt daļu relatīvo stabilitāti. Ziemeļatlantijas krājuma daļas, par ko bija panākta vienošanās, bija šādas: 5,16 % Fēru salām, 14,51 % Islandei, 6,51 % Savienībai, 61 % Norvēģijai un 12,82 % Krievijas Federācijai. Turklāt starp piekrastes valstīm jau sen bija panākta vienošanās, ka to kopīgi pieņemtā pārvaldības kārtība tiek izvērtēta un pārskatīta tikai kopīgi, uz jaunāko zinātnisko ieteikumu pamata un līdz noteiktam datumam.
(4)
Lai atvieglotu kopējās pieļaujamās nozvejas noteikšanu, piekrastes valstis, pamatojoties uz pieejamo zinātnisko informāciju, bija vienojušās par ilgtermiņa pārvaldības plānu, kurš bija atbilstīgs piesardzīgai pieejai, bija paredzēts, lai saglabātu ieguvi drošās bioloģiskās robežās, un izstrādāts tā, lai nodrošinātu ilgtspējīgu zvejniecību, un īstenoja šo plānu.
(5)
Šā ilgtermiņa pārvaldības plāna mērķis bija nepieļaut to, ka krājuma biomasa kļūst mazāka par 2 500 000 t, un darīt visu iespējamo, lai saglabātu to virs 5 000 000 t, jo tas tiek uzskatīts par krājuma apmēru, kas nodrošina maksimālo ilgtspējīgas ieguves apjomu. Šim nolūkam bija paredzēts ierobežot ieguvi tādā apmērā, kas atbilst zvejas izraisītas zivju mirstības rādītājam 0,125. Tika panākta vienošanās, ka tad, ja biomasas apmērs kļūtu mazāks par 5 000 000 t, zvejas izraisītā zivju mirstība būtu jāsamazina, lai nodrošinātu krājuma strauju atjaunošanos.
(6)
Starptautiskā Jūras pētniecības padome (ICES) 2012. gada septembrī saskaņā ar pārvaldības plānā noteikto piesardzīgo pieeju ieteica, ka piecu piekrastes valstu kopējai pieļaujamajai nozvejai (KPN) 2013. gadā nevajadzētu būt lielākai par 619 000 t, un salīdzinājumā ar 2012. gadam noteikto KPN tas nozīmēja samazinājumu par 26 %.
(7)
Piekrastes valstu apspriedēs, kuras norisinājās no 2012. gada oktobra līdz pat 2013. gada janvārim un kuru mērķis bija pārrunāt vienošanos attiecībā uz 2013. gadu, Fēru salu pārstāvji konsekventi un atkārtoti atteicās turpmāk ievērot pašreizējo sadales kārtību. Galu galā vienošanos attiecībā uz 2013. gadu 2013. gada 18. janvārī noslēdza tikai četras piekrastes valstis, lai, ciktāl iespējams, uzturētu krājuma koordinētu pārvaldību, ko veic piekrastes valstis. Šo apspriežu 2013. gada 23. janvāra saskaņotajā protokolā teikts: “Delegācijas ir nobažījušās par to, ka Fēru salas bez iepriekšējas paziņošanas ir izstājušās no piekrastes valstu nolīguma.” Tā kā vienošanās par kārtību piecu pušu starpā nebija iespējama, jo Fēru salas no apspriedēm bija izstājušās, atlikušās četras puses vienojās ņemt vērā Fēru salu zvejas intereses, rezervējot tām tradicionālo daļu, t. i., daļu, kas Fēru salām pienākusies kopš 2007. gada vienošanās un atbilst 31 000 t (5,16 % no KPN).
(8)
Piekrastes valstu apspriešanās laikā, kas ilga līdz pat 2013. gada 23. janvārim, Fēru salu pārstāvji nepieprasīja precīzu daļu, viņi neizteica nedz rakstisku, nedz mutisku priekšlikumu par jaunu sadales kārtību, necentās iesaistīties sarunās ar pārējām četrām pusēm un neizrādīja ne mazāko vēlmi sadarboties, pārrunājot vienošanos attiecībā uz 2013. gadu.
(9)
Fēru salu zivsaimniecības ministrs 2013. gada 26. martā nāca klajā ar paziņojumu, ka ir vienpusēji noteikts Fēru salu flotes nozvejas limits 105 230 t apmērā, kas ir 17 % no ieteicamās KPN jeb vairāk nekā trīskāršota daļa, kura atbilstu iepriekš pieņemtās kārtības piemērošanai, un Fēru salām 2012. gadā noteiktās daļas palielinājums par 145 %. Minētais vienpusējais paziņojums ir jānovērtē, ņemot vērā iepriekš minēto zinātnisko ieteikumu 2013. gadā samazināt nozveju par 26 %. Turklāt ar minēto paziņojumu Fēru salas ir faktiski atteikušās no pārvaldības plāna, par ko bija panākta kopīga vienošanās.
(10)
Šādi rīkojoties, Fēru salas ir pārtraukušas sadarboties ar Savienību un ar citām piekrastes valstīm kopēju interešu krājuma, proti, Ziemeļatlantijas siļķes krājuma, pārvaldībā un nav izpildījušas pienākumus, kas noteikti 61. panta 2. punktā, 63. panta 1. un 2. punktā, 118., 119. un 300. pantā Apvienoto Nāciju Organizācijas 1982. gada 10. decembra Jūras tiesību konvencijā (UNCLOS) un 5. un 6. pantā un 8. panta 1. un 2. punktā Apvienoto Nāciju Organizācijas Nolīgumā par ANO 1982. gada 10. decembra Jūras tiesību konvencijas noteikumu īstenošanu attiecībā uz transzonālo zivju krājumu un tālu migrējošo zivju krājumu saglabāšanu un pārvaldību (UNFSA).
(11)
Ja tiktu sasniegti četru piekrastes valstu un Fēru salu noteiktie nozvejas limiti, kopējās nozvejas apjoms būtu 692 290 t, un tas nozīmētu pārzveju salīdzinājumā ar ieteikto KPN. Saskaņā ar novērtējumiem un nozvejas prognozēm, ko ICES sagatavojusi, sniedzot ieteikumu par pārvaldību 2013. gada zvejas sezonā (2), šādas nozvejas rezultātā nārsta bara biomasa 2014. gada sākumā sasniegtu 4 200 000 t, proti, tā būtu krietni zemāka par 5 000 000 t apmēru, kas vajadzīgs maksimālā ilgtspējīgas ieguves apjoma nodrošināšanai.
(12)
Turklāt nesen publiskotie zinātniskie pierādījumi, ko ICES sniegusi 2013. gada maijā (3), apliecina, ka ilgtermiņa pārvaldības plāns savā pašreizējā redakcijā (mērķis sasniegt zvejas izraisītas zivju mirstības rādītāju 0,125) atbilst piesardzības principam, savukārt zvejas izraisītas mirstības mērķrādītāja palielināšana līdz 0,15, kas ir līdzvērtīgs rādītājam, kurš izriet no Fēru salu daļas palielinājuma, padarītu plānu par piesardzības principam neatbilstošu, un tāpēc palielinātos krājuma izsīkšanas risks.
(13)
Saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1026/2012 3. pantu valsti var uzskatīt par valsti, kas atļauj ilgtnespējīgu zveju, ja: a) tā nesadarbojas kopēju interešu krājuma pārvaldībā, pilnībā ievērojot Apvienoto Nāciju Organizācijas 1982. gada 10. decembra Jūras tiesību konvenciju (UNCLOS) un Apvienoto Nāciju Organizācijas 1995. gada 4. augusta Nolīgumu par ANO 1982. gada 10. decembra Jūras tiesību konvencijas noteikumu īstenošanu attiecībā uz transzonālo zivju krājumu un tālu migrējošo zivju krājumu saglabāšanu un pārvaldību (UNFSA), vai jebkurus citus starptautiskos nolīgumus vai tiesību aktus, un b) vai nu: i) tā nepieņem vajadzīgos zvejniecības pārvaldības pasākumus, vai ii) tā pieņem zvejniecības pārvaldības pasākumus, pienācīgi neņemot vērā citu valstu un Savienības tiesības, intereses un pienākumus, un minētie zvejniecības pārvaldības pasākumi, skatot tos saistībā ar citās valstīs un Savienībā veiktajiem pasākumiem, noved pie zvejas darbībām, kuras varētu radīt krājuma ilgtnespējīgu stāvokli.
(14)
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, Fēru salas atbilst visiem kritērijiem, lai to uzskatītu par valsti, kas atļauj ilgtnespējīgu zveju, un tāpēc Komisija var pieņemt Regulā (ES) Nr. 1026/2012 paredzētos pasākumus.
(15)
Saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1026/2012 6. pantu Komisija nolēma Fēru salu autonomijas valdībai un Dānijas valdībai, nosūtot 2013. gada 17. maija lēmumu (4) un tāda paša datuma vēstuli, paziņot par savu nodomu noteikt Fēru salas par valsti, kas atļauj ilgtnespējīgu zveju, norādīja šāda statusa noteikšanas iemeslus un aprakstīja iespējamos pasākumus, kurus var pieņemt saskaņā ar minēto regulu. Fēru salu autonomijas valdība tajā pašā dienā apstiprināja vēstules saņemšanu.
(16)
Fēru salu autonomijas valdība 2013. gada 17. jūnijā atbildēja uz paziņojumu un apstrīdēja Komisijas izklāstītos argumentus, norādot pati savus argumentus, proti, ka Fēru salas nav izstājušās no apspriedēm, ka tās nav zaudējušas apņemšanos sarunu ceļā rast risinājumu krājuma kopīgai izmantošanai un ka ES nav tiesību izmantot piespiedu pasākumus. Taču tā nedz izteica nodomu grozīt savu lēmumu par ilgtnespējīgiem nozvejas limitiem 2013. gadam, nedz arī skaidri pamatoja 2013. gadam noteikto lielo nozvejas limitu, vien nepamatoti aizbildinājās, ka “pēdējos gados ir palielinājusies šā krājuma sastopamība jūras apgabalos, kas ir Fēru salu jurisdikcijā.”
(17)
Komisija izpētīja par šo tematu pieejamo zinātnisko literatūru un atrada tikai norādes, kas liecināja, ka siļķes Fēru salu ūdeņos sezonā reizēm ir uzturējušās ilgāku laiku, taču tā neatrada nevienu atsauci, kas ļautu šo parādību uzskatīt par pierādījumu stabilam vai pastāvīgam krājuma pieaugumam. Attiecībā uz Fēru salu izvirzīto argumentu, ka krājuma apmērs 2014. gadā būs mazāks par MSY jebkurā gadījumā un nebūt ne tāpēc, ka tās ir vienpusēji palielinājušas savu daļu, būtu jānorāda, ka saskaņā ar jaunāko zinātnisko ieteikumu (sk. 12. apsvērumu) krājums var atjaunoties līdz MSY atbilstošam apmēram, taču tas šo apmēru sasniegs lēnāk un krājuma izsīkšanas risks būs lielāks, ja pašreizējais zvejas izraisītas zivju mirstības mērķrādītājs tiks palielināts līdz rādītājam, kas atbilst Fēru salu palielinātajai nozvejas daļai.
(18)
Komisija, rūpīgi izanalizējusi Fēru salu autonomijas valdības argumentus, secināja, ka tie neatspēko Komisijas paziņojumā minētos iemeslus un nedod objektīvu iemeslu, kas attaisnotu šīs valsts nesadarbošanos. Minētais secinājums, apsvērts kopā ar nevēlēšanos pamatot vienpusēji noteiktos nozvejas limitus 2013. gadam, ļāva Komisijai izdarīt secinājumu, ka Fēru salas joprojām atbilst kritērijiem, kuru dēļ to var uzskatīt par valsti, kas atļauj ilgtnespējīgu zveju.
(19)
Tāpēc Komisija uzskata, ka ir jāpieņem pasākumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1026/2012 4. pantu.
(20)
Minētajiem pasākumiem jābūt efektīviem un samērīgiem, lai tie sasniegtu saglabāšanas mērķi, un tiem būtu jāliedz Fēru salām iespēja izmantot Savienības tirgus, ostas un iekārtas ar mērķi turpināt ilgtnespējīgu siļķes zveju.
(21)
Turklāt Komisija ir novērtējusi ietekmi uz vidi un tirdzniecību, ekonomisko un sociālo ietekmi, kādu īstermiņā un ilgtermiņā radītu pasākumi, kurus tā var pieņemt saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1026/2012 4. panta 1. punktu, kā arī administratīvo slogu, kas saistīts ar to īstenošanu.
(22)
Pamatojoties uz minēto novērtējumu, ir pamats uzskatīt, ka vispirms ir lietderīgi pieņemt dažus pasākumus, kas minēti Regulas (ES) Nr. 1026/2012 4. panta 1. punkta c), d), e) un i) apakšpunktā. Ja minētie pasākumi izrādītos neiedarbīgi un Fēru salas turpinātu atļaut ilgtnespējīgu zveju, varētu noteikt vēl citus pasākumus.
(23)
Fēru salās siļķes zvejo pelaģiskie traleri, un gada vēsākajos mēnešos tā var būt specializētā zveja, taču vēlāk pavasarī un vasarā tā ir jaukta zveja, kurā iegūst apmēram vienādu daudzumu siļķu un makreļu. Tas pats kuģis vienā zvejas rīku iemetienā, vienā zvejas reisā vai vienā zvejas vietā sezonas laikā var nozvejot abu sugu zivis. Tātad makrele un siļķe ir saistītās sugas. Tas nozīmē, ka, turpinot nozvejot un eksportēt makreles, Fēru salas turpinātu arī nozvejot ievērojamu daudzumu siļķu, kas ir nenovēršama piezveja, pat ja tā nevarētu eksportēt siļķes uz Savienību. Tātad, ja pasākumi netiktu attiecināti arī uz makreļu importu, siļķu importa aizliegums kļūtu mazāk iedarbīgs līdzeklis, ar ko novērš turpmāku kaitējumu siļķes krājuma ilgtspējai. Makreles ir sastopamas kopā ar siļķēm tādā apmērā, ka, zvejojot makreles Fēru salu kontrolē esošās zvejniecībās, vienmēr pastāv risks nozvejot siļķes. Tāpēc ir iespējams, ka visas makreles, kas nozvejotas Fēru salu kontrolē, ir nozvejotas kopā ar siļķēm. Lai tirdzniecības pasākumi būtu efektīvi, tiem būtu jāattiecas gan uz siļķēm, gan uz makrelēm.
(24)
Novērtējot pasākumu samērīgumu un jo īpaši lemjot par to, vai tirdzniecības ierobežojumi attiecībā uz galvenajām sugām, kuras iegūst siļķu zvejā, būtu jāpiemēro tikai noteiktam apjomam vai arī imports būtu jāaizliedz pilnībā, Komisija izvērtēja, vai būtu iespējams paredzēt alternatīvus pasākumus, kas būtu samērīgāki nekā pilnīgs aizliegums importēt visus produktus, kuri izgatavoti no siļķēm vai makrelēm vai tās satur. Tika apsvērtas trīs iespējamās alternatīvas: i) visiem produktiem piemērojams kvantitatīvais ierobežojums, kas atļauj importu tikai tradicionālajā apmērā, ii) pilnīgs aizliegums, ko piemēro tikai svaigām, saldētām un konservētām zivīm, bet ne zivju pārstrādes produktiem, piemēram, zivju miltiem un eļļai, un iii) importa aizliegums, kas attiecas tikai uz siļķēm un siļķu produktiem. Pirmā no šīm trim iespējām varētu būt ļoti iedarbīga, ņemot vērā to, cik liela nozīme ir zivju miltu eksportam no Fēru salām uz ES, tomēr pagaidām tā tiek uzskatīta par pārāk smagu, jo īpaši ņemot vērā to, ka, no vienas puses, tā var ietekmēt Fēru salu zivsaimniecības sektorus, kuri nav tieši saistīti ar pelaģiskās zvejas sektoru, un, no otras puses, tā radītu lielu administratīvo slogu, kas būtu saistīts ar zivju miltu un eļļas paraugu analīzēm, kuras veiktu specializētās laboratorijās, lai noteiktu to sastāvu sugu ziņā. Trešā alternatīva, kas minēta iepriekš, tiek uzskatīta par neefektīvu, jo tās iespējamās ekonomiskās sekas var viegli kompensēt ar makreļu eksportu. Tas nozīmē, ka otrā alternatīva nodrošina vislabāko līdzsvaru starp līdzekļiem un to vēlamo ietekmi un ka vajadzīgo rezultātu nav iespējams sasniegt ar mazāk apgrūtinošiem pasākumiem.
(25)
Novērtējot samērīgumu, Komisija arī izvērtēja, vai līdztekus importa ierobežojumiem ir vajadzīgi citi pasākumi, proti, ostu izmantošanas ierobežojumi. Tā kā ostas tiek izmantotas, lai uzpildītu degvielu, izkrautu nozveju, nomainītu apkalpi, veiktu remontdarbus un atpūstos, proti, veiktu ikdienišķas un vajadzīgas darbības, kas saistītas ar siļķu zveju, Komisija secināja, ka ir vajadzīgi arī šādi pasākumi un ka, veicot alternatīvus, mazāk ierobežojošus pasākumus, nav iespējams novērst to, ka Fēru salu flotes izmanto ES sniegtās priekšrocības, lai turpinātu ilgtnespējīgu siļķes zveju.
(26)
Novērtējot pasākumu ietekmi uz vidi un tirdzniecību, ekonomisko un sociālo ietekmi īstermiņā un ilgtermiņā, kā arī ar pasākumu īstenošanu saistīto administratīvo slogu, var secināt, ka pasākumi ir pārdomāti un neradīs nepieņemamu ietekmi vai pārmērīgu slogu. Pasākumu ietekme uz vidi ir labvēlīga, jo paredzams, ka tie palīdzēs uzlabot siļķes krājuma ilgtspēju. Ietekme uz tirdzniecību būs mērena - lai gan ir gaidāma tūlītēja ekonomiskā ietekme, vidējā termiņā iespējams rast alternatīvus tirdzniecības mehānismus, un galu galā piegāžu nepietiekamība ES nav gaidāma. Paredzams, ka ekonomiskā un sociālā ietekme īstermiņā būs mērena, jo tā būs saistīta ar ietekmi uz tirdzniecību; taču, ja pasākumi dos vēlamo efektu, vidējā termiņā un ilgtermiņā ietekme noteikti būs ļoti pozitīva, jo īpaši attiecībā uz vairākām flotēm, kuras ekonomiski lielā mērā ir atkarīgas no pelaģiskajām zivīm. Pasākumu radītais administratīvais slogs būs salīdzinoši neliels, ja ņem vērā to, ka vairums kontroles līdzekļu, tostarp personāls, kas vajadzīgs pasākumu īstenošanai dalībvalstīs, jau ir pieejams.
(27)
Visbeidzot, Komisija izvērtēja pasākumu saderību ar starptautiskajām tiesībām un secināja, ka tie attiecas uz noplicināma zivju krājuma saglabāšanu un to mērķis ir nepieļaut krājuma faktisku pārmērīgu izmantošanu, jo pasākumus veic, lai saglabātu Ziemeļatlantijas siļķes krājumu drošās bioloģiskās robežās. Pasākumus īsteno saistībā ar Savienībā spēkā esošiem pasākumiem (Regulas (ES) Nr. 1026/2012 5. panta 1. punkta b) apakšpunkts). Konkrēti, Savienība saskaņā ar Starptautiskās Jūras pētniecības padomes (ICES) ieteikumu ir samazinājusi savu nozveju par 26 % un pilnībā piemēro nosacījumus un ierobežojumus, kas paredzēti ilgtermiņa pārvaldības plānā, par kuru piekrastes valstis ir vienojušās un kuru tās piemēro kopš 1999. gada, un kuru ICES 2013. gada maijā ir atkārtoti atzinusi par piesardzīgai pieejai atbilstošu un par pareizo pārvaldības pieeju, kura nodrošina ieguvi drošās bioloģiskās robežās. Turklāt nav neapstrīdamu zinātnisku pierādījumu, kas liecinātu par to, ka Fēru salām ir tiesības paaugstināt nozvejas daļu Ziemeļatlantijas siļķes zvejniecībā, tāpēc būtu bijis pareizi samazināt to nozveju, ievērojot ICES ieteikumu 2013. gadam. Tālab pasākumos, kas jāpieņem, vispirms būtu jāiekļauj: a) aizliegums importēt siļķes un makreles no Ziemeļatlantijas krājumiem, kā arī zvejas produktus, kas satur šādas zivis vai izgatavoti no šādām zivīm, un b) Savienības ostu izmantošanas ierobežojumi attiecībā uz kuģiem, kuri Fēru salu kontrolē zvejo siļķes un makreles Ziemeļatlantijas krājumos, un uz kuģiem, kuri pārvadā minētajā zvejā iegūtas zivis vai no šādām zivīm iegūtus zvejas produktus.
(28)
Lai atvieglotu to pasākumu izpildi, kas piemērojami kuģiem, kuri zvejo attiecīgajos siļķes vai makreles krājumos vai pārvadā šajos krājumos iegūtas zivis vai no šādām zivīm iegūtus zvejas produktus, dalībvalstis būtu jānodrošina ar minēto kuģu sarakstiem. Lai noteiktu, vai siļķes vai makreles ir nozvejotas Fēru salu kontrolē, būtu jāizmanto nozvejas sertifikācijas shēma, kas noteikta III nodaļā Padomes 2008. gada 29. septembra Regulā (EK) Nr. 1005/2008, ar ko izveido Kopienas sistēmu, lai aizkavētu, novērstu un izskaustu nelegālu, nereģistrētu un neregulētu zveju, un ar ko groza Regulas (EEK) Nr. 2847/93, (EK) Nr. 1936/2001 un (EK) Nr. 601/2004, un ar ko atceļ Regulas (EK) Nr. 1093/94 un (EK) Nr. 1447/1999 (5).
(29)
Šajā regulā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Zvejniecības un akvakultūras komitejas atzinumu,
IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.
1. pants
Priekšmets
Ar šo regulu Fēru salas atzīst par valsti, kas atļauj ilgtnespējīgu zveju Ziemeļatlantijas siļķes krājumā, un nosaka pasākumus attiecībā uz Fēru salām, lai nodrošinātu minētā krājuma saglabāšanu ilgtermiņā.
2. pants
Darbības joma un mērķi
Šo regulu piemēro Ziemeļatlantijas siļķu zvejai, ko veic Fēru salu kontrolē. Tās mērķis ir ilgtermiņā nodrošināt Ziemeļatlantijas siļķes krājuma ilgtspēju.
3. pants
Definīcijas
Šajā regulā piemēro šādas definīcijas:
a)
“Ziemeļatlantijas siļķes krājums” ir siļķes (Clupea harengus) krājums, kas sastopams Starptautiskās Jūras pētniecības padomes (ICES) I, II, V, XII un XIV apakšapgabalā (6);
b)
“Ziemeļatlantijas siļķe” ir zivs no Ziemeļatlantijas siļķes krājuma;
c)
“makrele” ir Scomber scombrus sugas zivs, kas nozvejota apgabalos, kuros uzturas Ziemeļatlantijas siļķes;
d)
“nozvejots Fēru salu kontrolē” nozīmē, ka attiecīgo nozveju ir guvuši Fēru salu karoga kuģi vai citas valsts karoga kuģi, kuri ir saņēmuši atļauju zvejot Fēru salu ekskluzīvajā ekonomikas zonā vai kurus ir nofraktējis Fēru salu uzņēmums vai Fēru salu iestādes.
4. pants
Statuss
Fēru salas uzskata par valsti, kas atļauj ilgtnespējīgu zveju Ziemeļatlantijas siļķes krājumā.
5. pants
Pasākumi
1. Ir aizliegts ievest Savienības teritorijā, arī ar mērķi ostās veikt pārkraušanu citā kuģī, pielikumā norādītās zivis vai zvejas produktus, kuru sastāvā ir Fēru salu kontrolē nozvejotas Ziemeļatlantijas siļķes vai makreles, kuri ir izgatavoti no šādām zivīm vai satur šādas zivis.
2. Fēru salu karoga kuģiem, kuri zvejo Ziemeļatlantijas siļķes vai makreles, un kuģiem, kuri pārvadā zivis vai zvejas produktus, kas iegūti no Ziemeļatlantijas siļķēm vai makrelēm, kuras nozvejojuši vai nu minētās valsts karoga kuģi, vai arī citas valsts karoga kuģi, kuri saņēmuši minētās valsts atļauju, ir aizliegts izmantot Savienības ostas. Šo aizliegumu nepiemēro nepārvaramas varas vai kuģa katastrofas gadījumos Apvienoto Nāciju Organizācijas 1982. gada Jūras tiesību konvencijas 18. panta nozīmē attiecībā uz pakalpojumiem, kas noteikti par nepieciešamiem minētajās situācijās.
6. pants
Īstenošana
1. Dalībvalstu kompetentās iestādes izmanto Padomes Regulas (EK) Nr. 1005/2008 III nodaļā noteikto nozvejas sertifikācijas shēmu, lai identificētu produktus, uz kuriem attiecas šīs regulas 5. panta 1. punktā noteiktais aizliegums.
2. Lai atvieglotu 5. panta 2. punktā noteiktā aizlieguma īstenošanu, dalībvalstīm tiek nodrošināti to kuģu orientējoši saraksti, kuri saskaņā ar ticamiem datu avotiem ir zvejojuši vai patlaban zvejo Ziemeļatlantijas siļķes vai makreles Fēru salu kontrolē.
7. pants
Stāšanās spēkā
Šī regula stājas spēkā septītajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Briselē, 2013. gada 20. augustā