NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 1125/2014
ze dne 19. září 2014,
kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/17/EU, pokud jde o regulační technické normy týkající se minimální peněžní částky pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky pro zprostředkovatele úvěru
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2014/17/ЕU ze dne 4. února 2014 o smlouvách o spotřebitelském úvěru na nemovitosti určené k bydlení a o změně směrnic 2008/48/ES a 2013/36/EU a nařízení (EU) č. 1093/2010 (1), a zejména na čl. 29 odst. 2 písm. a) uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Podle čl. 29 odst. 2 písm. a) směrnice 2014/17/EU musí mít zprostředkovatelé úvěru pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání na územích, kde nabízejí služby, nebo jinou srovnatelnou záruku splnění závazku z porušení povinné péče při výkonu povolání.
(2)
I když povinnost pro zprostředkovatele úvěru v odvětví hypoték mít pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelnou záruku je na úrovni Unie novým regulatorním požadavkem, v některých členských státech uvedený požadavek existuje na národní úrovni. Uvedené jurisdikce se zkušenostmi s požadavky na pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání vykazují nepochybně největší podíly zprostředkovaných hypotečních úvěrů po celé Unii a letité významné pronikání zprostředkovatelů úvěru na trh, a v důsledku toho rovněž sledují konkrétnější přístup k regulaci tohoto odvětví. Proto by pravidla Unie týkající se minimální částky pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky měla být založena na zkušenostech uvedených jurisdikcí, pokud jde o určení nejvhodnějšího přístupu pro výpočet uvedené minimální částky.
(3)
Uvedený přístup by byl vhodný pro celou Unii, včetně jurisdikcí s menšími trhy s hypotečními úvěry. A sice z toho důvodu, že pohledávky za zprostředkovateli úvěru nekorelují s částkou podkladových hypotečních úvěrů, která se může po celé Unii značně lišit, ale jsou založeny na konceptu porušení povinné péče při výkonu povolání, u něhož se výsledné újmy liší mnohem méně.
(4)
Ustanovení čl. 29 odst. 2 písm. a) třetí pododstavec směrnice 2014/17/EU vyžaduje přezkoumání minimální peněžní částky pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky v pravidelných intervalech. V budoucnu by se tudíž mohly ke stanovení úrovně uvedených povinností pro zprostředkovatele úvěru stát vhodnějšími jiné možnosti nebo metody, zejména budou-li k dispozici další historické údaje a větší zkušenosti z dohledu v souvislosti s fungováním pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání.
(5)
Pro jasné stanovení minimální peněžní částky pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky a pro zajištění harmonizovanějšího přístupu po celé Unii by bylo vhodné stanovit uplatnění uvedené minimální částky na jednu pojistnou událost a za rok. Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/92/ES (2) stanoví požadavek na minimální částku pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky za rok a na jednu pojistnou událost. Většina zprostředkovatelů, kteří vykonávají zprostředkování pojištění, i jejich pojistitelé jsou tedy obeznámeni s tímto přístupem, a proto je vhodné zavést podobný systém pro zprostředkovatele úvěru. Většina členských států, jejichž vnitrostátní právní předpisy vyžadují, aby zprostředkovatelé úvěru měli pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání, nadto tento přístup využívá rovněž. Pravidla pro pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání pro zprostředkovatele úvěru by tudíž měla také navrhnout takové rozlišení mezi částkou za rok a na jednu pojistnou událost.
(6)
Toto nařízení vychází z návrhů regulačních technických norem, které Evropský orgán pro bankovnictví předložil Komisi.
(7)
Evropský orgán pro bankovnictví uskutečnil otevřené veřejné konzultace o návrzích regulačních technických norem, z nichž toto nařízení vychází, analyzoval potenciální související náklady a přínosy a požádal o stanovisko skupinu subjektů působících v bankovnictví zřízenou podle článku 37 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 (3),
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Minimální peněžní částka pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky, které musí mít zprostředkovatelé úvěru podle čl. 29 odst. 2 písm. a) prvního pododstavce směrnice 2014/17/EU, činí:
a)
460 000 EUR na každou jednotlivou pojistnou událost;
b)
celkem 750 000 eur na všechny pojistné události za kalendářní rok.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 19. září 2014.
KOMISIJAS DELEĢĒTĀ REGULA (ES) Nr. 1125/2014
(2014. gada 19. septembris),
ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/17/ES attiecībā uz regulatīvajiem tehniskajiem standartiem par profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas vai salīdzināmas garantijas, kādai jābūt kredīta starpniekiem, minimālo naudas summu
(Dokuments attiecas uz EEZ)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 4. februāra Direktīvu 2014/17/ES par patērētāju kredītlīgumiem saistībā ar mājokļa nekustamo īpašumu un ar ko groza Direktīvas 2008/48/EK un 2013/36/ES un Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (1), un jo īpaši tās 29. panta 2. punkta a) apakšpunkta otro daļu,
tā kā:
(1)
Direktīvas 2014/17/ES 29. panta 2. punkta a) apakšpunktā noteikts, ka kredīta starpniekiem ir jābūt profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības apdrošināšanai (“profesionālās darbības apdrošināšana”), kas attiecas uz teritorijām, kurās tie piedāvā pakalpojumus, vai citai salīdzināmai garantijai attiecībā uz atbildību, kas rodas profesionālas nolaidības dēļ.
(2)
Lai gan prasība, ka hipotēku kredīta starpniekiem ir jābūt profesionālās darbības apdrošināšanai vai salīdzināmai garantijai, ir jauna regulatīva Savienības līmeņa prasība, dažās atsevišķās dalībvalstīs tā jau ir spēkā. Valstīs, kurām ir pieredze attiecībā uz profesionālās darbības apdrošināšanas prasībām, ar starpniecību izsniegtā hipotekārā aizdevuma procentuālā daļa ir lielāka nekā citās Savienības dalībvalstīs un kredīta starpnieki jau gadiem ilgi pārliecinoši ienāk tirgū, tāpēc tās arī piemēro specifiskāku pieeju šīs nozares regulēšanai. Tādējādi Savienības noteikumiem par profesionālās darbības apdrošināšanas vai salīdzināmas garantijas minimālo summu, nosakot vispiemērotāko pieeju tās aprēķināšanai, būtu jābalstās uz šajās jurisdikcijās gūto pieredzi.
(3)
Šī pieeja būtu piemērota Savienībai kopumā, tostarp jurisdikcijām ar mazākiem hipotekāro kredītu tirgiem. Tas ir tāpēc, ka prasības pret kredīta starpniekiem nekorelē ar pamatā esošo hipotekārā kredīta summu, kas dažādās Savienības dalībvalstīs var būt ļoti atšķirīga, bet gan ir balstītas uz profesionālu nolaidību, no kuras izrietošā kaitējuma atšķirības ir daudz mazākas.
(4)
Direktīvas 2014/17/ES 29. panta 2. punkta a) apakšpunkta trešajā daļā noteikta prasība regulāri pārskatīt profesionālās darbības apdrošināšanas vai salīdzināmas garantijas minimālo naudas summu. Tādējādi nākotnē varētu būt iespējams, ka šo pienākumu līmeņa noteikšanai kredīta starpniekiem kļūst piemērotāki citi risinājumi vai metodes, jo īpaši, ja ir pieejami papildu vēsturiskie dati un pieaug uzraudzības pieredze attiecībā uz profesionālās darbības apdrošināšanas funkcionēšanu.
(5)
Lai viennozīmīgi noteiktu profesionālās darbības apdrošināšanas vai salīdzināmas garantijas minimālo summu un nodrošinātu saskaņotāku pieeju visā Savienībā, būtu lietderīgi precizēt šo minimālo summu katrai prasībai un kopējo summu gadā. Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2002/92/EK (2) ir paredzēts, ka jābūt noteiktai profesionālās darbības apdrošināšanas vai salīdzināmas garantijas minimālajai summai gadā un minimālajai summai par prasību. Līdz ar to vairums starpnieku, kuri veic apdrošināšanas starpniecību, un to apdrošinātāji pazīst šādu pieeju, tādēļ ir lietderīgi izveidot līdzīgu sistēmu attiecībā uz kredīta starpniekiem. Turklāt lielākā daļa dalībvalstu, kuru valsts tiesību aktos pieprasīta kredīta starpnieku profesionālās darbības apdrošināšana, arī piemēro šādu pieeju. Tāpēc noteikumos par profesionālās darbības apdrošināšanu attiecībā uz kredīta starpniekiem arī vajadzētu paredzēt šādu nošķiršanu starp minimālo summu gadā un minimālo summu par prasību.
(6)
Šīs regulas pamatā ir regulatīvo tehnisko standartu projekts, ko Eiropas Banku iestāde iesniegusi Komisijai.
(7)
Eiropas Banku iestāde ir veikusi atklātu sabiedrisko apspriešanu par regulatīvo tehnisko standartu projektu, kas ir šīs regulas pamatā, izvērtējusi potenciālās saistītās izmaksas un ieguvumus un pieprasījusi Banku nozares ieinteresēto personu grupas, kas izveidota saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1093/2010 (3) 37. pantu, atzinumu,
IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.
1. pants
Profesionālās darbības apdrošināšanas vai salīdzināmas garantijas, kādai jābūt kredīta starpniekiem saskaņā ar Direktīvas 2014/17/ES 29. panta 2. punkta a) apakšpunkta pirmo daļu, minimālā naudas summa ir:
a)
460 000 euro par katru atsevišķu prasību;
b)
kopā 750 000 euro par visām prasībām kalendārajā gadā.
2. pants
Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Briselē, 2014. gada 19. septembrī