NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 1257/2013
ze dne 20. listopadu 2013
o recyklaci lodí a o změně nařízení (ES) č. 1013/2006 a směrnice 2009/16/ES
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 192 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise:
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Na lodě, které představují odpad a které jsou přepravovány přes hranice států za účelem recyklace, se vztahuje Basilejská úmluva ze dne 22. března 1989 o kontrole pohybu nebezpečných odpadů přes hranice států a jejich zneškodňování (dále jen „Basilejská úmluva“) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 (3). Nařízení (ES) č. 1013/2006 provádí Basilejskou úmluvu, jakož i změnu (4) úmluvy přijatou v roce 1995, která dosud nevstoupila na mezinárodní úrovni v platnost a která stanoví zákaz vývozu nebezpečných odpadů do zemí, které nejsou členy Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD). Lodě jsou obecně klasifikovány jako nebezpečný odpad a je zakázáno vyvážet je za účelem recyklace do zařízení v zemích, které nejsou členy OECD.
(2)
Mechanismy pro kontrolu, uplatňování a prosazování stávajícího unijního a mezinárodního práva nejsou přizpůsobeny zvláštnostem lodí a mezinárodní lodní dopravy. Mezinárodní organizace práce (MOP), Mezinárodní námořní organizace (IMO) a sekretariát Basilejské úmluvy vzájemně spolupracovaly a úspěšně dosáhly dohody o zavedení povinných požadavků na celosvětové úrovni, jejichž cílem je účinné a účelné řešení nebezpečných a nešetrných postupů při recyklaci lodí, a to prostřednictvím Hongkongské mezinárodní úmluvy pro bezpečnou a environmentálně šetrnou recyklaci lodí (dále jen „Hongkongská úmluva“).
(3)
Stávající kapacita na recyklaci lodí v zemích OECD, která je zákonně dostupná pro lodě plující pod vlajkou členského státu, není dostatečná. Stávající bezpečná a environmentálně šetrná kapacita na recyklaci lodí v zemích, jež nejsou členy OECD, dostačuje pro všechny lodě plující pod vlajkami členských států a očekává se, že do roku 2015 se dále rozšíří v důsledku opatření přijatých zeměmi provádějícími recyklaci s cílem splnit požadavky Hongkongské úmluvy.
(4)
Hongkongská úmluva byla přijata dne 15. května 2009 pod záštitou Mezinárodní námořní organizace. Vstoupí v platnost až 24 měsíců po dni ratifikace alespoň patnácti státy, jejichž kombinované obchodní loďstvo představuje alespoň 40 % hrubé prostornosti světové obchodní flotily a jejichž kombinovaný maximální roční objem recyklace lodí v průběhu předchozích deseti let činí v souhrnu alespoň tři procenta hrubé prostornosti kombinované obchodní flotily těchto států. Zmíněná úmluva se vztahuje na projektování, stavbu, provoz a přípravu lodí za účelem usnadnění jejich bezpečné a environmentálně šetrné recyklace, aniž by byla ohrožena bezpečnost a provozní efektivita lodi. Vztahuje se rovněž na provozování zařízení na recyklaci lodí bezpečným a environmentálně šetrným způsobem a vytvoření vhodného mechanismu prosazování týkající se recyklace lodí.
(5)
Cílem tohoto nařízení je napomoci k brzké ratifikaci Hongkongské úmluvy v Unii i ve třetích zemích tím, že se na základě uvedené úmluvy uplatní přiměřené kontroly na lodě a zařízení na jejich recyklaci.
(6)
Hongkongská úmluva výslovně stanoví, že pokud jde o bezpečnou a environmentálně šetrnou recyklaci lodí, mají její smluvní strany přijmout přísnější opatření v souladu s mezinárodním právem s cílem předcházet veškerým nepříznivým účinkům na lidské zdraví a životní prostředí, zmírnit je nebo je minimalizovat. Vzhledem k těmto důvodům by toto nařízení mělo zajistit ochranu před možnými nepříznivými účinky nebezpečných materiálů na palubách všech lodí vplouvajících do přístavů a kotvišť členských států a zároveň zajistit i dodržování ustanovení mezinárodního práva, jež se na tyto materiály vztahují. Aby se zajistila kontrola plnění požadavků týkajících se nebezpečných materiálů podle tohoto nařízení, měly by členské státy použít vnitrostátní předpisy provádějící směrnici Evropského parlamentu a Rady 2009/16/ES (5). V současné době jsou podle Mezinárodní úmluvy o bezpečnosti lidského života na moři (SOLAS) inspektoři státní přístavní inspekce pověřeni kontrolou osvědčení a aktivním testováním nebezpečných materiálů, včetně azbestu. Pařížské memorandum o porozumění o státní přístavní kontrole harmonizuje přístup k těmto činnostem.
(7)
Účelem tohoto nařízení je rovněž zmenšit rozdíly mezi provozovateli v Unii, v zemích OECD a v příslušných třetích zemích, pokud jde o normy v oblasti zdraví, bezpečnosti na pracovišti a životního prostředí, a vést lodě plující pod vlajkami členských států k tomu, aby využívaly zařízení na recyklaci lodí, která při demontáži lodí používají bezpečné a environmentálně šetrné postupy, namísto toho, aby byly posílány do současných areálů s nízkými standardy, což je stávající praxe. Konkurenceschopnost bezpečné a environmentálně šetrné recyklace lodí a jejich zpracování v zařízeních na recyklaci lodí nacházejících se v členských státech by tedy měla být rovněž zvýšena. K dosažení těchto cílů, jakož i k lepšímu prosazování dodržování předpisů by přispělo vypracování evropského seznamu zařízení na recyklaci lodí, která splňují požadavky stanovené v tomto nařízení (dále jen „evropský seznam“), neboť státu vlajky usnadní kontrolu lodí určených k recyklaci. Tyto požadavky na zařízení na recyklaci lodí by měly vycházet z požadavků Hongkongské úmluvy. Zařízení na recyklaci lodí schválená v souladu s tímto nařízením by tedy měla splňovat nezbytné požadavky na zajištění ochrany životního prostředí, zdraví a bezpečnosti pracovníků a nakládání s odpadem získaným z recyklovaných lodí způsobem šetrným k životnímu prostředí. V případě zařízení na recyklaci lodí nacházejících se ve třetích zemích by tyto požadavky měly dosahovat vysoké úrovně ochrany lidského zdraví a životního prostředí, která obecně odpovídá úrovni v Unii. Zařízení na recyklaci lodí, která tyto minimální požadavky nesplňují, by tedy neměla být zařazena na evropský seznam.
(8)
Zásada rovnosti podle práva Unie by měla být uplatňována a její uplatňování sledováno, zejména při vypracovávání a aktualizaci evropského seznamu v případě zařízení na recyklaci lodí nacházejících se v členských státech a zařízení na recyklaci lodí nacházejících se ve třetích zemích, která splňují požadavky stanovené tímto nařízením.
(9)
Členské státy se vybízejí, aby přijaly vhodná opatření, která zajistí, aby lodě vyloučené z oblasti působnosti tohoto nařízení jednaly způsobem, který je v souladu s tímto nařízením, pokud to bude rozumné a možné.
(10)
S cílem zabránit duplicitě je nezbytné vyloučit lodě plující pod vlajkou členského státu, na něž se vztahuje toto nařízení, z působnosti nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 a ze směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES (6). Nařízení (ES) č. 1013/2006 se vztahuje na přepravu odpadů z Unie, s výhradou vyloučení určitých druhů odpadů, v jejichž případě se uplatňuje alternativní režim. Toto nařízení podrobuje lodě, které spadají do oblasti jeho působnosti, kontrolám v průběhu celého jejich životního cyklu a jeho cílem je zajistit recyklaci těchto lodí způsobem šetrným k životnímu prostředí. Je proto vhodné upřesnit, že na loď podléhající v průběhu celého svého životního cyklu alternativnímu režimu kontroly podle tohoto nařízení by se nařízení (ES) č. 1013/2006 vztahovat nemělo. Lodě, které nespadají ani do oblasti působnosti Hongkongské úmluvy, ani tohoto nařízení, a jakýkoli odpad nacházející se na palubě lodi, který nepochází z provozu, by měly nadále podléhat nařízení (ES) č. 1013/2006, směrnici 2008/98/ES a směrnici Evropského parlamentu a Rady 2008/99/ES (7).
(11)
Rovněž se uznává, že lodě i nadále podléhají jiným mezinárodním úmluvám s cílem zajistit jejich bezpečný provoz na moři v průběhu jejich provozní životnosti, a ačkoliv tyto lodě mohou využívat určitých plavebních práv a svobod, jsou povinny předem oznámit své vplutí do přístavu. Členské státy by měly mít možnost se rozhodnout uplatňovat další kontroly v souladu s jinými mezinárodními smlouvami. Stanovení dodatečných tranzitních kontrol podle tohoto nařízení proto není považováno za nezbytné.
(12)
Při výkladu požadavků tohoto nařízení je třeba brát v úvahu pokyny, které na podporu Hongkongské úmluvy vypracovala IMO (dále jen „pokyny IMO“).
(13)
Pro účely tohoto nařízení by pojem „recyklace“ neměl mít význam vymezený ve směrnici 2008/98/ES. Toto nařízení by proto mělo zavést zvláštní definici pojmu „recyklace lodí“.
(14)
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1272/2008 (8) provádí na úrovni Unie Globálně harmonizovaný systém klasifikace a označování chemických látek. Uvedené nařízení je společně se směrnicí Rady 67/548/EHS (9) a směrnicí Evropského parlamentu a Rady 1999/45/ES (10) užitečným vodítkem pro určování toho, co je nebezpečný materiál.
(15)
Vedení soupisu nebezpečných materiálů nacházejících se na palubě lodi v průběhu celého jejího životního cyklu je klíčovým požadavkem stanoveným v Hongkongské úmluvě a tomto nařízení. V souladu s pravidlem 8 odst. 2 Hongkongské úmluvy by loď určená k recyklaci měla v období před vstupem do zařízení na recyklaci lodí minimalizovat množství odpadu pocházejícího z provozu. Pokud má být odpad pocházející z provozu dodán společně s lodí do zařízení na recyklaci lodí, mělo by se přibližné množství a umístění tohoto odpadu uvést v části II soupisu.
(16)
Členské státy by měly přijmout opatření, která zabrání obcházení pravidel pro recyklaci lodí a zvýší transparentnost recyklace lodí. Podle Hongkongské úmluvy by členské státy měly podávat informace o lodích, pro něž bylo vydáno osvědčení soupisu, a o lodích, pro něž obdržely prohlášení o dokončení recyklace, a informace o nedovolené recyklaci lodí a o následných opatřeních, která přijaly.
(17)
Členské státy by měly stanovit pravidla pro sankce použitelné v případě porušení tohoto nařízení a zajistit, aby tyto sankce byly uplatňovány tak, aby se zabránilo obcházení pravidel pro recyklaci lodí. Stanovené sankce, které mohou být občanskoprávní nebo správní povahy, by měly být účinné, přiměřené a odrazující.
(18)
V souladu s judikaturou Soudního dvora jsou soudy členských států povinny vykládat procesní pravidla upravující podmínky, které je nutno splnit pro účely podání správního opravného prostředku nebo žaloby, způsobem, který v co největším možném rozsahu zohlední cíle čl. 9 odst. 3 Aarhuské úmluvy.
(19)
V zájmu ochrany lidského zdraví a životního prostředí a s ohledem na zásadu „znečišťovatel platí“ by Komise měla posoudit možnost zavedení finančního mechanismu, jenž by se vztahoval na všechny lodě vplouvající do přístavů a kotvišť členských států, bez ohledu na to, pod jakou vlajkou plují, a jenž by vytvářel zdroje napomáhající environmentálně šetrné recyklaci lodí a jejich zpracování, aniž by to podněcovalo změnu vlajky.
(20)
Za účelem zohlednění vývoje v souvislosti s Hongkongskou úmluvou by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie, pokud jde o aktualizaci příloh I a IA tohoto nařízení. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracování aktu v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(21)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení tohoto nařízení by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (11).
(22)
Jelikož cíle tohoto nařízení, totiž předcházet nepříznivým účinkům na lidské zdraví a životní prostředí způsobeným recyklací, provozem a údržbou lodí plujících pod vlajkou členského státu, zmírnit je nebo je vyloučit, nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy vzhledem k mezinárodní povaze námořní dopravy a recyklace lodí, ale spíše jej může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijímat opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
PŘEDMĚT, OBLAST PŮSOBNOSTI A DEFINICE
Článek 1
Předmět a účel
Účelem tohoto nařízení je předcházet nehodám, zraněním a jiným nepříznivým účinkům na lidské zdraví a životní prostředí způsobeným recyklací lodí, zmírnit je, minimalizovat a v co největší možné míře je vyloučit. Účelem tohoto nařízení je zvýšit bezpečnost, ochranu lidského zdraví a mořského prostředí Unie v průběhu celého životního cyklu lodi, zejména s cílem zajistit, aby se s nebezpečným odpadem vzniklým při recyklaci lodi nakládalo způsobem šetrným k životnímu prostředí.
Toto nařízení rovněž stanoví pravidla pro zajištění řádného nakládání s nebezpečnými materiály na palubě lodí.
Toto nařízení si rovněž klade za cíl usnadnit ratifikaci Hongkongské mezinárodní úmluvy pro bezpečnou a environmentálně šetrnou recyklaci lodí z roku 2009 (dále jen „Hongkongské úmluva“).
Článek 2
Oblast působnosti
1. Toto nařízení se s výjimkou článku 12 vztahuje na lodě plující pod vlajkami členských států.
Článek 12 se vztahuje na lodě plující pod vlajkami třetích zemí, které vplouvají do přístavu nebo kotviště členského státu.
2. Toto nařízení se nevztahuje na:
a)
jakékoli válečné lodě, pomocná plavidla námořnictva nebo jiné lodě vlastněné nebo provozované státem a v současnosti používané pouze pro státní neobchodní službu;
b)
lodě o hrubé prostornosti menší než 500 GT;
c)
lodě provozované v průběhu svého životního cyklu pouze ve vodách spadajících pod svrchovanost nebo jurisdikci členského státu, pod jehož vlajkou daná loď pluje.
Článek 3
Definice
1. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1)
„lodí“ plavidlo jakéhokoli druhu, i odstrojené nebo tažené, které je nebo bylo provozováno v námořním prostředí, včetně ponorných plavidel, plovoucích zařízení, plovoucích plošin, samozdvižných plošin, plovoucích zásobovacích plošin (FSU) a výrobních, skladovacích a vykládacích plavidel (FPSO);
2)
„novou lodí“ loď:
a)
pro kterou je uzavřena stavební smlouva ke dni použitelnosti tohoto nařízení nebo později;
b)
pokud neexistuje stavební smlouva, jejíž kýl je položen nebo jejíž stavba se nachází v podobné konstrukční fázi šest měsíců po dni použitelnosti tohoto nařízení nebo později, nebo
c)
jejíž dodání se uskuteční třicet měsíců po dni použitelnosti tohoto nařízení nebo později;
3)
„tankerem“ ropný tanker, jak je definován v příloze I úmluvy o zabránění znečišťování z lodí (dále jen „úmluva MARPOL“), nebo tanker přepravující jedovaté kapalné látky (NLS) definovaný v příloze II uvedené úmluvy;
4)
„nebezpečným materiálem“ jakýkoli materiál nebo látka, který by mohl představovat nebezpečí pro lidské zdraví nebo životní prostředí;
5)
„odpadem pocházejícím z provozu“ odpadní voda a zbytky pocházející z běžného provozu lodí podléhající požadavkům úmluvy MARPOL;
6)
„recyklací lodí“ úplná nebo částečná demontáž lodi v zařízení na recyklaci lodí s cílem získat části a materiály k přepracování, přípravě k opětovnému použití a k opětovnému použití a zároveň se postarat o nebezpečné a jiné materiály, včetně souvisejících činností, jako je skladování a zpracování částí a materiálů na místě, nikoliv však jejich další zpracování nebo odstranění v samostatných zařízeních;
7)
„zařízením na recyklaci lodí“ vymezená plocha, která je loděnicí nebo zařízením, jež se nachází v členském státě nebo ve třetí zemi a používá se na recyklaci lodí;
8)
„společností provádějící recyklaci lodí“ vlastník zařízení na recyklaci lodí nebo jakákoliv jiná organizace nebo osoba, která převzala odpovědnost za recyklaci lodí od vlastníka zařízení na recyklaci lodí;
9)
„správním orgánem“ orgán státní správy určený členským státem jako odpovědný za povinnosti související s loděmi plujícími pod jeho vlajkou nebo s loděmi provozovanými v jeho pravomoci;
10)
„uznaným subjektem“ subjekt uznaný v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 391/2009 (12);
11)
„příslušným orgánem“ nebo „příslušnými orgány“ orgán nebo orgány státní správy určené členským státem nebo třetí zemí jako místně nebo věcně příslušné pro zařízení na recyklaci lodí v jurisdikci daného státu ve vztahu ke všem činnostem, které provádějí;
12)
„hrubou prostorností“ (GT) hrubá prostornost vypočtená v souladu s vyměřovacími předpisy obsaženými v příloze I Mezinárodní úmluvy o vyměřování lodí z roku 1969 nebo v jakékoli následné úmluvě;
13)
„příslušnou osobou“ osoba s odpovídající kvalifikací, školením a dostatečnými znalostmi, zkušenostmi a dovednostmi pro výkon konkrétní činnosti;
14)
„majitelem lodi“ fyzická nebo právnická osoba registrovaná jako vlastník lodi, včetně fyzické nebo právnické osoby vlastnící loď po omezenou dobu do jejího prodeje nebo jejího předání zařízení na recyklaci lodí, nebo neexistuje-li registrace, fyzická nebo právnická osoba vlastnící loď nebo jakákoliv jiná organizace nebo osoba, jako je správce nebo nájemce lodi bez posádky, která převzala odpovědnost za provoz lodi od vlastníka lodi, jakož i právnická osoba provozující loď ve vlastnictví státu;
15)
„novou instalací“ instalace systémů, vybavení, izolace nebo jiného materiálu na lodi po dni použitelnosti tohoto nařízení;
16)
„plánem recyklace lodi“ plán vypracovaný provozovatelem zařízení na recyklaci lodí pro každou konkrétní loď určenou k recyklaci na jeho odpovědnost, při zohlednění příslušných pokynů a usnesení IMO;
17)
„plánem zařízení na recyklaci lodí“ plán vypracovaný provozovatelem zařízení na recyklaci lodí a přijatý radou nebo příslušným řídícím orgánem společnosti provádějící recyklaci lodí, který popisuje procesy a postupy recyklace lodi v zařízení na recyklaci lodí a jehož součástí je zejména bezpečnost a školení pracovníků, ochrana lidského zdraví a životního prostředí, funkce a povinnosti zaměstnanců, plán připravenosti a reakce na mimořádné události a systémy sledování, předávání a zaznamenávání informací, při zohlednění příslušných pokynů a usnesení IMO;
18)
„bezpečným pro vstup“ prostor, který splňuje všechny tyto podmínky:
a)
obsah kyslíku v ovzduší a koncentrace hořlavých par nepřekračují hranice bezpečnosti;
b)
žádné toxické materiály v ovzduší nepřekračují přípustné koncentrace;
c)
žádné zbytky nebo materiály související s prací schválenou příslušnou osobou nezpůsobí nekontrolované uvolnění toxických materiálů ani nebezpečnou koncentraci hořlavých par ve stávajících atmosférických podmínkách, nakládá-li se s nimi podle pokynů;
19)
„bezpečným pro práci při vysokých teplotách“ prostor, ve kterém jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
pro používání zařízení na obloukové nebo plamenové svařování, zařízení na stříhání, řezání či pálení nebo jiných forem otevřeného plamene, jakož i pro tepelné zpracování, mletí nebo provádění činností, při nichž dochází ke vzniku jisker, jsou zajištěny bezpečné podmínky, které znemožňují explozi a vylučují rovněž výskyt plynu;
b)
jsou splněny podmínky pro bezpečný vstup stanovená v bodě 18;
c)
prací při vysokých teplotách nejsou změněny stávající atmosférické podmínky;
d)
všechny přilehlé prostory byly vyčištěny, inertizovány nebo dostatečně ošetřeny, aby nedošlo ke vzniku nebo šíření požáru;
20)
„prohlášením o dokončení recyklace“ potvrzení vydané provozovatelem zařízení na recyklaci lodí o tom, že recyklace lodi byla dokončena v souladu s tímto nařízením;
21)
„osvědčením soupisu“ osvědčení pro konkrétní loď vydávané lodím plujícím pod vlajkami členských států v souladu s článkem 9, ke kterému je připojen soupis nebezpečných materiálů v souladu s článkem 5;
22)
„osvědčením o připravenosti k recyklaci“ osvědčení pro konkrétní loď vydávané lodím plujícím pod vlajkami členských států, které je v souladu s čl. 9 odst. 9 a k němuž jsou připojeny soupis nebezpečných materiálů podle čl. 5 odst. 7 a schválený plán recyklace lodi podle článku 7;
23)
„prohlášením o souladu“ osvědčení pro konkrétní loď vydávané lodím plujícím pod vlajkami třetích zemí, ke kterému je připojen soupis nebezpečných materiálů, v souladu s článkem 12;
24)
„výtlakem prázdné lodi v tunách (LDT)“ hmotnost lodi v tunách bez nákladu, pohonných hmot, mazacích olejů ve skladovacích nádržích, zátěžové vody, pitné vody, napájecí vody, zásob určených ke spotřebě, bez cestujících a posádky a jejich majetku, a je souhrnem hmotnosti trupu, konstrukce, strojního zařízení, vybavení a instalací nacházejících se na lodi.
2. Pro účely čl. 7 odst. 2 písm. d) a článků 13, 15 a 16 se rozumí:
a)
„odpadem“, „nebezpečným odpadem“, „zpracováním“, „nakládáním s odpady“ odpad, nebezpečný odpad, zpracování a nakládání s odpady ve smyslu článku 3 směrnice 2008/98/ES;
b)
„inspekcí na místě“ prohlídka zařízení na recyklaci lodí, která posoudí, zda jsou podmínky na místě v souladu s podmínkami popsanými v příslušné předložené dokumentaci;
c)
„pracovníkem“ každá osoba, která pravidelně nebo dočasně vykonává práci v pracovním poměru, včetně pracovníků pracujících pro dodavatele a subdodavatele;
d)
„nakládáním způsobem šetrným k životnímu prostředí“ provedení všech možných kroků k zajištění toho, že se s odpady a nebezpečnými materiály nakládá způsobem chránícím lidské zdraví a životní prostředí před nepříznivými účinky, které by tyto materiály a odpady mohly způsobit.
3. Pro účely odst. 1 bodu 13 může být příslušnou osobou školený pracovník nebo řídící pracovník schopný rozeznat a vyhodnotit rizika povolání, hrozící nebezpečí a vystavení zaměstnanců potenciálně nebezpečným materiálům nebo nebezpečným podmínkám v zařízení na recyklaci lodí a schopný určit nezbytná ochranná a preventivní opatření, která je třeba přijmout k vyloučení či snížení těchto nebezpečí, rizik nebo vystavení nebezpečí.
Aniž je dotčena směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES (13), může příslušný orgán stanovit vhodná kritéria pro určení těchto osob a může určit povinnosti, které jim mají být přiděleny.
HLAVA II
LODĚ
Článek 4
Kontrola nebezpečných materiálů
Instalace nebo používání nebezpečných materiálů uvedených v příloze I na lodích se zakazují nebo omezují, jak je uvedeno v příloze I, aniž jsou dotčeny jiné požadavky příslušných právních předpisů Unie, které mohou vyžadovat další opatření.
Článek 5
Soupis nebezpečných materiálů
1. Každá nová loď musí mít na palubě soupis nebezpečných materiálů, ve kterém jsou identifikovány alespoň nebezpečné materiály podle přílohy II obsažené v konstrukci nebo vybavení lodi, jejich umístění a přibližné množství.
2. S výhradou čl. 32 odst. 2 písm. b) musí stávající lodě pokud možno splňovat požadavky odstavce 1.
Lodě určené k recyklaci musí pokud možno splňovat požadavky odstavce 1 tohoto článku ode dne zveřejnění evropského seznamu zařízení na recyklaci lodí (dále jen „evropský seznam“) podle čl. 16 odst. 2.
S výhradou čl. 32 odst. 2 písm. b) musí být při vypracovávání soupisu nebezpečných materiálů identifikovány alespoň nebezpečné materiály uvedené v příloze I.
3. Soupis nebezpečných materiálů musí:
a)
být vyhotoven zvlášť pro každou loď;
b)
poskytovat důkazy o tom, že loď dodržuje zákazy a omezení pro instalaci nebo používání nebezpečných materiálů v souladu s článkem 4;
c)
být sestaven při zohlednění příslušných pokynů IMO;
d)
být ověřen správním orgánem nebo jím pověřeným uznaným subjektem.
4. Kromě požadavků odstavce 3 se u stávajících lodí vypracuje plán popisující vizuální kontrolu či kontrolu odběrem vzorků, podle níž se při zohlednění příslušných pokynů IMO vyhotovuje soupis nebezpečných materiálů.
5. Soupis nebezpečných materiálů se skládá ze tří částí:
a)
seznamu nebezpečných materiálů uvedených v přílohách I a II v souladu s odstavci 1 a 2 tohoto článku a obsažených v konstrukci nebo vybavení lodi, s určením jejich umístění a přibližného množství (část I);
b)
seznamu odpadu pocházejícího z provozu a nacházejícího se na lodi (část II);
c)
seznamu zásob nacházejících se na lodi (část III).
6. Část I soupisu nebezpečných materiálů musí být náležitě vedena a aktualizována během provozování lodi s ohledem na nové instalace obsahující jakýkoli nebezpečný materiál uvedený v příloze II a relevantní změny v konstrukci a vybavení lodi.
7. Před recyklací a při zohlednění příslušných pokynů IMO musí soupis nebezpečných materiálů vedle náležitě vedené a aktualizované části I obsahovat část II týkající se odpadů pocházejících z provozu a část III týkající se zásob a musí být ověřen správním orgánem nebo jím pověřeným uznaným subjektem.
8. Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 24, pokud jde o aktualizaci seznamu položek na soupisu nebezpečných materiálů uvedených v přílohách I a II s cílem zajistit, aby byly v daných seznamech zahrnuty alespoň látky uvedené v dodatcích I a II Hongkongské úmluvy.
Komise přijme samostatný akt v přenesené pravomoci pro každou z látek, které mají být doplněny do přílohy I nebo II nebo z nich vypuštěny.
Článek 6
Obecné požadavky na majitele lodí
1. Při přípravě odeslání lodi na recyklaci majitelé lodí:
a)
poskytnou provozovateli zařízení na recyklaci lodí veškeré informace o lodi potřebné pro vypracování plánu recyklace lodi podle článku 7;
b)
písemně oznámí příslušnému správnímu orgánu záměr recyklovat loď v konkrétním zařízení či konkrétních zařízeních na recyklaci lodí, a to ve lhůtě, kterou dotčený správní orgán určí. Oznámení musí obsahovat alespoň:
i)
soupis nebezpečných materiálů a
ii)
veškeré informace o lodi podle písmene a).
2. Majitelé lodí zajistí, aby lodě určené k recyklaci:
a)
byly recyklovány pouze v zařízeních na recyklaci lodí, která jsou uvedena na evropském seznamu;
b)
před vstupem do zařízení na recyklaci lodí byly provozovány tak, aby bylo možné minimalizovat množství zbytků nákladu, zbývajícího ropného paliva a odpadu vzniklého na lodi, jenž zůstal na palubě;
c)
byly před zahájením recyklace po obdržení plánu recyklace lodi schváleného podle čl. 7 odst. 3 opatřeny osvědčením o připravenosti lodi k recyklaci vydaným správním orgánem nebo jím pověřeným uznaným subjektem.
3. Majitelé lodí zajistí, aby se tankery dostaly do zařízení na recyklaci lodí s nákladovými nádržemi a čerpacím zařízením ve stavu připravenosti pro vydání osvědčení o bezpečné práci při vysokých teplotách.
4. Majitelé lodí poskytnou provozovateli zařízení na recyklaci lodí kopii osvědčení o připravenosti k recyklaci vydaného v souladu s článkem 9.
5. Majitelé lodí odpovídají za loď a přijmou opatření s cílem zajistit, aby loď splňovala požadavky správního orgánu členského státu vlajky do doby, než za ni převezme odpovědnost provozovatel zařízení na recyklaci lodí. Provozovatel zařízení na recyklaci lodí může převzetí lodi k recyklaci odmítnout, pokud stav lodi zásadním způsobem neodpovídá údajům uvedeným v osvědčení soupisu, včetně případů, kdy část I soupisu nebezpečných materiálů není náležitě vedena a aktualizována tak, aby odrážela změny v konstrukci a vybavení lodi. Za této situace odpovídá za loď nadále její majitel, který o tom neodkladně informuje správní orgán.
Článek 7
Plán recyklace lodi
1. Před jakoukoli recyklací lodi musí být pro každou konkrétní loď vypracován plán recyklace lodi. Tento plán recyklace lodi musí pokrýt veškeré skutečnosti týkající se lodi, které nejsou uvedeny v plánu zařízení na recyklaci lodí nebo které vyžadují zvláštní postupy.
2. Plán recyklace lodi musí:
a)
být vypracován provozovatelem zařízení na recyklaci lodí v souladu s příslušnými ustanoveními Hongkongské úmluvy a při zohlednění příslušných pokynů IMO a informace o lodi poskytnuté jejím majitelem v souladu s čl. 6 odst. 1 písm. a) tak, aby jejich obsah náležitě odrážel informace obsažené v soupisu nebezpečných materiálů;
b)
upřesňovat, zda a v jakém rozsahu má jakákoli přípravná práce, jako jsou předběžné zpracování, určení možných rizik a odstranění zásob, proběhnout na jiném místě než v zařízení na recyklaci lodí uvedeném v plánu recyklace lodi. V plánu recyklace lodi by mělo být uvedeno i místo, kde se bude loď nacházet v průběhu recyklačních činností, a stručný plán příjezdu a bezpečného umístění konkrétní lodi, která má být recyklována;
c)
obsahovat informace týkající se vytvoření, udržování a sledování podmínek pro bezpečný vstup a bezpečnou práci při vysokých teplotách v případě konkrétní lodi, přičemž se zohlední takové skutečnosti, jako je její konstrukce, uspořádání a předchozí náklad, a další nezbytné informace o způsobu provedení plánu recyklace lodi;
d)
obsahovat informace o druhu a množství nebezpečných materiálů a odpadu vznikajících v průběhu recyklace konkrétní lodi, včetně materiálů a odpadu uvedených v soupisu nebezpečných materiálů, a o tom, jak s nimi bude naloženo v zařízení na recyklaci lodí a v následných zařízeních a jak v nich budou skladovány, a
e)
pokud se k recyklaci lodi využije více než jedno zařízení na recyklaci lodí, být v zásadě vypracován zvlášť pro každé dotčené zařízení a určovat pořadí využití a povolené činnosti, které budou v těchto zařízeních prováděny.
3. Plán recyklace lodi musí být schválen tichým nebo výslovným souhlasem příslušným orgánem v souladu s případnými požadavky státu, ve kterém se nachází zařízení na recyklaci lodí.
Výslovné schválení se udělí, pokud příslušný orgán zašle písemné oznámení o svém rozhodnutí o plánu recyklace lodi provozovateli zařízení na recyklaci lodí, majiteli lodi a správnímu orgánu.
Za schválení tichým souhlasem je považována situace, kdy příslušný orgán nezašle provozovateli zařízení na recyklaci lodí, majiteli lodi a správnímu orgánu žádnou písemnou námitku k plánu recyklace lodi ve lhůtě pro posouzení stanovené případně v souladu s požadavky státu, ve kterém se nachází zařízení na recyklaci lodí, a oznámené podle čl. 15 odst. 2 písm. b).
4. Členské státy mohou požádat správní orgán, aby zaslal příslušnému orgánu státu, v němž se nachází zařízení na recyklaci lodí, informace poskytnuté majitelem lodi podle čl. 6 odst. 1 písm. b) a tyto údaje:
i)
datum, kdy byla loď registrována ve státu vlajky,
ii)
identifikační číslo lodi (číslo IMO),
iii)
registrační číslo vyznačené na trupu lodi při dodání nově postavené lodi,
iv)
jméno a druh lodi,
v)
přístav, v němž je loď registrována,
vi)
jméno a adresu majitele lodi a identifikační číslo registrovaného majitele podle IMO,
vii)
název a adresu společnosti,
viii)
názvy všech klasifikačních společností, kterými byla loď klasifikována,
ix)
hlavní údaje o lodi (celková délka (LOA), šířka (na žebrech), hloubka (boční), LDT, hrubá prostornost a čistá prostornost a druh a výkon motoru).
Článek 8
Prohlídky
1. Prohlídky lodí provádějí úředníci správního orgánu nebo jím pověřeného uznaného subjektu při zohlednění příslušných pokynů IMO.
2. Jestliže správní orgán pověří provedením prohlídek uznaný subjekt, jak je uvedeno v odstavci 1, svěří mu alespoň tyto pravomoci:
-
požadovat, aby loď, kterou kontroluje, splňovala požadavky tohoto nařízení a
-
provádět prohlídky na vyžádání relevantních orgánů členského státu.
3. Lodě podléhají těmto prohlídkám:
a)
počáteční prohlídce;
b)
opakované prohlídce;
c)
dodatečné prohlídce;
d)
závěrečné prohlídce.
4. Počáteční prohlídka nové lodi se provádí před jejím uvedením do provozu nebo před vydáním osvědčení soupisu. Počáteční prohlídka stávajících lodí se provede do 31. prosince 2020. Prohlídkou se ověří, že část I soupisu nebezpečných materiálů je v souladu s požadavky tohoto nařízení.
5. Opakovaná prohlídka se provádí v časových odstupech stanovených správním orgánem, které nesmějí přesáhnout pět let. Prohlídkou se ověří, že část I soupisu nebezpečných materiálů je v souladu s požadavky tohoto nařízení.
6. Dodatečná prohlídka, celková nebo částečná, podle okolností, se provádí, pokud o ni požádá majitel lodi po změně, výměně nebo významné opravě konstrukce, vybavení, systémů, instalací, plánů a materiálu, která má vliv na soupis nebezpečných látek. Prohlídka musí být taková, aby zajistila, aby každá změna, výměna nebo významná oprava byla provedena způsobem, který zajistí, že loď i nadále splňuje požadavky tohoto nařízení a že část I soupisu nebezpečných materiálů je podle potřeby změněna.
7. Závěrečná prohlídka se provádí před vyřazením lodi z provozu a před zahájením recyklace lodi.
Touto prohlídkou se ověří, že:
a)
soupis nebezpečných materiálů splňuje požadavky článku 5;
b)
plán recyklace lodi náležitě zohledňuje informace obsažené v soupisu nebezpečných látek a splňuje požadavky článku 7;
c)
zařízení na recyklaci lodí, v němž má být loď recyklována, je uvedeno na evropském seznamu.
8. Počáteční a závěrečnou prohlídku stávajících lodí určených k recyklaci lze provést současně.
Článek 9
Vydání a potvrzení osvědčení
1. Po úspěšném dokončení počáteční nebo opakované prohlídky vydá správní orgán nebo jím pověřený uznaný subjekt osvědčení soupisu. Toto osvědčení je doplněno částí I soupisu nebezpečných materiálů uvedených v čl. 5 odst. 5 písm. a).
Pokud se počáteční prohlídka a závěrečná prohlídka provádějí současně, jak je uvedeno v čl. 8 odst. 8, vydává se pouze osvědčení o připravenosti k recyklaci podle odstavce 9 tohoto článku.
Komise přijme prováděcí akty, kterými stanoví formát osvědčení soupisu, aby se zajistil jeho soulad s dodatkem 3 Hongkongské úmluvy. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle článku 25 tohoto nařízení.
2. Po úspěšném dokončení dodatečné prohlídky provedené v souladu s čl. 8 odst. 6 potvrdí osvědčení soupisu na žádost majitele lodi správní orgán nebo jím pověřený uznaný subjekt.
3. S výhradou odstavce 4, je-li úspěšně dokončena opakovaná prohlídka, správní orgán nebo jím pověřený uznaný subjekt vydá nebo případně potvrdí osvědčení soupisu:
a)
v době tří měsíců před uplynutím doby platnosti stávajícího osvědčení soupisu; platnost nového osvědčení začíná ode dne úspěšného dokončení opakované prohlídky a nepřesáhne dobu pěti let ode dne uplynutí doby platnosti stávajícího;
b)
po uplynutí doby platnosti stávajícího osvědčení soupisu; platnost nového osvědčení začíná ode dne úspěšného dokončení opakované prohlídky a nepřesáhne dobu pěti let ode dne uplynutí doby platnosti stávajícího;
c)
více než tři měsíce před uplynutím doby platnosti stávajícího osvědčení soupisu; platnost nového osvědčení začíná ode dne úspěšného dokončení opakované prohlídky a nepřesáhne dobu pěti let ode dne dokončení opakované prohlídky.
4. Pokud byla úspěšně dokončena opakovaná prohlídka a nové osvědčení soupisu nemůže být vydáno nebo umístěno na loď před uplynutím doby platnosti stávajícího osvědčení, potvrdí správní orgán nebo jím uznaný subjekt stávající osvědčení, které bude považováno za platné po další dobu nepřesahující pět let ode dne uplynutí doby platnosti.
5. V případě osvědčení soupisu vydaného na období kratší než pět let může správní orgán nebo jím pověřený uznaný subjekt prodloužit platnost stávajícího osvědčení na další dobu nepřesahující pět let.
6. Ve zvláštních případech stanovených správním orgánem nemusí nové osvědčení soupisu platit ode dne uplynutí doby platnosti stávajícího osvědčení, jak je vyžadováno v odst. 3 písm. a) a b) a v odstavcích 7 a 8. V těchto zvláštních případech nové osvědčení platí po dobu nepřesahující pět let ode dne dokončení opakované prohlídky.
7. Pokud se loď v okamžiku uplynutí doby platnosti osvědčení soupisu nenachází v přístavu či kotvišti, kde má být provedena její prohlídka, může správní orgán, je-li to vhodné, prodloužit dobu platnosti osvědčení soupisu o období nepřesahující tři měsíce, aby lodi umožnil dokončit plavbu do přístavu, kde má být provedena prohlídka. Jakékoli poskytnuté prodloužení je podmíněno tím, že v daném přístavu bude provedena prohlídka lodi předtím, než odpluje. Loď, které je prodloužena platnost osvědčení, není při příjezdu do přístavu, kde má být provedena její prohlídka, na základě tohoto prodloužení oprávněna opustit přístav bez nového osvědčení. Po provedení opakované prohlídky platí nové osvědčení soupisu po dobu, která nepřesáhne pět let ode dne uplynutí doby platnosti stávajícího osvědčení před prodloužením jeho platnosti.
8. Platnost osvědčení soupisu pro loď používanou na krátké plavby, jež nebyla prodloužena za podmínek uvedených v odstavci 7, může správní orgán prodloužit o dobu nejvýše jednoho měsíce od uplynutí doby jeho platnosti. Po dokončení opakované prohlídky platí nové osvědčení soupisu po dobu, která nepřesáhne pět let ode dne uplynutí doby platnosti stávajícího osvědčení před prodloužením doby jeho platnosti.
9. Po úspěšném dokončení závěrečné prohlídky podle čl. 8 odst. 7 vydá správní orgán nebo jím pověřený uznaný subjekt osvědčení o připravenosti k recyklaci. Toto osvědčení je doplněno soupisem nebezpečných materiálů a plánem recyklace lodi.
Komise přijme prováděcí akty, kterými stanoví formát osvědčení o připravenosti k recyklaci, aby se zajistil jeho soulad s dodatkem 4 Hongkongské úmluvy. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle článku 25 tohoto nařízení. Osvědčení o připravenosti k recyklaci vydané po závěrečné prohlídce v souladu s prvním pododstavcem tohoto odstavce je přijímáno ostatními členskými státy a pro účely tohoto nařízení je považováno za osvědčení mající stejnou platnost jako osvědčení o připravenosti k recyklaci, které samy vydaly.
Článek 10
Platnost osvědčení
1. S výhradou článku 9 se osvědčení soupisu vydává na dobu stanovenou správním orgánem, která nesmí přesáhnout pět let.
2. Osvědčení soupisu vydané nebo potvrzené podle článku 9 tohoto nařízení pozbývá platnosti v každém z těchto případů:
a)
pokud stav lodi zásadním způsobem neodpovídá údajům uvedeným v osvědčení soupisu, a to i tehdy, když část I soupisu nebezpečných materiálů není náležitě vedena a aktualizována tak, aby odrážela změny v konstrukci a vybavení lodi, při zohlednění příslušných pokynů IMO;
b)
pokud opakovaná prohlídka není dokončena v časových odstupech stanovených v čl. 8 odst. 5.
3. Osvědčení o připravenosti k recyklaci vydává správní orgán nebo jím pověřený uznaný subjekt na dobu nepřesahující tři měsíce.
4. Osvědčení o připravenosti k recyklaci vydané podle čl. 9 odst. 9 pozbývá platnosti, pokud stav lodi zásadním způsobem neodpovídá údajům uvedeným v osvědčení soupisu.
5. Odchylně od odstavce 3 může být doba platnosti osvědčení o připravenosti k recyklaci prodloužena správním orgánem nebo jím pověřeným uznaným subjektem na jednu plavbu z jednoho předem určeného místa do zařízení na recyklaci lodí.
Článek 11
Státní přístavní inspekce
1. Členské státy uplatňují ustanovení o inspekci lodí v souladu se svými vnitrostátním právem s ohledem na směrnici 2009/16/ES. Za podmínek odstavce 2 je jakákoli takováto inspekce omezena na ověření toho, že se na palubě nachází osvědčení soupisu nebo osvědčení o připravenosti k recyklaci, které je, je-li platné, považováno za dostatečné pro schválení inspekce.
2. Při zohlednění příslušných pokynů IMO může relevantní orgán státní přístavní inspekce provést důkladnou inspekci, pokud loď nemá platné osvědčení nebo pokud existuje důvodné podezření, že:
a)
stav lodi nebo jejího vybavení zásadním způsobem neodpovídá údajům uvedeným v osvědčení nebo v části I soupisu nebezpečných materiálů či obojího, nebo
b)
na palubě lodi nejsou zavedeny postupy pro vedení části I soupisu nebezpečných materiálů.
3. Loď může být varována, zadržena, vykázána nebo vyloučena z přístavů nebo terminálů na volném moři, které spadají do jurisdikce členského státu, pokud relevantním orgánům tohoto členského státu na jejich žádost nepředloží kopii osvědčení soupisu nebo případně osvědčení o připravenosti k recyklaci, aniž je dotčen článek 9. Členský stát, který podnikne takovéto kroky, bezodkladně uvědomí dotčený správní orgán. Neaktualizovaný soupis nebezpečných materiálů nepředstavuje nedostatek, který může vést k zadržení lodi, ale veškeré nesrovnalosti v soupisu nebezpečných materiálů musí být nahlášeny dotčenému správnímu orgánu a musí být do příští prohlídky odstraněny.
4. Relevantní orgán členského státu může povolit přístup do konkrétního přístavu či kotviště v případě působení vyšší moci nebo z nadřazených bezpečnostních důvodů nebo v zájmu snížení či minimalizace nebezpečí znečištění nebo v zájmu odstranění nedostatků za předpokladu, že majitel, provozovatel nebo velitel lodi učinil odpovídající opatření k zajištění bezpečného vstupu lodi a tato opatření shledá relevantní orgán daného členského státu uspokojivými.
Článek 12
Požadavky pro lodě plující pod vlajkou třetí země
1. S výhradou čl. 32 odst. 2 písm. b) musí mít loď plující pod vlajkou kterékoli třetí země, která vplouvá do přístavu či kotviště členského státu, na palubě soupis nebezpečných materiálů, který je v souladu s čl. 5 odst. 2.
Bez ohledu na první pododstavec může relevantní orgán členského státu povolit přístup do konkrétního přístavu či kotviště v případě působení vyšší moci nebo z nadřazených bezpečnostních důvodů nebo v zájmu snížení či minimalizace nebezpečí znečištění nebo v zájmu odstranění nedostatků za předpokladu, že majitel, provozovatel nebo velitel lodi učinil odpovídající opatření k zajištění bezpečného vstupu lodi a tato opatření shledá relevantní orgán uvedeného členského státu uspokojivými.
2. Instalace nebezpečných materiálů uvedených v příloze I na lodích plujících pod vlajkou třetí země, nachází-li se tato loď v přístavu či kotvišti členského státu, je zakázána nebo omezena podle přílohy I.
Používání nebezpečných materiálů uvedených v příloze I na lodích plujících pod vlajkou třetí země, nachází-li se tato loď v přístavu či kotvišti členského státu, je zakázáno nebo omezeno podle přílohy I, aniž jsou dotčeny výjimky a přechodná ujednání, které se na tyto materiály vztahují podle mezinárodního práva.
3. Soupis nebezpečných materiálů se vyhotoví zvlášť pro každou loď, při jeho vytváření se zohlední příslušné pokyny IMO a stanoví se v něm, že loď je v souladu s odstavcem 2 tohoto článku. Při vypracovávání soupisu nebezpečných materiálů musí být identifikovány alespoň nebezpečné materiály uvedené v příloze I. Loď plující pod vlajkou třetí země vypracuje plán popisující vizuální kontrolu či kontrolu odběrem vzorků, podle níž se při zohlednění příslušných pokynů IMO vyhotovuje soupis nebezpečných materiálů.
4. Soupis nebezpečných materiálů musí být náležitě veden a aktualizován během provozování lodi a uvádět nové instalace obsahující jakýkoli nebezpečný materiál uvedený v příloze II a relevantní změny v konstrukci a vybavení lodi, přičemž se zohlední výjimky a přechodná ujednání, které se na dané materiály vztahují podle mezinárodního práva.
5. Loď plující pod vlajkou třetí země může být varována, zadržena, vykázána nebo vyloučena z přístavů nebo terminálů na volném moři, které spadají do jurisdikce členského státu, pokud relevantním orgánům tohoto členského státu na jejich žádost nepředloží kopii prohlášení o souladu podle odstavců 6 a 7 případně spolu se soupisem nebezpečných materiálů. Členský stát, který podnikne takovéto kroky, bezodkladně uvědomí relevantní orgány třetí země, pod jejíž vlajkou loď pluje. Neaktualizovaný soupis nebezpečných materiálů nepředstavuje nedostatek, který může vést k zadržení lodi, ale veškeré nesrovnalosti v soupisu nebezpečných materiálů musí být nahlášeny relevantním orgánům třetí země, pod jejíž vlajkou loď pluje.
6. Relevantní orgány třetí země, pod jejíž vlajkou loď pluje, nebo subjekt jimi pověřený vydá prohlášení o souladu po ověření soupisu nebezpečných materiálů na základě vnitrostátních požadavků. Prohlášení o souladu může být vytvořeno podle vzoru v dodatku 3 Hongkongské úmluvy.
7. Prohlášení o souladu a soupis nebezpečných materiálů se vyhotovují v úředním jazyce vydávajících relevantních orgánů třetí země, pod jejíž vlajkou loď pluje, a pokud použitým jazykem není angličtina, francouzština ani španělština, je součástí jeho znění překlad do jednoho z těchto jazyků.
8. S výhradou čl. 32 odst. 2 písm. b) zajistí lodě plující pod vlajkami třetích zemí žádající o registraci pod vlajkou některého členského státu, aby byl soupis nebezpečných materiálů podle čl. 5 odst. 2 k dispozici na palubě, nebo aby byl vypracován do šesti měsíců od registrace pod vlajkou členského státu nebo během příští pravidelné prohlídky podle čl. 8 odst. 3, podle toho, co nastane dříve.
HLAVA III
ZAŘÍZENÍ NA RECYKLACI LODÍ
Článek 13
Požadavky nezbytné pro zařazení zařízení na recyklaci lodí na evropský seznam
1. Aby mohlo být zařízení na recyklaci lodí zařazeno na evropský seznam, musí v souladu s příslušnými ustanoveními Hongkongské úmluvy a při zohlednění příslušných pokynů IMO, Mezinárodní organizace práce (MOP), Basilejské úmluvy a Stockholmské úmluvy o perzistentních organických znečišťujících látkách a dalších mezinárodních pokynů splňovat tyto požadavky:
a)
je příslušnými orgány oprávněno k provádění recyklace lodí;
b)
je projektováno, postaveno a provozováno bezpečným a environmentálně šetrným způsobem;
c)
je provozováno v konstrukčně zabezpečeném areálu;
d)
zavede systémy řízení a monitorování, postupy a techniky, jejichž cílem je předejít, zmírnit, minimalizovat a v co nejvyšší míře vyloučit:
i)
zdravotní rizika pro dotčené zaměstnance a pro obyvatele žijící v blízkosti zařízení na recyklaci lodí a
ii)
nepříznivé účinky na životní prostředí způsobené recyklací lodí;
e)
vypracuje plán zařízení na recyklaci lodí;
f)
předchází nepříznivým účinkům na lidské zdraví a životní prostředí, včetně prokázání kontroly nad průsaky, zejména v přílivové zóně;
g)
zajišťuje bezpečné a k životnímu prostředí šetrné způsoby nakládání s nebezpečnými materiály a odpady a jejich skladování, včetně
i)
kontroly nad všemi nebezpečnými materiály nacházejícími se na lodi v průběhu celého procesu recyklace lodi, aby se zabránilo jakémukoli úniku těchto materiálů do životního prostředí; a dále manipulace s nebezpečnými materiály a odpady vzniklými při recyklaci lodi pouze na nepropustných podlahách s účinnými drenážními systémy,
ii)
zdokumentování veškerého odpadu vzniklého při recyklaci lodi a jeho množství a jeho předání do zařízení pro nakládání s odpady, včetně zařízení na recyklaci odpadů, oprávněných k jeho zpracování způsobem šetrným k životnímu prostředí, a aniž by bylo ohroženo lidské zdraví.
h)
vypracuje a vede plán připravenosti a reakce na mimořádné události; zajišťuje rychlý přístup na loď a do všech prostor zařízení na recyklaci lodí technice určené k reakci na mimořádnou událost, jako jsou protipožární vybavení a vozidla, vozidla lékařské záchranné služby a jeřáby;
i)
zajišťuje pracovníkům bezpečnost a školení, včetně zajištění toho, aby pracovníci používali osobní ochranné prostředky pro činnosti, které to vyžadují;
j)
vede záznamy o mimořádných událostech, nehodách, nemocech z povolání a chronických účincích, a pokud to požadují příslušné orgány, hlásí všechny mimořádné události, nehody, nemoci z povolání a chronické účinky, které představují nebo mohou představovat rizika pro bezpečnost pracovníků, lidské zdraví a životní prostředí;
k)
souhlasí s dodržováním požadavků odstavce 2.
2. Provozovatel zařízení na recyklaci lodí musí:
a)
zaslat plán recyklace lodi, jakmile je schválen podle čl. 7 odst. 3, majiteli lodi a správnímu orgánu nebo jím pověřenému uznanému subjektu;
b)
oznámit správnímu orgánu, že zařízení na recyklaci lodí je v každém ohledu připraveno zahájit recyklaci lodi;
c)
jakmile je dokončena úplná nebo částečná recyklace lodi podle tohoto nařízení, zaslat do 14 dnů ode dne úplné či částečné recyklace podle plánu recyklace lodi prohlášení o dokončení recyklace správnímu orgánu, který lodi vydal osvědčení o připravenosti k recyklaci. Prohlášení o dokončení recyklace musí obsahovat i zprávu o případných mimořádných událostech a nehodách poškozujících lidské zdraví nebo životní prostředí.
3. Komise přijme prováděcí akty, kterými stanoví formát:
a)
zprávy vyžadované podle odst. 2 písm. b) tohoto článku s cílem zajistit soulad s dodatkem 6 Hongkongské úmluvy a
b)
prohlášení vyžadovaného podle odst. 2 písm. b) tohoto článku s cílem zajistit soulad s dodatkem 7 Hongkongské úmluvy.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle článku 25 tohoto nařízení.
Článek 14
Udělení oprávnění zařízení na recyklaci lodí nacházejícímu se v členském státě
1. Aniž jsou dotčeny jiné příslušné právní předpisy Unie, příslušné orgány udělí oprávnění zařízením na recyklaci nacházejícím se na jejich území, která splňují požadavky na provádění recyklace lodí stanovené v článku 13. Toto oprávnění může být dotyčným zařízením na recyklaci lodí uděleno na dobu nejdéle pěti let a může být patřičně obnovováno.
Jsou-li splněny požadavky tohoto nařízení a požadavky tohoto článku, může být jakékoli povolení vydané v souladu s jinými příslušnými vnitrostátními právními předpisy nebo s jinými právními předpisy Unie sloučeno s oprávněním uděleným podle tohoto článku v povolení jediné, pokud se tím zamezí zbytečné duplicitě informací a duplicitě činností vykonávaných provozovatelem zařízení na recyklaci lodí či společností provádějící recyklaci lodí nebo příslušného orgánu. V takových případech lze platnost oprávnění prodloužit v souladu s režimem povolení uvedeným v prvním pododstavci, avšak nejvýše na dobu pěti let.
2. Členské státy vypracují a aktualizují seznam zařízení na recyklaci lodí, kterým udělily oprávnění v souladu s odstavcem 1.
3. Seznam uvedený v odstavci 2 se bez prodlení oznámí Komisi do 31. března 2015.
4. Jestliže zařízení na recyklaci lodí přestane požadavky stanovené v článku 13 splňovat, pozastaví nebo odebere členský stát, kde se nachází zařízení na recyklaci lodí, oprávnění, které danému zařízení na recyklaci lodí vydal, nebo požádá dotčenou společnost, aby provedla nápravná opatření, a neprodleně o tom uvědomí Komisi.
5. O každém oprávnění uděleném zařízení na recyklaci lodí v souladu s odstavcem 1 dotčený členský stát neprodleně uvědomí Komisi.
Článek 15
Zařízení na recyklaci lodí nacházející se ve třetí zemi
1. Společnost provádějící recyklaci lodí, která vlastní zařízení na recyklaci lodí nacházející se ve třetí zemi a která hodlá recyklovat lodě plující pod vlajkami členských států, podá Komisi žádost o zařazení tohoto zařízení na recyklaci lodí na evropský seznam.
2. K žádosti uvedené v odstavci 1 musí být přiložen doklad o tom, že dotčené zařízení na recyklaci lodí splňuje požadavky stanovené v článku 13, aby mohlo provádět recyklaci lodí a být zařazeno na evropský seznam v souladu s článkem 16.
Společnost provádějící recyklaci lodí zejména:
a)
uvede, jaká povolení, licence nebo oprávnění jí k provádění recyklace lodí udělily příslušné orgány, a případně jaká povolení, licence nebo oprávnění příslušné orgány udělily všem jejím dodavatelům a subdodavatelům, kteří se přímo podílejí na procesu recyklace lodi, a uvede všechny informace podle čl. 16 odst. 2;
b)
uvede, zda plán recyklace lodi schválí příslušný orgán tichým nebo výslovným souhlasem, a v případě tichého souhlasu uvede lhůtu pro posouzení stanovenou případně podle vnitrostátních požadavků;
c)
potvrdí, že loď plující pod vlajkou členského státu bude přijata k recyklaci pouze v souladu s tímto nařízením;
d)
doloží, že zařízení na recyklaci lodí je schopno v průběhu celého procesu recyklace lodi vytvořit, udržovat a sledovat podmínky pro bezpečnou práci při vysokých teplotách a pro bezpečný vstup;
e)
připojí mapu s ohraničením zařízení na recyklaci lodí a míst, na nichž v zařízení probíhají recyklační činnosti;
f)
u každého nebezpečného materiálu uvedeného v příloze I a dalších nebezpečných materiálů, které by mohly být součástí konstrukce lodi, uvede:
i)
zda je zařízení na recyklaci lodí oprávněno odstraňovat daný nebezpečný materiál. Pokud je k tomu oprávněno, musí být určeni příslušní pracovníci oprávnění provádět odstraňování a doložena jejich způsobilost k této činnosti,
ii)
jaký postup pro nakládání s odpadem, jako je spalování, skládkování nebo jiný způsob zpracování odpadu, bude v zařízení na recyklaci lodí či mimo ně použit, název a adresu zařízení na zpracování odpadu, pokud není totožné se zařízením na recyklaci lodí, a prokáže, že daný postup bude proveden bez ohrožení lidského zdraví a způsobem šetrným k životnímu prostředí;
g)
potvrdí, že přijala plán zařízení na recyklaci lodí se zohledněním příslušných pokynů IMO;
h)
poskytne informace nezbytné k identifikaci zařízení na recyklaci lodí.
3. Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí akty, kterými stanoví formát informací požadovaných k identifikaci zařízení na recyklaci lodí. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle článku 25.
4. Aby mohla být na evropský seznam zařazena zařízení na recyklaci lodí nacházející se ve třetích zemích, musí být splnění požadavků stanovených v článku 13 ověřeno inspekcí na místě provedenou nezávislým ověřovatelem s náležitou kvalifikací. Toto ověření předloží společnost provádějící recyklaci lodí Komisi při podání žádosti o zařazení na evropský seznam a při obnově zařazení na evropský seznam každých pět let poté. Prvotní zařazení na seznam a jeho obnova jsou doplněny o přezkum v polovině období, jehož účelem je potvrdit splnění požadavků stanovených v článku 13.
Podáním žádosti o zařazení na evropský seznam souhlasí společnosti provádějící recyklaci lodí s tím, že Komise nebo subjekty jednající jejím jménem mohou provést v dotčeném zařízení na recyklaci lodí před jeho zařazením na evropský seznam nebo po něm inspekci na místě s cílem ověřit, že splňuje požadavky stanovené v článku 13. Nezávislý ověřovatel, Komise nebo subjekty jednající jejím jménem spolupracují za účelem provedení uvedených inspekcí na místě s příslušnými orgány třetí země, v němž se zařízení na recyklaci lodí nachází.
Komise může vydat technické pokyny s cílem usnadnit toto ověřování.
5. Pro účely článku 13, pokud jde o konkrétní využití nebo odstranění odpadu, lze nakládání způsobem šetrným k životnímu prostředí předpokládat pouze tehdy, pokud společnost provádějící recyklaci lodí může prokázat, že zařízení pro nakládání s odpady, jež odpad obdrží, bude provozováno v souladu s normami pro ochranu lidského zdraví a životního prostředí, jež všeobecně odpovídají příslušným mezinárodním normám a normám Unie.
6. Společnost provádějící recyklaci lodí poskytne bez prodlení aktualizovaný doklad o jakékoli změně informací poskytovaných Komisi a v každém případě vydá tři měsíce před uplynutím každého pětiletého období zařazení na evropský seznam prohlášení, že:
a)
doklady, které poskytla, jsou úplné a aktuální;
b)
zařízení na recyklaci lodí nadále splňuje a bude splňovat požadavky stanovené v článku 13.
Článek 16
Vytvoření a aktualizace evropského seznamu
1. Komise přijme prováděcí akty, kterými vytvoří evropský seznam zařízení na recyklaci lodí, která:
a)
se nacházejí v Unii a byly oznámeny členskými státy podle čl. 14 odst. 3;
b)
se nacházejí ve třetí zemi a jejichž zařazení vychází z posouzení informací a podkladů poskytnutých či shromážděných v souladu s článkem 15.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle článku 25.
2. Evropský seznam se zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie a na internetových stránkách Komise do 31. prosince 2016. Člení se na dva dílčí seznamy, z nichž jeden zahrnuje zařízení na recyklaci lodí nacházející se v členských státech a druhý zařízení na recyklaci lodí nacházející se ve třetích zemích.
Evropský seznam zahrnuje všechny tyto informace o zařízení na recyklaci lodí:
a)
metodu recyklace;
b)
druh a velikost lodí, které mohou být recyklovány;
c)
veškerá omezení a podmínky související s provozem tohoto zařízení, a to i pokud jde o nakládání s nebezpečným odpadem;
d)
podrobnosti o postupu schválení plánu recyklace lodi podle čl. 7 odst. 3 příslušným orgánem tichým nebo výslovným souhlasem;
e)
maximální roční objem recyklace lodí.
3. Evropský seznam uvádí datum, k němuž končí zařazení zařízení na recyklaci lodí na seznam. Zařazení platí nejvýše pět let a může být obnoveno.
4. Komise přijímá prováděcí akty, kterými pravidelně aktualizuje evropský seznam s cílem:
a)
zařadit na evropský seznam zařízení na recyklaci lodí, jestliže:
i)
mu bylo uděleno oprávnění podle článku 14, nebo
ii)
o jeho zařazení na evropský seznam bylo rozhodnuto podle odst. 1 písm. b) tohoto článku;
b)
vyřadit z evropského seznamu zařízení na recyklaci lodí, jestliže:
i)
zařízení na recyklaci lodí přestane splňovat požadavky stanovené v článku 13, nebo
ii)
nejsou alespoň tři měsíce před skončením pětiletého období stanoveného v odstavci 3 tohoto článku poskytnuty aktualizované podklady.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle článku 25.
5. Komise při vytváření a aktualizaci evropského seznamu jedná v souladu se zásadami zakotvenými ve Smlouvách a v souladu s mezinárodními závazky Unie.
6. Členské státy sdělí Komisi veškeré informace, které mohou být v souvislosti s aktualizací evropského seznamu podstatné. Komise předá všechny podstatné informace ostatním členským státům.
HLAVA IV
OBECNÁ SPRÁVNÍ USTANOVENÍ
Článek 17
Jazyk
1. Plán recyklace lodi podle článku 7 se vyhotovuje v jazyce přijatelném pro stát udělující oprávnění zařízení na recyklaci lodí. Pokud tímto jazykem není angličtina, francouzština ani španělština, přeloží se plán recyklace lodi do jednoho z uvedených jazyků, ledaže správní orgán dospěje k závěru, že to není nutné.
2. Osvědčení soupisu a osvědčení o připravenosti k recyklaci vydaná podle článku 9 se vyhotovují v úředním jazyce vydávajícího správního orgánu. Není-li použitým jazykem angličtina, francouzština ani španělština, musí být součástí daného znění překlad do jednoho z těchto jazyků.
Článek 18
Určení příslušných orgánů a správních orgánů
1. Členské státy určí příslušné orgány a správní orgány odpovědné za uplatňování tohoto nařízení a oznámí je Komisi. Členské státy neprodleně Komisi oznámí veškeré změny těchto údajů.
2. Komise zveřejní seznamy určených příslušných orgánů a správních orgánů na svých internetových stránkách a podle potřeby je aktualizuje.
Článek 19
Určení kontaktních osob
1. Členské státy i Komise určí jednu nebo více kontaktních osob zodpovídajících za poskytování informací a poradenství fyzickým či právnickým osobám požadujícím informace. Kontaktní osoba Komise předá kontaktním osobám členských států veškeré dotazy, které obdrží a které se týkají těchto států, a naopak.
2. Členské státy oznámí Komisi, které kontaktní osoby určily. Členské státy neprodleně Komisi oznámí veškeré změny těchto údajů.
3. Komise zveřejní seznamy určených kontaktních osob na svých internetových stránkách a podle potřeby je aktualizuje.
Článek 20
Zasedání kontaktních osob
Komise na žádost členských států, nebo pokud to považuje za vhodné, pravidelně pořádá zasedání kontaktních osob, aby se projednaly otázky vznesené v souvislosti s prováděním tohoto nařízení. Pokud se všechny členské státy a Komise shodnou na tom, že je to vhodné, budou na tato zasedání nebo jejich části pozvány příslušné zúčastněné strany.
HLAVA V
PODÁVÁNÍ ZPRÁV A PROSAZOVÁNÍ
Článek 21
Zprávy podávané členskými státy
1. Každý členský stát zašle Komisi zprávu obsahující:
a)
seznam lodí, které plují pod jeho vlajkou a pro které bylo vydáno osvědčení o připravenosti k recyklaci, název společnosti provádějící recyklaci lodí a místo, kde se nachází zřízení na recyklaci lodí, jak je uvedeno v osvědčení o připravenosti k recyklaci;
b)
seznam lodí plujících pod jeho vlajkou, pro něž obdržel prohlášení o dokončení recyklace;
c)
informace o nedovolené recyklaci lodí a o sankcích a následných opatřeních, která daný členský stát přijal.
2. Členské státy podávají zprávu Komisi elektronicky každé tři roky, a to do devíti měsíců po konci tříletého období, kterého se zpráva týká.
První elektronická zpráva se týká období ode dne použitelnosti tohoto nařízení do konce prvního pravidelného tříletého období pro podávání zpráv stanoveného v článku 5 směrnice Rady 91/692/EHS (14), který nastane po začátku prvního období pro podávání zpráv.
Komise zveřejní zprávu o uplatňování tohoto nařízení do devíti měsíců od obdržení zpráv členských států.
3. Komise tyto informace vloží do elektronické databáze, která je trvale přístupná veřejnosti.
Článek 22
Prosazování v členských státech
1. Členské státy stanoví sankce za porušení tohoto nařízení a přijmou veškerá opatření nezbytná pro zajištění jejich uplatňování. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
2. Členské státy vzájemně spolupracují na dvoustranném nebo mnohostranném základě s cílem usnadnit zabraňování a odhalování možného obcházení a porušování tohoto nařízení.
3. Členské státy určí z řad svých stálých zaměstnanců osoby zodpovídající za spolupráci podle odstavce 2. Tyto informace zašlou Komisi, která určeným osobám zašle vytvořený seznam.
4. Členské státy sdělí Komisi své vnitrostátní právní předpisy týkající se prosazování tohoto nařízení a použitelných sankcí.
Článek 23
Žádost o přijetí opatření
1. Fyzické nebo právnické osoby, které jsou nebo mohou být dotčeny porušením článku 13 ve spojení s článkem 15 a čl. 16 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení nebo mají dostatečný zájem na rozhodování v oblasti životního prostředí v souvislosti s porušením článku 13 ve spojení s článkem 15 a čl. 16 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení, jsou oprávněny požádat Komisi, aby přijala opatření podle tohoto nařízení ve vztahu k tomuto porušení nebo bezprostřední hrozbě, že k takovému porušení dojde.
Za postačující pro účel prvního pododstavce se považuje zájem jakékoli nevládní organizace podporující ochranu životního prostředí a splňující požadavky stanovené v článku 11 nařízení (ES) č. 1367/2006 (15).
2. Žádost o přijetí opatření musí být doplněna příslušnými informacemi a údaji na svou podporu.
3. Pokud žádost o přijetí opatření a připojené informace a údaje hodnověrně prokazují, že došlo k porušení článku 13 ve spojení s článkem 15 a čl. 16 odst. 1 písm. b) nebo že takové porušení bezprostředně hrozí, Komise posoudí všechny takové žádosti o přijetí opatření a informace a údaje. Za těchto okolností poskytne Komise dotčené společnosti provádějící recyklaci lodí příležitost, aby se k dané žádosti o přijetí opatření a připojeným informacím a údajům vyjádřila.
4. Komise neprodleně a v souladu s příslušnými ustanoveními právních předpisů Unie informuje osoby, které podaly žádost podle odstavce 1, o svém rozhodnutí žádost o přijetí opatření přijmout nebo zamítnout a toto rozhodnutí zdůvodní.
HLAVA VI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 24
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v čl. 5 odst. 8 je svěřena Komisi na dobu pěti let ode dne 30. prosince 2013. Komise vypracuje zprávu o výkonu přenesené pravomoci nejpozději devět měsíců před koncem tohoto pětiletého období. Přenesení pravomoci se automaticky prodlužuje o stejně dlouhá období, pokud Evropský parlament nebo Rada nevysloví proti tomuto prodloužení námitku nejpozději tři měsíce před koncem každého z těchto období.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v čl. 5 odst. 8 kdykoliv zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle čl. 5 odst. 8 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 25
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen výbor. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
Pokud výbor nevydá žádné stanovisko, Komise návrh prováděcího aktu nepřijme a použije se čl. 5 odst. 4 třetí pododstavec nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 26
Přechodné ustanovení
Členské státy mohou ode dne zveřejnění evropského seznamu a přede dnem použitelnosti tohoto nařízení povolit recyklaci lodí v zařízeních na recyklaci lodí zařazených na evropský seznam. V těchto případech se nařízení (ES) č. 1013/2006 nepoužije.
Článek 27
Změna nařízení (ES) č. 1013/2006
V čl. 1 odst. 3 nařízení (ES) č. 1013/2006 se doplňuje nové písmeno, které zní:
„i)
lodě plující pod vlajkami členských států spadající do oblasti působnosti nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1257/2013 (16).
Článek 28
Změna směrnice 2009/16/ES
V příloze IV směrnice 2009/16/ES se doplňuje nový bod, který zní:
„49.
Osvědčení soupisu nebezpečných materiálů nebo případně prohlášení o souladu podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1257/2013 (17).
Článek 29
Finanční pobídka
Komise do 31. prosince 2016 předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o možnosti zavedení finančního nástroje, který by napomáhal bezpečné a environmentálně šetrné recyklaci lodí, a případně ji doplní legislativním návrhem.
Článek 30
Přezkum
1. Komise posoudí, která porušení tohoto nařízení by měla být začleněna do oblasti působnosti směrnice 2008/99/ES, aby byla zajištěna rovnocennost mezi tímto nařízením a nařízením (ES) č. 1013/2006, pokud jde o ustanovení týkající se jejich porušení. O svých závěrech podá Komise do 31. prosince 2014 zprávu Evropskému parlamentu a Radě a případně ji doplní legislativním návrhem.
2. Nejpozději osmnáct měsíců přede dnem vstupu Hongkongské úmluvy v platnost přezkoumá Komise toto nařízení a případně zároveň předloží příslušné legislativní návrhy za tímto účelem. Tento přezkum zváží zařazení zařízení na recyklaci lodí oprávněných podle Hongkongské úmluvy na evropský seznam s cílem zabránit duplicitě činností a administrativní zátěži.
3. Komise provádí přezkum tohoto nařízení, a pokud je to potřeba, předkládá včas návrhy zohledňující vývoj v souvislosti s mezinárodními úmluvami, včetně Basilejské úmluvy, ukáže-li se to jako nezbytné.
4. Bez ohledu na odstavec 2 předloží Komise do pěti let ode dne použitelnosti tohoto nařízení Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování tohoto nařízení, která bude případně doplněna legislativními návrhy s cílem zajistit, aby byly plněny jeho cíle a jeho dopad byl zajištěn a opodstatněný.
Článek 31
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 32
Použitelnost
1. Toto nařízení se použije od dřívějšího ze dvou následujících dat, ale ne dříve než 31. prosince 2015
a)
šest měsíců ode dne, kdy kombinovaný maximální roční objem recyklace lodí v zařízeních na recyklaci lodí zařazených na evropský seznam dosáhne v souhrnu alespoň 2,5 milionu LDT (výtlak prázdné lodi v tunách). Roční objem recyklace lodí v zařízení na recyklaci lodí se vypočte jako součet hmotností lodí (vyjádřené v LDT), které byly v daném roce v uvedeném zařízení recyklovány. Maximální roční objem recyklace lodí se určí u každého zařízení na recyklaci lodí zvolením nejvyšší hodnoty za předcházející desetileté období nebo, v případě nově povoleného zařízení na recyklaci lodí, nejvyšší roční hodnoty dosažené v tomto zařízení, nebo
b)
k 31. prosinci 2018.
2. Následující ustanovení se však použijí takto:
a)
článek 2, čl. 5 odst. 2 druhý pododstavec a články 13, 14, 15, 16, 25 a 26 se použijí ode dne 31. prosince 2014 a
b)
čl. 5 odst. 2 první a třetí pododstavec a čl. 12 odst. 1 a 8 se použijí ode dne 31. prosince 2020.
3. Po splnění podmínek uvedených v odst. 1 písm. a) zveřejnění Komise v Úředním věstníku Evropské unie oznámení o datu použitelnosti tohoto nařízení.
4. Pokud členský stát uzavřel svůj námořní rejstřík nebo během tří let nebyla pod jeho vlajkou registrována žádná loď a pokud pod jeho vlajkou není registrována žádná loď, může se tento stát odchýlit od tohoto nařízení, s výjimkou článků 4, 5, 11, 12, 13, 14, čl. 16 odst. 6 a článků 18, 19, 20, 21 a 22. Hodlá-li členský stát využít této odchylky, uvědomí o tom Komisi nejpozději ke dni použitelnosti tohoto nařízení. Jakékoliv následné změny se rovněž neprodleně oznámí Komisi.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 20. listopadu 2013.
EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA (ES) Nr. 1257/2013
(2013. gada 20. novembris)
par kuģu pārstrādi un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 1013/2006 un Direktīvu 2009/16/EK
(Dokuments attiecas uz EEZ)
EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 192. panta 1. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
pēc apspriešanās ar Reģionu komiteju,
saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (2),
tā kā:
(1)
Kuģus, kuri kļuvuši par atkritumiem un kurus pārstrādes nolūkā pārvieto pāri robežām, regulē 1989. gada 22. marta Bāzeles Konvencija par kontroli pār kaitīgo atkritumu robežšķērsojošo transportēšanu un to aizvākšanu (“Bāzeles konvencija”) un Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1013/2006 (3). Ar Regulu (EK) Nr. 1013/2006 īsteno Bāzeles konvenciju un tās 1995. gadā pieņemto grozījumu (4), kurš starptautiskā līmenī vēl nav stājies spēkā un ar kuru nosaka aizliegumu bīstamo atkritumu eksportam uz valstīm, kas nav Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas (ESAO) locekles. Kuģus parasti klasificē kā bīstamus atkritumus, un ir aizliegts tos pārstrādes nolūkā eksportēt uz rūpnīcām valstīs, kuras nav ESAO locekles.
(2)
Mehānismi pastāvošo Savienības un starptautisko tiesību aktu piemērošanas uzraudzībai un izpildei nav pielāgoti kuģu un starptautiskās kuģošanas īpatnībām. Centieni, kas saistīti ar sadarbību aģentūru līmenī - starp Starptautisko Darba organizāciju (SDO), Starptautisko Jūrniecības organizāciju (SJO) un Bāzeles konvencijas Sekretariātu -, ir bijuši veiksmīgi attiecībā uz to, lai panāktu vienošanos par obligāto prasību ieviešanu pasaules līmenī, kuru mērķis ir nodrošināt efektīvu un iedarbīgu risinājumu nedrošām un kaitīgām kuģu pārstrādes darbībām, proti, par Honkongas Starptautisko konvenciju par kuģu pārstrādi drošā un videi nekaitīgā veidā (“Honkongas konvencija”).
(3)
Pašreizējās kuģu pārstrādes jaudas ESAO valstīs, kurās ir likumīgi atļauts nodot kuģus, kas kuģo ar dalībvalsts karogu, ir nepietiekamas. Pašreizējā drošas un videi nekaitīgas kuģu pārstrādes jauda valstīs, kuras nav ESAO locekles, ir pietiekama, lai apstrādātu visus kuģus, kas kuģo ar dalībvalsts karogu, un paredzams, ka līdz 2015. gadam šī jauda vēl palielināsies, jo pārstrādājošās valstis būs veikušas pasākumus, lai izpildītu Honkongas konvencijas prasības.
(4)
Honkongas konvencija tika pieņemta 2009. gada 15. maijā Starptautiskās Jūrniecības organizācijas paspārnē. Honkongas konvencija stāsies spēkā tikai 24 mēnešus pēc tam, kad to ratificējušas vismaz 15 valstis, kuru kopējā tirdzniecības flotes bruto tilpība ir vismaz 40 % no pasaules tirdzniecības flotes bruto tilpības un kuru kopējā maksimālā pārstrādāto kuģu tilpība gadā pēdējo 10 gadu laikā ir vismaz 3 % no šo pašu valstu kopējās tirdzniecības flotes bruto tilpības. Minētā konvencija attiecas uz kuģu projektēšanu, būvi, ekspluatāciju un sagatavošanu, lai atvieglotu drošu un videi nekaitīgu pārstrādi, nekaitējot kuģu drošībai un ekspluatācijas efektivitātei. Tā attiecas arī uz kuģu pārstrādes rūpnīcu drošu un videi nekaitīgu ekspluatāciju un uz pienācīga izpildes mehānisma izveidošanu attiecībā uz kuģu pārstrādi.
(5)
Šīs regulas mērķis ir veicināt Honkongas konvencijas drīzu ratifikāciju gan Savienībā, gan trešās valstīs, kuģiem un kuģu pārstrādes rūpnīcām piemērojot samērīgas pārbaudes, kuru pamatā ir minētā konvencija.
(6)
Honkongas konvencijā nepārprotami noteikts, ka tās pusēm ir jāveic stingrāki, starptautiskajām tiesībām atbilstīgi pasākumi attiecībā uz kuģu drošu un videi nekaitīgu pārstrādi, lai nepieļautu, vājinātu vai samazinātu jebkādu negatīvu ietekmi uz cilvēka veselību un vidi. Ņemot to vērā, ar šo regulu būtu jānodrošina aizsardzība pret to bīstamo materiālu iespējamo kaitīgo ietekmi, kuri atrodas uz visiem kuģiem, kas ienāk dalībvalsts ostā vai enkurvietā, vienlaikus nodrošinot atbilstību noteikumiem, kurus minētajiem materiāliem piemēro saskaņā ar starptautiskajām tiesībām. Lai nodrošinātu uzraudzību par atbilstību tām prasībām, kuras saistītas ar bīstamajiem materiāliem saskaņā ar šo regulu, dalībvalstīm būtu jāpiemēro valstu noteikumi, lai īstenotu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/16/EK (5). Pašlaik ostas valsts kontroles inspektoru uzdevums ir veikt sertificēšanas inspekcijas un aktīvi pārbaudīt, vai nav bīstamie materiāli, tostarp azbests, saskaņā ar Starptautisko konvenciju par cilvēku dzīvības aizsardzību uz jūras (“SOLAS”). Parīzes Saprašanās memorands par ostas valsts kontroli paredz saskaņotu pieeju attiecībā uz minētajām darbībām.
(7)
Šīs regulas mērķis ir arī samazināt nevienlīdzību starp operatoriem Savienībā, ESAO valstīs un attiecīgās trešās valstīs attiecībā uz veselības aizsardzību un drošību darba vietā un standartiem vides jomā un pašreizējo standartiem neatbilstošo objektu vietā kuģus, kas kuģo ar dalībvalstu karogu, novirzīt uz kuģu pārstrādes rūpnīcām, kurās kuģu demontāžai izmanto drošas un videi nekaitīgas metodes. Tādējādi kuģu pārstrādes rūpnīcās, kas atrodas dalībvalstī, tiktu arī palielināta kuģu drošas un videi nekaitīgas pārstrādes un apstrādes konkurētspēja. Izveidojot to Eiropas kuģu pārstrādes rūpnīcu sarakstu (“Eiropas saraksts”), kas atbilst šajā regulā noteiktajām prasībām, tiktu sekmēta gan minēto mērķu sasniegšana, gan labāka izpilde, jo dalībvalstij, ar kuras karogu kuģis kuģo, būtu vieglāk kontrolēt kuģus, kas nolemti pārstrādei. Minētajām prasībām par kuģu pārstrādes rūpnīcām būtu jābalstās uz Honkongas konvencijas prasībām. Šajā sakarā kuģu pārstrādes rūpnīcām, kuras apstiprinātas saskaņā ar šo regulu, būtu jāatbilst vajadzīgajām prasībām, lai nodrošinātu vides aizsardzību, darba ņēmēju veselības un drošības aizsardzību un no pārstrādātajiem kuģiem iegūto atkritumu apsaimniekošanu videi nekaitīgā veidā. Attiecībā uz kuģu pārstrādes rūpnīcām, kuras atrodas trešā valstī, ar prasībām būtu jāpanāk augsts cilvēka veselības un vides aizsardzības līmenis, kas visumā atbilstu līmenim Savienībā. Tādēļ kuģu pārstrādes rūpnīcas, kuras neatbilst minētajām minimālajām prasībām, nevajadzētu iekļaut Eiropas sarakstā.
(8)
Būtu jāpiemēro Savienības tiesībās paredzētais vienlīdzības princips, un tā piemērošana būtu jāuzrauga, jo īpaši saistībā ar Eiropas saraksta izveidi un atjaunināšanu attiecībā uz kuģu pārstrādes rūpnīcām, kuras atrodas dalībvalstī, un kuģu pārstrādes rūpnīcām, kuras atrodas trešā valstī, kas atbilst šajā regulā izklāstītajām prasībām.
(9)
Dalībvalstis tiek mudinātas pieņemt piemērotus pasākumus, lai nodrošinātu, ka kuģi, uz kuriem neattiecas šīs regulas darbības joma, rīkojas saskaņā ar šo regulu, ciktāl tas ir saprātīgi un praktiski.
(10)
Lai izvairītos no dublēšanās, ir nepieciešams kuģus, kuri kuģo ar dalībvalsts karogu un uz kuriem attiecas šīs regulas darbības joma, izslēgt attiecīgi no Regulas (EK) Nr. 1013/2006 un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/98/EK (6) piemērošanas jomas. Regulu (EK) Nr. 1013/2006 piemēro atkritumu sūtījumiem no Savienības, uz kuriem gadījumos, kad piemēro alternatīvu režīmu, attiecina izņēmumus saistībā ar dažām atkritumu kategorijām. Ar šo regulu kuģiem, kuri ietilpst tās darbības jomā, ir paredzēts veikt pārbaudes visā to dzīves ciklā, un tās mērķis ir nodrošināt minēto kuģu pārstrādi videi nekaitīgā veidā. Tādēļ ir lietderīgi precizēt, ka Regula (EK) Nr. 1013/2006 nebūtu jāattiecina uz kuģi, kuram tā dzīves cikla laikā piemēro alternatīvo kontroles režīmu saskaņā ar šo regulu. Kuģiem, uz kuriem neattiecas Honkongas konvencijas un šīs regulas darbības joma, kā arī jebkādiem uz kuģa esošiem atkritumiem, kas nav ekspluatācijas laikā radušies atkritumi, būtu jāturpina piemērot attiecīgi Regulu (EK) Nr. 1013/2006, Direktīvu 2008/98/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2008/99/EK (7).
(11)
Ir arī atzīts, ka kuģiem turpina piemērot citas starptautiskas konvencijas, lai to dzīves cikla ekspluatācijas posmā nodrošinātu kuģu drošu darbību jūrā, un, lai gan kuģi var izmantot konkrētas navigācijas tiesības un brīvības, tiem jāsniedz iepriekšējs paziņojums par ienākšanu ostā. Dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai izvēlēties piemērot turpmākas pārbaudes saskaņā ar citiem starptautiskiem līgumiem. Tādēļ netiek uzskatīts par nepieciešamu šajā regulā noteikt papildu pārbaudes tranzītam.
(12)
Interpretējot šīs regulas prasības, būtu jāņem vērā pamatnostādnes, ko SJO izstrādājusi kā atbalsta dokumentu Honkongas konvencijai (“SJO pamatnostādnes”).
(13)
Šīs regulas nolūkos termina “pārstrāde” nozīmei nevajadzētu būt tādai pašai, kāda definēta Direktīvā 2008/98/EK. Šajā regulā tādēļ būtu jāievieš īpaša definīcija terminam “kuģu pārstrāde”.
(14)
Ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1272/2008 (8) Savienības līmenī īsteno ķīmisko vielu klasificēšanas un marķēšanas globāli harmonizēto sistēmu. Minētā regula kopā ar Padomes Direktīvu 67/548/EEK (9) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 1999/45/EK (10) sniedz lietderīgas norādes saistībā ar bīstama materiāla noteikšanu.
(15)
Viena no Honkongas konvencijā un šajā regulā paredzētajām galvenajām prasībām ir veikt uzskaiti par bīstamajiem materiāliem, kas atrodas uz kuģa, visā tā dzīves cikla laikā. Saskaņā ar Honkongas konvencijas 8. noteikuma 2. punktu pārstrādei paredzētam kuģim laikposmā pirms nonākšanas kuģu pārstrādes rūpnīcā būtu jāsamazina ekspluatācijas laikā radušos atkritumu apjoms. Ja ekspluatācijas laikā radušos atkritumus paredzēts kopā ar kuģi nogādāt kuģu pārstrādes rūpnīcā, minēto atkritumu aptuvenie daudzumi un atrašanās vieta būtu jānorāda uzskaitījuma II daļā.
(16)
Dalībvalstīm būtu jāveic pasākumi, lai novērstu kuģu pārstrādes noteikumu apiešanu un palielinātu pārredzamību kuģu pārstrādes nozarē. Kā paredzēts Honkongas konvencijā, dalībvalstīm būtu jāpaziņo informācija par kuģiem, kam izsniegts uzskaitījuma sertifikāts, par kuģiem, par ko saņemts paziņojums par pabeigšanu, un informācija par nelikumīgu kuģu pārstrādi un turpmākajiem pasākumiem, ko tās veikušas.
(17)
Dalībvalstīm būtu jāparedz noteikumi par sankcijām, kas piemērojamas par šīs regulas pārkāpumiem, un jānodrošina minēto sankciju piemērošana, lai nepieļautu kuģu pārstrādes noteikumu apiešanu. Sankcijām, kas var būt civiltiesiskas vai administratīvas, vajadzētu būt efektīvām, samērīgām un preventīvām.
(18)
Saskaņā ar Tiesas judikatūru dalībvalstu tiesām ir, cik vien iespējams, jāinterpretē procesuālie noteikumi saistībā ar nosacījumiem, kas jāizpilda, lai varētu uzsākt administratīvas vai tiesas procedūras saskaņā ar Orhūsas konvencijas 9. panta 3. punkta mērķiem.
(19)
Lai aizsargātu cilvēka veselību un vidi un ņemot vērā principu “piesārņotājs maksā”, Komisijai būtu jāizvērtē iespējas izveidot finanšu mehānismu, ko piemēro visiem kuģiem, kas ienāk dalībvalsts ostā vai enkurvietā, neatkarīgi no tā, ar kādu karogu tie kuģo, lai radītu līdzekļus, ar kuriem veicinātu kuģu pārstrādi un apstrādi videi nekaitīgā veidā, neradot pamudinājumu nomainīt karoga valsti.
(20)
Lai ņemtu vērā norises saistībā ar Honkongas konvenciju, Komisijai būtu jādeleģē pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 290. pantu attiecībā uz šīs regulas I un II pielikuma atjaunināšanu. Ir īpaši būtiski, lai Komisija, veicot sagatavošanas darbus, rīkotu atbilstīgas apspriešanās, tostarp ekspertu līmenī. Komisijai, sagatavojot un izstrādājot deleģētos aktus, būtu jānodrošina vienlaicīga, savlaicīga un atbilstīga attiecīgo dokumentu nosūtīšana Eiropas Parlamentam un Padomei.
(21)
Lai nodrošinātu vienādus šīs regulas īstenošanas nosacījumus, īstenošanas pilnvaras būtu jāpiešķir Komisijai. Minētās pilnvaras būtu jāizmanto saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 182/2011 (11).
(22)
Ņemot vērā to, ka šīs regulas mērķi, proti, nepieļaut, samazināt vai izskaust negatīvu ietekmi uz cilvēka veselību un vidi, ko rada tādu kuģu, kuri kuģo ar dalībvalsts karogu, pārstrāde, ekspluatācija un apkope, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs kuģošanas un kuģu pārstrādes starptautiskā rakstura dēļ, bet minētās rīcības mēroga un ietekmes dēļ to var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā regulā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi minētā mērķa sasniegšanai,
IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU.
I SADAĻA
PRIEKŠMETS, DARBĪBAS JOMA UN DEFINĪCIJAS
1. pants
Priekšmets un mērķis
Šīs regulas mērķis ir nepieļaut, samazināt, ierobežot līdz minimumam un, cik vien praktiski iespējams, izskaust negadījumus, kaitējumus un citu negatīvu ietekmi uz cilvēka veselību un vidi, ko rada kuģu pārstrāde. Šīs regulas mērķis ir veicināt drošību, cilvēka veselības un Savienības jūras vides aizsardzību visā kuģa dzīves cikla laikā, jo īpaši, lai nodrošinātu to, ka šādas kuģu pārstrādes rezultātā radušies bīstamie atkritumi tiek apsaimniekoti videi drošā veidā.
Šī regula arī paredz noteikumus, lai nodrošinātu bīstamo materiālu pienācīgu apsaimniekošanu uz kuģiem.
Šīs regulas mērķis ir arī veicināt 2009. gada Honkongas Starptautiskās konvencijas par kuģu pārstrādi drošā un videi nekaitīgā veidā (turpmāk “Honkongas konvencija”) ratifikāciju.
2. pants
Darbības joma
1. Šo regulu, izņemot 12. pantu, piemēro kuģiem, kas kuģo ar dalībvalsts karogu.
12. pantu piemēro kuģiem, kas kuģo ar trešās valsts karogu un kas ienāk dalībvalsts ostā vai enkurvietā.
2. Šo regulu nepiemēro:
a)
karakuģiem, kara flotes palīgkuģiem vai citiem kuģiem, kas pieder valstij vai ko tā ekspluatē, un ko pašlaik izmanto tikai valsts nekomerciālā dienestā;
b)
kuģiem, kuru bruto tilpība (GT) ir mazāka par 500 GT;
c)
kuģiem, kas visā ekspluatācijas laikā tiek izmantoti tikai tās dalībvalsts suverēnajos vai tās jurisdikcijā esošajos ūdeņos, ar kuras karogu tie kuģo.
3. pants
Definīcijas
1. Šajā regulā izmanto šādas definīcijas:
1)
“kuģis” ir jebkāda veida peldlīdzeklis, kas tiek ekspluatēts vai ticis ekspluatēts jūras vidē, tostarp zemūdens peldlīdzekļi, kuģošanas līdzekļi, peldošas platformas, pašizceļošas platformas, peldošas glabāšanas iekārtas, peldošas ražošanas, glabāšanas un izkraušanas iekārtas, kā arī kuģis, kura aprīkojums ir demontēts vai kuru velk;
2)
“jauns kuģis” ir kuģis, par kuru:
a)
līgums par būvi ir noslēgts dienā, kad piemēro šo regulu, vai pēc tās;
b)
ja nav līguma par būvi - ir likts ķīlis vai kuģis atrodas līdzīgā būves stadijā sešus mēnešus pēc šīs regulas piemērošanas dienas vai vēlāk; vai
c)
piegāde notiek trīsdesmit mēnešus pēc šīs regulas piemērošanas dienas vai vēlāk;
3)
“tankkuģis” ir naftas tankkuģis atbilstoši definīcijai Starptautiskās konvencijas par kuģu izraisīta piesārņojuma novēršanu (“MARPOL konvencija”) I pielikumā vai kaitīgo šķidro vielu tankkuģis atbilstoši definīcijai minētās konvencijas II pielikumā;
4)
“bīstams materiāls” ir jebkāds materiāls vai viela, kas var apdraudēt cilvēka veselību un/vai vidi;
5)
“ekspluatācijas laikā radušies atkritumi” ir notekūdeņi un nosēdumi, ko radījusi parasta kuģu darbība un uz ko attiecas MARPOL konvencijas prasības;
6)
“kuģu pārstrāde” ir kuģa pilnīga vai daļēja demontāža kuģu pārstrādes rūpnīcā, lai atgūtu detaļas un materiālus pārstrādāšanai, sagatavošanai atkārtotai izmantošanai vai atkārtotai izmantošanai, vienlaikus nodrošinot bīstamu un citu materiālu apsaimniekošanu, un tas ietver arī saistītās darbības, piemēram, detaļu un materiālu glabāšanu un apstrādi rūpnīcā, taču neietver to tālāku apstrādi vai apglabāšanu citos uzņēmumos;
7)
“kuģu pārstrādes rūpnīca” ir noteikta teritorija, kas ir laukums vai iekārta, ko izmanto kuģu pārstrādei un kas atrodas dalībvalstī vai trešā valstī;
8)
“kuģu pārstrādes uzņēmums” ir kuģu pārstrādes rūpnīcas īpašnieks vai jebkura cita organizācija vai persona, kas no kuģu pārstrādes rūpnīcas īpašnieka ir pārņēmusi atbildību par kuģu pārstrādes darbībām;
9)
“administrācija” ir pārvaldes iestāde, kurai dalībvalsts ir uzticējusi atbildību par pienākumiem saistībā ar kuģiem, kuri kuģo ar tās karogu, vai kuģiem, ko ekspluatē tās pakļautībā;
10)
“atzīta organizācija” ir organizācija, kas ir atzīta saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 391/2009 (12);
11)
“kompetentā iestāde” ir pārvaldes iestāde vai iestādes, kam dalībvalsts vai trešā valsts noteiktā ģeogrāfiskā apgabalā vai kompetences jomā ir uzticējusi atbildību par kuģu pārstrādes rūpnīcām saistībā ar visām darbībām, kas ir minētās valsts jurisdikcijā;
12)
“bruto tilpība” ir bruto tilpība (GT), kas aprēķināta saskaņā ar tilpības mērīšanas noteikumiem, kas ietverti 1969. gada Starptautiskajās konvencijas par kuģu tilpības mērīšanu I pielikumā vai jebkurā konvencijā, kas to aizstāj;
13)
“kompetentā persona” ir persona, kurai ir attiecīga kvalifikācija, izglītība un pietiekamas zināšanas, pieredze un prasmes, lai veiktu konkrētus darbus;
14)
“kuģa īpašnieks” ir fiziska vai juridiska persona, kas reģistrēta kā kuģa īpašnieks, tostarp fiziska vai juridiska persona, kam kuģis pieder uz ierobežotu laiku, līdz tas tiek pārdots vai nodots kuģu pārstrādes rūpnīcai, vai - ja reģistrācijas nav - fiziska vai juridiska persona, kam pieder kuģis, vai jebkāda cita organizācija vai persona, piemēram, pārvaldnieks vai bezapkalpes kuģa fraktētājs, kas no kuģa īpašnieka pārņēmusi atbildību par kuģa ekspluatāciju, un juridiska persona, kas ekspluatē valstij piederošu kuģi;
15)
“jauna uzstādīšana” ir sistēmu, iekārtu, izolācijas vai citu materiālu uzstādīšana uz kuģa pēc dienas, kad piemēro šo regulu;
16)
“kuģa pārstrādes plāns” ir kuģu pārstrādes rūpnīcas operatora izstrādāts plāns katra konkrēta kuģa pārstrādei tā atbildībā, ņemot vērā attiecīgās SJO pamatnostādnes un rezolūcijas;
17)
“kuģu pārstrādes rūpnīcas plāns” ir kuģu pārstrādes rūpnīcas operatora sagatavots plāns, kuru pieņēmusi kuģu pārstrādes uzņēmuma valde vai atbilstošā pārvaldes struktūra un kurā aprakstīti darbības procesi un procedūras, kas saistītas ar kuģu pārstrādi kuģu pārstrādes rūpnīcā, un kurš jo īpaši aptver darba ņēmēju drošību un apmācību, cilvēka veselības un vides aizsardzību, personāla funkcijas un atbildību, gatavību ārkārtas situācijām un reaģēšanu uz tām, kā arī uzraudzības, ziņošanas un uzskaites sistēmas, ņemot vērā attiecīgās SJO pamatnostādnes un rezolūcijas;
18)
“iekļūšanai droši apstākļi” ir visiem šādiem kritērijiem atbilstoši apstākļi telpā:
a)
skābekļa saturs gaisā un uzliesmojošu tvaiku koncentrācija ir drošās robežās;
b)
jebkādi toksiski materiāli gaisā nepārsniedz pieļaujamo koncentrāciju;
c)
jebkādas atliekvielas vai materiāli, kas saistītas ar kompetentās personas atļautiem darbiem, neradīs toksisku materiālu nekontrolētu izdalīšanos vai uzliesmojošu tvaiku bīstamu koncentrāciju gaisā, ja apstākļi tiek uzturēti saskaņā ar instrukcijām;
19)
“ugunsbīstamiem darbiem droši apstākļi” ir visiem šādiem kritērijiem atbilstoši apstākļi telpā:
a)
droši apstākļi bez sprādzienbīstamības un gāzu klātbūtnes, lai varētu izmantot lokmetināšanas vai gāzmetināšanas iekārtas, griešanas vai liesmas apstrādes iekārtas vai cita veida atklātu liesmu, kā arī veikt karsēšanas, slīpēšanas vai dzirksteļojošas operācijas;
b)
ir ievēroti 18) apakšpunktā izklāstītie kritēriji attiecībā uz iekļūšanai drošiem apstākļiem;
c)
ugunsbīstamo darbu rezultātā nemainās pastāvošais gaisa stāvoklis;
d)
visas blakus esošās telpas ir iztīrītas, padarītas inertas vai pietiekami apstrādātas, lai nepieļautu ugunsgrēka izcelšanos vai izplatīšanos;
20)
“paziņojums par pabeigšanu” ir kuģu pārstrādes rūpnīcas operatora izdots paziņojums, kas apstiprina, ka kuģa pārstrāde ir pabeigta saskaņā ar šo regulu;
21)
“uzskaitījuma sertifikāts” ir konkrēta kuģa sertifikāts, kuru saskaņā ar 9. pantu izsniedz kuģiem, kas kuģo ar dalībvalsts karogu, un kuru saskaņā ar 5. pantu papildina ar bīstamo materiālu uzskaitījumu;
22)
“sertifikāts par gatavību pārstrādei” ir konkrēta kuģa sertifikāts, kuru saskaņā ar 9. panta 9. punktu izsniedz kuģiem, kas kuģo ar dalībvalsts karogu, un kuram saskaņā ar 5. panta 7. punktu pievieno bīstamo materiālu uzskaitījumu un saskaņā ar 7. pantu - apstiprinātu kuģa pārstrādes plānu;
23)
“paziņojums par atbilstību” ir konkrēta kuģa sertifikāts, ko izsniedz kuģiem, kas kuģo ar trešās valsts karogu, un kuru saskaņā ar 12. pantu papildina ar bīstamo materiālu uzskaitījumu;
24)
“bezkravas ūdensizspaida tonnas (LDT)” ir tonnās izteikts kuģa svars bez kravas, degvielas, smēreļļām glabāšanas tvertnēs, balasta ūdens, saldūdens, dzeramā ūdens, patēriņa krājumiem, pasažieriem un apkalpes un viņu personīgajām mantām un ir kuģa korpusa, konstrukcijas, mehānismu, iekārtu un palīgierīču kopējais svars.
2. 7. panta 2. punkta d) apakšpunkta un 13., 15. un 16. panta vajadzībām:
a)
jēdzieniem “atkritumi”, “bīstamie atkritumi”, “apstrāde” un “atkritumu apsaimniekošana” ir tāda pati nozīme, kā Direktīvas 2008/98/EK 3. pantā;
b)
“objekta inspekcija” ir kuģu pārstrādes rūpnīcas inspekcija, kurā izvērtē to, vai apstākļi objektā atbilst jebkādā attiecīgajā sniegtajā dokumentācijā aprakstītajiem apstākļiem;
c)
“darba ņēmējs” ir ikviena persona, kas ir darba attiecībās un regulāri vai uz laiku veic darbu, tostarp darbuzņēmēju un apakšuzņēmēju personāls;
d)
“apsaimniekošana videi drošā veidā” ir visu praktiski iespējamo darbību veikšana, lai nodrošinātu, ka atkritumi un bīstamie materiāli tiek apsaimniekoti tādā veidā, kas aizsargās cilvēka veselību un vidi pret nelabvēlīgām sekām, kuras varētu rasties saistībā ar šādiem materiāliem un atkritumiem.
3. Šā panta 1. punkta 13) apakšpunktā minētā kompetentā persona var būt apmācīts darba ņēmējs vai vadošs darbinieks, kurš spēj atklāt un novērtēt darba drošības apdraudējumus, riskus un potenciāli bīstamu materiālu vai bīstamu apstākļu ietekmi uz darbiniekiem kuģu pārstrādes rūpnīcā un kurš spēj norādīt, kādi aizsargpasākumi un profilakses pasākumi jāveic, lai minētos drošības apdraudējumus, riskus vai iedarbību pilnībā novērstu vai samazinātu.
Neskarot Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/36/EK (13), kompetentā iestāde var definēt atbilstošus kritērijus šādu personu norīkošanai un noteikt, kādi pienākumi tām jāuztic.
II SADAĻA
KUĢI
4. pants
Bīstamo materiālu kontrole
I pielikumā minēto bīstamo materiālu uzstādīšana vai izmantošana uz kuģiem ir aizliegta vai ierobežota, kā norādīts I pielikumā, neskarot citu attiecīgo Savienības tiesību aktu prasības, kurās varētu būt noteikti vēl citi pasākumi.
5. pants
Bīstamo materiālu uzskaitījums
1. Uz katra jauna kuģa atrodas bīstamo materiālu uzskaitījums, kurā identificēti vismaz tie bīstamie materiāli, kas minēti II pielikumā un kas ir kuģa konstrukcijā vai iekārtās, to atrašanās vieta un aptuvenais daudzums.
2. Ievērojot 32. panta 2. punkta b) apakšpunktu, esošie kuģi, ciktāl tas praktiski izdarāms, nodrošina atbilstību 1. punktam.
Tādu kuģu gadījumā, kas nolemti pārstrādei, atbilstību šā panta 1. punktam, ciktāl tas praktiski izdarāms, panāk, sākot no Eiropas kuģu pārstrādes rūpnīcu saraksta (“Eiropas saraksts”) publicēšanas dienas, kā izklāstīts 16. panta 2. punktā.
Ievērojot 32. panta 2. punkta b) apakšpunktu, veidojot bīstamo materiālu uzskaitījumu, identificē vismaz I pielikumā uzskaitītos bīstamos materiālus.
3. Bīstamo materiālu uzskaitījums:
a)
ir specifisks katram kuģim;
b)
sniedz pierādījumus, ka kuģis atbilst bīstamo materiālu uzstādīšanas vai izmantošanas aizliegumam vai ierobežojumiem saskaņā ar 4. pantu;
c)
ir sagatavots, ņemot vērā attiecīgās SJO pamatnostādnes;
d)
to pārbauda vai nu administrācija, vai atzīta organizācija, kuru tā ir pilnvarojusi.
4. Papildus 3. punktam attiecībā uz esošajiem kuģiem sagatavo plānu, kurā apraksta vizuālu apskati vai paraugu ņemšanu, ar kuras palīdzību izveido bīstamo materiālu uzskaitījumu, un kurā ņem vērā attiecīgās SJO pamatnostādnes.
5. Bīstamo materiālu uzskaitījums sastāv no trīs daļām:
a)
saraksts ar I un II pielikumā minētajiem bīstamajiem materiāliem saskaņā ar šā panta 1. punkta un 2. punkta noteikumiem un bīstamajiem materiāliem, kas ir kuģa korpusā vai iekārtās, norādot to atrašanās vietu un aptuveno daudzumu (I daļa);
b)
uz kuģa esošo, ekspluatācijas laikā radušos atkritumu saraksts (II daļa);
c)
saraksts ar krājumiem, kas ir uz kuģa (III daļa).
6. Bīstamo materiālu uzskaitījuma I daļu pienācīgi uztur un atjaunina visā kuģa ekspluatācijas laikā, un tas atspoguļo jaunas uzstādīšanas, kuru sastāvā ir jebkuri II pielikumā minētie bīstamie materiāli, kā arī attiecīgās izmaiņas kuģa konstrukcijā un iekārtās.
7. Pirms pārstrādes un ņemot vērā attiecīgās SJO pamatnostādnes, bīstamo materiālu uzskaitījumā papildus pienācīgi uzturētajai un atjauninātajai I daļai iekļauj II daļu par atkritumiem, kas radušies ekspluatācijas laikā, un III daļu par krājumiem, un to pārbauda administrācija vai atzīta organizācija, kuru tā ir pilnvarojusi.
8. Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētus aktus saskaņā ar 24. pantu attiecībā uz I un II pielikumā minēto bīstamo materiālu uzskaitījumā iekļauto vielu saraksta atjaunināšanu, lai nodrošinātu, ka sarakstos ir iekļautas vismaz tās vielas, kas uzskaitītas Honkongas konvencijas I un II papildinājumā.
Komisija pieņem atsevišķu deleģēto aktu attiecībā uz katru vielu, kas jāpievieno I vai II pielikumam vai jādzēš no tā.
6. pants
Vispārīgās prasības kuģu īpašniekiem
1. Gatavojoties nosūtīt kuģi pārstrādei, kuģa īpašnieks:
a)
sniedz kuģu pārstrādes rūpnīcas operatoram visu informāciju par kuģi, kas nepieciešama, lai izstrādātu 7. pantā noteikto kuģa pārstrādes plānu;
b)
termiņā, kas jānosaka attiecīgajai administrācijai, rakstiski paziņo minētajai administrācijai par nodomu pārstrādāt kuģi norādītajā kuģu pārstrādes rūpnīcā vai rūpnīcās. Paziņojumā iekļauj vismaz:
i)
bīstamo materiālu uzskaitījumu; un
ii)
visu informāciju par kuģi, kas sniegta saskaņā ar a) apakšpunktu.
2. Kuģu īpašnieki nodrošina, ka pārstrādei paredzētie kuģi:
a)
tiek pārstrādāti tikai Eiropas sarakstā iekļautajās kuģu pārstrādes rūpnīcās;
b)
laikposmā pirms nonākšanas kuģu pārstrādes rūpnīcā tiek ekspluatēti tā, lai līdz minimumam samazinātu kravu atliekas, atlikušās degvielas un uz kuģa esošo atkritumu daudzumu;
c)
pirms jebkādas kuģa pārstrādes kuģiem ir sertifikāts par gatavību pārstrādei, ko pēc tam, kad ir saņemts saskaņā ar 7. panta 3. punktu apstiprināts kuģa pārstrādes plāns, ir izdevusi administrācija vai atzīta organizācija, kuru tā ir pilnvarojusi.
3. Kuģu īpašnieki nodrošina, ka tankkuģi kuģu pārstrādes rūpnīcā ierodas ar kravas tilpnēm un sūkņu telpām tādā stāvoklī, lai tās varētu sertificēt kā ugunsbīstamiem darbiem drošas.
4. Kuģu īpašnieki nodrošina kuģu pārstrādes rūpnīcas operatoru ar sertifikāta par gatavību pārstrādei kopiju, kas izsniegts saskaņā ar 9. pantu.
5. Kuģu īpašnieki ir atbildīgi par kuģi un līdz brīdim, kad atbildību par minēto kuģi uzņemas kuģu pārstrādes rūpnīcas operators, veic pasākumus, lai nodrošinātu kuģa atbilstību dalībvalsts, ar kuras karogu kuģis kuģo, administrācijas noteiktajām prasībām. Kuģu pārstrādes rūpnīcas operators var atteikties pieņemt kuģi pārstrādei, ja kuģa stāvoklis būtiski atšķiras no uzskaitījuma sertifikātā sniegtās informācijas, tostarp, ja bīstamo materiālu uzskaitījuma I daļa nav pienācīgi uzturēta un atjaunināta, lai atspoguļotu izmaiņas kuģa konstrukcijā un iekārtās. Šādā gadījumā kuģa īpašnieks saglabā atbildību par minēto kuģi un nekavējoties par to informē administrāciju.
7. pants
Kuģa pārstrādes plāns
1. Pirms kuģa pārstrādes izstrādā katram kuģim specifisku kuģa pārstrādes plānu. Kuģa pārstrādes plānā ir jāpievēršas jebkādiem ar kuģi saistītiem apstākļiem, kuri nav paredzēti kuģu pārstrādes rūpnīcas plānā vai saistībā ar kuriem būs nepieciešamas īpašas procedūras.
2. Kuģa pārstrādes plānu:
a)
izstrādā kuģu pārstrādes rūpnīcas operators saskaņā ar attiecīgajiem Honkongas konvencijas noteikumiem un ņemot vērā attiecīgās SJO pamatnostādnes, kā arī informāciju par kuģi, ko kuģa īpašnieks sniedzis saskaņā ar 6. panta 1. punkta a) apakšpunktu, lai tā saturs atbilstu bīstamo materiālu uzskaitījumā ietvertajai informācijai;
b)
tajā precizē, vai un kādā apjomā sagatavošanas darbi, piemēram, priekšapstrāde, potenciālo apdraudējumu identificēšana un krājumu izvākšana, tiks veikti vietā, kas nav kuģa pārstrādes plānā norādītā kuģu pārstrādes rūpnīca. Kuģa pārstrādes plānā būtu jāiekļauj informācija par vietu, kurā kuģis atradīsies pārstrādes darbību laikā, un konspektīvs plāns saistībā ar pārstrādei paredzētā konkrētā kuģa ierašanos un drošu novietošanu;
c)
tajā ietver informāciju par to, kā konkrētajam kuģim tiek noteikti, uzturēti un uzraudzīti iekļūšanai droši un ugunsbīstamiem darbiem droši apstākļi, ņemot vērā tādus elementus kā kuģa konstrukcija, konfigurācija un iepriekšējā krava, un citu vajadzīgo informāciju, par to, kā īstenojams kuģa pārstrādes plāns;
d)
tajā ietver informāciju par bīstamo materiālu un atkritumu veidu un daudzumu, ko radīs konkrētā kuģa pārstrāde, tostarp tos materiālus un atkritumus, kas minēti bīstamo materiālu uzskaitījumā, un informāciju par to, kā tie tiks apsaimniekoti un uzglabāti gan kuģu pārstrādes rūpnīcā, gan pēc tam citos objektos; un
e)
ja tiks izmantotas vairākas kuģu pārstrādes rūpnīcas - katra iesaistītā rūpnīca to principā sagatavo atsevišķi, un tiek norādīta izmantošanas secība un apstiprinātās darbības, kuras tiks veiktas minētajās kuģu pārstrādes rūpnīcās.
3. Kompetentā iestāde kuģa pārstrādes plānu apstiprina klusējot vai ar skaidru izteikumu saskaņā ar valstī, kurā atrodas kuģu pārstrādes rūpnīca, noteiktajām prasībām, ja tas ir nepieciešams.
Skaidri izteikts apstiprinājums tiek sniegts gadījumos, kad kompetentā iestāde kuģu pārstrādes rūpnīcas operatoram, kuģa īpašniekam un administrācijai nosūta rakstisku paziņojumu par tās lēmumu par kuģa pārstrādes plānu.
Var uzskatīt, ka apstiprinājums ir dots klusējot, ja kompetentā iestāde pārskata periodā, kas vajadzības gadījumā noteikts saskaņā ar valsts, kurā atrodas kuģu pārstrādes rūpnīca, prasībām un paziņots saskaņā ar 15. panta 2. punkta b) apakšpunktu, kuģu pārstrādes rūpnīcas operatoram, kuģa īpašniekam un administrācijai nav nosūtījusi rakstiskus iebildumus par kuģa pārstrādes plānu.
4. Dalībvalstis var pieprasīt, lai administrācija tās valsts kompetentajai iestādei, kurā atrodas kuģu pārstrādes rūpnīca, nosūta informāciju, ko kuģa īpašnieks sniedzis saskaņā ar 6. panta 1. punkta b) apakšpunktu, un šādus datus:
i)
datums, kad kuģis reģistrēts valstī, ar kuras karogu tas kuģo;
ii)
kuģa identifikācijas numurs (SJO numurs);
iii)
jaunuzbūvētā kuģa nodošanas laikā piešķirtais korpusa numurs;
iv)
kuģa nosaukums un tips;
v)
kuģa pieraksta osta;
vi)
kuģa īpašnieka vārds/nosaukums un adrese, kā arī SJO reģistrētā īpašnieka identifikācijas numurs;
vii)
uzņēmuma nosaukums un juridiskā adrese;
viii)
visu to klasifikācijas sabiedrību nosaukumi, kurās kuģis klasificēts;
ix)
kuģa galvenie raksturlielumi (kopējais garums (LOA), platums (teorētiskais), sānu augstums (teorētiskais), bezkravas ūdensizspaida tonnas, bruto un neto tilpība, dzinēja tips un klase).
8. pants
Apskates
1. Kuģu apskates, ņemot vērā attiecīgās SJO pamatnostādnes, veic administrācijas darbinieki vai atzītas organizācijas darbinieki, kuru tā ir pilnvarojusi.
2. Ja administrācija izmanto atzītas organizācijas, lai veiktu apskates, kā izklāstīts 1. punktā, tā šādas atzītas organizācijas pilnvaro vismaz:
-
pieprasīt, lai kuģis, kuru tās apskata, atbilstu šai regulai, un
-
veikt apskates, ja to lūdz dalībvalsts attiecīgās iestādes.
3. Veic šādas kuģu apskates:
a)
sākotnējā apskate;
b)
periodiskā apskate;
c)
papildu apskate;
d)
nobeiguma apskate.
4. Jauna kuģa sākotnējo apskati veic pirms kuģa nodošanas ekspluatācijā vai pirms uzskaitījuma sertifikāta izdošanas. Esošajiem kuģiem sākotnējo apskati veic līdz 2020. gada 31. decembrim. Apskatē pārbauda bīstamo materiālu uzskaitījuma I daļas atbilstību šīs regulas prasībām.
5. Periodisko apskati veic pēc administrācijas noteiktiem starplaikiem, kas nav ilgāki par pieciem gadiem. Periodiskajā apskatē pārbauda bīstamo materiālu uzskaitījuma I daļas atbilstību šīs regulas prasībām.
6. Atkarībā no apstākļiem vispārēju vai daļēju papildu apskati pēc kuģa īpašnieka pieprasījuma veic pēc konstrukciju, iekārtu, sistēmu, palīgierīču, aprīkojuma un materiālu nomaiņas, aizstāšanas vai nozīmīga remonta, kas ietekmē bīstamo materiālu uzskaitījumu. Apskate ir tāda, kas nodrošina to, ka jebkāda nomaiņa, aizstāšana vai nozīmīgs remonts ir veikts tā, lai kuģis saglabātu atbilstību šīs regulas prasībām, un ka bīstamo materiālu uzskaitījuma I daļa vajadzības gadījumā ir grozīta.
7. Nobeiguma apskati veic pirms kuģa ekspluatācijas pārtraukšanas un pirms kuģa pārstrādes uzsākšanas.
Minētajā apskatē pārbauda, vai:
a)
bīstamo materiālu uzskaitījums atbilst 5. panta prasībām;
b)
kuģa pārstrādes plāns pienācīgi atspoguļo bīstamo materiālu uzskaitījumā ietverto informāciju un atbilst 7. panta prasībām;
c)
kuģu pārstrādes rūpnīca, kurā kuģi paredzēts pārstrādāt, ir iekļauta Eiropas sarakstā.
8. Kuģu pārstrādei paredzētu esošo kuģu sākotnējo apskati un nobeiguma apskati var veikt vienlaikus.
9. pants
Sertifikātu izdošana un apstiprināšana
1. Kad sekmīgi pabeigta sākotnējā vai periodiskā apskate, administrācija vai atzīta organizācija, kuru tā ir pilnvarojusi, izdod uzskaitījuma sertifikātu. Minētajam sertifikātam pievieno bīstamo materiālu uzskaitījuma I daļu, kas minēta 5. panta 5. punkta a) apakšpunktā.
Ja sākotnējā apskate un nobeiguma apskate tiek veikta vienlaikus, kā minēts 8. panta 8. punktā, izdod tikai šā panta 9. punktā minēto sertifikātu par gatavību pārstrādei.
Komisija pieņem īstenošanas aktus ar mērķi noteikt uzskaitījuma sertifikāta formātu, lai nodrošinātu tā atbilstību Honkongas konvencijas 3. papildinājumam. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar pārbaudes procedūru, kas minēta šīs regulas 25. pantā.
2. Pēc kuģa īpašnieka lūguma administrācija vai atzīta organizācija, kuru tā ir pilnvarojusi, apstiprina uzskaitījuma sertifikātu pēc tam, kad sekmīgi ir pabeigta papildu apskate, kas veikta saskaņā ar 8. panta 6. punktu.
3. Ievērojot 4. punktu, administrācija vai atzīta organizācija, kuru tā ir pilnvarojusi, vajadzības gadījumā izdod vai apstiprina uzskaitījuma sertifikātu, ja periodiskā apskate ir sekmīgi pabeigta:
a)
trīs mēnešu laikposmā pirms esošā uzskaitījuma sertifikāta derīguma termiņa beigām, un jaunais sertifikāts ir derīgs no periodiskās apskates pabeigšanas dienas līdz dienai, kas nepārsniedz piecus gadus, skaitot no esošā sertifikāta termiņa beigu datuma;
b)
pēc esošā uzskaitījuma sertifikāta derīguma termiņa beigām, un jaunais sertifikāts ir derīgs no periodiskās apskates pabeigšanas dienas līdz dienai, kas nepārsniedz piecus gadus, skaitot no esošā sertifikāta termiņa beigu datuma;
c)
vairāk ne kā trīs mēnešos pirms esošā uzskaitījuma sertifikāta derīguma termiņa beigām, un jaunais sertifikāts ir derīgs no periodiskās apskates pabeigšanas dienas līdz dienai, kas nepārsniedz piecus gadus no periodiskās apskates pabeigšanas dienas.
4. Ja periodiskā apskate ir sekmīgi pabeigta un ja jaunu uzskaitījuma sertifikātu nevar izdot vai nogādāt uz kuģa līdz esošā sertifikāta derīguma termiņa beigām, administrācija vai atzīta organizācija, kuru tā pilnvarojusi, apstiprina esošo sertifikātu un šādu sertifikātu akceptē kā derīgu uz turpmāku laikposmu, kas nepārsniedz piecus mēnešus, skaitot no derīguma termiņa beigām.
5. Ja uzskaitījuma sertifikāts ir izdots uz laikposmu, kas ir mazāks par pieciem gadiem, administrācija vai atzīta organizācija, kuru tā ir pilnvarojusi, var pagarināt esošā sertifikāta derīgumu uz turpmāku laikposmu, kas nepārsniedz piecus gadus.
6. Īpašos apstākļos, kurus konstatējusi administrācija, jaunais uzskaitījuma sertifikāts nav jādatē no esošā sertifikāta derīguma termiņa beigām, kā to paredz 3. punkta a) un b) apakšpunkts un 7. un 8. punkts. Minētajos apstākļos jaunais sertifikāts ir derīgs ne ilgāk kā piecus gadus no periodiskās apskates pabeigšanas datuma.
7. Ja kuģis neatrodas ostā vai enkurvietā, kurā pēc uzskaitījuma sertifikāta beigām jānotiek tā apskatei, administrācija, ja tas ir pamatoti, var pagarināt uzskaitījuma sertifikāta derīguma termiņu uz laikposmu, kas nepārsniedz trīs mēnešus, lai kuģis varētu pabeigt reisu līdz ostai, kurā jāveic tā apskate. Jebkāds šāds piešķirtais pagarinājums ir atkarīgs no apskates pabeigšanas minētajā ostā pirms kuģa aizbraukšanas. Kuģim, kam piešķirts sertifikāta termiņa pagarinājums, pēc ierašanās ostā, kurā jāveic tā apskate, nav tiesību šo ostu atstāt bez jauna sertifikāta, pamatojoties uz šādu pagarinājumu. Kad periodiskā apskate ir pabeigta, jaunais uzskaitījuma sertifikāts ir derīgs ne ilgāk kā piecus gadus pēc tāda esošā sertifikāta derīguma termiņa beigām, kurš bija spēkā pirms pagarinājuma piešķiršanas.
8. Uzskaitījuma sertifikātu, kas izsniegts kuģim, kurš veic īsus reisus, un kas nav pagarināts saskaņā ar 7. punktā minētajiem nosacījumiem, administrācija var pagarināt uz papildu laiku, kas nepārsniedz vienu mēnesi pēc tā derīguma termiņa beigām. Kad periodiskā apskate ir pabeigta, jaunais uzskaitījuma sertifikāts ir derīgs uz laikposmu, kas nepārsniedz piecus gadus pēc tāda esošā sertifikāta derīguma termiņa beigām, kurš bija spēkā pirms pagarinājuma piešķiršanas.
9. Kad sekmīgi pabeigta nobeiguma apskate saskaņā ar 8. panta 7. punktu, administrācija vai atzīta organizācija, kuru tā ir pilnvarojusi, izdod sertifikātu par gatavību pārstrādei. Minētajam sertifikātam pievieno bīstamo materiālu uzskaitījumu un kuģa pārstrādes plānu.
Komisija pieņem īstenošanas aktus ar mērķi noteikt sertifikāta par gatavību pārstrādei formātu, lai nodrošinātu tā atbilstību Honkongas konvencijas 4. papildinājumam. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar šīs regulas 25. pantā minēto pārbaudes procedūru. Citām dalībvalstīm jāakceptē sertifikāts par gatavību pārstrādei, kas izsniegts pēc nobeiguma apskates saskaņā ar šā punkta pirmo daļu, un šīs regulas nolūkā jāuzskata, ka tam ir tāds pats spēks kā tādam sertifikātam par gatavību pārstrādei, ko ir izdevušas pašas.
10. pants
Sertifikātu darbības laiks un derīgums
1. Ievērojot 9. pantu, uzskaitījuma sertifikātu izsniedz uz administrācijas noteiktu laiku, kas nepārsniedz piecus gadus.
2. Uzskaitījuma sertifikāts, kas izdots vai apstiprināts saskaņā ar 9. pantu, zaudē spēku jebkurā no šādiem gadījumiem:
a)
ja kuģa stāvoklis būtiski atšķiras no minētajā uzskaitījuma sertifikātā sniegtās informācijas, tostarp, ja bīstamo materiālu uzskaitījuma I daļa nav pienācīgi uzturēta un atjaunināta, lai atspoguļotu izmaiņas kuģa konstrukcijā un aprīkojumā, ņemot vērā attiecīgās SJO pamatnostādnes;
b)
ja periodiskā apskate nav pabeigta 8. panta 5. punktā norādītajos intervālos.
3. Sertifikātu par gatavību pārstrādei administrācija vai atzīta organizācija, kuru tā ir pilnvarojusi, izsniedz uz laikposmu, kas nepārsniedz trīs mēnešus.
4. Sertifikāts par gatavību pārstrādei, kas izsniegts saskaņā ar 9. panta 9. punktu, zaudē spēku, ja kuģa stāvoklis būtiski atšķiras no uzskaitījuma sertifikātā sniegtās informācijas.
5. Atkāpjoties no 3. punkta, sertifikātu par gatavību pārstrādei administrācija vai atzīta organizācija, kuru tā ir pilnvarojusi, var pagarināt, lai kuģis varētu doties vienā tiešā reisā uz kuģu pārstrādes rūpnīcu.
11. pants
Ostas valsts kontrole
1. Dalībvalstis kuģiem piemēro kontroles noteikumus saskaņā ar saviem tiesību aktiem, ņemot vērā Direktīvu 2009/16/EK. Ievērojot 2. punktu, jebkāda šāda inspekcija ietver tikai pārbaudi, vai uz kuģa ir uzskaitījuma sertifikāts vai sertifikāts par gatavību pārstrādei, un, ja tas ir derīgs, to uzskata par pietiekamu, lai inspekcija to apstiprinātu.
2. Detalizētu inspekciju, ņemot vērā attiecīgās SJO pamatnostādnes, attiecīgā ostas valsts kontroles darbībās iesaistītā iestāde var veikt, ja kuģim nav derīga sertifikāta vai ja ir pamatots iemesls uzskatīt, ka:
a)
kuģa vai tā iekārtu stāvoklis būtiski atšķiras no minētajā sertifikātā sniegtās informācijas vai bīstamo materiālu uzskaitījuma I daļas, vai abiem; vai
b)
uz kuģa netiek īstenota procedūra bīstamo materiālu uzskaitījuma I daļas uzturēšanai.
3. Kuģim var izteikt brīdinājumu, aizturēt to, atbrīvot vai aizliegt tam atrasties dalībvalsts jurisdikcijā esošajās ostās vai termināļos atklātā jūrā, ja tas vajadzības gadījumā un pēc minētās dalībvalsts attiecīgo iestāžu lūguma neiesniedz minētajām iestādēm uzskaitījuma sertifikāta vai sertifikāta par gatavību pārstrādei kopiju, neskarot 9. pantu. Tādā gadījumā dalībvalsts nekavējoties informē attiecīgo administrāciju. Ja bīstamo materiālu uzskaitījums nav atjaunināts, tas nav tāds trūkums, kas ir par pamatu aizturēšanai, tomēr par jebkādām neatbilstībām bīstamo materiālu uzskaitījumā ziņo attiecīgajai administrācijai, un tās izlabo nākamās apskates laikā.
4. Dalībvalsts attiecīgā iestāde var kuģim ļaut iebraukt noteiktā ostā vai enkurvietā nepārvaramas varas apstākļos, sevišķi svarīgu drošības apsvērumu dēļ vai lai novērstu vai mazinātu piesārņojuma risku, vai lai labotu trūkumus, ar noteikumu, ka atbilstoši minētās dalībvalsts attiecīgās iestādes ieskatiem kuģa īpašnieks, operators vai kapteinis ir veicis piemērotus pasākumus drošai kuģa ienākšanai ostā.
12. pants
Prasības kuģiem, kas kuģo ar trešās valsts karogu
1. Ievērojot 32. panta 2. punkta b) apakšpunktu, ienākot dalībvalsts ostā vai enkurvietā, uz kuģa, kas kuģo ar trešās valsts karogu, ir jābūt bīstamo materiālu uzskaitījumam, kurš atbilst 5. panta 2. punktam.
Neatkarīgi no pirmās daļas dalībvalsts attiecīgā iestāde var kuģim ļaut iebraukt noteiktā ostā vai enkurvietā nepārvaramas varas apstākļos, sevišķi svarīgu drošības apsvērumu dēļ vai lai novērstu vai mazinātu piesārņojuma risku, vai lai labotu trūkumus, ar noteikumu, ka atbilstoši minētās dalībvalsts attiecīgās iestādes ieskatiem kuģa īpašnieks, operators vai kapteinis ir veicis piemērotus pasākumus drošai kuģa ienākšanai ostā.
2. I pielikumā minēto bīstamo materiālu uzstādīšanu uz kuģiem, kas kuģo ar trešās valsts karogu, kamēr tie atrodas dalībvalsts ostā vai enkurvietā, aizliedz vai ierobežo, kā norādīts I pielikumā.
I pielikumā minēto bīstamo materiālu izmantošanu uz kuģiem, kas kuģo ar trešās valsts karogu, kamēr tie atrodas dalībvalsts ostā vai enkurvietā, aizliedz vai ierobežo, kā norādīts I pielikumā, neskarot izņēmumus un pārejas pasākumus, ko šiem materiāliem piemēro saskaņā ar starptautiskajām tiesībām.
3. Bīstamo materiālu uzskaitījums ir specifisks katram kuģim, to sagatavo, ņemot vērā attiecīgās SJO pamatnostādnes, un tajā precizē, ka kuģis atbilst šā panta 2. punktam. Veidojot bīstamo materiālu uzskaitījumu, norāda vismaz I pielikumā uzskaitītos bīstamos materiālus. Kuģis, kas kuģo ar trešās valsts karogu, izstrādā plānu, kurā apraksta vizuālu apskati/paraugu ņemšanu, ar kuras palīdzību izveido bīstamo materiālu uzskaitījumu, ņemot vērā attiecīgās SJO pamatnostādnes.
4. Bīstamo materiālu uzskaitījumu pienācīgi uztur un atjaunina visā kuģa ekspluatācijas laikā, un tas atspoguļo jaunas uzstādīšanas, kuru sastāvā ir jebkuri II pielikumā minētie bīstamie materiāli, kā arī attiecīgās izmaiņas kuģa konstrukcijā un iekārtās, ņemot vērā izņēmumus un pārejas pasākumus, ko šiem materiāliem piemēro saskaņā ar starptautiskajām tiesībām.
5. Kuģim, kas kuģo ar trešās valsts karogu, var izteikt brīdinājumu, aizturēt to, atbrīvot vai aizliegt tam atrasties dalībvalsts jurisdikcijā esošajās ostās vai termināļos atklātā jūrā, ja tas attiecīgā gadījumā un pēc minētās dalībvalsts attiecīgo iestāžu lūguma neiesniedz minētajām iestādēm paziņojuma par atbilstību kopiju saskaņā ar 6. un 7. punktu un bīstamo materiālu uzskaitījumu. Tādā gadījumā dalībvalsts nekavējoties informē attiecīgās trešās valsts, ar kuras karogu kuģis kuģo, iestādes. Ja bīstamo materiālu uzskaitījums nav atjaunināts, tas nav tāds trūkums, kas ir par pamatu aizturēšanai, tomēr par jebkādām neatbilstībām bīstamo materiālu uzskaitījumā ziņo attiecīgajām trešās valsts, ar kuras karogu kuģis kuģo, iestādēm.
6. Paziņojumu par atbilstību izsniedz pēc tam, kad attiecīgās trešās valsts iestādes, ar kuras karogu kuģo kuģis, vai to pilnvarota organizācija ir pārbaudījusi bīstamo materiālu uzskaitījumu saskaņā ar valstī noteiktajām prasībām. Paziņojumu par atbilstību var izstrādāt, balstoties uz Honkongas konvencijas 3. papildinājumu.
7. Paziņojumu par atbilstību un bīstamo materiālu uzskaitījumu sagatavo izdevējas trešās valsts, ar kuras karogu kuģis kuģo, attiecīgo iestāžu oficiālajā valodā; ja izmantotā valoda nav angļu, franču vai spāņu valoda, to pārtulko kādā no minētajām valodām.
8. Ievērojot 32. panta 2. punkta b) apakšpunktu, kuģiem, kas kuģo ar trešās valsts karogu un kas iesniedz pieteikumu par reģistrāciju zem dalībvalsts karoga, ir jānodrošina, ka uz kuģa atrodas bīstamo materiālu uzskaitījums, kā noteikts 5. panta 2. punktā, vai ka tas tiek izveidots sešos mēnešos pēc reģistrācijas zem minētās dalībvalsts karoga vai jebkuras no nākamo apskašu laikā saskaņā ar 8. panta 3. punktu, atkarībā no tā, kurš termiņš ir agrāk.
III SADAĻA
KUĢU PĀRSTRĀDES RŪPNĪCAS
13. pants
Prasības kuģu pārstrādes rūpnīcām, lai tās iekļautu Eiropas sarakstā
1. Lai kuģu pārstrādes rūpnīca tiktu iekļauta Eiropas sarakstā, tā atbilst turpmāk minētajām prasībām saskaņā ar attiecīgajiem Honkongas konvencijas noteikumiem un ņemot vērā attiecīgās SJO pamatnostādnes, Starptautiskās Darba organizācijas pamatnostādnes, Bāzeles konvenciju, Stokholmas Konvenciju par noturīgajiem organiskajiem piesārņotājiem un citas starptautiskas pamatnostādnes:
a)
tā ir saņēmusi kompetento iestāžu kuģu pārstrādes darbību atļauju;
b)
tā ir projektēta, uzbūvēta un tiek ekspluatēta drošā un videi nekaitīgā veidā;
c)
tā darbojas izbūvētās struktūrās;
d)
tajā ir vadības un monitoringa sistēmas, procedūras un metodes, kuru mērķis ir nepieļaut, samazināt, ierobežot līdz minimumam un, cik vien praktiski iespējams, novērst:
i)
veselības apdraudējumus attiecīgajiem darba ņēmējiem un iedzīvotājiem kuģu pārstrādes rūpnīcas tuvumā; un
ii)
kuģu pārstrādes nelabvēlīgo ietekmi uz vidi;
e)
tā sagatavo kuģu pārstrādes rūpnīcas plānu;
f)
tajā netiek pieļauta nelabvēlīga ietekme uz cilvēka veselību un vidi, tostarp pierādot, ka tiek kontrolētas jebkādas noplūdes, īpaši plūdmaiņu zonās;
g)
tā nodrošina bīstamo materiālu un atkritumu apsaimniekošanu un uzglabāšanu drošā un videi nekaitīgā veidā, tostarp:
i)
visu uz kuģa esošo bīstamo materiālu savākšanu visas kuģa pārstrādes laikā, lai nepieļautu minēto materiālu nonākšanu vidē; un papildus tam - tā ar bīstamiem materiāliem un atkritumiem, kas radušies kuģa pārstrādes laikā, darbojas tikai uz necaurlaidīga seguma, kas aprīkots ar efektīvām kanalizācijas sistēmām;
ii)
tā nodrošina, ka visi atkritumi, kas radušies no kuģa pārstrādes darbības, un to daudzumi tiek dokumentēti un nosūtīti tikai uz tādiem atkritumu apsaimniekošanas uzņēmumiem, tostarp atkritumu pārstrādes uzņēmumiem, kam ir atļauts nodarboties ar šo atkritumu apstrādi, neapdraudot cilvēka veselību un nenodarot kaitējumu videi;
h)
tā sagatavo un uztur gatavības un reaģēšanas plānu avārijas situācijās; tā nodrošina, ka kuģim un visai kuģu pārstrādes rūpnīcas teritorijai var ātri piekļūt ar avārijas aprīkojumu, piemēram, ugunsdzēsības aprīkojumu un transportlīdzekļiem, neatliekamās medicīniskās palīdzības transportlīdzekļiem un celtņiem;
i)
tā gādā par strādnieku darba drošību un apmācību, tostarp nodrošina, ka operācijās, kurās tas vajadzīgs, tiek izmantoti individuālie aizsarglīdzekļi;
j)
tā reģistrē incidentus, negadījumus, arodsaslimšanas un hronisku iedarbību un, ja kompetentās iestādes to prasa, ziņo par visiem incidentiem, negadījumiem, arodsaslimšanām un hroniskām iedarbībām, kas izraisa vai var izraisīt apdraudējumu strādnieku drošībai, cilvēka veselībai un videi;
k)
tā piekrīt ievērot 2. punkta prasības.
2. Kuģu pārstrādes rūpnīcas operators:
a)
nosūta kuģa īpašniekam un administrācijai vai atzītai organizācijai, kuru tā ir pilnvarojusi, kuģa pārstrādes plānu, tiklīdz tas ir apstiprināts saskaņā ar 7. panta 3. punktu;
b)
ziņo administrācijai, ka kuģu pārstrādes rūpnīca ir pilnībā gatava uzsākt kuģa pārstrādi;
c)
kad kuģa pilnīga vai daļēja pārstrāde ir pabeigta saskaņā ar šo regulu, 14 dienās pēc pilnīgas vai daļējas pārstrādes saskaņā ar kuģa pārstrādes plānu nosūta paziņojumu par pabeigšanu administrācijai, kura attiecīgajam kuģim ir izdevusi sertifikātu par gatavību pārstrādei. Paziņojumā par pārstrādes pabeigšanu iekļauj ziņojumu par incidentiem un negadījumiem, kas negatīvi ietekmē cilvēka veselību un/vai vidi, ja tādi ir.
3. Komisija pieņem īstenošanas aktus, lai noteiktu formātu:
a)
šā panta 2. punkta b) apakšpunktā paredzētajam ziņojumam, lai nodrošinātu tā atbilstību Honkongas konvencijas 6. papildinājumam; un
b)
šā panta 2. punkta c) apakšpunktā paredzētajam paziņojumam, lai nodrošinātu tā atbilstību Honkongas konvencijas 7. papildinājumam.
Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar pārbaudes procedūru, kas minēta šīs regulas 25. pantā.
14. pants
Atļauja kuģu pārstrādes rūpnīcām, kas atrodas dalībvalstīs
1. Neskarot citus attiecīgos Savienības tiesību aktu noteikumus, kompetentās iestādes kuģu pārstrādes rūpnīcām, kas atrodas to teritorijā un atbilst 13. pantā izklāstītajām prasībām, atļauj veikt kuģu pārstrādi. Minēto atļauju attiecīgajām kuģu pārstrādes rūpnīcām var piešķirt ne ilgāk kā uz pieciem gadiem, un to var attiecīgi atjaunot.
Ar noteikumu, ka tiek ievēroti šīs regulas noteikumi, visas atļaujas, ko izdod saskaņā ar citiem attiecīgiem valsts vai Savienības tiesību aktu noteikumiem, var apvienot ar šajā pantā paredzēto atļauju, tādējādi izveidojot vienotu atļauju, ja šāds formāts novērš lieku informācijas dublēšanos un kuģa pārstrādes rūpnīcas operatora vai kuģa pārstrādes uzņēmuma vai kompetentās iestādes darba dublēšanos. Šādos gadījumos atļauju var pagarināt saskaņā ar pirmajā daļā minēto atļauju režīmu, taču nepārsniedzot piecu gadu maksimālo laikposmu.
2. Dalībvalstis izveido un atjaunina sarakstu ar tām kuģu pārstrādes rūpnīcām, kurām tās izsniegušas atļauju saskaņā ar 1. punktu.
3. Šā panta 2. punktā minēto sarakstu dara zināmu Komisijai bez kavēšanās un ne vēlāk kā 2015. gada 31. martā.
4. Ja kuģu pārstrādes rūpnīca vairs neatbilst 13. pantā izklāstītajām prasībām, dalībvalsts, kurā atrodas kuģu pārstrādes rūpnīca, aptur vai atsauc attiecīgajai kuģu pārstrādes rūpnīcai piešķirto atļauju vai pieprasa attiecīgajam kuģu pārstrādes uzņēmumam veikt koriģējošus pasākumus un par to nekavējoties informē Komisiju.
5. Ja saskaņā ar 1. punktu kuģu pārstrādes rūpnīcai tiek izsniegta atļauja, dalībvalsts par to nekavējoties informē Komisiju.
15. pants
Kuģu pārstrādes rūpnīcas, kas atrodas trešā valstī
1. Kuģu pārstrādes uzņēmums, kuram pieder kuģu pārstrādes rūpnīca, kas atrodas trešā valstī, un kurš paredz pārstrādāt kuģus, kas kuģo ar dalībvalsts karogu, Komisijai iesniedz pieteikumu, lai minēto kuģu pārstrādes rūpnīcu iekļautu Eiropas sarakstā.
2. Šā panta 1. punktā minētajam pieteikumam pievieno pierādījumus, ka attiecīgā kuģu pārstrādes rūpnīca atbilst 13. pantā noteiktajām prasībām, lai tai būtu atļauts veikt kuģu pārstrādi un lai to iekļautu Eiropas sarakstā saskaņā ar 16. pantu.
Jo īpaši, kuģu pārstrādes uzņēmums:
a)
norāda atļauju, licenci vai pilnvarojumu, ko kompetentās iestādes tam ir piešķīrušas, lai tas varētu nodarboties ar kuģu pārstrādi, un, attiecīgā gadījumā, atļauju, licenci vai pilnvarojumu, ko kompetentās iestādes piešķīrušas visiem tā darbuzņēmējiem un apakšuzņēmējiem, kas ir tieši iesaistīti kuģu pārstrādē, un iekļauj visu informāciju, kas minēta 16. panta 2. punktā;
b)
norāda, vai kuģa pārstrādes plānu kompetentā iestāde apstiprinās, izmantojot klusēšanas vai skaidra izteikuma procedūru, precizējot ar automātisko procedūru saistīto pārskatīšanas laikposmu, attiecīgā gadījumā atbilstīgi valsts līmenī noteiktām prasībām;
c)
apstiprina, ka kuģi, kas kuģo ar dalībvalsts karogu, pieņems tikai pārstrādei saskaņā ar šo regulu;
d)
sniedz pierādījumus, ka kuģu pārstrādes rūpnīca spēj noteikt, uzturēt un uzraudzīt kritērijus attiecībā uz iekļūšanai drošiem un ugunsbīstamiem darbiem drošiem apstākļiem visā kuģa pārstrādes laikā;
e)
pievieno karti, kur redzamas kuģu pārstrādes rūpnīcas robežas un tajā izvietotās kuģu pārstrādes darbību norises vietas;
f)
attiecībā uz katru I pielikumā minēto bīstamo materiālu un citiem bīstamiem materiāliem, kas var būt daļa no kuģa konstrukcijas:
i)
norāda, vai kuģu pārstrādes rūpnīcai ir atļauts veikt bīstamo materiālu aizvākšanu. Ja tas nav atļauts, norāda atbildīgos darbiniekus, kam atļauts materiālus aizvākt, kā arī pierādījumus par viņu kompetenci;
ii)
norāda, kuru atkritumu apsaimniekošanas procesu izmantos kuģu pārstrādes rūpnīcā vai ārpus tās, piemēram, sadedzināšanu, apglabāšanu poligonā vai citus atkritumu apstrādes paņēmienus, atkritumu apstrādes uzņēmuma nosaukumu un adresi, ja tie atšķiras no kuģu pārstrādes rūpnīcas nosaukuma un adreses, un sniedz pierādījumus, ka izmantotajos procesos netiks apdraudēta cilvēku veselība un tie būs vidi saudzējoši;
g)
apstiprina, ka uzņēmums ir pieņēmis kuģu pārstrādes rūpnīcas plānu, ņemot vērā attiecīgās SJO pamatnostādnes;
h)
sniedz kuģu pārstrādes rūpnīcas identificēšanai vajadzīgo informāciju.
3. Komisija tiek pilnvarota pieņemt īstenošanas aktus, lai precizētu tās informācijas formātu, kas vajadzīga, lai identificētu kuģu pārstrādes rūpnīcu. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 25. pantā minēto pārbaudes procedūru.
4. Lai Eiropas sarakstā iekļautu kuģu pārstrādes rūpnīcu, kas atrodas trešā valstī, to, vai tā atbilst 13. pantā izklāstītajām prasībām, sertificē pēc inspekcijas uz vietas, kuru veic atbilstīgi kvalificēts neatkarīgs inspektors. Minētās sertifikācijas apstiprinājumu kuģu pārstrādes uzņēmums iesniedz Komisijai, sniedzot pieteikumu par iekļaušanu Eiropas sarakstā un pēc tam reizi piecos gados, kad tiek atjaunota iekļaušana Eiropas sarakstā. Veicot sākotnējo iekļaušanu sarakstā un tās atjaunināšanu, nodrošina starpposma pārskatīšanu, lai apstiprinātu, ka tiek pildītas 13. pantā noteiktās prasības.
Iesniedzot pieteikumu par iekļaušanu Eiropas sarakstā, kuģu pārstrādes uzņēmumi piekrīt iespējai, ka attiecīgajā kuģu pārstrādes rūpnīcā notiek inspekcijas uz vietas, ko Komisija vai pārstāvji, kas rīkojas Komisijas vārdā, veic pirms vai pēc iekļaušanas Eiropas sarakstā, lai pārliecinātos par atbilstību 13. panta prasībām. Lai veiktu minētās inspekcijas uz vietas, neatkarīgais inspektors, Komisija vai pārstāvji, kas rīkojas Komisijas vārdā, sadarbojas ar tās trešās valsts kompetentajām iestādēm, kurā atrodas kuģu pārstrādes rūpnīca.
Komisija var izdot tehniskas norādes, lai atvieglotu minēto sertificēšanu.
5. Šīs regulas 13. panta vajadzībām var uzskatīt, ka attiecīgā atkritumu reģenerācija vai apglabāšanas darbība tiek veikta vidi saudzējošā veidā tikai tad, ja kuģu pārstrādes uzņēmums var uzskatāmi parādīt, ka atkritumu apsaimniekošanas uzņēmums, kas saņem atkritumus, darbosies saskaņā ar cilvēka veselības un vides aizsardzības standartiem, kas ir lielā mērā līdzvērtīgi attiecīgajiem starptautiskajiem un Savienības standartiem.
6. Kuģu pārstrādes uzņēmums nekavējoties nodrošina atjauninātus pierādījumus, ja ir notikušas izmaiņas saistībā ar Komisijai sniegto informāciju, un jebkurā gadījumā trīs mēnešus pirms katra piecu gadu laikposma beigām, uz kuru tiek veikta iekļaušana Eiropas sarakstā, apliecina, ka:
a)
tā iesniegtās liecības ir pilnīgas un nav novecojušas;
b)
kuģu pārstrādes rūpnīca joprojām atbilst un turpmāk atbildīs 13. panta prasībām.
16. pants
Eiropas saraksta izveide un atjaunināšana
1. Komisija pieņem īstenošanas aktus, ar ko izveido Eiropas sarakstu, kurā iekļauj kuģu pārstrādes rūpnīcas, kas:
a)
atrodas Savienībā un par ko dalībvalstis paziņojušas saskaņā ar 14. panta 3. punktu;
b)
atrodas trešā valstī un par kuru iekļaušanu sarakstā tiek lemts, pamatojoties uz tās informācijas un pierādījumu izvērtēšanu, kuri ir sniegti vai savākti saskaņā ar 15. pantu.
Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 25. pantā minēto pārbaudes procedūru.
2. Eiropas sarakstu publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī un Komisijas vietnē vēlākais 2016. gada 31. decembrī. To sadala divos sarakstos, uzskaitot kuģu pārstrādes rūpnīcas, kas atrodas dalībvalstī, un kuģu pārstrādes rūpnīcas, kas atrodas trešās valstīs.
Eiropas sarakstā iekļauj visu šādu informāciju par kuģu pārstrādes rūpnīcu:
a)
pārstrādes metode;
b)
kuģu veids un izmērs, kurus var pārstrādāt;
c)
jebkuri kuģu pārstrādes rūpnīcas darbības ierobežojumi un nosacījumi, tostarp attiecībā uz bīstamo atkritumu apsaimniekošanu;
d)
ziņas par skaidra izteikuma vai klusēšanas procedūru, kā minēts 7. panta 3. punktā, ko kompetentā iestāde izmantos, lai apstiprinātu kuģa pārstrādes plānu;
e)
maksimālais pārstrādāto kuģu apjoms gadā.
3. Eiropas sarakstā norāda datumu, līdz kuram kuģu pārstrādes rūpnīca ir iekļauta sarakstā. Sarakstā iekļauj uz laiku, kas nav ilgāks par pieciem gadiem, un iekļaušanu var atjaunot.
4. Komisija pieņem īstenošanas aktus, lai regulāri atjauninātu Eiropas sarakstu nolūkā:
a)
iekļaut Eiropas sarakstā kuģu pārstrādes rūpnīcu, ja:
i)
tā ir saņēmusi atļauju saskaņā ar 14. pantu; vai
ii)
ir nolemts to iekļaut Eiropas sarakstā saskaņā ar šā panta 1. punkta b) apakšpunktu;
b)
svītrot kuģu pārstrādes rūpnīcu no Eiropas saraksta, ja:
i)
kuģu pārstrādes rūpnīca vairs neatbilst 13. panta prasībām; vai
ii)
vismaz trīs mēnešus pirms beidzas šā panta 3. punktā minētais piecu gadu laikposms, nav iesniegtas atjauninātas liecības.
Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar pārbaudes procedūru, kas minēta 25. pantā.
5. Izveidojot un atjauninot Eiropas sarakstu, Komisija rīkojas saskaņā ar Līgumā paredzētajiem principiem un Savienības starptautiskajām saistībām.
6. Dalībvalstis paziņo Komisijai visu informāciju, kas var būt būtiska saistībā ar Eiropas saraksta atjaunināšanu. Komisija visu attiecīgo informāciju pārsūta pārējām dalībvalstīm.
IV SADAĻA
VISPĀRĪGI ADMINISTRATĪVI NOTEIKUMI
17. pants
Valoda
1. Kuģa pārstrādes plānu, kas minēts 7. pantā, izstrādā valodā, ko pieņem tā valsts, kura izsniedz kuģu pārstrādes rūpnīcas atļauju. Ja plānā izmantotā valoda nav angļu, franču vai spāņu valoda, kuģa pārstrādes plānu tulko vienā no šīm valodām, izņemot gadījumus, kad administrācija uzskata, ka tas nav vajadzīgs.
2. Uzskaitījuma sertifikātu un sertifikātu par gatavību pārstrādei, kuru izdod saskaņā ar 9. pantu, sagatavo izdevējas administrācijas oficiālajā valodā. Ja izmantotā valoda nav angļu, franču vai spāņu valoda, tekstam pievieno tulkojumu vienā no šīm valodām.
18. pants
Kompetento iestāžu un administrāciju iecelšana
1. Dalībvalstis ieceļ kompetentās iestādes un administrācijas, kas atbildīgas par šīs regulas piemērošanu, un paziņo Komisijai par to iecelšanu. Dalībvalstis nekavējoties paziņo Komisijai par jebkādām izmaiņām šajā informācijā.
2. Komisija savā vietnē publicē iecelto kompetento iestāžu un administrāciju sarakstus un vajadzības gadījumā minētos sarakstus atjaunina.
19. pants
Kontaktpersonu iecelšana
1. Dalībvalstis un Komisija katra ieceļ vienu vai vairākas kontaktpersonas, kas atbildīgas par to fizisko vai juridisko personu informēšanu un konsultēšanu, kuras uzdod jautājumus. Komisijas kontaktpersona pārsūta dalībvalstu kontaktpersonām visus uzdotos jautājumus, kas attiecas uz dalībvalstu kontaktpersonām, un otrādi.
2. Dalībvalstis paziņo Komisijai par kontaktpersonu iecelšanu. Dalībvalstis nekavējoties paziņo Komisijai par jebkādām izmaiņām minētajā informācijā.
3. Komisija savā vietnē publicē iecelto kontaktpersonu sarakstus un vajadzības gadījumā minētos sarakstus atjaunina.
20. pants
Kontaktpersonu sanāksme
Pēc dalībvalstu pieprasījuma vai ja Komisija to uzskata par lietderīgu, tā periodiski organizē kontaktpersonu sanāksmes, lai apspriestu jautājumus saistībā ar šīs regulas īstenošanu. Uz šādām sanāksmēm vai to daļām aicina attiecīgās ieinteresētās personas, ja visas dalībvalstis un Komisija vienojas, ka tas ir lietderīgi.
V SADAĻA
ZIŅOŠANA UN IZPILDE
21. pants
Dalībvalstu ziņojumi
1. Katra dalībvalsts nosūta Komisijai ziņojumu ar šādu informāciju:
a)
to kuģu saraksts, kuri kuģo ar tās karogu un kuriem ir izdots sertifikāts par gatavību pārstrādei, kuģu pārstrādes uzņēmuma nosaukums un kuģu pārstrādes rūpnīcas atrašanās vieta, kā norādīts sertifikātā par gatavību pārstrādei;
b)
to kuģu saraksts, kas kuģo ar tās karogu, par kuriem saņemts paziņojums par pabeigšanu;
c)
informācija par nelikumīgu kuģu pārstrādi, sankcijām un dalībvalsts veikto turpmāko rīcību.
2. Katrus trīs gadus dalībvalstis elektroniski nosūta ziņojumu Komisijai ne vēlāk kā deviņus mēnešus pēc tā trīs gadu laikposma beigām, uz kuru ziņojums attiecas.
Pirmais elektroniskais ziņojums aptver laikposmu no šīs regulas piemērošanas dienas līdz tā pirmā trīs gadu regulārā ziņošanas laikposma beigām, kas noteikts Padomes Direktīvas 91/692/EEK (14) 5. pantā, kurš ir pēc pirmā ziņošanas laikposma sākuma dienas.
Ne vēlāk kā deviņus mēnešus pēc dalībvalstu ziņojumu saņemšanas Komisija publicē ziņojumu par šīs regulas piemērošanu.
3. Komisija ievada šo informāciju elektroniskā datubāzē, kas ir pastāvīgi pieejama sabiedrībai.
22. pants
Izpilde dalībvalstīs
1. Dalībvalstis paredz noteikumus par sankcijām, kas piemērojamas par šīs regulas pārkāpumiem, un veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka tie tiek piemēroti. Paredzētās sankcijas ir iedarbīgas, samērīgas un atturošas.
2. Dalībvalstis divpusēji vai daudzpusēji savstarpēji sadarbojas, lai atvieglotu šīs regulas iespējamas apiešanas vai pārkāpšanas novēršanu un atklāšanu.
3. Dalībvalstis ieceļ darbiniekus no to pastāvīgā personāla vidus, kuri atbildīgi par 2. punktā minēto sadarbību. Minēto informāciju nosūta Komisijai, kura minētajiem darbiniekiem izsūta apkopotu sarakstu.
4. Dalībvalstis Komisijai paziņo to tiesību aktu noteikumus, kas saistīti ar šīs regulas izpildi un piemērojamām sankcijām.
23. pants
Lūgums rīkoties
1. Fiziskām vai juridiskām personām, kuras skar vai varētu skart pārkāpums, kas attiecas uz šīs regulas 13. pantu saistībā ar 15. pantu un 16. panta 1. punkta b) apakšpunktu, vai kurām ir pamatota interese par lēmumu pieņemšanu vides jomā attiecībā uz pārkāpumu, kas attiecas uz šīs regulas 13. pantu saistībā ar 15. pantu un 16. panta 1. punkta b) apakšpunktu, ir tiesības lūgt Komisijai rīkoties saskaņā ar šo regulu attiecībā uz šādu pārkāpumu vai tiešiem šāda pārkāpuma draudiem.
Pirmās daļas nolūkā par pietiekamām uzskata jebkuras tādas nevalstiskās organizācijas intereses, kas veicina vides aizsardzību un atbilst prasībām, kuras noteiktas Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1367/2006 (15) 11. pantā.
2. Lūgumam rīkoties pievieno attiecīgu informāciju un datus, ar ko pamato minēto lūgumu.
3. Ja lūgums rīkoties un pievienotā informācija un dati ticami liecina, ka ir noticis pārkāpums attiecībā uz 13. pantu saistībā ar 15. pantu un 16. panta 1. punkta b) apakšpunktu vai ka pastāv tieši šāda pārkāpuma draudi, Komisija izskata visus šādus lūgumus rīkoties, informāciju un datus. Šādos apstākļos Komisija dod iespēju attiecīgajam kuģu pārstrādes uzņēmumam paust savu nostāju attiecībā uz lūgumu rīkoties un pievienoto informāciju un datiem.
4. Komisija bez kavēšanās un saskaņā ar attiecīgajiem Savienības tiesību aktu noteikumiem informē personas, kas iesniegušas lūgumu saskaņā ar 1. punktu, par savu lēmumu piekrist lūgumam vai to noraidīt un sniedz sava lēmuma pamatojumu.
VI SADAĻA
NOBEIGUMA NOTEIKUMI
24. pants
Deleģēšanas īstenošana
1. Pilnvaras pieņemt deleģētos aktus Komisijai piešķir, ievērojot šajā pantā izklāstītos nosacījumus.
2. Pilnvaras pieņemt 5. panta 8. punktā minētos deleģētos aktus Komisijai piešķir uz piecu gadu laikposmu no 2013. gada 30. decembra. Komisija sagatavo ziņojumu par pilnvaru deleģēšanu vēlākais deviņus mēnešus pirms piecu gadu laikposma beigām. Pilnvaru deleģēšana tiek automātiski pagarināta uz tāda paša ilguma laikposmiem, ja vien Eiropas Parlaments vai Padome neiebilst pret šādu pagarinājumu vēlākais trīs mēnešus pirms katra laikposma beigām.
3. Eiropas Parlaments vai Padome jebkurā laikā var atsaukt 5. panta 8. punktā minēto pilnvaru deleģēšanu. Ar lēmumu par atsaukšanu izbeidz tajā norādīto pilnvaru deleģēšanu. Lēmums stājas spēkā nākamajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī vai vēlākā dienā, kas tajā norādīta. Tas neskar jau spēkā esošos deleģētos aktus.
4. Tiklīdz tā pieņem deleģētu aktu, Komisija par to paziņo vienlaikus Eiropas Parlamentam un Padomei.
5. Saskaņā ar 5. panta 8. punktu pieņemts deleģētais akts stājas spēkā tikai tad, ja divos mēnešos no dienas, kad minētais akts paziņots Eiropas Parlamentam un Padomei, ne Eiropas Parlaments, ne Padome nav izteikuši iebildumus vai ja pirms minētā laikposma beigām gan Eiropas Parlaments, gan Padome ir informējuši Komisiju par savu nodomu neizteikt iebildumus. Pēc Eiropas Parlamenta vai Padomes iniciatīvas šo laikposmu pagarina par diviem mēnešiem.
25. pants
Komiteju procedūra
1. Komisijai palīdz komiteja. Minētā komiteja ir komiteja Regulas (ES) Nr. 182/2011 nozīmē.
2. Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Regulas (ES) Nr. 182/2011 5. pantu.
Ja komiteja nesniedz atzinumu, Komisija nepieņem īstenošanas akta projektu, un piemēro Regulas (ES) Nr. 182/2011 5. panta 4. punkta trešo daļu.
26. pants
Pārejas noteikums
No Eiropas saraksta publicēšanas dienas dalībvalstis pirms šīs regulas piemērošanas dienas var atļaut kuģu pārstrādi veikt Eiropas sarakstā iekļautās kuģu pārstrādes rūpnīcās. Šādos apstākļos nepiemēro Regulu (EK) Nr. 1013/2006.
27. pants
Grozījums Regulā (EK) Nr. 1013/2006
Regulas (EK) Nr. 1013/2006 1. panta 3. punktam pievieno šādu apakšpunktu:
“i)
kuģiem, kuri kuģo ar dalībvalsts karogu un uz kuriem attiecas Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1257/2013 (16).
28. pants
Grozījums Direktīvā 2009/16/EK
IV pielikumam pievieno šādu punktu:
“49.
Bīstamo materiālu uzskaitījuma sertifikāts vai, attiecīgā gadījumā, paziņojums par atbilstību, kas piemērojams saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1257/2013 (17).
29. pants
Finansiāls stimuls
Komisija līdz 2016. gada 31. decembrim Eiropas Parlamentam un Padomei iesniedz ziņojumu par iespēju izveidot finanšu instrumentu, kas sekmētu drošu un racionālu kuģu pārstrādi, un vajadzības gadījumā tam pievieno leģislatīvu priekšlikumu.
30. pants
Pārskatīšana
1. Komisija izvērtē, kuri šīs regulas pārkāpumi būtu jāiekļauj Direktīvas 2008/99/EK darbības jomā, lai panāktu to, ka šīs regulas un Regulas (EK) Nr. 1013/2006 noteikumi par pārkāpumiem būtu līdzvērtīgi. Komisija par saviem secinājumiem ziņo Eiropas Parlamentam un Padomei līdz 2014. gada 31. decembrim un vajadzības gadījumā pievieno leģislatīvu priekšlikumu.
2. Komisija pārskata šo regulu ne vēlāk kā 18 mēnešus pirms Honkongas konvencijas spēkā stāšanās dienas un vajadzības gadījumā šim nolūkam vienlaikus iesniedz attiecīgus leģislatīvus priekšlikumus. Šajā pārskatīšanā apsver, vai Eiropas sarakstā iekļaut kuģu pārstrādes rūpnīcas, kam atļaujas izsniegtas saskaņā ar Honkongas konvenciju, lai izvairītos no darba dublēšanās un administratīvā sloga.
3. Komisija pastāvīgi pārskata šo regulu un attiecīgā gadījumā nāk klajā ar savlaicīgiem priekšlikumiem, kuros ņemtas vērā norises saistībā ar starptautiskām konvencijām, tostarp Bāzeles konvenciju, ja tas ir nepieciešams.
4. Neatkarīgi no 2. punkta Komisija piecus gadus pēc šīs regulas piemērošanas dienas Eiropas Parlamentam un Padomei iesniedz ziņojumu par šīs regulas piemērošanu, attiecīgā gadījumā tam pievienojot leģislatīvus priekšlikumus, lai nodrošinātu to, ka tiek izpildīti regulas mērķi un tās iedarbība ir garantēta un pamatota.
31. pants
Stāšanās spēkā
Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
32. pants
Piemērošana
1. Šo regulu piemēro, sākot no agrākā no turpmāk minētajiem datumiem, bet ne agrāk kā 2015. gada 31. decembrī:
a)
sešus mēnešus pēc dienas, kad Eiropas sarakstā iekļauto kuģu pārstrādes rūpnīcu kopējais maksimālais pārstrādāto kuģu apjoms gadā nav mazāks par 2,5 miljoniem bezkravas ūdensizspaida tonnu (LDT). Kuģu pārstrādes rūpnīcas pārstrādāto kuģu apjomu gadā aprēķina kā LTD izteiktu to kuģu svara summu, kas attiecīgajā gadā ir pārstrādāti konkrētajā rūpnīcā. Maksimālo kuģu pārstrādes apjomu gadā nosaka, izraugoties augstāko vērtību, kas sasniegta katrā kuģu pārstrādes rūpnīcā iepriekšējo 10 gadu laikposmā, vai gadījumā, ja kuģu pārstrādes rūpnīca saņēmusi atļauju pirmo reizi, - augstāko gada vērtību, kas sasniegta konkrētajā rūpnīcā; vai
b)
2018. gada 31. decembrī.
2. Tomēr saistībā ar turpmāk minētajiem noteikumiem piemēro šādas piemērošanas dienas:
a)
2. pantu, 5. panta 2. punkta otro daļu, 13., 14., 15., 16., 25. un 26. pantu - no 2014. gada 31. decembra;
b)
5. panta 2. punkta pirmo un trešo daļu un 12. panta 1. un 8. punktu - no 2020. gada 31. decembra.
3. Komisija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicē paziņojumu par šīs regulas piemērošanas dienu, tiklīdz ir izpildīti 1. punkta a) apakšpunktā minētie nosacījumi.
4. Ja dalībvalsts ir slēgusi savu valsts kuģu reģistru vai trīs gadu laikposmā ar tās karogu nav reģistrēts neviens kuģis un tik ilgi, kamēr ar tās karogu nav reģistrēts neviens kuģis, minētā dalībvalsts var atkāpties no šīs regulas noteikumiem, izņemot 4. pantu, 5. pantu, 11. pantu, 12. pantu, 13. pantu, 14. pantu, 16. panta 6. punktu, 18. pantu, 19. pantu, 20. pantu, 21. pantu un 22. pantu. Ja dalībvalsts ir iecerējusi izmantot minēto atkāpi, tā par to paziņo Komisijai vēlākais šīs regulas piemērošanas dienā. Komisijai nekavējoties dara zināmas arī jebkādas turpmākās izmaiņas.
Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Strasbūrā, 2013. gada 20. novembrī