PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 448/2013
ze dne 15. května 2013,
kterým se stanoví postup pro určení referenčního členského státu mimounijního správce alternativních investičních fondů podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU ze dne 8. června 2011 o správcích alternativních investičních fondů a o změně směrnic 2003/41/ES a 2009/65/ES a nařízení (ES) č. 1060/2009 a (EU) č. 1095/2010 (1), a zejména na čl. 37 odst. 14 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V situacích uvedených v čl. 37 odst. 4 písm. b), písm. c) bodě i), písm. e) a f) a písm. g) bodě i) směrnice 2011/61/EU by mohl být za možný referenční členský stát mimounijního správce alternativních investičních fondů (dále jen „správce“), který hodlá spravovat unijní alternativní investiční fondy, případně nabízet jím spravované alternativní investiční fondy v Unii, považován více než jeden členský stát. V uvedených případech musí mimounijní správce požádat příslušné orgány uvedených členských států, aby určily jeho referenční členský stát. K žádosti by měly být připojeny veškeré nezbytné relevantní informace a dokumentace k určení referenčního členského státu tohoto správce. Dotyčné příslušné orgány by měly referenční členský stát určit společným rozhodnutím. Je třeba stanovit postup, podle kterého relevantní příslušné orgány určí referenční členský stát. Zatímco jmenování referenčního členského státu je společnou odpovědností příslušných orgánů dotyčných členských států, Evropský orgán pro cenné papíry a trhy (ESMA) zřízený nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1095/2010 (2) by měl zajistit, aby byly všechny potenciální referenční členské státy do tohoto rozhodování řádně zapojeny, a měl by být nápomocen při dosažení dohody.
(2)
Postup pro určení referenčního členského státu se liší od postupu pro žádost o pas podle směrnice 2011/61/EU. Poté, co byl referenční členský stát určen, musí dotčený mimounijní správce požádat příslušný orgán uvedeného členského státu o povolení podle stejného postupu a za stejných podmínek, jaké pro správce platí podle článků 7 a 8 směrnice 2011/61/EU.
(3)
Směrnice 2011/61/EU ukládá členským státům, aby použily právní a správní předpisy, které uvedené směrnici provádějí, ode dne 22. července 2013. Aniž je dotčen akt v přenesené pravomoci požadovaný v čl. 67 odst. 6 směrnice 2011/61/EU, použití tohoto nařízení se proto také odkládá ke stejnému datu.
(4)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Evropského výboru pro cenné papíry,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Postup pro určení referenčního členského státu z několika možných referenčních členských států
1. Pokud mimounijní správce alternativních investičních fondů (dále jen „správce“), který hodlá spravovat unijní alternativní investiční fondy, aniž by je nabízel, nebo hodlá nabízet v Unii alternativní investiční fondy, které spravuje, požádá o určení svého referenčního členského státu podle čl. 37 odst. 4 druhého pododstavce směrnice 2011/61/EU, tato žádost musí být písemná a musí být určena každému z příslušných orgánů členských států, které jsou možnými referenčními členskými státy. V žádosti se uvedou všechny potenciální referenční členské státy.
2. Žádost mimounijního správce musí obsahovat nezbytné informace a dokumentaci potřebnou k určení referenčního členského státu.
3. V situaci uvedené v čl. 37 odst. 4 písm. b) směrnice 2011/61/EU tyto informace a dokumentace zahrnují:
a)
uvedení členských států, v nichž mají sídlo alternativní investiční fondy spravované mimounijním správcem;
b)
uvedení členských států, v nichž mimounijní správce spravuje aktiva;
c)
objem aktiv spravovaných mimounijním správcem v různých členských státech.
4. V situaci uvedené v čl. 37 odst. 4 písm. c) bodě i) směrnice 2011/61/EU tyto informace a dokumentace zahrnují:
a)
uvedení členského státu, v němž má sídlo alternativní investiční fond spravovaný mimounijním správcem;
b)
uvedení členských států, v nichž mimounijní správce hodlá nabízet alternativní investiční fond.
5. V situacích uvedených v čl. 37 odst. 4 písm. e) a písm. g) bodě i) směrnice 2011/61/EU tyto informace a dokumentace zahrnují:
a)
uvedení členských států, v nichž mají sídlo alternativní investiční fondy spravované mimounijním správcem;
b)
popis strategie pro nabízení, která je způsobilá prokázat záměr mimounijního správce nabízet určitý alternativní investiční fond nebo několik fondů v určitém členském státě nebo v několika členských státech a realizovat účinné nabízení v určitých členských státech, přičemž se uvedou alespoň následující údaje:
i)
členské státy, v nichž budou distributoři (a správce, pokud bude distribuci provádět sám) nabízet podílové jednotky nebo akcie alternativních investičních fondů spravovaných správcem, včetně očekávaného podílu celkové nabídky v Unii, vyjádřeného spravovanými aktivy,
ii)
odhad očekávaného počtu investorů, jimž je nabídka určena, s bydlištěm v členských státech, v nichž správci hodlají nabízet své alternativní investiční fondy,
iii)
úřední jazyky členských států, do nichž byly nebo mají být přeloženy nabídkové a propagační dokumenty,
iv)
rozdělení nabídkových činností v členských státech, v nichž správce hodlá nabízet své alternativní investiční fondy, s ohledem zejména na viditelnost a četnost reklamy a předváděcích akcí.
6. V situaci uvedené v čl. 37 odst. 4 písm. f) směrnice 2011/61/EU tyto informace a dokumentace zahrnují informace stanovené v odst. 5 písm. b) tohoto článku.
7. Příslušné orgány, na něž se mimounijní správce obrátí jako na příslušné orgány možných referenčních států, ihned po přijetí žádosti uvedené v odstavci 1 tohoto článku a nejpozději do tří pracovních dnů po přijetí žádosti navážou vzájemný kontakt a kontakt s Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy, aby rozhodly, zda nejsou na základě čl. 37 odst. 4 směrnice 2011/61/EU potenciálně dotčeny jakékoli další příslušné orgány v Unii.
Na žádost Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy mu příslušné orgány ihned poskytnou úplnou žádost podanou mimounijním správcem.
8. Pokud je rozhodnuto, že by mohly být dotčeny další příslušné orgány v Unii, Evropský orgán pro cenné papíry a trhy je ihned informuje a zajistí, aby jim byla předána úplná žádost podaná mimounijním správcem.
9. Každý tímto postupem dotčený příslušný orgán a Evropský orgán pro cenné papíry a trhy si mohou od mimounijního správce vyžádat další nezbytné relevantní informace a dokumentaci k určení referenčního členského státu.
Tato žádost o další informace nebo dokumentaci musí být písemná, musí uvádět důvody a musí být současně sdělena všem ostatním dotčeným příslušným orgánům a Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy.
Jakmile dožadující příslušný orgán nebo Evropský orgán pro cenné papíry a trhy obdrží další informace nebo dokumentaci, dožadující orgán uvedené informace nebo dokumentaci ihned předá všem ostatním dotčeným orgánům a případně Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy.
10. Do jednoho týdne od přijetí žádosti uvedené v odstavci 1 příslušnými orgány, na které se správce obrátil, nebo případně jakýmikoli dalšími příslušnými orgány v Unii podle odstavce 8 si všechny dotčené příslušné orgány navzájem, jakož i Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy, předloží stanovisko ohledně určení vhodného referenčního členského státu.
11. Všechny příslušné orgány následně společně určí referenční členský stát. K určení dojde nejpozději jeden měsíc po přijetí žádosti příslušnými orgány identifikovanými mimounijním správcem nebo případně dalšími příslušnými orgány v Unii podle odstavce 8.
Pokud jsou vyžádány další informace, lhůta uvedená v prvním pododstavci se prodlouží o dobu mezi podáním žádosti o další informace a dokumentaci uvedené v odstavci 9 a přijetím těchto informací nebo dokumentace.
12. Evropský orgán pro cenné papíry a trhy je relevantním příslušným orgánům nápomocen a v případě potřeby usnadňuje určení referenčního členského státu podle článku 31 nařízení (EU) č. 1095/2010.
13. Příslušný orgán členského státu, jenž je určen jako referenční členský stát, mimounijního správce o tomto určení neprodleně písemně informuje.
14. Pokud není dožadující mimounijní správce do sedmi dnů písemně informován o určení nebo pokud relevantní příslušné orgány neurčily referenční členský stát ve lhůtě uvedené v odst. 11 prvním pododstavci tohoto článku, může si dožadující mimounijní správce zvolit svůj referenční členský stát sám v souladu s kritérii uvedenými v čl. 37 odst. 4 druhém pododstavci směrnice 2011/61/EU.
Mimounijní správce všechny příslušné orgány, na které se původně obrátil, jakož i Evropský orgán pro cenné papíry a trhy ihned písemně informuje o své volbě referenčního členského státu.
15. Pokud se referenční členský stát zvolený mimounijním správcem a referenční členský stát určený příslušnými orgány liší, dotčené příslušné orgány informují mimounijního správce o určení co nejdříve, nejpozději však do dvou pracovních dnů poté, co byly informovány o správcově volbě v souladu s odstavcem 14. V takovém případě má přednost určení.
Článek 2
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení se použije od 22. července 2013.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 15. května 2013.
KOMISIJAS ĪSTENOŠANAS REGULA (ES) Nr. 448/2013
(2013. gada 15. maijs),
ar ko izveido procedūru ārpussavienības AIFP atsauces dalībvalsts noteikšanai atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2011/61/ES
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 8. jūnija Direktīvu 2011/61/ES par alternatīvo ieguldījumu fondu pārvaldniekiem un par grozījumiem Direktīvā 2003/41/EK, Direktīvā 2009/65/EK, Regulā (EK) Nr. 1060/2009 un Regulā (ES) Nr. 1095/2010 (1) un jo īpaši tās 37. panta 14. punktu,
tā kā:
(1)
Direktīvas 2011/61/ES 37. panta 4. punkta b), e) un f) apakšpunktā, c) apakšpunkta i) punktā un g) apakšpunkta i) punktā minētajos gadījumos vairāk nekā viena dalībvalsts uzskatāma par iespējamo atsauces dalībvalsti ārpussavienības alternatīvo ieguldījumu fondu pārvaldniekiem (AIFP), kas plāno pārvaldīt ES alternatīvos ieguldījumu fondus (AIF) un/vai tirgot Savienībā to pārvaldījumā esošos AIF. Šajos gadījumos ārpussavienības AIFP šo dalībvalstu kompetentajām iestādēm jāiesniedz lūgums noteikt tā atsauces dalībvalsti. Lūgumam būtu jāpievieno visa būtiskā informācija un dokumenti, kas vajadzīgi, lai šim AIFP būtu iespējams noteikt atsauces dalībvalsti. Iesaistītajām kompetentajām iestādēm būtu jāpieņem kopīgs lēmums, kurā noteikta atsauces dalībvalsts. Būtu jāizveido procedūra, kas, nosakot atsauces dalībvalsti, jāievēro attiecīgajām kompetentajām iestādēm. Lai gan atsauces dalībvalsts iecelšana ir iesaistīto kompetento iestāžu kopīgā atbildība, Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādei (EVTI), kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1095/2010 (2), būtu jānodrošina, ka visas iespējamās atsauces dalībvalstis ir pienācīgi iesaistītas šā lēmuma pieņemšanā, un būtu jāsekmē vienošanās panākšana.
(2)
Procedūra atsauces dalībvalsts noteikšanai atšķiras no procedūras pases pieteikuma iesniegšanai saskaņā ar Direktīvu 2011/61/ES. Kad atsauces dalībvalsts ir noteikta, attiecīgajam ārpussavienības AIFP šīs dalībvalsts kompetentajā iestāde jāiesniedz atļaujas saņemšanas pieteikums, ievērojot to pašu procedūru un piemērojot tos pašus noteikumus, kas AIFP piemērojami atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 7. un 8. pantam.
(3)
Direktīvā 2011/61/ES visām dalībvalstīm no 2013. gada 22. jūlija noteikts pienākums piemērot normatīvos un administratīvos aktus, ar kuriem transponē minēto direktīvu. Neskarot Direktīvas 2011/61/ES 67. panta 6. punktā noteikto deleģētā akta prasību, šīs regulas piemērošanu atliek uz to pašu dienu.
(4)
Šajā regulā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Eiropas Vērtspapīru komitejas atzinumu,
IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.
1. pants
Procedūra atsauces dalībvalsts noteikšanai no vairākām iespējamām atsauces dalībvalstīm
1. Ja ārpussavienības alternatīvo ieguldījumu fondu pārvaldnieks (AIFP), kas plāno pārvaldīt ES alternatīvo ieguldījumu fondus (AIF), tos netirgojot, vai kas plāno pārvaldītos AIF tirgot Savienībā, iesniedz lūgumu noteikt tā atsauces dalībvalsti atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 37. panta 4. punkta otrajai daļai, šis lūgums iesniedzams rakstiski un adresējams visām kompetentajām iestādēm dalībvalstīs, kas ir iespējamās atsauces dalībvalstis. Lūgumā uzskaita visas iespējamās atsauces dalībvalstis.
2. Ārpussavienības AIFP lūgumā iekļauj informāciju un dokumentus, kas vajadzīgi atsauces dalībvalsts noteikšanai.
3. Direktīvas 2011/61/ES 37. panta 4. punkta b) apakšpunktā minētajā gadījumā šī informācija un dokumenti ietver:
a)
to dalībvalstu uzskaitījumu, kurās darbojas ārpussavienības AIFP pārvaldītie AIF;
b)
to dalībvalstu uzskaitījumu, kurās ārpussavienības AIFP pārvalda aktīvus;
c)
ārpussavienības AIFP pārvaldīto aktīvu apjomu katrā dalībvalstī.
4. Direktīvas 2011/61/ES 37. panta 4. punkta c) apakšpunkta i) punktā minētajā gadījumā šī informācija un dokumenti ietver:
a)
tās dalībvalsts nosaukumu, kurā darbojas ārpussavienības AIFP pārvaldītais AIF;
b)
to dalībvalstu uzskaitījumu, kurās ārpussavienības AIFP plāno tirgot AIF.
5. Direktīvas 2011/61/ES 37. panta 4. punkta e) apakšpunktā un g) apakšpunkta i) punktā minētajos gadījumos šī informācija un dokumenti ietver:
a)
to dalībvalstu uzskaitījumu, kurās veic uzņēmējdarbību ārpussavienības AIFP pārvaldītie AIF;
b)
tirdzniecības stratēģijas aprakstu, ar ko var pierādīt ārpussavienības AIFP plānus tirgot atsevišķus AIF vai vairākus AIF noteiktās dalībvalstīs vai vairākās dalībvalstīs un izveidot efektīvu tirdzniecību noteiktās dalībvalstīs, norādot vismaz:
i)
dalībvalstis, kurās izplatītāji (un AIFP, ja tas izplatīšanu veic pats) gatavojas reklamēt akcijas vai ieguldījuma apliecības tajos AIF, ko pārvalda AIFP, tostarp norāda arī attiecīgajā dalībvalstī plānoto pārvaldīto aktīvu daļu no kopējā reklāmas apjoma Savienībā;
ii)
to plānoto potenciālo ieguldītāju skaita aplēsi, kuru juridiskā adrese ir dalībvalstīs, kurās AIFP plāno tirgot AIF;
iii)
tās dalībvalstu oficiālās valodas, kurās jau ir tulkoti vai plānots tulkot piedāvājuma un reklāmas dokumentus;
iv)
izplatīšanas un tirdzniecības darbības dalībvalstīs, kurās AIFP plāno tirgot pārvaldītos AIF, jo sevišķi ņemot vērā reklāmas kampaņu un prezentāciju pamanāmību un biežumu.
6. Direktīvas 2011/61/ES 37. panta 4. punkta f) apakšpunktā minētajā gadījumā šī informācija un dokumenti ietver šā panta 5. punkta b) apakšpunktā noteiktos.
7. Kompetentās iestādes, pie kurām ārpussavienības AIFP vēršas kā pie iespējamo atsauces dalībvalstu kompetentajām iestādēm, saņemot šā panta 1. punktā minēto lūgumu, nekavējoties un ne vēlāk kā trīs darba dienas pēc lūguma saņemšanas sazinās savā starpā, kā arī ar Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādi (EVTI) nolūkā izlemt, vai atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 37. panta 4. punktam ir potenciāli iesaistītas arī citas kompetentās iestādes Savienībā.
Pēc EVTI pieprasījuma kompetentās iestādes nekavējoties dara zināmu EVTI pilnīgu ārpussavienības AIFP iesniegtā lūguma saturu.
8. Ja tiek nolemts, ka varētu būt iesaistītas arī citas kompetentās iestādes Savienībā, EVTI nekavējoties tās attiecīgi informē un nodrošina, ka tām tiek nosūtīts pilnīgs ārpussavienības AIFP iesniegtā lūguma saturs.
9. Visas šajā procedūrā iesaistītās kompetentās iestādes un EVTI var no ārpussavienības AIFP pieprasīt būtisku papildinformāciju un dokumentus, kas vajadzīgi atsauces dalībvalsts noteikšanai.
Šādu papildinformācijas vai dokumentu pieprasījumu izdara rakstiski, tajā norāda iemeslus, un par to vienlaicīgi informē gan visas pārējās iesaistītās kompetentās iestādes, gan EVTI.
Tiklīdz informācijas pieprasītāja kompetentā iestāde vai EVTI saņem papildinformāciju vai dokumentus, tā šo informāciju vai dokumentus nekavējoties nosūta visām parējām iesaistītajām iestādēm un EVTI.
10. Vienas nedēļas laikā no dienas, kad 1. punktā minēto lūgumu saņēmušas kompetentās iestādes, pie kurām vērsies AIFP, vai atbilstošos gadījumos - saskaņā ar 8. punkta noteikumiem - citas kompetentās iestādēs Savienībā, visas iesaistītās kompetentās iestādes viena otrai un EVTI iesniedz atzinumu par piemērotās atsauces dalībvalsts noteikšanu.
11. Pēc tam visas kompetentās iestādes kopīgi nosaka atsauces dalībvalsti. Noteikšanu veic, vēlākais, vienu mēnesi pēc tam, kad lūgumu saņēmušas ārpussavienības AIFP identificētās kompetentās iestādes vai atbilstošos gadījumos - saskaņā ar 8. punkta noteikumiem - citas kompetentās iestādēs Savienībā.
Ja ir pieprasīta papildinformācija, šā punkta pirmajā daļā minēto termiņu pagarina par laikposmu, kas atbilst tam, cik daudz laika pagājis no 9. punktā minētās papildinformācijas un dokumentu pieprasījuma līdz to saņemšanai.
12. EVTI sniedz atbalstu attiecīgajām kompetentajām iestādēm un vajadzības gadījumā sekmē atsauces dalībvalsts noteikšanu atbilstīgi Regulas (ES) Nr. 1095/2010 31. pantam.
13. Kompetentā iestāde dalībvalstī, kas ir noteikta par atsauces dalībvalsti, par šo noteikšanu bez liekas kavēšanās rakstiski informē ārpussavienības AIFP.
14. Ja lūguma iesniedzējs ārpussavienības AIFP nav attiecīgi rakstiski informēts septiņu dienu laikā no atsauces dalībvalsts noteikšanas dienas vai arī attiecīgās kompetentās iestādes šā panta 11. punkta pirmajā daļā noteiktajā termiņā nav noteikušas atsauces dalībvalsti, lūguma iesniedzējs ārpussavienības AIFP var izvēlēties atsauces dalībvalsti atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 37. panta 4. punkta otrajā daļā noteiktajiem kritērijiem.
Ārpussavienības AIFP par savu atsauces dalībvalsts izvēli nekavējoties rakstiski informē EVTI un visas tās kompetentās iestādes, pie kurām tas sākotnēji vērsies.
15. Ja ārpussavienības AIFP izvēlētā un kompetento iestāžu noteiktā dalībvalsts atšķiras, iesaistītās kompetentās iestādes par noteikšanas rezultātu informē ārpussavienības AIFP pēc iespējas ātrāk, bet ne vēlāk kā divas darba dienas pēc tam, kad tās informētas par AIFP izvēli atbilstīgi 14. punkta noteikumiem. Šajā gadījumā atsauces dalībvalsts ir tā, kuru noteikušas kompetentās iestādes.
2. pants
Stāšanās spēkā
Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
Šo regulu piemēro no 2013. gada 22. jūlija.
Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Briselē, 2013. gada 15. maijā