NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 231/2013
ze dne 19. prosince 2012,
kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU, pokud jde o výjimky, obecné podmínky provozování činnosti, depozitáře, pákový efekt, transparentnost a dohled
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU ze dne 8. června 2011 o správcích alternativních investičních fondů a o změně směrnic 2003/41/ES a 2009/65/ES a nařízení (ES) č. 1060/2009 a (EU) č. 1095/2010 (1), a zejména na čl. 3 odst. 6, čl. 4 odst. 3, čl. 9 odst. 9, čl. 12 odst. 3, čl. 14 odst. 4, čl. 15 odst. 5, čl. 16 odst. 3, článek 17, čl. 18 odst. 2, čl. 19 odst. 11, čl. 20 odst. 7, čl. 21 odst. 17, čl. 22 odst. 4, čl. 23 odst. 6, čl. 24 odst. 6, čl. 25 odst. 9, čl. 34 odst. 2, čl. 35 odst. 11, čl. 36 odst. 3, čl. 37 odst. 15, čl. 40 odst. 11, čl. 42 odst. 3 a čl. 53 odst. 3 uvedené směrnice,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice 2011/61/EU zmocňuje Komisi k přijetí aktů v přenesené pravomoci specifikujících zejména pravidla týkající se výpočtu prahové hodnoty, pákového efektu, podmínek provozování činnosti správců alternativních investičních fondů (dále jen „správci“), včetně řízení rizika a likvidity, oceňování a pověření jiné osoby úkoly správce, požadavků na úkoly a povinnosti depozitářů alternativních investičních fondů, pravidel ohledně transparentnosti a specifických požadavků týkajících se třetích zemí. Je důležité, aby se veškerá tato doplňující pravidla začala uplatňovat současně se směrnicí 2011/61/EU, aby bylo možné nové požadavky na správce účinně provádět. Ustanovení tohoto nařízení spolu úzce vzájemně souvisí, jelikož se zabývají povolováním, provozem a transparentností správců, kteří spravují, případně nabízejí alternativní investiční fondy v Unii, přičemž se jedná o pevně propojené aspekty související se zahájením činnosti správy aktiv a pokračování v ní. Za účelem zajištění souladu mezi uvedenými ustanoveními, která by měla vstoupit v platnost současně, a usnadnění komplexního pohledu a jednoduchého přístupu k nim osobám, na něž se tyto povinnosti vztahují, včetně investorů, kteří nejsou rezidenty Unie, je žádoucí zařadit všechny akty v přenesené pravomoci požadované směrnicí 2011/61/EU do jediného nařízení.
(2)
Je důležité zajistit, aby bylo cílů směrnice 2011/61/EU v členských státech dosaženo jednotně v zájmu posílení integrity vnitřního trhu a právní jistoty pro jeho účastníky, včetně institucionálních investorů, příslušných orgánů a ostatních zúčastněných stran, přijetím nařízení. Forma nařízení zajišťuje soudržný rámec pro všechny tržní subjekty a je nejlepší možnou zárukou rovných podmínek, jednotných podmínek hospodářské soutěže a společného přiměřeného standardu ochrany investorů. Kromě toho zajišťuje přímou použitelnost podrobných jednotných pravidel týkajících se provozu správců AIF, která jsou ze své povahy přímo použitelná, a nevyžadují proto další transpozici na vnitrostátní úrovni. Použitím nařízení se dále zamezí zpoždění při uplatňování směrnice 2011/61/EU v členských státech.
(3)
Vzhledem k tomu, že nařízení v přenesené pravomoci specifikuje úkoly a povinnosti „řídícího orgánu“ a „vrcholného vedení“, je důležité vyjasnit význam těchto pojmů, zejména skutečnost, že řídící orgán může být složen z členů vrcholného vedení. Jelikož toto nařízení rovněž zavádí pojem „funkce dohledu“, měla by definice řídícího orgánu také jednoznačně stanovit, že se jedná o orgán zahrnující řídící funkci - pro případ, že je funkce dohledu v souladu s vnitrostátním právem obchodních společností oddělena od řídící funkce. Směrnice 2011/61/EU požaduje, aby správci poskytovali příslušným orgánům určité informace včetně procentního podílu aktiv alternativních investičních fondů, která podléhají zvláštním opatřením v důsledku jejich nelikvidnosti. Toto nařízení vyjasňuje význam zvláštních opatření, aby správci věděli přesně, jaké informace mají poskytovat příslušným orgánům.
(4)
Směrnice 2011/61/EU stanoví mírnější režim pro správce, kteří spravují portfolia alternativních investičních fondů, jejichž celková spravovaná aktiva nepřesahují příslušné prahové hodnoty. Je nezbytné jasně specifikovat, jak by se měla celková hodnota spravovaných aktiv vypočítat. V této souvislosti má zásadní význam definovat kroky nezbytné pro výpočet celkové hodnoty aktiv, jasně určit, která aktiva nejsou do výpočtu zahrnuta, vyjasnit, jak by se měla oceňovat aktiva nabytá za využití pákového efektu, a stanovit pravidla pro zacházení s případy vzájemného držení aktiv mezi alternativními investičními fondy spravovanými správcem.
(5)
Výpočet celkové hodnoty spravovaných aktiv musí být prováděn alespoň jednou ročně za použití aktuálních informací. Hodnota aktiv by proto měla být určena během dvanácti měsíců předcházejících datu výpočtu celkové hodnoty spravovaných aktiv a co možná nejblíže tomuto datu.
(6)
Aby se zajistilo, že si správce zachová způsobilost využívat mírnějšího režimu stanoveného směrnicí 2011/61/EU, měl by zavést postup umožňující průběžné sledování celkové hodnoty spravovaných aktiv. Správce může brát v úvahu typy spravovaných alternativních investičních fondů a různé třídy aktiv, do nichž investuje, aby posoudil pravděpodobnost překročení prahové hodnoty nebo potřeby dalšího výpočtu.
(7)
Pokud správce již nesplňuje podmínky související s prahovými hodnotami, měl by to oznámit svému příslušnému orgánu a do 30 kalendářních dnů požádat o povolení. Pokud však k pohybu nad nebo pod prahové hodnoty dochází během daného kalendářního roku pouze příležitostně a takové situace se považují za dočasné, neměli by mít správci povinnost žádat o povolení. V takových případech by správce měl příslušný orgán informovat o porušení prahové hodnoty a vysvětlit, proč je považuje za dočasné. Situaci trvající déle než tři měsíce nelze považovat za dočasnou. Při posuzování pravděpodobnosti toho, že je situace dočasná, by správce měl brát v úvahu očekávané upisování a zpětné odkupy, nebo případně čerpání a rozdělení kapitálu. Správce by do tohoto posouzení neměl zahrnovat předpokládané pohyby trhu.
(8)
Údaje použité správci k výpočtu celkové hodnoty spravovaných aktiv nemusí být zpřístupněny veřejnosti ani investorům. Příslušné orgány však musí být schopny ověřit, že správce správně provádí výpočet a sledování celkové hodnoty spravovaných aktiv, včetně posouzení případů, kdy celková hodnota spravovaných aktiv dočasně překročí příslušnou prahovou hodnotu, a měly by proto mít k těmto údajům na vyžádání přístup.
(9)
Je důležité, aby správci využívající mírnějšího režimu směrnice 2011/61/EU poskytli příslušným orgánům v době registrace aktuální informace. Ne všechny typy správců musí mít aktualizované nabídkové dokumenty odrážející nejnovější vývoj související s jimi spravovanými alternativními investičními fondy a pro takové správce může být praktičtější specifikovat požadované informace ve zvláštním dokumentu popisujícím investiční strategii uvedených fondů. Může to být případ fondů soukromého nebo rizikového kapitálu, které často získávají finanční prostředky vyjednáváním s potenciálními investory.
(10)
Alternativní investiční fond, který drží pouze akcie v kotovaných společnostech, by neměl být považován za fond využívající pákového efektu, pokud k nabytí těchto akcií nedochází z půjčky. Pokud tento stejný alternativní investiční fond zakoupí opce z akciového indexu, měl by být považován za fond využívající pákového efektu, protože zvýšil svou expozici vůči riziku z dané investice.
(11)
Pro zajištění jednotného uplatňování povinnosti správce zajistit objektivní přehled použitého pákového efektu je nezbytné stanovit dvě metody výpočtu pákového efektu. Z výsledků tržních studií vyplývá, že nejlepších výsledků lze dosáhnout kombinací tzv. „metody hrubé hodnoty aktiv“ a „závazkové metody“.
(12)
K získání vhodných informací pro sledování systémových rizik a úplného obrazu o používání pákového efektu správci by měly být příslušným orgánům a investorům poskytovány informace o expozici alternativního investičního fondu vůči riziku na základě metody hrubé hodnoty aktiv i závazkové metody, a všichni správci by proto měli provádět výpočet expozice vůči riziku za použití metody hrubé hodnoty aktiv i závazkové metody. Metoda hrubé hodnoty aktiv zachycuje celkovou expozici alternativního investičního fondu vůči riziku, zatímco závazková metoda nabízí náhled do zajišťovacích a nettingových technik používaných správcem; obě metody proto musí být kombinovány. Konkrétně míra, v níž se liší celková expozice vůči riziku mezi metodou hrubé hodnoty aktiv a závazkovou metodou, může poskytnout užitečné informace. Pokud to bude nezbytné k zajištění toho, aby jakékoli zvýšení expozice alternativního investičního fondu vůči riziku bylo řádně zachyceno, může Komise přijmout další akty v přenesené pravomoci týkající se dodatečné a nepovinné metody pro výpočet pákového efektu.
(13)
Při výpočtu expozice vůči riziku by na počátku měly být zahrnuty veškeré pozice alternativních investičních fondů, včetně krátkých a dlouhých aktiv a závazků, půjček, derivátových nástrojů a jakékoli jiné metody zvyšující expozici vůči riziku, kdy jsou v alternativním investičním fondu přítomna rizika a odměny aktiv nebo závazků, a veškeré ostatní pozice, které tvoří čistou hodnotu aktiv.
(14)
Dohody o půjčkách uzavřené alternativním investičním fondem by měly být vyloučeny, pokud jsou dočasné, týkají se kapitálových závazků od investorů a jsou jimi plně pokryty. Revolvingové úvěrové nástroje by neměly být považovány za dočasné.
(15)
Kromě výpočtu expozice vůči riziku za použití metody hrubé hodnoty aktiv by všichni správci měli provádět výpočet expozice vůči riziku za použití závazkové metody. Podle závazkové metody by se měly derivátové finanční nástroje převést na rovnocenné pozice plynoucí z podkladového aktiva. Pokud však alternativní investiční fond investuje do určitých derivátů, aby kompenzoval tržní riziko jiných aktiv, do nichž investoval, uvedené deriváty by za určitých podmínek neměly být převáděny na rovnocennou pozici v podkladových aktivech, jelikož expozice vůči riziku těchto dvou investic se vzájemně vyrovnávají. Mělo by tomu tak být například, pokud portfolio alternativního investičního fondu investuje do určitého indexu a drží derivátový nástroj, který výsledky uvedeného indexu swapuje s výsledky jiného indexu - to by mělo odpovídat držbě expozice vůči riziku druhého indexu v portfoliu, a čistá hodnota alternativního investičního fondu by proto nezávisela na výsledcích prvního indexu.
(16)
Při výpočtu expozice vůči riziku podle závazkové metody deriváty, které splňují kritéria stanovená tímto nařízením, nevytvářejí dodatečnou expozici vůči riziku. Proto pokud alternativní investiční fond investuje do indexových futures a drží hotovostní pozici rovnající se celkové podkladové tržní hodnotě futures, odpovídalo by to přímé investici do akciových indexů, a indexová futures by se proto nebrala v úvahu pro účely výpočtu expozice alternativního investičního fondu vůči riziku.
(17)
Při výpočtu expozice vůči riziku podle závazkové metody by správci měli mít možnost vzít v úvahu mechanismy zajištění a mechanismy výpočtu čistých pozic, pokud splňují kritéria týkající se závazkové metody.
(18)
Požadavek, aby mechanismy výpočtu čistých pozic odkazovaly na stejné podkladové aktivum, by měl být vykládán striktně, takže aktiva, která správce považuje za rovnocenná nebo úzce související, jako jsou různé třídy akcií nebo dluhopisů vydané stejným emitentem, by neměla být pro účely mechanismů výpočtu čistých pozic považována za identická. Cílem definice mechanismů výpočtu čistých pozic je zajistit, aby se braly v úvahu pouze obchody, které kompenzují rizika spojená s jinými obchody, přičemž nezůstává žádné podstatné zbytkové riziko. Kombinace obchodů, jejichž cílem je generovat výnos, jakkoliv nízký, zmenšením některých rizik a ponecháním jiných, by se neměly považovat za mechanismy výpočtu čistých pozic, stejně jako investiční strategie založené na cenové arbitráži, jejichž cílem je generovat výnos využitím cenových rozdílů mezi derivátovými nástroji se stejným podkladovým nástrojem, ale různou splatností.
(19)
Praxe při správě portfolia, jejímž cílem je snížit riziko durace kombinací investice do dluhopisu s dlouhou splatností s úrokovým swapem nebo snížit duraci dluhopisového portfolia alternativního investičního fondu uzavřením krátké pozice na dluhopisových futures představujících úrokové riziko portfolia (zajištění durace) by měla být považována za mechanismus zajištění, pokud splňuje kritéria pro zajištění.
(20)
Praxe při správě portfolia, jejímž cílem je kompenzovat významná rizika spojená s investicí do řádně diverzifikovaného portfolia akcií zaujetím krátké pozice na future na indexu akciového trhu, kde je složení akciového portfolia velmi blízké složení indexu akciového trhu a jeho výnos úzce souvisí s výnosem indexu akciového trhu a kde krátká pozice na future na indexu akciového trhu umožňuje nezpochybnitelné snížení obecného tržního rizika spojeného s akciovým portfoliem a specifické riziko je nevýznamné, jako například beta-zajištění (beta-hedging) řádně diverzifikovaného akciového portfolia, kde se specifické riziko považuje za nevýznamné, by měla být považována za splňující kritéria pro zajištění.
(21)
Praxe při správě portfolia, jejímž cílem je kompenzovat rizika spojená s investicí do dluhopisu s pevnou úrokovou sazbou kombinací dlouhé pozice na swapu úvěrového selhání a na úrokovém swapu, který uvedenou pevnou úrokovou sazbu swapuje úrokovou sazbou rovnající se příslušné referenční sazbě peněžního trhu plus rozpětí, by měla být považována za mechanismus zajištění, pokud jsou v zásadě splněna veškerá zajišťovací kritéria závazkové metody.
(22)
Praxe při správě portfolia, jejímž cílem je kompenzovat riziko dané akcie zaujetím krátké pozice prostřednictvím derivátové smlouvy na akcii, která se od první akcie liší, avšak silně s ní souvisí, by neměla být považována za splňující kritéria pro zajištění. Přestože je taková strategie založena na zaujetí opačných pozic na stejné třídě aktiv, nezajišťuje specifické riziko spojené s investicí do určité akcie. Neměla by proto být považována za mechanismus zajištění, jak je uveden v kritériích pro závazkovou metodu.
(23)
Praxe při správě portfolia, jejímž cílem je udržet hodnotu alfa koše akcií (zahrnujícího omezený počet akcií) kombinací investice do uvedeného koše akcií s beta-přizpůsobenou (beta-adjusted) krátkou pozicí na future na indexu akciového trhu, by neměla být považována za splňující kritéria pro zajištění. Cílem takové strategie není kompenzovat významná rizika spojená s investicí do koše akcií, ale kompenzovat hodnotu beta (tržní riziko) uvedené investice a udržet hodnotu alfa. Složka alfa koše akcií může dominovat nad složkou beta, a vést tak ke ztrátám na úrovni alternativního investičního fondu. Z tohoto důvodu by neměla být považována za mechanismus zajištění.
(24)
Strategie fúzové arbitráže je strategie kombinující krátkou pozici na akciích s dlouhou pozicí na jiných akciích. Cílem takové strategie je zajistit hodnotu beta (tržní riziko) pozic a generovat výnos spojený s relativními výsledky obou skupin akcií. Podobně složka alfa koše akcií může dominovat nad složkou beta, a vést tak ke ztrátám na úrovni alternativního investičního fondu. Neměla by být považována za mechanismus zajištění, jak je uveden v kritériích pro závazkovou metodu.
(25)
Strategie, jejímž cílem je zajistit dlouhou pozici na akciích nebo dluhopisech se zakoupeným zajištěním úvěrového rizika vůči stejnému emitentovi, se týká dvou různých tříd aktiv, a proto by neměla být považována za mechanismus zajištění.
(26)
Správce by při využívání metod, které zvyšují expozici alternativního investičního fondu vůči riziku, měl dodržovat obecné zásady, jako je zohlednění podstaty transakce vedle její právní formy. Konkrétně pokud jde o repo obchody, měl by správce zvážit, zda alternativní investiční fond rizika a odměny příslušných aktiv posílá dál nebo si je ponechává. Správce by rovněž měl v případě derivátových nástrojů nebo jiných smluvních ujednání analyzovat příslušná podkladová aktiva a stanovit možné budoucí závazky alternativního investičního fondu vyplývající z těchto transakcí.
(27)
Jelikož podle závazkové metody se úrokové sazby s různou splatností považují za různá podkladová aktiva, správci, kteří v souladu se svou hlavní investiční politikou převážně investují do úrokových derivátů, mohou použít specifická pravidla pro netting různých durací, aby vzali v úvahu souvislost mezi rozsahy splatnosti úrokové křivky. Při stanovení své investiční politiky a rizikového profilu by správce měl být schopen definovat míru úrokového rizika a následně určit jeho cílovou dobu trvání. Správce by měl při výběru svých investic zohlednit předem definovanou cílovou dobu trvání. Pokud se doba trvání portfolia odchýlí od cílové doby trvání, neměla by se strategie považovat za mechanismus výpočtu čistých pozic na dobu trvání, jak je uvedena v kritériích pro závazkovou metodu.
(28)
Pravidla pro netting různých durací umožňují netting dlouhých pozic s krátkými pozicemi, jejichž podkladovými aktivy jsou různé úrokové sazby. Lhůty splatnosti sloužící jako prahové hodnoty pro rozsahy splatnosti jsou dva roky, sedm let a 15 let. V rámci každého rozsahu splatnosti by měly být umožněny nettingové pozice.
(29)
Nettingové pozice mezi dvěma různými rozsahy splatnosti by měly být umožněny částečně. Na pozice, jež jsou předmětem nettingu, musí být uplatněny sankce umožňující pouze částečný netting. Měly by být vyjádřeny prostřednictvím procentních podílů vycházejících z průměrných korelací mezi rozsahy splatnosti pro dva roky, pět let, deset let a 30 let úrokové křivky. Čím větší je rozdíl mezi splatností pozic, tím větší sankci musí podléhat jejich netting, a procentní podíl se proto musí zvýšit.
(30)
Pozice, jejichž modifikovaná doba trvání je podstatně delší než modifikovaná doba trvání celého portfolia, nejsou v souladu s investiční strategií alternativního investičního fondu a plné spárování by nemělo být umožněno. Nemělo by tedy být přijatelné spárovat krátkou pozici s 18měsíční splatností (nacházející se v rozsahu splatnosti 1) s dlouhou pozicí s 10letou splatností (v rozsahu splatnosti 3), pokud je cílová doba trvání alternativního investičního fondu okolo dvou let.
(31)
Při výpočtu expozice vůči riziku mohou alternativní investiční fondy nejprve identifikovat mechanismy zajištění. Deriváty zahrnuté v těchto mechanismech jsou poté vyloučeny z výpočtu celkové expozice vůči riziku. Alternativní investiční fondy by měly v mechanismech zajištění používat přesný výpočet. Neměly by pro výpočet zajištění využívat pravidla pro netting různých durací. Tato pravidla lze použít pro převod zbývajících úrokových derivátů na jejich rovnocenné pozice v podkladových aktivech.
(32)
Podle směrnice 2011/61/EU musí správce zajistit, aby rizika spojená s profesní odpovědností plynoucí z jeho činnosti byla přiměřeně kryta buď dodatečným kapitálem nebo pojištěním odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání. Pro jednotné uplatňování tohoto ustanovení je nezbytné společné chápání rizik spojených s profesní odpovědností, jež mají být kryta. Obecná specifikace rizik plynoucích ze škody způsobené při výkonu povolání správce by měla určit vlastnosti příslušných rizikových událostí a identifikovat rozsah možné profesní odpovědnosti, včetně škody nebo ztrát způsobených osobami, které přímo vykonávají činnosti, za něž správce nese právní odpovědnost, mezi něž patří ředitelé, úředníci nebo zaměstnanci správce a osoby vykonávající činnosti v rámci pověření ze strany správce. V souladu s ustanoveními směrnice 2011/61/EU by odpovědnost správce neměla být dotčena pověřením nebo dalším pověřením a správce by měl zajistit řádné krytí rizik spojených s profesní odpovědností týkajících se třetích osob, za něž nese právní odpovědnost.
(33)
Pro zajištění společného chápání obecné specifikace by měl jako reference pro identifikaci rizikových událostí spojených s profesní odpovědností sloužit seznam příkladů. Tento seznam by měl zahrnovat širokou škálu událostí vzniklých nedbalostí, chybou nebo opomenutím, jako je ztráta dokumentů dokládajících nárok na investice, vědomé poskytnutí nesprávných informací nebo porušení různých povinností správce. Rovněž by měl zahrnovat selhání prevence podvodného jednání v rámci organizace správce prostřednictvím řádných systémů vnitřní kontroly. Škoda vzniklá nedodržením patřičné opatrnosti vůči investici, u níž vyšlo najevo, že šlo o podvod, by zavdala vznik profesní odpovědnosti správce a měla by být přiměřeně kryta. Neměly by však být kryty ztráty vzniklé proto, že investice ztratila hodnotu v důsledku nepříznivých podmínek na trhu. Seznam by měl rovněž zahrnovat nesprávně provedená ocenění, jež je třeba chápat jako nesplnění povinnosti oceňování porušující článek 19 směrnice 2011/61/EU a odpovídající akty v přenesené pravomoci.
(34)
V souladu se svými povinnostmi ohledně řízení rizika by správci měli mít řádné kvalitativní mechanismy vnitřní kontroly pro prevenci nebo zmírnění provozních selhání včetně rizik spojených s profesní odpovědností. Správci by proto v rámci své politiky řízení rizik měli mít řádné postupy a procedury pro provozní řízení rizika, odpovídající povaze, rozsahu a složitosti jejich podnikatelské činnosti. Tyto postupy a procedury by měly v každém případě umožnit vytvoření interní databáze ztrát sloužící účelům posuzování rizikového profilu v oblasti operačního rizika.
(35)
Pro zajištění toho, aby dodatečný kapitál a pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání řádně kryly rizika spojená s profesní odpovědností, měly by být stanoveny minimální kvantitativní referenční hodnoty k určení vhodné úrovně krytí. Tyto kvantitativní referenční hodnoty by měl správce určit jako specifický procentní podíl hodnoty portfolií spravovaných alternativních investičních fondů, vypočítané jako součet absolutní hodnoty veškerých aktiv všech spravovaných alternativních investičních fondů, bez ohledu na to, zda byla nabyta využitím pákového efektu nebo finančních prostředků investorů. V této souvislosti by měly být derivátové nástroje oceněny za jejich tržní cenu, jelikož mohou být za uvedenou cenu nahrazeny. Jelikož je krytí prostřednictvím pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání z podstaty méně jisté, než krytí zajištěné dodatečným kapitálem, měly by se na tyto dva různé nástroje používané ke krytí rizika spojeného s profesní odpovědností vztahovat různé procentní podíly.
(36)
Aby pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání účinně krylo ztráty vzniklé z pojistných událostí, mělo by být sjednáno u pojišťovny oprávněné k poskytování pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání. To zahrnuje pojišťovny z EU a mimounijní pojišťovny, pokud jsou oprávněny poskytovat takové pojistné služby na základě práva Unie nebo vnitrostátního práva.
(37)
V zájmu umožnění určité flexibility při koncipování vhodného pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání by mělo být možné, aby se správce a pojišťovna dohodly na ustanovení, že správce jako první část jakékoli ztráty uhradí předem definovanou částku (definovaná spoluúčast). Pokud je taková definovaná spoluúčast dohodnuta, měl by správce zajistit kapitál odpovídající definované výši ztráty, kterou má správce nést. Takový kapitál by měl existovat navíc k počátečnímu kapitálu správce a ke kapitálu, jejž má správce zajistit podle čl. 9 odst. 3 směrnice 2011/61/EU.
(38)
Přiměřenost krytí prostřednictvím dodatečného kapitálu nebo pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání by měla být v zásadě revidována nejméně jednou ročně. Správci by však měli mít zavedené postupy zajišťující průběžné sledování celkové hodnoty spravovaných portfolií alternativních investičních fondů a průběžnou úpravu výše krytí rizika spojeného s profesní odpovědností, pokud bude identifikován významný nesoulad. Příslušný orgán domovského členského státu správce navíc může snížit nebo zvýšit minimální požadavek na dodatečný kapitál po zohlednění rizikového profilu správce, jeho historie ztrát a přiměřenosti jeho dodatečného kapitálu nebo pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání.
(39)
Směrnice 2011/61/EU požaduje, aby správci jednali v nejlepším zájmu alternativních investičních fondů, jejich investorů a integrity trhu. Správci by proto měli uplatňovat vhodné postupy a procedury, které jim umožní předcházet nekalým praktikám, jako je „market timing“ nebo „late trading“. Market timing spočívá ve využití zastaralých cen cenných papírů v portfoliu, které mají vliv na výpočet čisté hodnoty aktiv alternativního investičního fondu, nebo v koupi a zpětném odkupu podílových jednotek fondu během několika dnů, čímž se využívá způsobu, jakým fond provádí výpočet čisté hodnoty aktiv. Late trading je založen na umisťování pokynů ke koupi nebo zpětnému odkupu podílových jednotek alternativních investičních fondů po určené lhůtě pro rozhodnutí, kdy obdržená cena je však cenou z momentu pro rozhodnutí. Obě tyto nekalé praktiky poškozují zájmy dlouhodobých investorů, protože rozřeďují jejich výnos, a poškozují výnosy alternativních investičních fondů, protože zvyšují transakční náklady a narušují správu portfolia. Správci by měli rovněž zavést vhodné procedury pro zajištění efektivního řízení alternativního investičního fondu a měli by jednat způsobem, který předchází tomu, aby alternativní investiční fond a jeho investoři nesli nepřiměřené náklady.
(40)
V souladu s přístupem uplatňovaným na správce SKIPCP by měli správci zajistit vysoký standard péče při výběru a sledování investic. Měli by mít řádné odborné znalosti aktiv, do nichž alternativní investiční fondy investují. Aby bylo zajištěno, že budou investiční rozhodnutí prováděna v souladu s investiční strategií a popřípadě s omezeními rizik spravovaných alternativních investičních fondů, by správci měli zavést a provádět písemné postupy a procedury týkající se patřičné opatrnosti. Tyto postupy a procedury by měly být pravidelně přezkoumávány a aktualizovány. Pokud správci investují do specifických druhů aktiv s dlouhou dobou trvání a nižší likviditou, jako jsou nemovitosti nebo partnerské podíly, měly by se požadavky patřičné opatrnosti uplatnit i na fázi vyjednávání. Činnosti, které správce provádí před uzavřením smlouvy, by měly být řádně zdokumentovány s cílem prokázat, že jsou v souladu s hospodářským a finančním plánem, a tím i s dobou trvání alternativního investičního fondu. Správci by měli vést zápisy ze všech příslušných jednání, přípravnou dokumentaci a hospodářské a finanční analýzy provedené pro posouzení proveditelnosti projektu a smluvního závazku.
(41)
Požadavek, aby správci jednali s patřičnou dovedností, péčí a opatrností, by se měl uplatnit, i pokud správce jmenuje hlavního makléře nebo protistranu. Správce by měl vybrat a jmenovat pouze ty hlavní makléře a protistrany, kteří podléhají průběžnému dohledu, jsou finančně zdraví a mají nezbytnou a vhodnou organizační strukturu pro služby, které mají správci a alternativnímu investičnímu fondu poskytovat. V zájmu zajištění řádné ochrany zájmů investorů je důležité objasnit, že jedním z kritérií pro posouzení finančního zdraví je to, zda hlavní makléři nebo protistrany podléhají příslušným obezřetnostním právním předpisům, včetně požadavků na kapitálovou přiměřenost, a účinnému dohledu.
(42)
V souladu se směrnicí 2011/61/EU, která vyžaduje, aby správci jednali čestně, spravedlivě a s patřičnou dovedností, by osoby, které fakticky řídí podnikatelskou činnost správce, které jsou členy řídícího orgánu nebo vrcholného vedení v případě subjektů, které řídící orgán nemají, měly disponovat patřičnými znalostmi, dovednostmi a zkušenostmi pro výkon svých úkolů, a zejména by měly chápat rizika spojená s činností správce. V souladu se zelenou knihou Komise o správě a řízení podniku ve finančních institucích (2) by osoby, které fakticky řídí podnikatelskou činnost správce, měly výkonu svých funkcí ve správci rovněž věnovat dostatečný čas a jednat čestně, bezúhonně a nezávisle, aby byly schopny mimo jiné účinně posoudit rozhodnutí vrcholného vedení a případně je podrobit kritice.
(43)
S cílem zajistit řádný výkon příslušných činností by správci měli zaměstnávat pracovníky s nezbytnými dovednostmi, znalostmi a zkušenostmi pro provádění úkolů, jež jsou jim přidělovány.
(44)
Správci, kteří poskytují služby individuální správy portfolia, musí dodržovat pravidla pro materiální stimuly stanovená směrnicí Komise 2006/73/ES ze dne 10. srpna 2006, kterou se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES, pokud jde o organizační požadavky a provozní podmínky investičních podniků a o vymezení pojmů pro účely zmíněné směrnice (3). Z důvodů jednotného uplatňování by tyto zásady měly platit i pro správce, kteří poskytují služby kolektivní správy portfolia a marketingu. Existence, povaha a výše odměny, provize nebo výhody (nebo pokud tuto výši nelze určit, metoda jejího výpočtu), by měla být uvedena ve výroční zprávě správce.
(45)
Investoři do alternativních investičních fondů by měli požívat ochrany podobné ochraně klientů správců, jimž správci poskytují služby individuální správy portfolia, jelikož v takovém případě musí dodržovat pravidla nejlepšího způsobu provedení stanovená směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů, o změně směrnice Rady 85/611/EHS a 93/6/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES a o zrušení směrnice Rady 93/22/EHS (4) a směrnicí 2006/73/ES. Měly by však být zohledněny rozdíly mezi různými druhy aktiv, do nichž alternativní investiční fondy investují, protože nejlepší způsob provedení není relevantní, pokud například správce investuje do nemovitostí nebo partnerských podílů a k investici dochází po rozsáhlém vyjednávání o podmínkách smlouvy. Pokud neexistuje volba různých převodních míst, správce by měl být schopen prokázat příslušným orgánům a auditorům, že taková volba neexistuje.
(46)
Z důvodu souladu s požadavky platnými pro správce SKIPCP by se na správce při zajišťování kolektivní správy portfolia měla uplatnit pravidla pro zpracování pokynů a pro slučování a přidělování pokynů k obchodování. Tato pravidla by se však neměla uplatnit, pokud k investici do aktiv dochází po rozsáhlém vyjednávání o podmínkách smlouvy - jedná se například o investice do nemovitostí, partnerských podílů nebo do nekotovaných společností -, jelikož v takových případech se neprovádí žádný pokyn.
(47)
Je důležité specifikovat situace, v nichž je pravděpodobný vznik střetu zájmů, zejména v nichž existuje vyhlídka na finanční zisk nebo zamezení finanční ztrátě nebo kde jsou poskytnuty finanční nebo jiné materiální stimuly s cílem vést jednání správce způsobem, který upřednostňuje konkrétní zájmy na úkor zájmů jiných osob, například jiného alternativního investičního fondu, jeho klientů, subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) nebo jiných klientů správce.
(48)
Postup k omezení možnosti střetu zájmů zavedený správcem by měl identifikovat situace, v nichž by činnosti prováděné správcem mohly představovat střet zájmů, ať už vede k možnému riziku poškození zájmů alternativního investičního fondu nebo zájmů jeho investorů, nebo nikoli. Správce by za účelem jejich identifikace měl vzít v úvahu nejen činnost kolektivní správy portfolia, ale také jiné činnosti, jež je oprávněn provádět, včetně činností jím pověřených nebo dále pověřených osob, externího znalce nebo protistrany.
(49)
V souladu s přístupem obsaženým ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2009/65/EC ze dne 13. července 2009 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) (5) pro správcovské společnosti SKIPCP a ve směrnici 2004/39/ES pro investiční podniky by měli správci přijmout procedury a opatření zajišťující, aby příslušné osoby zapojené do různých obchodních činností, při nichž by mohl vzniknout střet zájmů, tyto činnosti prováděly na nezávislé úrovni přiměřené velikosti a činnostem správce.
(50)
Je nezbytné stanovit obecný rámec, podle něhož by byly střety zájmů, pokud k nim dojde, řízeny a oznamovány. Podrobné kroky a procedury, jež je třeba v takových situacích dodržovat, by měly být uvedeny v postupu k omezení možnosti střetu zájmů, který správce zavede.
(51)
Jednou z klíčových složek systému řízení rizik je stálá funkce řízení rizik. V zájmu jednotného uplatňování by její úkoly a odpovědnost měly být podobné, jako ty, jež stanoví směrnice Komise 2010/43/EU ze dne 1. července 2010, kterou se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/65/ES, pokud jde o organizační požadavky, střety zájmů, pravidla jednání, řízení rizik a obsah smlouvy mezi depozitářem a správcovskou společností (6) pro stálou funkci řízení rizik správcovských společností SKIPCP. Tato funkce by měla mít hlavní roli při formování politiky řízení rizik alternativního investičního fondu a při sledování a měření rizik, aby se zajistilo, že úroveň rizika stále odpovídá rizikovému profilu fondu. Stálá funkce řízení rizik by měla mít nezbytné pravomoci, přístup ke všem relevantním informacím a pravidelný kontakt s vrcholným vedením a řídícím orgánem správce, aby jim podávala informace, na jejichž základě mohou v případě potřeby podniknout okamžitá nápravná opatření.
(52)
Politika řízení rizik tvoří další pilíř systému řízení rizik. Měla by být řádně zdokumentovaná a měla by zejména vysvětlit opatření a procedury použité k měření a řízení rizik, záruky pro nezávislý výkon funkce řízení rizik, metody použité k řízení rizik a podrobnosti rozdělení odpovědnosti za řízení rizik a provozní procedury v rámci správce. Za účelem zajištění efektivity politiky řízení rizik by ji mělo vrcholné vedení nejméně jednou ročně přezkoumat.
(53)
Podle požadavku směrnice 2011/61/EU by funkce řízení rizik měla být funkčně a hierarchicky oddělena od provozních jednotek. Mělo by se proto objasnit, že toto oddělení by mělo být zajištěno až do úrovně řídícího orgánu správce a že osoby plnící funkci řízení rizik by neměly vykonávat žádné činnosti, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, a neměl by na ně dohlížet nikdo, kdo odpovídá za funkce, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů.
(54)
Je nezbytné specifikovat záruky, které má správce využívat přinejmenším v zájmu zajištění nezávislého výkonu funkce řízení rizik a zejména to, že osoby plnící funkci řízení rizik by neměly vykonávat žádné činnosti, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, že by měly rozhodovat na základě údajů, které mohou řádně posoudit, a že by mělo být možné podrobit rozhodovací proces přezkumu.
(55)
Přestože směrnice 2011/61/EU alternativním investičním fondům neukládá žádná investiční omezení, rizika, která každému fondu vznikají, není možné efektivně řídit, pokud správce předem nestanovil omezení rizik. Omezení rizik by měla být v souladu s rizikovým profilem alternativního investičního fondu a měla by být sdělena investorům v souladu se směrnicí 2011/61/EU.
(56)
Z důvodu jednotného uplatňování vycházejí požadavky na identifikaci, měření a sledování rizik z podobných ustanovení směrnice 2010/43/EU. Správci by měli řádně řešit možnou zranitelnost svých metod a modelů měření rizik prováděním zátěžových testů, záložních testů a analýz scénářů. Pokud zátěžové testy a analýza scénářů odhalí obzvláštní zranitelnost za určitých okolností, měli by správci podniknout okamžité kroky a nápravná opatření.
(57)
Směrnice 2011/61/EU požaduje, aby Komise specifikovala systémy a postupy řízení likvidity, které správci umožní sledovat rizika likvidity alternativního investičního fondu, s výjimkou případů, kdy se jedná o uzavřený alternativní investiční fond nevyužívající pákového efektu, a zajistit, aby povaha investic fondu z hlediska likvidity odpovídala jeho souvisejícím závazkům. Je proto důležité stanovit základní obecné požadavky pro všechny správce, jejichž uplatňování by se mělo přizpůsobit velikosti, struktuře a povaze alternativních investičních fondů spravovaných dotčeným správcem.
(58)
Správci by měli být schopni prokázat svým příslušným orgánům, že mají zavedeny přiměřené a účinné postupy a procedury řízení likvidity. To vyžaduje, aby byla náležitě zohledněna povaha alternativního investičního fondu, včetně druhu podkladových aktiv a výše rizik likvidity, jimž je fond vystaven, rozsah a složitost fondu nebo složitost procesu likvidace či prodeje aktiv.
(59)
Systémy a postupy řízení likvidity mohou správcům umožnit používat nástroje a opatření nezbytné k tomu, aby se vyrovnali s nelikvidními aktivy a se souvisejícími problémy s oceňováním, a mohli tak reagovat na žádosti o odkup. Mezi tyto nástroje a opatření mohou patřit, jsou-li povoleny podle vnitrostátního práva, omezení odkupovat (gates), částečný odkup, dočasné půjčky, výpovědní lhůty a zásoby likvidních aktiv. Vyčleněná aktiva (side pockets) a další mechanismy, kde některá aktiva alternativního investičního fondu podléhají podobným mechanismům mezi fondem a jeho investory, by se měla považovat za „zvláštní opatření“, jelikož mají vliv na specifická práva na odkup investorů do fondu. Pozastavení alternativního investičního fondu by nemělo být považováno za zvláštní opatření, protože se vztahuje na veškerá aktiva fondu a všechny jeho investory. Použití nástrojů a zvláštních opatření pro řízení likvidity by mělo záviset na konkrétních okolnostech a mělo by se lišit podle povahy, rozsahu a investiční strategie alternativního investičního fondu.
(60)
Požadavek na sledování řízení likvidity podkladových subjektů kolektivního investování, do nichž alternativní investiční fond investuje, spolu s požadavkem zavést nástroje a mechanismy pro řízení rizika likvidity a identifikovat, řídit a sledovat střety zájmů mezi investory, by se neměl uplatnit na správce spravující uzavřené fondy, bez ohledu na to, zda jsou považovány za fondy využívající pákový efekt, či nikoli. Výjimka z požadavků na řízení likvidity, které se týkají zpětného odkupu, by měla odrážet rozdíly v obecných podmínkách zpětného odkupu investorů do uzavřeného alternativního investičního fondu ve srovnání s investory do otevřeného fondu.
(61)
Použití minimálních limitů ohledně likvidity nebo nelikvidity alternativního investičního fondu by mohlo některým typům správců zajistit účinný nástroj sledování. Překročení limitu nemusí samo o sobě vyžadovat opatření ze strany správce, jelikož ta závisejí na příslušných skutečnostech a okolnostech a na tolerancích stanovených správcem. Limity by tak bylo možné v praxi použít v souvislosti se sledováním průměrného denního zpětného odkupu vůči denní likviditě fondu za stejné období. To by bylo možné rovněž využít pro sledování koncentrace investorů na podporu scénářů zátěžových testů. Uvedené limity by podle okolností mohly fungovat jako spouštěcí mechanismy trvalého sledování nebo nápravných opatření.
(62)
Zátěžové testy by tam, kde je to na místě, měly simulovat nedostatek likvidity aktiv, stejně jako typické žádosti o zpětný odkup. Nedávné a očekávané úpisy a zpětné odkupy by se měly vzít v úvahu spolu s dopadem předpokládaných výsledků alternativního investičního fondu na podobné fondy provádějící stejnou činnost. Správci by měli v simulovaných zátěžových scénářích analyzovat časové období nutné k uspokojení žádostí o zpětný odkup. Správci by měli rovněž provádět zátěžové testy vycházející z tržních faktorů, například pohyby na devizovém trhu, které by mohly podstatně ovlivnit úvěrový profil správce nebo alternativního investičního fondu a následně i požadavky na zajištění. Správci by měli ve svém přístupu k zátěžovým testům nebo analýzám scénářů zohlednit citlivosti ocenění za podmínek finančního tlaku.
(63)
Četnost provádění zátěžových testů by měla záviset na povaze alternativního investičního fondu, investiční strategii, povaze investic z hlediska likvidity, typu investora a pravidlech fondu pro zpětný odkup. Očekává se však, že se uvedené testy budou provádět alespoň jednou ročně. Pokud zátěžové testy naznačí výrazně vyšší než očekávané riziko likvidity, měl by správce jednat v nejlepším zájmu všech investorů do alternativního investičního fondu se zohledněním povahy investic fondu z hlediska likvidity, objemu žádostí o zpětný odkup a popřípadě přiměřenosti postupů a procedur řízení likvidity.
(64)
Směrnice 2011/61/EU požaduje, aby Komise vymezila vzájemný soulad investiční strategie, povahy investic z hlediska likvidity a pravidel pro zpětný odkup. Konzistence mezi těmito třemi prvky je zajištěna, pokud mohou investoři odkoupit své investice v souladu s pravidly alternativního investičního fondu pro zpětný odkup, která by měla zahrnovat podmínky pro zpětný odkup za běžných i výjimečných okolností v souladu se spravedlivým zacházením s investory.
(65)
Směrnice 2011/61/EU požaduje zajištění souladu v celém odvětví a odstranění nesouladu mezi zájmy původců, kteří transformují úvěry na obchodovatelné cenné papíry, a správců, kteří do těchto cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů investují jménem alternativních investičních fondů. K dosažení uvedeného cíle byla zohledněna příslušná ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/48/ES ze dne 14. června 2006 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o jejím výkonu (7), která stanoví kvantitativní a kvalitativní požadavky, jež mají splnit investoři vystavení úvěrovému riziku ze sekuritizace provedené původci a sponzory. Jelikož toto nařízení sleduje stejný cíl jako příslušná ustanovení směrnice 2006/48/ES - sladění zájmů původce nebo sponzora a zájmů investorů -, je nezbytné používat v obou právních aktech jednotnou terminologii, a proto jsou formou odkazu převzaty definice stanovené směrnicí 2006/48/ES. Vzhledem k tomu, že Evropský výbor orgánů bankovního dohledu, předchůdce Evropského orgánu pro bankovnictví, vydal podrobné pokyny pro výklad příslušných ustanovení směrnice 2006/48/ES (8), vyžaduje zajištění souladu v celém odvětví, aby byla aktuální ustanovení, jejichž cílem je sladit zájmy původců, sponzorů a správců, vykládána s ohledem na uvedené pokyny.
(66)
Je důležité, aby transakce, které transformují úvěry na obchodovatelné cenné papíry, nebyly strukturovány tak, aby znemožnily uplatnění požadavků na investování do sekuritizačních pozic. Odkazy na investování do obchodovatelných cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů založených na transformovaných úvěrech by proto neměly být vykládány striktně jako právně platný a závazný převod vlastnického práva ve vztahu k takovým nástrojům, ale jako investice provedená v materiálně ekonomickém smyslu, takže by se specifické požadavky měly vztahovat i na jakékoli jiné formy syntetických investic. V zájmu vyhnutí se nedorozuměním a sladění terminologie s terminologií používanou v právních předpisech v oblasti bankovnictví by se namísto pojmu „investování do obchodovatelných cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů založených na transformovaných úvěrech“ měl používat pojem „vstup do expozice vůči úvěrovému riziku ze sekuritizace“.
(67)
Požadavky, které mají splnit instituce jednající jako původci, sponzoři nebo původní věřitelé sekuritizace, jim přímo ukládá směrnice 2006/48/ES. Je proto důležité stanovit odpovídající povinnosti správce, který se vystavuje expozici vůči riziku ze sekuritizace. Správce by tak měl vstoupit do expozice vůči riziku ze sekuritizace, pouze pokud původce, sponzor nebo původní věřitel správci výslovně sdělil, že si v podkladovém aktivu ponechal významný ekonomický podíl, což se označuje jako požadavek na ponechání expozice. Správce by měl dále zajistit splnění různých kvalitativních požadavků, které sponzorovi a původci ukládá směrnice 2006/48/ES. Kromě toho by sám správce měl splňovat kvalitativní požadavky, aby komplexně a důkladně porozuměl sekuritizační investici a její podkladové expozici. Za tímto účelem by správci měli přijímat své investiční rozhodnutí až poté, kdy provedli důkladnou hloubkovou analýzu, z níž by měli získat řádné informace a znalosti o dotyčných sekuritizacích.
(68)
Existují okolnosti, kdy subjekty splňují definici původce nebo sponzora, nebo vykonávají úlohu původního věřitele; nicméně jiný subjekt, který ani nesplňuje definici sponzora nebo původce, ani nevykonává úlohu původního věřitele, ale jehož zájmy jsou neoptimálněji sladěny se zájmy investorů, může usilovat o splnění požadavku na ponechání expozice. Z důvodů právní jistoty by se od takového jiného subjektu nemělo požadovat, aby splnil požadavek na ponechání expozice, pokud jej splňuje původce, sponzor nebo původní věřitel.
(69)
V případě porušení požadavku na ponechání expozice nebo kvalitativních požadavků by správce měl zvážit přijetí určitých nápravných opatření, jako je zajištění, prodej nebo snížení expozice vůči riziku nebo kontaktování osoby, která požadavek na ponechání expozice porušuje, s cílem obnovit jeho dodržování. Taková nápravná opatření by měla být vždy v zájmu investorů a neměla by zahrnovat žádnou přímou povinnost prodat aktiva ihned potom, co vyšlo porušení najevo, aby nedošlo k rozprodávání pod cenou. Správce by měl vzít porušení v úvahu při zvažování jiných investic v další transakci, do níž je zapojena osoba, která uvedený požadavek porušuje.
(70)
Aby splnili požadavky směrnice 2011/61/EU na specifikování vnitřních postupů a organizačních opatření, které má každý správce uplatňovat, měla by být správcům uložena povinnost zavést řádně zdokumentovanou organizační strukturu, která jasně přiděluje odpovědnost, definuje kontrolní mechanismy a zajišťuje kvalitní tok informací mezi všemi zúčastněnými stranami. Správci by měli rovněž zavést systémy pro ochranu informací a zajištění kontinuity činnosti. Při zavádění uvedených postupů a struktur by měli správci brát v úvahu zásadu přiměřenosti, která umožňuje, aby byly postupy, mechanismy a organizační struktura přizpůsobeny povaze, rozsahu a složitosti podnikatelské činnosti správce a povaze a rozsahu činností prováděných v jejím rámci.
(71)
Informování investorů má zásadní důležitost pro jejich ochranu, takže by správci měli zavést vhodné postupy a procedury zajišťující, aby podmínky zpětného odkupu týkající se konkrétního alternativního investičního fondu byly investorům sděleny dostatečně podrobně a výrazně předtím, než investici provedou, jakož i v případě podstatných změn. Mohou sem patřit informace o výpovědních lhůtách v souvislosti se zpětným odkupem, podrobnosti o obdobích bez možnosti odkoupení (lock-up periods) a uvedení okolností, za nichž se běžné mechanismy zpětného odkupu nemusí uplatnit nebo mohou být pozastaveny, a podrobnosti o jakýchkoli opatřeních, která může řídící orgán zvážit, jako jsou omezení odkupovat (gates), vyčleněná aktiva (side pockets), jelikož mají vliv na specifická práva na odkup investorů do konkrétního alternativního investičního fondu.
(72)
Pro zajištění řádného výkonu příslušných činností by správci měli zejména využívat vhodné elektronické systémy s cílem splnit požadavky na evidenci ve vztahu k transakcím portfolia nebo pokynům k upisování nebo k vyplacení a měli by zavést, provádět a udržovat účetní zásady a postupy, aby bylo zajištěno, že výpočet čisté hodnoty aktiv je prováděn v souladu s požadavky směrnice 2011/61/EU a tohoto nařízení.
(73)
Pro zajištění souladu s požadavky, které směrnice 2009/65/ES ukládá správcům SKIPCP, by měly být řídícímu orgánu, vrcholnému vedení nebo případně funkci dohledu správce svěřeny podobné druhy úkolů, jimž by měla být přidělena odpovídající odpovědnost. Takové přidělení odpovědnosti by nicméně mělo odpovídat úloze a odpovědnostem řídícího orgánu, vrcholného vedení a funkce dohledu podle použitelného vnitrostátního práva. Členy vrcholného vedení mohou být někteří nebo všichni členové řídícího orgánu.
(74)
Požadavek na zavedení stálé a účinné funkce zajišťování souladu s předpisy by měl vždy plnit správce, bez ohledu na rozsah a složitost své podnikatelské činnosti. Podrobnosti technické a personální organizace funkce zajišťování souladu s předpisy by však měly být přizpůsobeny povaze, rozsahu a složitosti podnikatelské činnosti správce a povaze a rozsahu činností prováděných v jejím rámci. Správci by neměli mít povinnost zřizovat nezávislý útvar zajišťování souladu s předpisy, pokud by takový požadavek byl nepřiměřený s ohledem na velikost správce nebo na povahu, rozsah a složitost jeho podnikatelské činnosti.
(75)
Standardy oceňování se liší napříč jurisdikcemi a třídami aktiv. Toto nařízení by mělo doplnit společná obecná pravidla a stanovit pro správce referenční hodnoty pro vypracování a provedení jejich vhodných a soudržných postupů a procedur pro řádné a nezávislé ocenění aktiv alternativních investičních fondů. Tyto postupy a procedury by měly popisovat povinnosti, úlohy a odpovědnost všech osob zapojených do oceňování, včetně externích znalců.
(76)
Hodnotu aktiv lze určit různými způsoby, například odkazem na pozorovatelné ceny na aktivním trhu nebo odhadem za použití jiných technik oceňování podle vnitrostátního práva, statutu alternativního investičního fondu nebo jeho zakládacích dokumentů. Jelikož lze hodnotu jednotlivých aktiv a závazků určit různými metodikami a lze ji získat z různých zdrojů, měl by správce určit a popsat metodiky oceňování, které používá.
(77)
Pokud se k ocenění aktiv používá model, měly by postupy a procedury oceňování uvádět hlavní vlastnosti tohoto modelu. Než bude použit, měl by model projít validačním procesem, který provede interní nebo externí fyzická osoba, která se nepodílela na koncipování modelu. Osoba se považuje za kvalifikovanou k provedení validačního procesu pro model použitý k oceňování aktiv, pokud disponuje řádnými schopnostmi a zkušenostmi při oceňování aktiv za použití takových modelů; takovou osobou může být auditor.
(78)
Jelikož alternativní investiční fondy provozují činnost v dynamickém prostředí, v němž se mohou investiční strategie postupem času změnit, měly by se postupy a procedury oceňování přezkoumávat alespoň jednou ročně a v každém případě předtím, než fond přijme závazek s novou investiční strategií nebo novým druhem aktiv. Jakákoli změna postupů a procedur oceňování, včetně metodik oceňování, by měla dodržovat předem určený proces.
(79)
Správce musí zajistit řádné ocenění jednotlivých aktiv alternativního investičního fondu v souladu s postupy a procedurami oceňování. U některých aktiv, zejména u složitých a nelikvidních finančních nástrojů, existuje vyšší riziko nesprávného ocenění. Správce by měl takovou situaci řešit zavedením dostatečných kontrol zajišťujících, že lze hodnotu aktiv alternativního investičního fondu stanovit s přiměřenou mírou objektivity.
(80)
Výpočet čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii se řídí vnitrostátním právem a případně statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu. Toto nařízení se vztahuje pouze na proceduru pro výpočet a nikoli na metodiku výpočtu. Správce může provést výpočet čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii sám v rámci administrativních funkcí, které pro alternativní investiční fond vykonává. Alternativně může být pro výkon administrativních funkcí, včetně výpočtu čisté hodnoty aktiv, jmenována třetí osoba. Třetí osoba, která pro správce provádí výpočet čisté hodnoty aktiv, by neměla být pro účely směrnice 2011/61/EU považována za externího znalce, pokud neprovádí oceňování jednotlivých aktiv, včetně aktiv vyžadujících subjektivní úsudek, nýbrž zadává do procesu výpočtu hodnoty získané od správce, zdrojů ocenění nebo externího znalce.
(81)
Existují procedury oceňování, které lze provádět denně, například oceňování finančních nástrojů, avšak existují také procedury oceňování, které nelze provádět se stejnou četností, s jakou probíhají emise, úpisy, zpětné odkupy a zrušení, například oceňování nemovitostí. Četnost oceňování aktiv v držení otevřeného fondu by měla zohledňovat rozdíly v procedurách oceňování ve vztahu k druhům aktiv v držení alternativního investičního fondu.
(82)
Striktní požadavky a omezení, jimž je nutné vyhovět, když má správce v úmyslu pověřit úkoly správce jinou osobu, jsou stanoveny ve směrnici 2011/61/EU. Správce zůstává vždy plně odpovědný za řádný výkon delegovaných úkolů a za to, že budou splňovat požadavky směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatření. Správce by proto měl zajistit, že pověřená osoba vykonává a uplatňuje standardy kvality, které by uplatňoval sám správce. Je-li to nutné k zajištění toho, aby byly delegované úkoly soustavně vykonávány ve vysokém standardu, musí být správce rovněž schopen pověření ukončit, a pověření by proto správci mělo udělovat flexibilní právo na ukončení. Omezení a požadavky pověření by se měly vztahovat na činnosti spojené se správou uvedené v příloze I směrnice 2011/61/EU, zatímco podpůrné úkoly typu administrativních nebo technických funkcí napomáhajících výkonu činností spojených se správou, jako je logistická podpora v podobě úklidu, stravování a zajišťování základních služeb nebo produktů, by neměly být považovány za pověření jiné osoby úkoly správce. Dalšími příklady technických nebo administrativních funkcí jsou nákup standardního běžně komerčně dostupného softwaru a využívání příležitostné provozní podpory poskytovatelů softwaru v souvislosti s běžně komerčně dostupnými systémy nebo podpora v oblasti lidských zdrojů, jako je výběr dočasných zaměstnanců nebo zpracování výplatních pásek.
(83)
Aby byla kromě zvýšené efektivity provozování činnosti správce zajištěna i vysoká úroveň ochrany investorů, mělo by být celé pověření založeno na objektivních důvodech. Při posuzování těchto důvodů by příslušné orgány měly zvážit strukturu pověření a její dopad na strukturu správce a vzájemné působení delegovaných činností a činností ponechaných u správce.
(84)
Za účelem posouzení, zda osoba, která fakticky vykonává činnost pověřené osoby, má dostatečně dobrou pověst, by měl být ověřen výkon její činnosti a to, zda se nedopustila trestné činnosti v oblasti financí. Při posuzování požadavku dostatečně dobré pověsti by měly být zváženy veškeré další relevantní informace o osobních kvalitách, které by mohly nepříznivě ovlivnit výkon činnosti dané osoby, například pochybnosti o její čestnosti a integritě.
(85)
Investiční společnosti povolené podle směrnice 2009/65/ES se nepovažují za podniky povolené nebo registrované pro účely správy aktiv podléhající dohledu, protože na základě uvedené směrnice nesmějí provozovat jinou činnost než kolektivní správu portfolia. Podobně samosprávný alternativní investiční fond by neměl být považován za takový podnik, protože by neměl provozovat jinou činnost než vnitřní správu fondu.
(86)
Pokud se pověření týká správy portfolia nebo řízení rizik, jež představují hlavní podnikatelskou činnost správce a mají proto velký význam pro ochranu investorů a systémová rizika, měly by mít příslušný orgán domovského členského státu správce a orgán dohledu podniku třetí země uzavřenou písemnou dohodu o spolupráci, a to navíc k požadavkům čl. 20 odst. 1 písm. c) směrnice 2011/61/EU. Tato dohoda by měla existovat před pověřením jiné osoby. Její ustanovení by měla zohledňovat mezinárodní standardy.
(87)
Písemné dohody by měly příslušným orgánům udělovat právo provádět kontroly na místě, včetně případů, kdy požádají orgán dohledu podniku třetí země, jenž byl pověřen příslušnými úkoly, aby provedl kontroly na místě, i případů, kdy orgán dohledu třetí země požádají o povolení, aby mohly kontrolu provést samy nebo doprovodit pracovníky orgánu dohledu třetí země, aby jim pomohly při provedení kontrol na místě.
(88)
Na základě povinností stanovených směrnicí 2011/61/EU by správci měli vždy jednat v nejlepším zájmu alternativních investičních fondů nebo investorů do fondů, které spravují. Pověření jiné osoby by proto mělo být přípustné, pouze pokud správcům nebrání v jednání nebo ve správě alternativních investičních fondů v nejlepším zájmu investorů.
(89)
Pro zachování vysokého standardu ochrany investorů musí být u každého pověření jiné osoby zohledněny možné střety zájmů. Několik kritérií by mělo stanovit referenční hodnoty pro identifikaci situací, které by vyústily v podstatný střet zájmů. Uvedená kritéria je třeba chápat jako nevyčerpávající a znamenají, že střety zájmů, jež nejsou podstatné, jsou pro účely směrnice 2011/61/EU rovněž relevantní. Provádění funkcí zajišťování souladu s předpisy nebo auditu by tak mělo být považováno za činnost ve střetu zájmů s úkoly správy portfolia, zatímco tvorba trhu nebo upisování by měly být chápány jako činnosti ve střetu zájmů se správou portfolia nebo řízením rizik. Uvedenou povinností není dotčena povinnost pověřené osoby funkčně a hierarchicky vzájemně oddělit úkoly správy portfolia a řízení rizik v souladu s ustanoveními článku 15 směrnice 2011/61/EU.
(90)
Požadavky na pověření jiné osoby úkoly správce by se měly uplatnit obdobně, pokud pověřená osoba jakýmikoli úkoly, jimiž byla pověřena, dále pověří jinou osobu, a rovněž v případě jakéhokoli dalšího pověření.
(91)
Aby bylo zajištěno, že správce v každém případě vykonává činnosti spojené se správou investic, neměl by delegovat své úkoly v takovém rozsahu, že ho nelze nadále považovat za správce, ale za subjekt typu „poštovní schránka“. Správce by si měl vždy zachovávat dostatečné zdroje, aby mohl účinně dohlížet nad delegovanými úkoly. Správce musí sám vykonávat činnosti spojené se správou investic, mít nezbytné odborné znalosti a zdroje, zachovat si pravomoc k přijímání rozhodnutí spadajících do odpovědnosti vrcholného vedení a vykonávat úkoly vrcholného vedení, mezi něž může patřit provádění obecné investiční politiky a investičních strategií.
(92)
Posouzení struktury pověření je složitý úkol, jenž musí být založen na souboru kritérií, aby si mohly příslušné orgány vytvořit úsudek. Kombinace je nezbytná, aby se zohlednily rozličné struktury fondů a rozličné investiční strategie v Unii. Evropský orgán pro cenné papíry může vypracovat pokyny k zajištění konzistentního posouzení struktur pověření po celé Unii.
(93)
Komise sleduje, jak jsou kritéria uplatňována a jaký mají dopad na trhy. Komise přezkoumá situaci po dvou letech a bude-li to nezbytné, přijme vhodná opatření, kterými podrobněji specifikuje podmínky, za nichž se má za to, že správce delegoval své činnosti v takovém rozsahu, že se stal subjektem typu „poštovní schránka“ a nelze jej dále považovat za správce alternativního investičního fondu.
(94)
Směrnice 2011/61/EU za účelem zajištění vysokého standardu ochrany investorů stanoví rozsáhlý soubor požadavků na depozitáře alternativního investičního fondu. Příslušné konkrétní práva a povinnosti depozitáře, správce, a případně alternativního investičního fondu a třetích osob by proto měly být jasně uvedeny. Písemná smlouva by měla obsahovat veškeré podrobnosti nezbytné pro řádnou úschovu veškerých aktiv alternativního investičního fondu depozitářem nebo třetí osobou, kteří byli pověřeni úkoly úschovy v souladu se směrnicí 2011/61/EU, a pro to, aby depozitář řádně plnil své úkoly v oblasti dohledu a kontroly. S cílem umožnit depozitáři posouzení a kontrolu rizik vyplývajících z opatrování by smlouva měla stanovit dostatečné podrobnosti o kategoriích aktiv, do nichž může alternativní investiční fond investovat, a o zeměpisných regionech, v nichž má fond v úmyslu investovat. Smlouva by rovněž měla obsahovat podrobnosti o postupu eskalace. Depozitář by tak měl správce upozornit na jakákoli podstatná rizika zjištěná v systému vypořádání obchodů s cennými papíry konkrétního trhu. Pokud jde o ukončení smlouvy, mělo by odrážet skutečnost, že ukončení smlouvy je poslední možností depozitáře, pokud není přesvědčen o tom, že jsou aktiva dostatečně chráněna. Mělo by rovněž zamezit morálnímu hazardu, kdy by správce přijímal investiční rozhodnutí bez ohledu na rizika opatrování, protože ve většině případů by nesl odpovědnost depozitář. Za účelem zachování vysokého standardu ochrany investorů by se měl požadavek na sledování třetích osob uplatnit na celý řetězec opatrování.
(95)
Depozitář usazený ve třetí zemi by měl podléhat veřejné obezřetnostní regulaci a obezřetnostnímu dohledu prováděnému orgánem dohledu příslušným pro průběžný dohled, vyšetřování a ukládání sankcí. Pokud uvedený dohled nad depozitářem zahrnuje několik orgánů dohledu, měl by jeden orgán dohledu působit jako kontaktní místo pro účely směrnice 2011/61/EU a veškerá opatření v přenesené pravomoci a prováděcí opatření přijatá na jejím základě.
(96)
Evropská komise by měla provést posouzení právních předpisů třetí země podle čl. 21 odst. 6 posledního pododstavce směrnice 2011/61/EU porovnáním kritérií pro povolení a průběžných podmínek provozování činnosti platných pro depozitáře ve třetí zemi s odpovídajícími požadavky platnými podle práva Unie pro úvěrové instituce, případně investiční podniky pro přístup k činnosti depozitáře a výkon úkolů depozitáře, aby zjistila, zda mají místní kritéria stejný účinek jako kritéria stanovená podle práva Unie. Evropská komise může depozitáře podléhajícího obezřetnostnímu dohledu a licencovanému ve třetí zemi v rámci místní kategorie jiné, než je úvěrová instituce nebo investiční podnik, posoudit, aby zjistila, zda mají příslušná ustanovení práva třetí země stejný účinek jako ustanovení práva Unie pro úvěrové instituce, případně investiční podniky.
(97)
Aby měl depozitář vždy jasný přehled o všech peněžních tocích vstupujících do alternativního investičního fondu i fond opouštějících, měl by správce zajistit, aby depozitář neprodleně obdržel přesné informace o všech peněžních tocích, včetně toků od jakékoli třetí osoby, u níž má fond otevřený hotovostní účet.
(98)
V zájmu řádného sledování peněžních toků alternativního investičního fondu spočívá povinnost depozitáře v zajištění toho, že budou zavedeny a účinně prováděny postupy pro řádné sledování peněžních toků fondu, a že tyto postupy budou pravidelně revidovány. Depozitář by měl konkrétně prozkoumat postup odsouhlasení, aby se přesvědčil, že je postup pro alternativní investiční fond vhodný a že je prováděn ve vhodných intervalech s ohledem na povahu, rozsah a složitost fondu. V rámci takového postupu by se například měl každý jednotlivý peněžní tok vykázaný v bankovních výpisech porovnat s bankovním tokem vykázaným na účtech alternativního investičního fondu. Pokud se odsouhlasení provádí denně, jako je tomu u většiny otevřených alternativních investičních fondů, měl by depozitář své odsouhlasení provádět rovněž denně. Depozitář by měl zejména sledovat případy nesouladu zjištěné v postupech odsouhlasení a nápravná opatření přijatá s cílem neprodleně správce informovat o jakékoli anomálii, která nebyla odstraněna, a provést úplný přezkum postupů odsouhlasení. Tento přezkum by měl být proveden alespoň jednou ročně. Depozitář by měl rovněž včas identifikovat významné peněžní toky, zejména takové, jež by nemusely být v souladu s operacemi alternativního investičního fondu, například změny pozic v aktivech fondu nebo v úpisech a zpětném odkupu, a měl by pravidelně dostávat výkazy hotovostních účtů a kontrolovat soulad svých vlastních záznamů hotovostních pozic se záznamy správce. Depozitář svou evidenci průběžně aktualizuje v souladu s čl. 21 odst. 8 písm. b) směrnice 2011/61/EU.
(99)
Depozitář musí zajistit, aby veškeré platby provedené investory nebo jménem investorů při úpisu akcií nebo podílových jednotek alternativního investičního fondu byly obdrženy a zaevidovány na jednom nebo několika hotovostních účtech v souladu se směrnicí 2011/61/EU. Správce by proto měl zajistit, že budou depozitáři poskytnuty relevantní informace, které potřebuje k řádnému sledování příjmu plateb od investorů. Správce musí zajistit, že depozitář tyto informace obdrží neprodleně, když třetí osoba dostane pokyn odkoupit nebo emitovat akcie nebo podílové jednotky alternativního investičního fondu. Aby se zamezilo jakémukoli zneužití plateb od investorů, subjekt odpovědný za úpis a zpětný odkup akcií nebo podílových jednotek alternativního investičního fondu by proto měl tyto informace na konci pracovního dne předat depozitáři.
(100)
V závislosti na druhu aktiv, které mají být uschovány, jsou aktiva buď držena v opatrování, například finanční nástroje, které lze zaregistrovat na účtu finančních nástrojů, nebo které lze fyzicky doručit depozitáři v souladu se směrnicí 2011/61/EU, nebo které mohou podléhat ověření vlastnictví a vedení záznamů. Depozitář by měl držet v opatrování veškeré finanční nástroje alternativního investičního fondu nebo správce jednajícího jménem fondu, které lze zaregistrovat nebo držet na účtu přímo nebo nepřímo jménem depozitáře nebo třetí osoby, která je pověřena úkoly opatrování, zejména na úrovni centrálního depozitáře cenných papírů. Kromě uvedených situací je třeba držet v opatrování finanční nástroje, které jsou přímo zaregistrovány pouze u samotného emitenta nebo jeho zástupce jménem depozitáře nebo třetí osoby, která je pověřena úkoly opatrování. Finanční nástroje, které jsou v souladu s příslušnými vnitrostátními právními předpisy zaregistrovány u emitenta nebo jeho zástupce pouze jménem alternativního investičního fondu, jako jsou investice fondů soukromého a rizikového kapitálu do nekotovaných společností, by neměly být drženy v opatrování. Všechny finanční nástroje, které lze fyzicky doručit depozitáři, by měly být drženy v opatrování. Pokud jsou splněny podmínky ohledně toho, které finanční nástroje mají být drženy v opatrování, finanční nástroje, které se poskytují jako zajištění třetí osobě nebo je třetí osoba poskytuje ve prospěch alternativního investičního fondu, musí být rovněž drženy v opatrování, a to samotným depozitářem nebo třetí osobou, která je pověřena úkoly opatrování, pokud je vlastní alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu. Rovněž finanční nástroje ve vlastnictví alternativního investičního fondu nebo správce jménem fondu, u nichž fond nebo správce jménem fondu udělil souhlas s opětovným použitím ze strany depozitáře, zůstávají v opatrování, dokud není vykonáno právo na opětovné použití.
(101)
Finanční nástroje držené v opatrování by měly být vždy předmětem patřičné péče a ochrany. Aby bylo zajištěno řádné posouzení rizik opatrování, měl by depozitář v rámci výkonu patřičné péče zejména vědět, které třetí osoby představují řetězec opatrování, zajistit, aby byla v celém řetězci opatrování splněna povinnost patřičné opatrnosti a oddělení aktiv, zajistit, aby měl příslušná práva na přístup ke knihám a záznamům třetích osob, které jsou pověřeny úkoly opatrování, zajistit dodržení těchto požadavků, zdokumentovat veškeré tyto povinnosti a zpřístupnit tyto dokumenty správci a podávat mu zprávy.
(102)
Aby se zamezilo obcházení požadavků směrnice 2011/61/EU, měl by depozitář uplatnit povinnosti úschovy na podkladová aktiva finančních struktur, případně právních struktur kontrolovaných přímo nebo nepřímo alternativním investičním fondem nebo správcem jednajícím jménem fondu. Uvedený přístup se zohledněním by se neměl uplatnit na fondy fondů ani na řídící a podřízené fondy, pokud mají depozitáře, který provádí řádnou úschovu aktiv fondu.
(103)
Depozitář by měl mít vždy komplexní přehled o všech aktivech, která nejsou finančními nástroji, které mají být drženy v opatrování. Uvedená aktiva by měla podléhat povinnosti ověřování vlastnictví a vedení záznamů podle směrnice 2011/61/EU. Příklady takových aktiv jsou fyzická aktiva, která se nekvalifikují jako finanční nástroje podle směrnice 2011/61/EU nebo je nelze fyzicky doručit depozitáři, finanční smlouvy jako jsou deriváty, peněžní vklady nebo investice do soukromě vlastněných společností a partnerských podílů.
(104)
Aby bylo dosaženo dostatečné jistoty o tom, že alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu je skutečným vlastníkem aktiv, měl by depozitář zajistit, aby získal veškeré informace, jež považuje za nezbytné k tomu, aby se ujistil, že alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu je držitelem vlastnického práva k danému aktivu. Takové informace může představovat kopie úředního dokumentu dokládajícího, že alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu je vlastníkem aktiva, nebo jakékoli oficiální a spolehlivé důkazy, které depozitář považuje za vhodné. Pokud je to nezbytné, měl by si depozitář od alternativního investičního fondu nebo správce, případně od třetí osoby, vyžádat další důkazy.
(105)
Depozitář by si měl vést záznamy o všech aktivech, u nichž je přesvědčen, že je alternativní investiční fond jejich vlastníkem. Může zavést postup pro získávání informací od třetích osob, v jehož rámci mohou být realizovatelné postupy zajišťující, že aktiva nelze převést, aniž by o takové transakci byl informován depozitář nebo třetí osoba pověřená úkoly úschovy, a to v případě alternativních investičních fondů s málo častými transakcemi, případně transakcemi, u nichž před vypořádáním dochází k vyjednávání. U alternativních investičních fondů s častějšími obchody v rámci portfolia, jako jsou investice do kotovaných derivátů, může být na místě požadavek mít pro každou transakci přístup k listinným důkazům od třetí osoby.
(106)
Aby bylo zajištěno, že je depozitář schopen vykonávat své povinnosti, je nezbytné vyjasnit úkoly stanovené v čl. 21 odst. 9 směrnice 2011/61/EU, a zejména kontroly druhé úrovně, které má depozitář provádět. Takové úkoly by depozitáři neměly bránit v provádění ověřování ex ante, pokud to považuje za vhodné a po dohodě se správcem. Aby bylo zajištěno, že je schopen vykonávat své povinnosti, měl by depozitář zavést svůj vlastní postup eskalace pro řešení situací, v nichž byly zjištěny nesrovnalosti. Tento postup byl měl zajistit, aby bylo příslušným orgánům oznámeno jakékoli podstatné porušení. Povinností dohledu depozitáře vůči třetím osobám specifikovanou v tomto nařízení nejsou dotčeny povinnosti správce podle směrnice 2011/61/EU.
(107)
Depozitář by měl kontrolovat soulad mezi počtem emitovaných podílových jednotek nebo akcií a výnosy získanými z upisování. Kromě toho aby se zajistilo, že byly při upsání přijaty platby od investorů, měl by depozitář dále zajistit, aby bylo provedeno další odsouhlasení mezi pokyny k upsání a výnosy z upsání. Stejné odsouhlasení by mělo být provedeno ve vztahu k pokynům k vyplacení. Depozitář by měl rovněž ověřit, zda počet podílových jednotek nebo akcií na účtech alternativního investičního fondu odpovídá počtu podílových jednotek nebo akcií v oběhu zapsaných v registru fondu. Depozitář by měl své postupy příslušně upravit s ohledem na četnost upisování a zpětného odkupu.
(108)
Depozitář by měl podniknout veškeré nezbytné kroky k zajištění účinného provedení vhodných postupů a procedur oceňování aktiv alternativního investičního fondu, a to kontrolou vzorků nebo porovnáním konzistentnosti změn při výpočtu čisté hodnoty aktiv v průběhu času s referenční hodnotou. Při zavádění svých postupů by měl depozitář jasně chápat metodiky oceňování, které správce nebo externí znalec používá k ocenění aktiv alternativního investičního fondu. Četnost takových kontrol by měla odpovídat četnosti oceňování aktiv alternativního investičního fondu.
(109)
Depozitář by měl na základě své povinnosti dohledu podle směrnice 2011/61/EU zavést postup pro ex post ověření toho, že alternativní investiční fond dodržuje příslušné právní a správní předpisy a svůj statut a zakládací dokumenty. Patří sem například kontrola toho, že investice alternativního investičního fondu jsou v souladu s jeho investičními strategiemi popsanými ve statutu a nabídkových dokumentech fondu, a zajištění toho, aby fond neporušil svá případná investiční omezení. Depozitář by měl sledovat transakce alternativního investičního fondu a jakékoli nezvyklé transakce vyšetřit. Pokud jsou limity nebo omezení stanovené v příslušných vnitrostátních právních a správních předpisech nebo ve statutu a zakládacích dokumentech alternativního investičního fondu porušeny, depozitář by měl například od správce získat pokyn zastavit transakci, která limity nebo omezení porušuje, na náklady správce. Toto nařízení depozitáři nebrání v tom, aby přijal přístup ex ante, pokud to považuje za vhodné a po dohodě se správcem.
(110)
Depozitář by měl zajistit, aby byly příjmy správně vypočítány v souladu se směrnicí 2011/61/EU. Za tímto účelem musí zajistit, aby byly příjmy řádně rozděleny, a pokud zjistí chybu, aby správce přijal vhodná nápravná opatření. Poté, co depozitář výše uvedené zajistí, měl by ověřit úplnost a správnost rozdělení příjmů a zejména plateb dividend.
(111)
Při delegování úkolů správy souvisejících s jinými aktivy podle směrnice 2011/61/EU se bude pověření ve většině případů pravděpodobně týkat administrativních úkolů. Pokud depozitář deleguje úkoly vedení evidence, bude tedy mít povinnost zavést a uplatňovat vhodný a zdokumentovaný postup zajišťující, že pověřená osoba bude vždy splňovat požadavky čl. 21 odst. 11 písm. d) směrnice 2011/61/EU. Pro zajištění dostatečné úrovně ochrany aktiv je nezbytné stanovit určité zásady, které by se měly uplatňovat na delegování úkolů správy. Pro delegování povinností opatrování je důležité stanovit několik klíčových zásad, které musí být v průběhu procesu pověření účinně uplatňovány. Tyto zásady by neměly být považovány za vyčerpávající, ať už jde o uvedení všech podrobností jednání s patřičnou dovedností, péčí a opatrností ze strany depozitáře, nebo o uvedení všech kroků, které by depozitář měl podniknout ve vztahu k samotným těmto zásadám. Povinnost průběžně sledovat třetí osobu pověřenou úkoly správy by měla spočívat v ověřování toho, že tato třetí osoba správně provádí veškeré delegované úkoly a dodržuje smlouvu o pověření. Třetí osoba by měla jednat čestně, v dobré víře s ohledem na nejlepší zájmy alternativního investičního fondu a jeho investorů, v souladu s regulačními požadavky a požadavky dohledu a měla by jednat s dovedností, péčí a opatrností, jež se za srovnatelných podmínek obvykle očekávají od velmi obezřetného subjektu uvedené finanční profese. Depozitář by měl přezkoumat mimo jiné prvky posouzené v průběhu procesu výběru a jmenování a postavit tyto prvky do perspektivy jejich porovnáním s vývojem na trhu. Forma pravidelného přezkumu by měla odrážet okolnosti, aby byl depozitář schopen řádně posoudit rizika spojená s rozhodnutím svěřit aktiva třetí osobě. Četnost přezkumu by měla být přizpůsobena, aby byla vždy v souladu s tržními podmínkami a souvisejícími riziky. Aby mohl depozitář účinně reagovat na možnou platební neschopnost třetí osoby, měl by provádět krizové plánování včetně případného koncipování alternativních strategií nebo možného výběru alternativních poskytovatelů. Taková opatření mohou sice snížit riziko opatrování pro depozitáře, nemění však povinnost vrátit finanční nástroje nebo uhradit odpovídající částku v případě jejich ztráty, což závisí na tom, zda jsou splněny požadavky čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU či nikoli.
(112)
Při delegování úkolů úschovy by měl depozitář zajistit, aby byly splněny požadavky čl. 21 odst. 11 písm. d) bodu iii) směrnice 2011/61/EU a aby aktiva klientů alternativního investičního fondu depozitáře byla řádně oddělena. Tato povinnost by měla zejména zajistit, aby nedošlo ke ztrátě aktiv alternativního investičního fondu v důsledku platební neschopnosti třetí osoby, která je pověřena úkoly úschovy. Za účelem minimalizace tohoto rizika v zemích, kde insolvenční právo účinky oddělení neuznává, by měl depozitář podniknout další kroky. Depozitář by mohl informovat alternativní investiční fond a správce jednajícího jménem fondu, aby byly takovéto aspekty rizik opatrování řádně zohledněny v investičním rozhodnutí, nebo podniknout opatření, která jsou možná v místních jurisdikcích, aby byla aktiva maximálně chráněna proti platební neschopnosti podle místních právních předpisů. Depozitář by dále mohl zakázat dočasné schodky v aktivech klientů, využít rezervy nebo zavést mechanismy zakazující využití debetního zůstatku pro jednoho klienta na kompenzaci kreditního zůstatku jiného klienta. Taková opatření mohou sice snížit riziko opatrování pro depozitáře při delegování úkolů opatrování, nemění však povinnost vrátit finanční nástroje nebo uhradit odpovídající částku v případě jejich ztráty, což závisí na tom, zda jsou splněny požadavky směrnice 2011/61/EU či nikoli.
(113)
Odpovědnost depozitáře podle čl. 21 odst. 12 druhého pododstavce směrnice 2011/61/EU nastává v případě ztráty finančního nástroje, který drží v opatrování sám depozitář nebo třetí osoba pověřená úkoly opatrování, neprokáže-li depozitář, že ke ztrátě došlo vlivem vnějších okolností, jež nebylo možné ovlivnit a jejichž důsledky by i přes veškeré vynaložené úsilí, které lze spravedlivě požadovat, byly nevyhnutelné. Takováto ztráta by se měla rozlišovat od investiční ztráty pro investory, k níž dojde snížením hodnoty aktiv v důsledku investičního rozhodnutí.
(114)
Pro určení ztráty je důležité, aby byla uznána za definitivní, kdy neexistuje vyhlídka na opětovné získání finančního aktiva. Situace, kdy je finanční nástroj pouze dočasně nedostupný nebo zmrazený, by se proto neměly považovat za ztrátu ve smyslu čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU. Naproti tomu lze stanovit tři situace, kdy by ztráta měla být považována za definitivní: pokud finanční nástroj již neexistuje nebo nikdy neexistoval; pokud finanční nástroj existuje, ale alternativní investiční fond k němu definitivně ztratil vlastnické právo; a pokud alternativní investiční fond má vlastnické právo, avšak již jej není schopen převádět nebo trvale vytvářet omezená vlastnická práva
(115)
Má se za to, že finanční nástroj již neexistuje, například pokud se ztratil v důsledku účetní chyby, kterou nelze opravit, nebo že nikdy neexistoval, pokud bylo vlastnictví alternativního investičního fondu zaregistrováno na základě zfalšovaných dokumentů. Situace, kdy je ztráta finančních nástrojů způsobena podvodným jednáním, by měla být považována za ztrátu.
(116)
Ztrátu nelze konstatovat, pokud byl finanční nástroj nahrazen jiným finančním nástrojem nebo na něj převeden, například v situacích, kdy jsou v rámci reorganizace společnosti zrušeny akcie a nahrazeny emisí nových akcií. Alternativní investiční fond by neměl být považován za trvale zbavený svého vlastnického práva na finanční nástroj, pokud fond nebo správce jednající jménem fondu legitimně převedl vlastnictví na třetí osobu. Pokud existuje rozdíl mezi právním vlastnictvím a skutečným vlastnictvím aktiv, měla by definice ztráty odkazovat na ztrátu skutečného vlastnictví.
(117)
Pouze v případě vnějších okolností, které nemohl depozitář ovlivnit, a jejichž důsledky i přes veškeré vynaložené úsilí, které lze spravedlivě požadovat, byly nevyhnutelné, se může depozitář vyhnout odpovědnosti podle čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU. Aby byl depozitář zproštěn odpovědnosti, měl by prokázat kumulativní splnění uvedených podmínek.
(118)
Nejprve je třeba určit, zda okolnosti, které vedly ke ztrátě, byly vnější. Odpovědnost depozitáře by neměla být dotčena pověřením, a okolnost by proto měla být považována za vnější, pokud k ní nedojde v důsledku jednání nebo opomenutí depozitáře nebo třetí osoby, jež byla pověřena úkoly opatrování finančních nástrojů držených v opatrování. Poté by se mělo posuzovat, zda bylo nemožné okolnost ovlivnit, a to ověřením, že nebylo nic, co by obezřetný depozitář mohl přiměřeně učinit, aby zabránil vzniku dané okolnosti. V této fázi lze za vnější okolnosti, jež nebylo možné ovlivnit, považovat přírodní jevy a jednání veřejného orgánu. Proto jsou v situaci platební neschopnosti třetí osoby pověřené úkoly opatrování právní předpisy země, v níž jsou nástroje drženy v opatrování a která neuznává účinky řádně provedeného oddělení aktiv, považovány za vnější okolnost, již není možné ovlivnit. Naproti tomu ztrátu způsobenou neprovedením požadavků na oddělení aktiv stanovených v čl. 21 odst. 11 písm. d) bodu iii) směrnice 2011/61/EU nebo ztrátu aktiv v důsledku narušení činnosti třetí osoby v souvislosti s její platební neschopností nelze považovat za vnější okolnosti, jež není možné ovlivnit.
(119)
Depozitář by měl také prokázat, že ztráta byla i přes veškeré vynaložené úsilí, které lze spravedlivě požadovat, nevyhnutelná. Depozitář by měl v této souvislosti informovat správce a přijmout vhodná opatření v závislosti na okolnostech. Například v situaci, kdy se depozitář domnívá, že jediným vhodným opatřením je zcizení finančních nástrojů, měl by řádně informovat správce, jenž musí následně depozitáři dát písemný pokyn, zda má finanční nástroje nadále držet, nebo je zcizit. O jakémkoli pokynu, aby depozitář aktiva nadále držel, by měli být neprodleně informováni investoři alternativního investičního fondu. Správce nebo alternativní investiční fond by měli náležitě brát v úvahu doporučení depozitáře. V závislosti na okolnostech, pokud se depozitář nadále obává, že standard ochrany finančního nástroje není i přes opakovaná varování dostatečný, měl by zvážit další možná opatření, například ukončení smlouvy, pokud je alternativnímu investičnímu fondu poskytnuta určitá doba, aby si v souladu s vnitrostátním právem našel jiného depozitáře.
(120)
V zájmu zajištění stejného standardu ochrany investorů by se měla stejná kritéria uplatňovat na pověřenou osobu, na niž depozitář smluvně převedl svou odpovědnost. Proto aby byla pověřená osoba zproštěna odpovědnosti podle čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU, měla by prokázat kumulativní splnění stejných podmínek.
(121)
Depozitář se za určitých okolností může zprostit odpovědnosti za ztrátu finančních nástrojů, které má v opatrování třetí osoba pověřená úkoly opatrování. Aby bylo takové zproštění odpovědnosti povoleno, musí existovat objektivní důvod pro uzavření smlouvy o takovém zproštění odpovědnosti, který přijme depozitář i alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu. Pro každé zproštění odpovědnosti by měl být stanoven objektivní důvod s ohledem na konkrétní okolnosti, za nichž bylo opatrování delegováno.
(122)
Při zvažování objektivního důvodu by mělo být dosaženo správné rovnováhy, aby bylo zajištěno, že se lze smluvního zproštění účinně dovolávat, je-li to třeba, a že existují dostatečné záruky k zamezení jakéhokoli zneužití smluvního zproštění odpovědnosti depozitářem. Smluvní zproštění odpovědnosti by za žádných okolností nemělo být použito k obcházení požadavků na odpovědnost depozitáře podle směrnice 2011/61/EU. Depozitář by měl prokázat, že jej specifické okolnosti donutily pověřit úkoly opatrování třetí osobu. Smluvní zproštění odpovědnosti by mělo vždy být v nejlepším zájmu alternativního investičního fondu nebo jeho investorů a fond nebo správce jednající jménem fondu by měli výslovně uvést, že jednají v takovém nejlepším zájmu. Příklady scénářů by měly uvádět situace, v nichž lze dospět k závěru, že depozitář nemá jinou možnost než pověřit úkoly opatrování třetí osoby.
(123)
Je důležité, aby příslušné orgány pravidelně dostávaly řádné a dostatečné informace pro účely dohledu nad činností správců a s ní souvisejících rizik. Navíc protože může mít činnost správců důsledky napříč hranicemi a na finančních trzích, měly by příslušné orgány správce a alternativní investiční fondy pečlivě sledovat, aby mohly přijmout vhodná opatření s cílem zamezit vzniku systémových rizik. Díky zvýšené transparentnosti a soudržnosti dosažených prostřednictvím ustanovení o podávání zpráv a příslušných informací v souladu s prováděcími opatřeními by příslušné orgány měly být schopny odhalit rizika na finančních trzích a reagovat na ně.
(124)
Je nezbytné, aby investoři získali o konkrétních správcích a alternativních investičních fondech a o jejich struktuře minimální nezbytné informace, aby mohli přijímat správná investiční rozhodnutí uzpůsobená jejich potřebám a ochotě podstupovat riziko. Tyto informace by měly být jasné, spolehlivé, snadno pochopitelné a jasně prezentované, přičemž užitečnost informací se zvyšuje, pokud jsou porovnatelné mezi jednotlivými správci a alternativními investičními fondy a mezi po sobě následujícími obdobími. Správce by neměl provozovat činnosti, jež jsou na úkor cíle porozumění a užitečnosti informací pro investory před jejich poskytnutím, například maskování skutečného stavu věcí.
(125)
Je nezbytné stanovit rámec určující minimální standardy ohledně podávání výročních zpráv včetně klíčových prvků a nevyčerpávajícího seznamu položek. Podstatné změny údajů podle čl. 22 odst. 2 písm. d) směrnice 2011/61/EU by se měly poskytnout ve výroční zprávě v rámci finančních výkazů. Kromě nevyčerpávajícího seznamu podkladových řádkových položek mohou být uvedeny další řádkové položky, nadpisy a mezisoučty, pokud je uvedení těchto položek relevantní pro porozumění celkové finanční situaci nebo výsledkům alternativního investičního fondu. Položky s rozdílnou povahou nebo funkcí lze seskupit, pokud jednotlivě nemají podstatný význam. Mohou být seskupeny jako „jiné“, například „jiná aktiva“ nebo „jiná pasiva“. Pokud se určité řádkové položky konkrétního alternativního investičního fondu vůbec netýkají, nemusí být uvedeny. Bez ohledu na účetní standardy používané v souladu se směrnicí 2011/61/EU by měla být všechna aktiva oceněna alespoň jednou ročně. Rozvaha nebo výkaz aktiv a pasiv podle směrnice 2011/61/EU by měly zahrnovat mimo jiné hotovost a peněžní ekvivalenty. Peněžní ekvivalenty by se tak pro účely výpočtu expozice alternativního investičního fondu vůči riziku měly považovat za vysoce likvidní investice.
(126)
Pokud jde o obsah a formát zprávy o činnosti v účetním období, jež musí být podle směrnice 2011/61/EU součástí výroční zprávy, měla by obsahovat poctivý a vyvážený přehled činností alternativního investičního fondu s popisem hlavních rizik a investic nebo ekonomických nejistot, kterým čelí. Poskytnutí uvedených informací by nemělo mít za následek zveřejnění vlastnických informací alternativního investičního fondu, jež by poškozovalo jeho zájmy a zájmy jeho investorů. Proto pokud by zveřejnění konkrétních vlastnických informací mělo takový účinek, mohou být shrnuty tak, aby se takovému účinku zamezilo, a není nutné uvádět například výsledky nebo statistiky individuální společnosti nebo investice v portfoliu, jež by mohly vést ke zveřejnění vlastnických informací alternativního investičního fondu. Takové informace by měly být uvedeny ve zprávě vedení, která se obvykle předkládá spolu s finančními výkazy.
(127)
Pokud jde o obsah a formát informací o odměňování, kdy se informace předkládají na úrovni správce, měly by být poskytnuty další informace o přidělení nebo rozdělení celkové odměny ve vztahu k příslušnému alternativnímu investičnímu fondu. Toho lze dosáhnout poskytnutím údajů o celkové odměně správce rozdělené na pevnou a pohyblivou složku, prohlášením, že se tyto údaje vztahují na správce jako celek a nikoli na alternativní investiční fond, uvedením počtu alternativních investičních fondů a fondů SKIPCP spravovaných správcem a veškerých aktiv spravovaných těmito alternativními investičními fondy a fondy SKIPCP s přehledem zásad odměňování a poskytnutím odkazu, kde jsou úplné zásady odměňování správce na žádost investorů dostupné. Lze poskytnout další podrobnosti uvedením celkové pohyblivé odměny financované platbami alternativního investičního fondu, a to podle případu buď prostřednictvím výkonnostního poplatku nebo odměny za zhodnocení kapitálu. Kromě poskytnutí informací o odměňování může být vhodné, aby správci poskytli informace o finančních a nefinančních kritériích zásad a postupů odměňování pro příslušné kategorie zaměstnanců, aby mohli investoři posoudit stávající pobídky.
(128)
Pokud alternativní investiční fond emituje podílové jednotky, měl by být v době převodu proveden výpočet jakýchkoli aktiv převáděných do vyčleněných aktiv (side pockets), a to na základě počtu podílových jednotek přidělených při převodu aktiv vynásobeném cenou za podílovou jednotku. Za všech okolností by měly být jasně poskytnuty informace o oceňovacím základu a měly by obsahovat údaje využité pro provedení ocenění.
(129)
Za účelem řízení likvidity by správci měli mít možnost uzavírat jménem alternativních investičních fondů, které spravují, dohody o půjčkách. Tyto dohody mohou být krátkodobé nebo mít trvalejší povahu. Ve druhém případě je pravděpodobnější, že taková dohoda bude mít podobu zvláštního opatření pro účely řízení nelikvidních aktiv.
(130)
V souladu se zásadou rozlišení a s uznáním rozmanitosti druhů alternativních investičních fondů by se poskytování informací investorům, jež se od správců vyžaduje, mělo lišit podle druhu fondu a mělo by záviset na dalších faktorech, jako je investiční strategie a složení portfolia.
(131)
Směrnice 2011/61/EU požaduje od správců, aby příslušnému orgánu svého domovského členského státu pravidelně poskytovali určité informace, a to za každý unijní alternativní investiční fond, který spravují, a za každý alternativní investiční fond, který nabízejí v Unii. Je proto důležité dále specifikovat informace, které se mají poskytovat, a četnost podávání zpráv v závislosti na hodnotě spravovaných aktiv v portfoliích alternativních investičních fondů spravovaných daným správcem. Je třeba určit pro forma vzory pro podávání zpráv, které by měli správci vyplňovat pro alternativní investiční fondy, které spravují. Pokud subjekt, který má povolení jako správce, nabízí alternativní investiční fondy spravované jinými správci, nejedná jako správce uvedených fondů, ale jako zprostředkovatel jako jakýkoli investiční podnik, na nějž se vztahuje směrnice 2004/39/ES. Neměl by proto mít povinnost podávat za tyto alternativní investiční fondy zprávy, jelikož by to vedlo k dvojnásobnému nebo vícenásobnému podávání zpráv. Povinnost podávat zprávy by nicméně měla platit pro mimounijní správce, kteří spravují alternativní investiční fondy nabízené v Unii.
(132)
Prahová hodnota stanovená tímto nařízením vyvolává pouze povinnosti podávat zprávy stanovené v čl. 24 odst. 4 směrnice 2011/61/EU. Alternativní investiční fond, jehož hodnota pákového efektu vypočítaná v souladu se závazkovou metodou je nižší než trojnásobek čisté hodnoty jeho aktiv, se nepovažuje za fond využívající pákový efekt ve velké míře. Příslušné orgány si však mohou vyžádat další informace, je-li to nezbytné pro účinné sledování systémových rizik. Kromě toho jsou díky stanovení prahové hodnoty pro podávání zpráv informace související se vznikem systémového rizika v celé Unii shromažďovány jednotně, což správcům zajišťuje jistotu.
(133)
Dohledové pravomoci příslušného orgánu podle čl. 25 odst. 3 směrnice 2011/61/EU se vykonávají v rámci nového systému dohledu, jehož součástí jsou průběžné procesy dohledu a posuzování systémových rizik správců prováděné příslušnými orgány a evropskými orgány dohledu s ohledem na stabilitu a integritu finančního systému. Příslušné orgány by měly řádně využívat obdržené informace a měly by uložit limity pákového efektu využívaného správcem nebo jiná omezení správy alternativního investičního fondu ve vztahu k spravovaným fondům, pokud to považují za nezbytné v zájmu zajištění stability a integrity finančního systému. Posouzení systémového rizika se bude pravděpodobně lišit v závislosti na ekonomickém prostředí, přičemž kterýkoli správce může ve vztahu k alternativním investičním fondům, které spravuje, potenciálně mít systémový význam. Je proto základním požadavkem, aby příslušné orgány obdržely veškeré informace nezbytné k řádnému posouzení uvedených situací, aby se zamezilo vzniku systémového rizika. Příslušné orgány by poté měly informace důkladně posoudit a přijmout vhodná opatření.
(134)
Aby umožnila unijním správcům spravovat a nabízet mimounijní alternativní investiční fondy a mimounijním správcům spravovat a nabízet alternativní investiční fondy v Unii, požaduje směrnice 2011/61/EU, aby byly s příslušnými orgány dohledu třetí země, v nichž je usazen mimounijní alternativní investiční fond, případně mimounijní správce, uzavřeny vhodné dohody o spolupráci. Tyto dohody by měly zajistit alespoň účinnou výměnu informací, která příslušným orgánům Unie umožní plnit své povinnosti v souladu se směrnicí 2011/61/EU.
(135)
Dohody o spolupráci by měly příslušným orgánům umožnit provádění jejich povinností v oblasti dohledu a prosazování ve vztahu ke třetím zemím. Měly by proto stanovit jasný a konkrétní rámec pro přístup k informacím, pro provádění kontrol na místě a pro pomoc, kterou mají poskytovat orgány třetí země. Měly by zajistit, že obdržené informace bude možné sdílet s ostatními dotčenými příslušnými orgány, jakož i s Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy a s Evropskou radou pro systémová rizika.
(136)
S cílem umožnit příslušným orgánům, správcům a depozitářům přizpůsobit se novým požadavkům tohoto nařízení, aby mohly být účinně a účelně uplatňovány, mělo by být datum zahájení použitelnosti tohoto nařízení sladěno s datem pro provedení směrnice 2011/61/EU,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
DEFINICE
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto nařízení se vedle definic uvedených v článku 2 směrnice 2011/61/EU použijí tyto definice:
1)
„kapitálovým závazkem“ se rozumí smluvní závazek investora poskytnout alternativnímu investičnímu fondu na žádost správce dohodnutou částku investice;
2)
„příslušnou osobou“ v souvislosti se správcem se rozumí:
a)
ředitel, společník či jemu rovnocenná osoba nebo člen vedení správce;
b)
zaměstnanec správce, jakož i jiná fyzická osoba, jejíž služby má správce k dispozici a pod kontrolou a jež se účastní kolektivní správy portfolií prováděné správcem;
c)
fyzická nebo právnická osoba, která se přímo účastní poskytování služeb správci na základě pověřovacího opatření pro třetí osoby za účelem poskytování kolektivní správy portfolií správcem;
3)
„vrcholným vedením“ se rozumí osoba nebo osoby, které skutečně řídí podnikatelskou činnost správce v souladu s čl. 8 odst. 1 písm. c) směrnice 2011/61/EU, a případně exekutivní člen nebo členové řídícího orgánu;
4)
„řídícím orgánem“ se rozumí orgán, jenž má ve správci konečnou rozhodovací pravomoc, zahrnující funkci dohledu a řízení, nebo pouze funkci řízení, pokud jsou tyto dvě funkce oddělené;
5)
„zvláštním opatřením“ se rozumí opatření, které je přímým důsledkem nelikvidní povahy aktiv alternativního investičního fondu, má vliv na specifická práva investorů na odkup u určitého druhu podílových jednotek nebo akcií alternativního investičního fondu a je specifickým nebo odděleným opatřením lišícím se od obecných práv investorů na odkup.
KAPITOLA II
OBECNÁ USTANOVENÍ
ODDÍL 1
Výpočet spravovaných aktiv
(čl. 3 odst. 2 směrnice 2011/61/EU)
Článek 2
Výpočet celkové hodnoty spravovaných aktiv
1. Aby se kvalifikoval pro výjimku stanovenou v čl. 3 odst. 2 směrnice 2011/61/EU, musí správce:
a)
identifikovat veškeré alternativní investiční fondy, pro něž je jmenován jako správce nesamosprávného alternativního investičního fondu, nebo alternativní investiční fondy, pro něž je správcem, umožňuje-li právní forma fondu samosprávu, v souladu s článkem 5 směrnice 2011/61/EU;
b)
pro každý spravovaný alternativní investiční fond identifikovat portfolio aktiv a v souladu s pravidly pro oceňování stanovenými právními předpisy země, v níž je fond usazen, případně statutem nebo zakládacími dokumenty fondu určit odpovídající hodnotu spravovaných aktiv, včetně veškerých aktiv nabytých s využitím pákového efektu;
c)
sloučit určené hodnoty spravovaných aktiv všech spravovaných alternativních investičních fondů a výslednou celkovou hodnotu spravovaných aktiv porovnat s příslušnou prahovou hodnotou stanovenou v čl. 3 odst. 2 směrnice 2011/61/EU.
2. Pro účely odstavce 1 se do výpočtu nezahrnují subjekty kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP), pro něž správce jedná jako ustanovená správcovská společnost podle směrnice 2009/65/ES.
Pro účely odstavce 1 se do výpočtu zahrnují alternativní investiční fondy spravované správcem v rámci pověření jiné osoby v souladu s článkem 20 směrnice 2011/61/EU. Portfolia alternativních investičních fondů, které správce spravuje v rámci pověření jiné osoby, jsou však z výpočtu vyloučena.
3. Pro účely výpočtu celkové hodnoty spravovaných aktiv se každá pozice plynoucí z derivátového nástroje, včetně jakéhokoli derivátu vloženého do převoditelných cenných papírů, převede na svou rovnocennou pozici plynoucí z podkladových aktiv derivátu za použití převodních metodik stanovených v článku 10. Absolutní hodnota uvedené rovnocenné pozice se následně použije pro výpočet celkové hodnoty spravovaných aktiv.
4. Pokud alternativní investiční fond investuje do jiných alternativních investičních fondů spravovaných stejným správcem nesamosprávného alternativního investičního fondu, může být uvedená investice vyloučena z výpočtu aktiv spravovaných správcem.
5. Pokud jeden podfond v rámci samosprávného nebo nesamosprávného alternativního investičního fondu investuje do jiného podfondu uvedeného fondu, může být uvedená investice vyloučena z výpočtu aktiv spravovaných správcem.
6. Celková hodnota spravovaných aktiv se vypočítá v souladu s odstavci 1 až 4 alespoň jednou ročně a za použití nejnovějších dostupných hodnot aktiv. Nejnovější dostupná hodnota aktiv každého alternativního investičního fondu se získá během dvanácti měsíců předcházejících datu výpočtu prahové hodnoty v souladu s první větou tohoto odstavce. Správce určí datum výpočtu prahové hodnoty a konzistentně jej uplatňuje. Veškeré následné změny zvoleného data musí být odůvodněny příslušnému orgánu. Při výběru data výpočtu prahové hodnoty vezme správce v úvahu dobu a četnost oceňování spravovaných aktiv.
Článek 3
Průběžné sledování spravovaných aktiv
Správci zřídí, provedou a uplatňují postupy průběžného sledování celkové hodnoty spravovaných aktiv. Sledování odráží aktuální přehled spravovaných aktiv a zahrnuje pozorování úpisů a zpětných odkupů, nebo případně čerpání kapitálu, rozdělení kapitálu a hodnotu investovaných aktiv pro každý alternativní investiční fond.
Blízkost celkové hodnoty spravovaných aktiv k prahové hodnotě stanovené v čl. 3 odst. 2 směrnice 2011/61/EU a předpokládané upisování a zpětný odkup se vezmou v úvahu pro posouzení potřeby častějšího provádění výpočtu celkové hodnoty spravovaných aktiv.
Článek 4
Příležitostné překročení prahové hodnoty
1. Správce posuzuje situace, kdy celková hodnota spravovaných aktiv překročí příslušnou prahovou hodnotu, aby určil, zda mají dočasnou povahu či nikoli.
2. Pokud celková hodnota spravovaných aktiv překročí příslušnou prahovou hodnotu a správce má za to, že situace nemá dočasnou povahu, oznámí to neprodleně příslušnému orgánu, uvede, že se má za to, že situace nemá dočasnou povahu, a v souladu s článkem 7 směrnice 2011/61/EU požádá do 30 kalendářních dnů o povolení.
3. Pokud celková hodnota spravovaných aktiv překročí příslušnou prahovou hodnotu a správce má za to, že situace má dočasnou povahu, oznámí to neprodleně příslušnému orgánu a uvede, že se má za to, že situace má dočasnou povahu. V oznámí se uvedou podpůrné informace odůvodňující posouzení dočasné povahy situace správcem včetně popisu situace a vysvětlení důvodů, proč je považována za dočasnou.
4. Situace se nepovažuje za dočasnou, pokud bude pravděpodobně trvat déle než tři měsíce.
5. Tři měsíce po datu, kdy celková hodnota spravovaných aktiv překročila příslušnou prahovou hodnotu, správce přepočítá celkovou hodnotu spravovaných aktiv s cílem prokázat, že je nižší, než příslušná prahová hodnota, nebo prokázat příslušnému orgánu, že situace, jež způsobila překročení prahové hodnoty spravovanými aktivy, byla vyřešena a že žádost o povolení správce není nutná.
Článek 5
Informace, jež mají být poskytnuty v rámci registrace
1. V rámci požadavku čl. 3 odst. 3 písm. b) směrnice 2011/61/EU sdělí správci příslušným orgánům celkovou hodnotu spravovaných aktiv vypočítanou v souladu s postupem uvedeným v článku 2.
2. V rámci požadavku čl. 3 odst. 3 písm. c) směrnice 2011/61/EU poskytnou správci za každý alternativní investiční fond nabídkový dokument nebo příslušný výpis z nabídkového dokumentu nebo obecný popis investiční strategie. Příslušný výpis z nabídkového dokumentu a popis investiční strategie obsahují alespoň tyto informace:
a)
hlavní kategorie aktiv, do nichž alternativní investiční fond může investovat;
b)
jakékoli průmyslové, zeměpisné nebo jiné tržní sektory nebo konkrétní třídy aktiv, na něž se investiční strategie zaměřuje;
c)
popis politiky alternativního investičního fondu pro půjčky nebo pákový efekt.
3. Informace, které má správce poskytnout podle čl. 3 odst. 3 písm. d) směrnice 2011/61/EU, jsou uvedeny v čl. 110 odst. 1 tohoto nařízení. Poskytnou se v souladu s pro forma vzorem pro podávání zpráv uvedeným v příloze IV.
4. Informace získané v souladu s čl. 3 odst. 3 písm. d) směrnice 2011/61/EU jsou sdíleny mezi příslušnými orgány v Unii, s Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy a Evropskou radou pro systémová rizika, pokud je to nezbytné pro výkon jejich povinností.
5. Informace požadované pro účely registrace se aktualizují a poskytují každoročně. Z důvodů souvisejících s výkonem jejich pravomocí podle článku 46 směrnice 2011/61/EU mohou příslušné orgány od správce požadovat, aby informace uvedené v článku 3 směrnice 2011/61/EU poskytoval častěji.
ODDÍL 2
Výpočet pákového efektu
(čl. 4 odst. 3 směrnice 2011/61/EU)
Článek 6
Obecná ustanovení ohledně výpočtu pákového efektu
1. Pákový efekt alternativního investičního fondu se vyjádří jako poměr expozice fondu vůči riziku a jeho čisté hodnoty aktiv.
2. Správci vypočítají expozici spravovaných alternativních investičních fondů vůči riziku v souladu s metodou hrubé hodnoty aktiv uvedenou v článku 7 a závazkovou metodou uvedenou v článku 8.
Komise s ohledem na vývoj na trhu a nejpozději do 21. července 2015 přezkoumá metody výpočtu uvedené v prvním pododstavci s cílem rozhodnout, zda jsou tyto metody dostatečné a vhodné pro všechny druhy alternativních investičních fondů, nebo zda by měla být vypracována dodatečná a nepovinná metoda výpočtu pákového efektu.
3. Do výpočtu expozice vůči riziku se zahrne expozice vůči riziku obsažená v jakýchkoli finančních nebo právních strukturách s účastí třetích osob kontrolovaných příslušným alternativním investičním fondem, pokud jsou uvedené struktury specificky zřízeny, aby přímo či nepřímo zvýšily expozici na úrovni fondu. U alternativních investičních fondů, jejichž hlavní investiční politikou je získání kontroly nekotovaných společností nebo emitentů, správce do výpočtu pákového efektu nezahrnuje expozici vůči riziku, která existuje na úrovni uvedených nekotovaných společností a emitentů, pokud alternativní investiční fond nebo správce fondu jednající jménem fondu nemají povinnost nést možné ztráty nad rámec investice do příslušné společnosti nebo emitenta.
4. Správce vyloučí dohody o půjčkách, pokud mají dočasnou povahu a jsou plně kryty smluvními kapitálovými závazky od investorů do alternativního investičního fondu.
5. Správce musí mít řádně zdokumentované postupy pro výpočet expozice vůči riziku každého alternativního investičního fondu ve své správě v souladu s metodou hrubé hodnoty aktiv a závazkovou metodou. Výpočet musí být v průběhu času prováděn konzistentně.
Článek 7
Metoda hrubé hodnoty aktiv pro výpočet expozice alternativního investičního fondu vůči riziku
Expozice alternativního investičního fondu vůči riziku vypočítaná v souladu s metodou hrubé hodnoty aktiv je součtem absolutních hodnot všech pozic oceněných v souladu s článkem 19 směrnice 2011/61/EU a všemi akty v přenesené pravomoci přijatými na jejím základě.
Pro výpočet expozice alternativního investičního fondu vůči riziku v souladu s metodou hrubé hodnoty aktiv správce:
a)
vyloučí hodnotu veškeré hotovosti a peněžních ekvivalentů, které jsou vysoce likvidními investicemi drženými v základní měně alternativního investičního fondu, které lze snadno směnit na známou částku hotovosti, podléhají nevýznamnému riziku změny hodnoty a poskytují výnos maximálně ve výši sazby tříměsíčního vysoce kvalitního státního dluhopisu;
b)
převede derivátové nástroje na rovnocennou pozici plynoucí z jejich podkladových aktiv za použití metodik pro převod uvedených v článku 10 a metod uvedených v příloze I bodech 4 až 9 a 14;
c)
vyloučí hotovostní půjčky, které zůstávají v hotovosti nebo v peněžním ekvivalentu podle písmena a) a u nichž jsou známy splatné částky;
d)
zahrne expozici vůči riziku vyplývající z reinvestice hotovostních půjček, vyjádřenou buď jako tržní hodnotu realizované investice, nebo jako celkovou půjčenou částku podle přílohy I bodů 1 a 2, podle toho, která z těchto hodnot je vyšší;
e)
zahrne pozice v rámci repo nebo reverzních repo obchodů a v rámci půjček nebo výpůjček cenných papírů nebo jiných dohod v souladu s přílohou I body 3 a 10 až 13.
Článek 8
Závazková metoda pro výpočet expozice alternativního investičního fondu vůči riziku
1. Expozice alternativního investičního fondu vůči riziku vypočítaná v souladu se závazkovou metodou je součtem absolutních hodnot všech pozic oceněných v souladu s článkem 19 směrnice 2011/61/EU a jejími příslušnými akty v přenesené pravomoci, se splněním kritérií stanovených v odstavcích 2 až 9.
2. Pro výpočet expozice alternativního investičního fondu vůči riziku v souladu se závazkovou metodou správce:
a)
převede každou pozici plynoucí z derivátového nástroje na rovnocennou pozici plynoucí z podkladového aktiva uvedeného derivátu za použití metodik pro převod uvedených v článku 10 a v příloze II bodech 4 až 9 a 14;
b)
uplatní mechanismy výpočtu čistých pozic a mechanismy zajištění;
c)
vypočítá expozici vůči riziku vzniklou reinvesticí půjček, pokud taková reinvestice zvyšuje expozici alternativního investičního fondu vůči riziku definovanou v příloze I bodech 1 a 2;
d)
zahrne do výpočtu ostatní mechanismy v souladu s přílohou I body 3 a 10 až 13.
3. Pro účely výpočtu expozice alternativního investičního fondu vůči riziku v souladu se závazkovou metodou:
a)
mechanismy výpočtu čistých pozic zahrnují kombinace obchodů s derivátovými nástroji nebo pozicemi v cenných papírech, které se vztahují ke stejnému podkladovému aktivu, nehledě na - v případě derivátových nástrojů - datum splatnosti derivátových nástrojů, a kde se uvedené obchody s derivátovými nástroji nebo pozicemi v cenných papírech uzavírají s výlučným cílem eliminovat rizika spojená s pozicemi zaujatými prostřednictvím ostatních derivátových nástrojů nebo pozic v cenných papírech;
b)
mechanismy zajištění zahrnují kombinace obchodů s derivátovými nástroji nebo pozicemi v cenných papírech, které se nemusí vztahovat ke stejnému podkladovému aktivu, a kde se uvedené obchody s derivátovými nástroji nebo pozicemi v cenných papírech uzavírají s výlučným cílem kompenzovat rizika spojená s pozicemi zaujatými prostřednictvím ostatních derivátových nástrojů nebo pozic v cenných papírech.
4. Odchylně od odstavce 2 se derivátový nástroj nepřevede na rovnocennou pozici plynoucí z podkladového aktiva, pokud má všechny tyto vlastnosti:
a)
swapuje výsledky finančních aktiv držených v portfoliu alternativního investičního fondu za výsledky ostatních referenčních finančních aktiv;
b)
zcela kompenzuje rizika swapovaných aktiv držených v portfoliu alternativního investičního fondu, takže výsledky fondu nezávisejí na výsledcích swapovaných aktiv;
c)
neobsahuje ani další volitelné prvky, ani ustanovení o pákovém efektu, ani jiná dodatečná rizika v porovnání s přímou držbou referenčních finančních aktiv.
5. Odchylně od odstavce 2 se derivátový nástroj při výpočtu expozice vůči riziku v souladu se závazkovou metodou nepřevede na rovnocennou pozici plynoucí z podkladového aktiva, pokud splňuje obě tyto podmínky:
a)
držba alternativního investičního fondu, spočívající v kombinaci derivátového nástroje souvisejícího s finančním aktivem a hotovosti investované do peněžního ekvivalentu definovaného v čl. 7 písm. a), odpovídá držbě dlouhé pozice v daném finančním aktivu;
b)
derivátový nástroj nezavdává vznik žádné další expozici vůči riziku a pákovému efektu nebo riziku.
6. Mechanismy zajištění se při výpočtu expozice alternativního investičního fondu vůči riziku zohledňují, pouze pokud splňují všechny tyto podmínky:
a)
cílem pozic přítomných v zajišťovacím vztahu není generovat výnos a obecná a specifická rizika jsou kompenzována;
b)
na úrovni alternativního investičního fondu existuje ověřitelné snížení rizika;
c)
případná obecná a specifická rizika spojená s derivátovými nástroji jsou kompenzována;
d)
mechanismy zajištění se týkají stejné třídy aktiv;
e)
jsou efektivní v situaci obtížných podmínek na trhu.
7. S výhradou odstavce 6 se derivátové nástroje používané pro účely zajištění proti měnovému riziku, které nezavdávají vznik žádné další expozici vůči riziku, pákovému efektu nebo jiným rizikům, do výpočtu nezahrnují.
8. Správce provádí netting pozic v kterémkoli z těchto případů:
a)
mezi derivátovými nástroji, pokud se vztahují ke stejnému podkladovému aktivu, a to i když mají různá data splatnosti;
b)
mezi derivátovým nástrojem, jehož podkladovým aktivem je převoditelný cenný papír, nástroj peněžního trhu nebo podílové jednotky v subjektu kolektivního investování podle přílohy I oddílu C bodů 1 až 3 směrnice 2004/39/ES, a stejným odpovídajícím podkladovým aktivem.
9. Správci spravující alternativní investiční fondy, které v souladu se svou hlavní investiční politikou primárně investují do úrokových derivátů, využijí specifická pravidla pro netting různých durací, aby se zohlednila souvislost mezi rozsahy splatnosti úrokové křivky, jak je uvedeno v článku 11.
Článek 9
Metody zvýšení expozice alternativního investičního fondu vůči riziku
Správci při výpočtu expozice vůči riziku pro situace uvedené v příloze I použijí metody popsané v uvedené příloze.
Článek 10
Metodiky převodu pro derivátové nástroje
Správci pro derivátové nástroje uvedené v příloze II použijí metodiky převodu popsané v uvedené příloze.
Článek 11
Pravidla pro netting různých durací
1. Správci při výpočtu expozice alternativních investičních fondů vůči riziku v souladu s čl. 8 odst. 9 uplatňují pravidla pro netting různých durací.
2. Pravidla pro netting různých durací se nepoužijí, pokud by vedly k vědomému poskytnutí nesprávných informací o rizikovém profilu alternativního investičního fondu. Správci používající uvedená pravidla pro netting do své úrokové strategie nezahrnují další zdroje rizika, jako je volatilita. Strategie úrokové arbitráže tedy uvedená pravidla pro netting neuplatňují.
3. Použití uvedených pravidel pro netting různých durací nesmí generovat neodůvodněnou míru pákového efektu prostřednictvím investic do krátkých pozic. Pro alternativní investiční fond se střední dobou trvání, který používá pravidla pro netting různých durací, nesmí být hlavním zdrojem výsledků krátkodobé úrokové deriváty.
4. Úrokové deriváty se převedou na svou rovnocennou pozici plynoucí z podkladového aktiva a provede se jejich netting v souladu s přílohou III.
5. Alternativní investiční fond používající pravidla pro netting různých durací může stále využívat zajišťovací rámec. Pravidla pro netting různých durací se mohou uplatnit pouze na úrokové deriváty, jež nejsou zahrnuty do mechanismů zajištění.
ODDÍL 3
Dodatečný kapitál a pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání
(čl. 9 odst. 7 a článek 15 směrnice 2011/61/EU)
Článek 12
Rizika spojená s profesní odpovědností
1. Riziky spojenými s profesní odpovědností, která mají být pokryta podle čl. 9 odst. 7 směrnice 2011/61/EU, jsou rizika ztráty nebo škody způsobených příslušnou osobou v důsledku nedbalosti při provádění činností, za něž správce nese právní odpovědnost.
2. Mezi rizika spojená s profesní odpovědností definovaná v odstavci 1 patří mimo jiné rizika:
a)
ztráty dokumentů dokládajících vlastnictví aktiv alternativního investičního fondu;
b)
vědomého poskytnutí nesprávných informací nebo zavádějících prohlášení adresovaných alternativnímu investičnímu fondu nebo jeho investorům;
c)
jednání, omylů nebo opomenutí, jejichž důsledkem je porušení:
i)
právních a regulačních povinností,
ii)
povinnosti dovednosti a péče vůči alternativnímu investičnímu fondu a jeho investorům,
iii)
povinností při správě cizího majetku,
iv)
povinností mlčenlivosti,
v)
statutu nebo zakládacích dokumentů alternativního investičního fondu,
vi)
podmínek jmenování správce alternativním investičním fondem;
d)
nesplnění povinnosti zavést, provádět a udržovat řádné postupy k předcházení nečestnému, podvodnému nebo zlovolnému jednání;
e)
nesprávného ocenění aktiv nebo výpočtu cen podílových jednotek nebo akcií;
f)
ztrát způsobených přerušením obchodní činnosti, selháním systému, chybami při zpracování transakcí nebo při řízení procesů.
3. Rizika spojená s profesní odpovědností musí být vždy pokryta buď příslušným dodatečným kapitálem určeným v souladu s článkem 14 nebo příslušným pojištěním odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání určeným v souladu s článkem 15.
Článek 13
Kvalitativní požadavky pro řešení rizik spojených s profesní odpovědností
1. Správce zavede účinné vnitřní postupy a procedury řízení provozního rizika s cílem řádně identifikovat, měřit, řídit a sledovat provozní rizika, včetně rizik spojených s profesní odpovědností, jimž je nebo může přiměřeně být vystaven. Činnosti řízení provozního rizika se provádějí nezávisle v rámci politiky řízení rizik.
2. Správce zřídí databázi minulých ztrát, do níž se zaznamenávají veškerá provozní selhání, ztráty a škody. V databázi se zaznamenávají mimo jiné veškerá rizika spojená s profesní odpovědností podle čl. 12 odst. 2, která nastala.
3. Správce v rámci řízení rizik využívá své interní údaje o minulých ztrátách a případně externí údaje, analýzy scénářů a faktory odrážející obchodní prostředí a systémy vnitřní kontroly.
4. Expozice vůči provoznímu riziku a ztráty se průběžně sledují a jsou předmětem pravidelných interních zpráv.
5. Správcovy postupy a procedury pro řízení provozního rizika jsou řádně zdokumentovány. Správce zavede opatření zajišťující dodržování jeho postupů řízení provozního rizika a účinná opatření řešící jejich nedodržení. Správce zavede postupy pro přijetí příslušných nápravných opatření.
6. Postupy a procedury řízení provozního rizika a měřicí systémy jsou předmětem pravidelného přezkumu alespoň jednou ročně.
7. Správce udržuje finanční prostředky odpovídající jeho posouzenému rizikovému profilu.
Článek 14
Dodatečný kapitál
1. Tento článek se vztahuje na správce, kteří se rozhodnou krýt svá rizika spojená s profesní odpovědností prostřednictvím dodatečného kapitálu.
2. Správce zajistí dodatečný kapitál pro pokrytí rizik spojených s profesní odpovědností ve výši nejméně 0,01 % hodnoty portfolií spravovaných alternativních investičních fondů.
Hodnotou portfolií spravovaných alternativních investičních fondů je součet absolutních hodnot všech aktiv všech alternativních investičních fondů spravovaných správcem, včetně aktiv nabytých s využitím pákového efektu, přičemž derivátové nástroje se ocení v jejich tržní hodnotě.
3. Požadavek na dodatečný kapitál podle odstavce 2 se přepočítá na konci každého účetního období a výše dodatečného kapitálu se příslušně upraví.
Správce zřídí, provede a uplatňuje postupy průběžného sledování hodnoty portfolií spravovaných alternativních investičních fondů, vypočítaných v souladu s odst. 2 druhým pododstavcem. Pokud před provedením každoročního přepočtu podle prvního pododstavce hodnota portfolií spravovaných alternativních investičních fondů podstatně vzroste, správce požadavek na dodatečný kapitál neprodleně přepočítá a dodatečný kapitál příslušně upraví.
4. Příslušný orgán domovského členského státu správce může správci povolit, aby zajistil dodatečný kapitál nižší, než je částka uvedená v odstavci 2, pouze pokud je na základě údajů o minulých ztrátách správce zaznamenaných během období pozorování v délce nejméně tří let před posouzením přesvědčen, že správce zajišťuje dostatečný dodatečný kapitál k řádnému krytí rizik spojených s profesní odpovědností. Povolená nižší částka dodatečného kapitálu nesmí být nižší, než 0,008 % hodnoty portfolií alternativních investičních fondů spravovaných správcem.
5. Příslušný orgán domovského členského státu správce může správce požádat, aby zajistil dodatečný kapitál vyšší, než je částka uvedená v odstavci 2, pokud není přesvědčen, že správce má dostatečný dodatečný kapitál k řádnému krytí rizik spojených s profesní odpovědností. Příslušný orgán musí zdůvodnit, proč se domnívá, že správcův dodatečný kapitál není dostatečný.
Článek 15
Pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání
1. Tento článek se vztahuje na správce, kteří se rozhodnou krýt svá rizika spojená s profesní odpovědností prostřednictvím pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání.
2. Správce si sjedná a stále udržuje pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání, které:
a)
má počáteční dobu trvání nejméně jeden rok;
b)
má výpovědní lhůtu pro zrušení v délce nejméně 90 dnů;
c)
kryje rizika spojená s profesní odpovědností definovaná v čl. 12 odst. 1 a 2;
d)
je sjednáno u unijního nebo mimounijního podniku, jenž má povolení poskytovat pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání v souladu s právem Unie nebo vnitrostátními právními předpisy;
e)
je poskytováno třetí osobou.
Jakákoli dohodnutá definovaná spoluúčast musí být plně kryta kapitálem zajištěným navíc ke kapitálu, jenž má být zajištěn v souladu s čl. 9 odst. 1 a 3 směrnice 2011/61/EU.
3. Pojistné krytí na jednotlivý nárok se rovná nejméně 0,7 % hodnoty portfolií alternativních investičních fondů spravovaných správcem, vypočítané podle čl. 14 odst. 2 druhého pododstavce.
4. Pojistné krytí na celkové nároky za rok se rovná nejméně 0,9 % hodnoty portfolií alternativních investičních fondů spravovaných správcem, vypočítané podle čl. 14 odst. 2 druhého pododstavce.
5. Správce přezkoumá pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání a to, zda splňuje požadavky stanovené tímto článkem, nejméně jednou ročně a v případě jakékoli změny, která má vliv na to, zda pojištění splňuje požadavky tohoto článku.
KAPITOLA III
PODMÍNKY PROVOZOVÁNÍ ČINNOSTI SPRÁVCŮ
ODDÍL 1
Obecné zásady
(čl. 12 odst. 1 směrnice 2011/61/EU)
Článek 16
Obecné povinnosti příslušných orgánů
Při posuzování, zda správce dodržuje čl. 12 odst. 1 směrnice 2011/61/EU, příslušné orgány použijí alespoň kritéria stanovená v tomto oddíle.
Článek 17
Povinnost jednat v nejlepším zájmu alternativního investičního fondu či investorů do alternativního investičního fondu a v zájmu integrity trhu
1. Správci uplatňují postupy a procedury pro předcházení nekalým praktikám, včetně takových, u nichž lze přiměřeně očekávat, že nepříznivě ovlivňují stabilitu a integritu trhu.
2. Správci zajistí, aby alternativním investičním fondům nebo investorům do těchto fondů nebyly účtovány nepřiměřené náklady.
Článek 18
Patřičná opatrnost
1. Správci uplatňují při výběru a průběžném sledování investic vysoký standard opatrnosti.
2. Správci zajistí, aby měli řádné znalosti a porozumění aktivům, do nichž alternativní investiční fond investuje.
3. Správci zřídí, provedou a uplatňují písemné postupy a procedury jednání s patřičnou opatrností a zavedou účinná opatření zajišťující, aby investiční rozhodnutí jménem alternativních investičních fondů byla prováděna v souladu s cíli, investiční strategií a případně omezeními rizik dotyčného fondu.
4. Postupy a procedury týkající se patřičné opatrnosti, uvedené v odstavci 3, se pravidelně přezkoumávají a aktualizují.
Článek 19
Patřičná opatrnost při investování do aktiv s omezenou likviditou
1. Pokud správci investují do aktiv s omezenou likviditou a pokud takové investici předchází fáze vyjednávání, pak ve vztahu k fázi vyjednávání navíc k požadavkům stanoveným v článku 18:
a)
stanoví a pravidelně aktualizují obchodní plán odpovídající době trvání alternativního investičního fondu a tržním podmínkám;
b)
vyhledávají a volí možné transakce v souladu s obchodním plánem uvedeným v písmenu a);
c)
zvolené transakce posuzují se zvážením případných příležitostí a celkového souvisejícího rizika, veškerých relevantních právních, daňových, finančních nebo jiných faktorů s vlivem na hodnotu, lidských a materiálních zdrojů a strategií, včetně strategií ukončení;
d)
před provedením transakce provádějí činnosti patřičné opatrnosti související s transakcemi;
e)
sledují výsledky alternativního investičního fondu ve vztahu k obchodnímu plánu uvedenému v písmenu a).
2. Správci uchovávají záznamy o činnostech prováděných podle odstavce 1 po dobu nejméně pěti let.
Článek 20
Patřičná opatrnost při výběru a jmenování protistran a hlavních makléřů
1. Správci při výběru a jmenování protistran a hlavních makléřů jednají s patřičnou dovedností, péčí a opatrností před uzavřením smlouvy a poté průběžně, se zohledněním plného rozsahu a kvality jejich služeb.
2. Při výběru hlavních makléřů nebo protistran správce nebo alternativního investičního fondu v transakci s OTC deriváty, při výpůjčce cenných papírů nebo repo obchodu správci zajistí, aby uvedení hlavní makléři a protistrany splňovali všechny tyto podmínky:
a)
podléhají průběžnému dohledu veřejného orgánu;
b)
jsou finančně zdraví;
c)
mají nezbytnou organizační strukturu a zdroje pro výkon služeb, které mají správci nebo alternativnímu investičnímu fondu poskytovat.
3. Při posuzování finančního zdraví podle odst. 2 písm. b) správci berou v úvahu, zda hlavní makléř či protistrana podléhá obezřetnostní regulaci včetně dostatečných kapitálových požadavků a účinnému dohledu, či nikoli.
4. Seznam vybraných hlavních makléřů schválí vrcholné vedení správce. Ve výjimečných případech mohou být jmenováni hlavní makléři neuvedení na seznamu, pokud splňují požadavky stanovené v odstavci 2 a pokud to schválí vrcholné vedení. Správce musí být schopen prokázat důvody takového výběru a to, že při výběru a sledování hlavních makléřů, kteří nejsou na seznamu, jednal s patřičnou opatrností.
Článek 21
Čestné a spravedlivé jednání s patřičnou dovedností
Při stanovení toho, zda správce provozuje svou činnost čestně, spravedlivě a s patřičnou dovedností, příslušné orgány posuzují, zda jsou splněny alespoň tyto podmínky:
a)
řídící orgán správce disponuje řádnými kolektivními znalostmi, dovednostmi a zkušenostmi, aby byl schopen porozumět činnostem správce, zejména hlavním rizikům přítomným v těchto činnostech a v aktivech, do nichž alternativní investiční fond investuje;
b)
členové řídícího orgánu věnují dostatečný čas řádnému výkonu svých úkolů ve správci;
c)
každý člen řídícího orgánu jedná čestně, bezúhonně a nezávisle;
d)
správce věnuje odpovídající zdroje na zaškolení a odbornou přípravu členů řídícího orgánu.
Článek 22
Zdroje
1. Správce zaměstnává dostatečný počet personálu s takovými dovednostmi, vědomostmi a odbornými znalostmi, jaké jsou potřebné ke splnění přidělených povinností.
2. Pro účely odstavce 1 správci zohlední povahu, rozsah a složitost své podnikatelské činnosti, jakož i povahu a škálu služeb a aktivit poskytovaných a vykonávaných v rámci uvedené činnosti.
Článek 23
Spravedlivé zacházení s investory do alternativního investičního fondu
1. Správce zajistí, aby jeho rozhodovací postupy a jeho organizační struktura uvedená v článku 57 zajišťovaly spravedlivé zacházení s investory.
2. Zvláštní výhody, které správce přizná jednomu nebo více investorům, nesmí mít za následek celkové podstatné znevýhodnění ostatních investorů.
Článek 24
Materiální stimuly
1. Má se za to, že správci nejednají čestně, spravedlivě a v souladu s nejlepšími zájmy alternativních investičních fondů, které spravují, nebo investorů do těchto fondů, pokud v souvislosti s výkonem činností uvedených v příloze I směrnice 2011/61/EU platí nebo obdrží jakýkoli poplatek nebo provizi, nebo poskytují nebo obdrží jakékoli nepeněžní plnění, s výjimkou následujícího:
a)
poplatku, provize či nepeněžního plnění placeného či poskytnutého alternativnímu investičnímu fondu nebo osobě, která fond zastupuje, nebo placeného či poskytnutého alternativním investičním fondem nebo osobou, která fond zastupuje;
b)
poplatku, provize či nepeněžního plnění placeného či poskytnutého třetí straně nebo osobě jednající jménem třetí strany nebo placené či poskytnuté třetí stranou nebo osobou jednající jménem třetí strany, pokud může správce prokázat, že jsou splněny tyto podmínky:
i)
investoři do alternativního investičního fondu jsou o existenci, povaze a výši poplatku, provize nebo plnění, případně o způsobu výpočtu jeho/její výše v případě, že jeho/její výši není možno zjistit, informováni jasně, komplexně, přesně a srozumitelně ještě před poskytnutím příslušné služby,
ii)
úhrada poplatku nebo provize či poskytnutí nepeněžního plnění mají za účel zvýšení kvality příslušné služby a neohrožují splnění povinnosti správce jednat v nejlepším zájmu alternativního investičního fondu, který spravuje, nebo investorů do tohoto fondu;
c)
řádných poplatků, které umožní poskytnutí příslušné služby nebo jsou pro tento účel nutné, včetně poplatků za opatrování, za vypořádání a směnu měn, odvodů vymáhaných regulačními orgány nebo právních poplatků, a které svou povahou nevedou k rozporu s povinnostmi správce jednat čestně, spravedlivě a v souladu s nejlepšími zájmy alternativního investičního fondu, který spravuje, nebo investorů do tohoto fondu.
2. Pro účely odst. 1 písm. b) bodu i) se považuje za uspokojující poskytnutí informací o hlavních podmínkách ujednání týkajících se poplatku, provize nebo nepeněžního plnění v souhrnné formě, pokud se správce zaváže poskytnout na žádost investora do alternativního investičního fondu, který spravuje, další údaje, a pokud tento závazek splní.
Článek 25
Efektivní využití zdrojů a postupů - zpracování pokynů
1. Správci zřídí, zavedou a uplatňují postupy a opatření zajišťující okamžité, spravedlivé a rychlé provedení pokynů jménem alternativního investičního fondu.
2. Postupy a opatření uvedené v odstavci 1 musí splňovat tyto požadavky:
a)
zajistí, aby byly pokyny prováděné jménem alternativních investičních fondů neprodleně a přesně zaznamenávány a přidělovány;
b)
provádějí jinak srovnatelné pokyny alternativního investičního fondu v pořadí, v jakém byly podány, a neprodleně, ledaže by to znemožňovala povaha pokynu nebo aktuální podmínky na trhu nebo by to bylo v rozporu se zájmy alternativního investičního fondu nebo investorů do tohoto fondu.
3. Finanční nástroje, peněžní částky nebo jiná aktiva obdržené při vypořádání provedených pokynů jsou neprodleně a správně doručeny příslušnému alternativnímu investičnímu fondu nebo zaznamenány na jeho účet.
4. Správci nezneužijí informace o nevyřízených pokynech alternativního investičního fondu a učiní veškeré přiměřené kroky k tomu, aby zabránili zneužití těchto informací ze strany svých příslušných osob.
Článek 26
Informační povinnosti v souvislosti s prováděním pokynů k upsání a vyplacení
1. Pokud správce provedl investorův pokyn k upsání, případně k vyplacení, neprodleně investorovi na trvalém nosiči poskytne zásadní informace o provedení uvedeného pokynu nebo případně o přijetí nabídky k upisování.
2. Odstavec 1 se nepoužije, pokud má třetí osoba povinnost poskytnout investorovi potvrzení o provedení pokynu a pokud toto potvrzení obsahuje zásadní informace.
Správce zajistí, aby uvedená třetí osoba své povinnosti splnila.
3. Zásadní informace uvedené v odstavcích 1 a 2 zahrnují:
a)
totožnost správce;
b)
totožnost investora;
c)
datum a čas přijetí pokynu;
d)
datum provedení pokynu;
e)
totožnost alternativního investičního fondu;
f)
hodnotu pokynu v hrubém vyjádření včetně poplatku za upsání nebo v čisté výši po odečtení poplatku za vyplacení.
4. Správce investorovi na požádání poskytne informace o stavu pokynu nebo přijetí nabídky k upisování, případně obou.
Článek 27
Provádění rozhodnutí o obchodu jménem spravovaného alternativního investičního fondu
1. Při provádění rozhodnutí o obchodu jménem spravovaného alternativního investičního fondu v souvislosti se správou jeho portfolia správce jedná v nejlepším zájmu alternativních investičních fondů nebo investorů do těchto fondů, které spravuje.
2. Kdykoli správce kupuje nebo prodává finanční nástroje nebo jiná aktiva, pro něž je relevantní nejlepší způsob provedení, a pro účely odstavce 1, podnikne veškeré přiměřené kroky, aby pro alternativní investiční fondy, které spravuje, nebo pro investory do těchto fondů dosáhl nejlepšího možného výsledku s ohledem na cenu, náklady, rychlost, pravděpodobnost realizace a vypořádání, objem, povahu nebo jiný faktor související s provedením pokynu. Konkrétní význam těchto faktorů se stanoví podle následujících kritérií:
a)
cíle, investiční politika a rizika specifická pro alternativní investiční fond, jak jsou uvedeny ve statutu nebo zakládacích dokumentech fondu nebo v prospektu nebo nabídkových dokumentech fondu;
b)
povaha pokynu;
c)
povaha finančních nástrojů nebo jiných aktiv, které jsou předmětem tohoto pokynu;
d)
charakteristika převodních míst, do nichž lze tento pokyn nasměrovat.
3. Správce zřídí a zavede účinná opatření pro splnění povinností uvedených v odstavcích 1 a 2. Správce zejména písemně stanoví a zavede politiku pro provádění pokynů, která alternativním investičním fondům a jejich investorům umožní dosáhnout pro pokyny těchto fondů nejlepšího možného výsledku v souladu s odstavcem 2.
4. Správce pravidelně sleduje účinnost opatření a politiky pro provádění pokynů za účelem zjištění a nápravy případných nedostatků.
5. Správce svou politiku pro provádění pokynů každoročně přezkoumává. Přezkum se provede také vždy, když dojde k podstatné změně ovlivňující schopnost správce nadále dosahovat pro spravované alternativní investiční fondy nejlepších možných výsledků.
6. Správce musí být schopen doložit, že provádí pokyny jménem alternativního investičního fondu v souladu se svou politikou pro provádění pokynů.
7. Pokud neexistuje volba různých převodních míst, odstavce 2 až 5 se nepoužijí. Správce však musí být schopen doložit, že volba různých převodních míst neexistuje.
Článek 28
Zadávání pokynů k obchodu jménem alternativních investičních fondů k provedení jiným subjektům
1. Kdykoli správce kupuje nebo prodává finanční nástroje nebo jiná aktiva, pro něž je relevantní nejlepší způsob provedení, jedná při zadávání pokynů k obchodu jménem spravovaných alternativních investičních fondů k provedení jiným subjektům v nejlepším zájmu těchto fondů, které spravuje, nebo investorů do těchto fondů, a to v souvislosti se správou jejich portfolií.
2. Správce podnikne veškeré přiměřené kroky, aby pro alternativní investiční fond nebo investory do tohoto fondu dosáhl nejlepšího možného výsledku s ohledem na cenu, náklady, rychlost, pravděpodobnost realizace a vypořádání, objem, povahu nebo jiný faktor související s provedením pokynu. Konkrétní význam těchto faktorů se stanoví odkazem na kritéria v čl. 27 odst. 2.
Správce zřídí, zavede a uplatňuje politiku, která mu umožní splnit povinnost uvedenou v prvním pododstavci. V rámci této politiky jsou pro jednotlivé druhy nástrojů určeny subjekty, jimž je možné zadávat pokyny k provedení. Správce uzavírá dohody o provádění pokynů, pouze pokud jsou tyto dohody v souladu s povinnostmi stanovenými v tomto článku. Správce zpřístupní investorům do alternativních investičních fondů, které spravuje, patřičné informace o politice stanovené podle tohoto odstavce a jejích případných podstatných změnách.
3. Správce pravidelně sleduje účinnost politiky stanovené v souladu s odstavcem 2, a zejména kvalitu provádění pokynů ze strany subjektů uvedených v předmětné politice, a zjedná nápravu případných nedostatků.
Správce tuto politiku dále každoročně přezkoumává. Tento přezkum se provede také vždy, když dojde k podstatné změně ovlivňující schopnost správce nadále dosahovat pro spravované alternativní investiční fondy nejlepších možných výsledků.
4. Správce musí být schopen prokázat, že zadává pokyny jménem alternativního investičního fondu v souladu s politikou stanovenou podle odstavce 2.
5. Pokud neexistuje volba různých převodních míst, odstavce 2 až 5 se nepoužijí. Správce však musí být schopen doložit, že volba různých převodních míst neexistuje.
Článek 29
Slučování a přidělování pokynů k provedení obchodu
1. Správce smí provést pokyn alternativního investičního fondu společně s pokynem jiného alternativního investičního fondu, SKIPCP nebo klienta nebo s pokynem provedeným při investování svých vlastních prostředků, pouze pokud:
a)
lze přiměřeně očekávat, že sloučení pokynů nebude v souhrnu nevýhodné pro žádný alternativní investiční fond, SKIPCP ani pro žádného klienta, jejichž pokyny se mají sloučit;
b)
je vytvořena a zavedena politika přidělování pokynů, která za dostatečně přesných podmínek zajišťuje spravedlivé přidělování sloučených pokynů, včetně stanovení toho, jak objem a cena pokynů určuje přidělení a zacházení s částečně provedenými pokyny.
2. Pokud správce sloučí pokyn alternativního investičního fondu s jedním nebo více pokyny jiných alternativních investičních fondů, SKIPCP nebo klientů a sloučený pokyn je proveden částečně, správce přidělí příslušné obchody v souladu se svou politikou přidělování pokynů.
3. Pokud správce transakce na svůj vlastní účet slučuje s jedním nebo více pokyny alternativních investičních fondů, SKIPCP nebo klientů, nesmí související obchody přidělit způsobem nevýhodným pro alternativní investiční fond, SKIPCP nebo klienta.
4. Pokud správce sloučí pokyn alternativního investičního fondu, SKIPCP nebo jiného klienta s transakcí na vlastní účet a sloučený pokyn je proveden částečně, přidělí související obchody přednostně alternativnímu investičnímu fondu, SKIPCP nebo jinému klientovi.
Jestliže však správce může alternativnímu investičnímu fondu nebo klientovi na základě rozumných důvodů prokázat, že by bez sloučení nebyl schopen pokyn provést za tak výhodných podmínek nebo vůbec, může přidělit transakci na vlastní účet proporcionálně v souladu se svou politikou přidělování pokynů podle odst. 1 písm. b).
ODDÍL 2
Střety zájmů
(článek 14 směrnice 2011/61/EU)
Článek 30
Druhy střetů zájmů
Pro účely identifikace druhů střetů zájmů, které vznikají při správě alternativního investičního fondu, správci zejména zohlední, zda správce, příslušná osoba nebo osoba přímo nebo nepřímo spojená se správcem prostřednictvím kontroly:
a)
pravděpodobně získá finanční prospěch nebo se vyhne finanční ztrátě na úkor alternativního investičního fondu nebo jeho investorů;
b)
má zájem na výsledku služby nebo činnosti poskytované alternativnímu investičnímu fondu nebo jeho investorům nebo klientovi nebo na výsledku transakce prováděné jménem alternativního investičního fondu nebo klienta a tento zájem je odlišný od zájmu alternativního investičního fondu na daném výsledku;
c)
má finanční nebo jinou motivaci upřednostnit:
-
zájem SKIPCP, klienta nebo skupiny klientů nebo jiného alternativního investičního fondu před zájmem alternativního investičního fondu,
-
zájem jednoho investora před zájmem jiného investora nebo skupiny investorů do stejného alternativního investičního fondu;
d)
provádí stejné činnosti pro alternativní investiční fond a pro jiný alternativní investiční fond, SKIPCP nebo klienta nebo
e)
dostává nebo dostane v souvislosti s činnostmi kolektivní správy portfolia, které jsou poskytovány alternativnímu investičnímu fondu, od osoby jiné než alternativní investiční fond nebo jeho investoři, materiální stimul v podobě peněz, zboží nebo služeb, který není běžnou provizí či poplatkem za poskytovanou službu.
Článek 31
Postup k omezení možnosti střetu zájmů
1. Správce zřídí, zavede a uplatňuje účinný postup k omezení možnosti střetu zájmů. Tento postup se vypracuje písemně a je přiměřený s ohledem na velikost a organizaci správce i na povahu, rozsah a složitost jeho podnikatelské činnosti.
Pokud je správce součástí skupiny, zohlední tento postup též okolnosti, jichž si správce je nebo by měl být vědom a jež mohou vyvolat střet zájmů v důsledku struktury a podnikatelské činnosti dalších členů skupiny.
2. Postup k omezení možnosti střetu zájmů přijatý v souladu s odstavcem 1 zahrnuje:
a)
s odkazem na činnosti prováděné správcem nebo jeho jménem, včetně činností prováděných pověřenou osobou, dále pověřenou osobou, externím znalcem nebo protistranou, identifikace okolností, které představují střet zájmů, z něhož plyne podstatné riziko poškození zájmů alternativního investičního fondu nebo jeho investorů, nebo které mohou takový střet zájmů způsobit;
b)
postupy, které je třeba dodržet, a opatření, která je nutno přijmout k předcházení, zvládání a sledování takových střetů zájmů.
Článek 32
Střety zájmů v souvislosti s vyplacením investic
Správce, jenž spravuje otevřený alternativní investiční fond, identifikuje, zvládá a sleduje střety zájmů vznikající mezi investory, kteří mají zájem o vyplacení svých investic, a investory, kteří si přejí ponechat své investice v alternativním investičním fondu, a veškeré střety mezi motivací správce investovat do nelikvidních aktiv a pravidly alternativního investičního fondu pro zpětný odkup v souladu s povinnostmi správce podle čl. 14 odst. 1 směrnice 2011/61/EU.
Článek 33
Postupy a opatření pro předcházení střetům zájmů nebo jejich zvládání
1. Účelem postupů a opatření zřízených pro předcházení střetům zájmů nebo jejich zvládání je zajistit, aby příslušné osoby zapojené do různých obchodních činností, v nichž je přítomno riziko střetu zájmů, tyto činnosti prováděly s mírou nezávislosti, která je přiměřená velikosti a činnostem správce a skupiny, do níž patří, a závažnosti rizika poškození zájmů alternativního investičního fondu nebo jeho investorů.
2. Je-li to nezbytné a vhodné k tomu, aby správce zajistil žádoucí míru nezávislosti, zahrnují postupy, jež mají být dodrženy, a opatření, jež mají být přijata v souladu s čl. 31 odst. 2 písm. b), následující postupy a opatření:
a)
účinné postupy k zabránění nebo kontrole výměny informací mezi příslušnými osobami zapojenými do činností kolektivní správy portfolií nebo jiných činností podle čl. 6 odst. 2 a 4 směrnice 2011/61/EU, v nichž je přítomen střet zájmů, pokud by výměna informací mohla poškodit zájem jednoho nebo více alternativních investičních fondů nebo jejich investorů;
b)
samostatný dohled nad příslušnými osobami, mezi jejichž hlavní úkoly patří vykonávání činností kolektivní správy portfolií jménem klientů nebo investorů nebo poskytování služeb klientům nebo investorům, jejichž zájmy mohou být ve střetu nebo kteří zastupují odlišné zájmy, jež mohou být ve střetu (včetně zájmů správce);
c)
odstranění jakékoli přímé vazby mezi odměňováním příslušných osob, které se zabývají především jednou činností, a odměňováním či příjmy různých příslušných osob, které se zabývají především jinou činností, pokud ze vztahu těchto činností může vznikat střet zájmů;
d)
opatření, která komukoli zabrání v možnosti vykonávat nepatřičný vliv na způsob, jakým příslušná osoba provádí činnosti kolektivní správy portfolií, nebo tuto možnost omezí;
e)
opatření k předcházení nebo kontrole souběžného či postupného zapojení příslušné osoby do samostatných činností kolektivní správy portfolií nebo jiných činností podle čl. 6 odst. 2 a 4 směrnice 2011/61/EU, pokud takové zapojení může být na újmu řádného zvládání střetů zájmů.
V případě, že přijetí či uplatňování jednoho nebo více těchto opatření a postupů nezajistí žádoucí míru nezávislosti, správce přijme jiná nebo další opatření a postupy, které jsou pro tyto účely nezbytné a vhodné.
Článek 34
Zvládání střetů zájmů
Pokud organizační nebo administrativní opatření provedená správcem nepostačují k tomu, aby s přiměřenou jistotou předešla rizikům poškození zájmů alternativního investičního fondu nebo jeho investorů, musí být vrcholné vedení nebo jiný příslušný vnitřní orgán správce neprodleně informováno, aby přijalo jakékoli nezbytné rozhodnutí nebo opatření s cílem zajistit, aby správce jednal v nejlepším zájmu alternativního investičního fondu nebo jeho investorů.
Článek 35
Sledování střetů zájmů
1. Správce vede a pravidelně aktualizuje evidenci druhů činností prováděných správcem nebo jeho jménem, při nichž vznikl anebo v případě probíhající činnosti může vzniknout střet zájmů, který s sebou nese značné riziko poškození zájmů jednoho nebo více alternativních investičních fondů nebo jeho investorů.
2. Vrcholnému vedení se často, a nejméně jednou ročně, poskytují písemné zprávy o činnostech uvedených v odstavci 1.
Článek 36
Informování o střetech zájmů
1. Informace, které mají být oznámeny investorům v souladu s čl. 14 odst. 1 a 2 směrnice 2011/61/EU, se investorům poskytnou na trvalém nosiči nebo prostřednictvím internetové stránky.
2. Pokud jsou informace uvedené v odstavci 1 poskytnuty prostřednictvím internetové stránky a nejsou adresovány osobně investorovi, musí být splněny tyto podmínky:
a)
investorovi byla sdělena adresa internetové stránky a umístění na internetové stránce, kde lze informace získat, a investor s tímto způsobem poskytování informací souhlasil;
b)
informace musí být aktuální;
c)
přístup k informacím na těchto internetových stránkách musí být nepřetržitý po tak dlouhou dobu, jakou investor přiměřeně potřebuje k jejich prohlédnutí.
Článek 37
Pravidla týkající se výkonu hlasovacích práv
1. Správce vypracuje náležitá a účinná pravidla pro určení, kdy a jakým způsobem mají být vykonána hlasovací práva držená v jím spravovaných portfoliích alternativního investičního fondu, tak aby práva byla vykonávána výlučně ve prospěch dotčeného alternativního investičního fondu a jeho investorů.
2. Pravidla podle odstavce 1 stanoví opatření a postupy pro:
a)
sledování relevantních podnikových událostí;
b)
zajištění toho, aby hlasovací práva byla vykonávána v souladu s investičními cíli a politikou příslušného alternativního investičního fondu;
c)
zabránění nebo zvládání střetů zájmů plynoucích z výkonu hlasovacích práv.
3. Investorům se na jejich žádost zpřístupní souhrnný popis pravidel a podrobnosti o opatřeních přijatých na jejich základě.
ODDÍL 3
Řízení rizik
(článek 15 směrnice 2011/61/EU)
Článek 38
Systémy řízení rizik
Pro účely tohoto oddílu se systémy řízení rizik rozumí systémy sestávající z příslušných prvků organizační struktury správce, přičemž hlavní úlohu mají stálá funkce řízení rizik, politiky a postupy týkající se řízení rizik relevantních pro investiční strategii každého alternativního investičního fondu, a opatření, procesy a metody související s měřením a řízením rizik, které správce používá pro každý spravovaný alternativní investiční fond.
Článek 39
Stálá funkce řízení rizik
1. Správce zřídí a udržuje stálou funkci řízení rizik, která:
a)
provádí účinné politiky a postupy řízení rizik s cílem průběžně identifikovat, měřit, řídit a sledovat veškerá rizika související s investiční strategií každého alternativního investičního fondu, kterým je nebo může být každý alternativní investiční fond vystaven;
b)
zajišťuje, aby byl rizikový profil alternativního investičního fondu, o němž jsou investoři informováni v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU, v souladu s omezeními rizik stanovenými v souladu s článkem 44 tohoto nařízení;
c)
sleduje dodržování omezení rizik stanovených v souladu s článkem 44 a včas informuje řídící orgán správce a - pokud existuje - funkci dohledu správce, pokud se domnívá, že rizikový profil alternativního investičního fondu není s těmito omezeními v souladu, nebo pokud spatřuje podstatné riziko, že rizikový profil bude s těmito omezeními v budoucnu v nesouladu;
d)
poskytuje řídícímu orgánu správce a - pokud existuje - funkci dohledu správce s četností, která odpovídá povaze, rozsahu a složitosti alternativního investičního fondu nebo činností správce tyto pravidelné aktualizace:
i)
vzájemná konzistentnost a dodržování omezení rizik stanovených v souladu s článkem 44 a rizikového profilu alternativního investičního fondu, o němž jsou investoři informováni v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU,
ii)
přiměřenost a účinnost procesu řízení rizik, s uvedením zejména toho, zda byla nebo budou přijata patřičná nápravná opatření v případě existujících nebo očekávaných nedostatků;
e)
poskytuje vrcholnému vedení pravidelné aktualizace o současné úrovni rizik podstupovaných každým spravovaným alternativním investičním fondem a o případném existujícím nebo předpokládaném porušení omezení rizik stanovených v souladu s článkem 44 s cílem zajistit, aby byla rychle přijata patřičná opatření.
2. Funkce řízení rizik má nezbytné pravomoci a přístup ke všem příslušným informacím potřebným k plnění úkolů stanovených v odstavci 1.
Článek 40
Politika řízení rizik
1. Správce zřídí, provádí a udržuje řádnou a zdokumentovanou politiku řízení rizik, která identifikuje veškerá relevantní rizika, kterým je nebo může být jím spravovaný alternativní investiční fond vystaven.
2. Politika řízení rizik obsahuje nezbytné postupy, které správci umožní posoudit u každého jím spravovaného alternativního investičního fondu expozici tohoto fondu vůči tržnímu riziku, riziku likvidity a riziku selhání protistrany, jakož i vůči všem ostatním relevantním rizikům, která mohou být pro každý jím spravovaný alternativní investiční fond závažná, včetně provozního rizika.
3. Správcova politika řízení rizik se musí zabývat alespoň těmito prvky:
a)
metodami, nástroji a opatřeními, které mu umožňují dodržovat článek 45;
b)
metodami, nástroji a opatřeními, které umožňují posouzení a sledování rizika likvidity alternativního investičního fondu za běžných i mimořádných potřeb likvidity, včetně použití pravidelně prováděných zátěžových testů v souladu s článkem 48;
c)
rozdělením odpovědnosti v rámci správce v souvislosti s řízením rizik;
d)
omezeními stanovenými v souladu s článkem 44 tohoto nařízení a odůvodněním toho, jak jsou sladěna s rizikovým profilem alternativního investičního fondu, o němž jsou investoři informováni v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU;
e)
podmínkami, obsahem, četností a adresáty zpráv podávaných stálou funkcí řízení rizik uvedenou v článku 39.
4. Politika řízení rizik obsahuje popis ochranných opatření uvedených v článku 43, zejména:
a)
povahy možných střetů zájmů;
b)
zavedených nápravných opatření;
c)
důvodů, proč by se od uvedených opatření mělo přiměřeně očekávat, že vyústí v nezávislý výkon funkce řízení rizika;
d)
jak má správce v úmyslu zajistit, že ochranná opatření budou stále účinná.
5. Politika řízení rizik uvedená v odstavci 1 musí odpovídat povaze, rozsahu a složitosti podnikatelské činnosti správce a alternativního investičního fondu, který spravuje.
Článek 41
Posuzování, sledování a přezkum systémů řízení rizik
1. Správce posuzuje, sleduje a pravidelně, nejméně jednou ročně, přezkoumává:
a)
přiměřenost a účinnost politiky řízení rizik a opatření, procesů a metod uvedených v článku 45;
b)
míru, v jaké správce dodržuje politiku řízení rizik a opatření, procesy a metody uvedené v článku 45;
c)
přiměřenost a účinnost opatření přijatých k nápravě případných nedostatků v procesu řízení rizik;
d)
výkon funkce řízení rizik;
e)
přiměřenost a účinnost opatření, jejichž cílem je zajistit funkční a hierarchické oddělení funkce řízení rizik v souladu s článkem 42.
Vrcholné vedení rozhodne o četnosti pravidelného přezkumu uvedeného v prvním pododstavci v souladu se zásadou proporcionality s ohledem na povahu, rozsah a složitost podnikatelské činnosti správce a alternativního investičního fondu, který spravuje.
2. Navíc k pravidelnému přezkumu uvedenému v odstavci 1 se systémy řízení rizik přezkoumají, pokud:
a)
dojde k podstatným změnám politik a postupů řízení rizik a opatření, procesů a metod uvedených v článku 45;
b)
vnitřní nebo vnější události nasvědčují tomu, že je nutný dodatečný přezkum;
c)
dojde k podstatným změnám investiční strategie a cílů alternativního investičního fondu, který správce spravuje.
3. Správce na základě výsledků přezkumu uvedeného v odstavcích 1 a 2 aktualizuje systémy řízení rizik.
4. Správce oznámí příslušnému orgánu domovského členského státu veškeré podstatné změny politiky řízení rizik a opatření, procesů a metod uvedených v článku 45.
Článek 42
Funkční a hierarchické oddělení funkce řízení rizik
1. Funkce řízení rizik se považuje za funkčně a hierarchicky oddělenou od provozních jednotek, včetně činnosti správy portfolia, pouze pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
osoby zapojené do výkonu funkce řízení rizik nepodléhají dohledu osob odpovědných za výkon provozních jednotek správce, včetně činnosti správy portfolia;
b)
osoby zapojené do výkonu funkce řízení rizik nejsou zapojeny do výkonu činností v rámci provozních jednotek, včetně činnosti správy portfolia;
c)
osoby zapojené do výkonu funkce řízení rizik jsou odměňovány podle dosažení cílů souvisejících s touto funkcí nezávisle na výsledcích provozních jednotek, včetně činnosti správy portfolia;
d)
na odměňování vrcholných zaměstnanců funkce řízení rizik přímo dohlíží výbor pro odměňování, pokud byl takový výbor zřízen.
2. Funkční a hierarchické oddělení funkce řízení rizik v souladu s odstavcem 1 musí být zajištěno v rámci celé hierarchické struktury správce až k jeho řídícímu orgánu. Je předmětem přezkumu ze strany řídícího orgánu a - pokud existuje - funkce dohledu správce.
3. Příslušné orgány domovského členského státu správce přezkoumají způsob, jakým správce uplatnil odstavce 1 a 2, na základě kritérií stanovených v čl. 15 odst. 1 druhém pododstavci směrnice 2011/61/EU.
Článek 43
Ochranná opatření proti střetům zájmů
1. Ochranná opatření proti střetům zájmů uvedená v čl. 15 odst. 1 směrnice 2011/61/EU zajistí alespoň, že:
a)
rozhodnutí přijímaná funkcí řízení rizik jsou založena na spolehlivých údajích, které ze strany funkce řízení rizik podléhají přiměřené míře kontroly;
b)
odměňování osob zapojených do výkonu funkce řízení rizik odráží dosažení cílů souvisejících s funkcí řízení rizik nezávisle na výsledcích obchodních útvarů, v nichž jsou zapojeny;
c)
funkce řízení rizik je předmětem řádného nezávislého přezkumu zajišťujícího, že jsou rozhodnutí přijímána nezávisle;
d)
funkce řízení rizik je v řídícím orgánu nebo ve funkci dohledu, pokud byla zřízena, zastoupena nejméně se stejnou autoritou, jako činnost správy portfolia;
e)
jakékoli funkce, které jsou ve vzájemném střetu, jsou řádně odděleny.
2. Pokud je to na místě s ohledem na povahu, rozsah a složitost správce, ochranná opatření uvedená v odstavci 1 rovněž zajistí, že:
a)
výsledky funkce řízení rizik jsou předmětem pravidelného přezkumu ze strany funkce interního auditu, nebo pokud nebyla zřízena, třetí stranou jmenovanou řídícím orgánem;
b)
pokud byl zřízen výbor pro rizika, disponuje dostatečnými zdroji a jeho členové, kteří nejsou nezávislí, nemají nepatřičný vliv na výsledky funkce řízení rizik.
3. Řídící orgán správce a - pokud existuje - funkce dohledu zavedou ochranná opatření proti střetům zájmů stanovená v odstavcích 1 a 2, pravidelně přezkoumávají jejich účinnost a včas přijímají nápravná opatření k odstranění případných nedostatků.
Článek 44
Omezení rizik
1. Správce pro každý alternativní investiční fond, který spravuje, zřídí a zavede kvantitativní nebo kvalitativní omezení rizik (nebo oboje) s ohledem na všechna relevantní rizika. Pokud jsou stanovena pouze kvalitativní omezení rizik, správce musí být schopen odůvodnit tento přístup příslušnému orgánu.
2. Kvalitativní a kvantitativní omezení rizik zahrnují pro každý alternativní investiční fond alespoň tato rizika:
a)
tržní rizika;
b)
úvěrová rizika;
c)
rizika likvidity;
d)
rizika selhání protistrany;
e)
operační rizika.
3. Při stanovení omezení rizik vezme správce v úvahu strategie a aktiva použité pro každý alternativní investiční fond, který spravuje, jakož i vnitrostátní předpisy platné pro každý z těchto fondů. Uvedená omezení rizik musí být sladěna s rizikovým profilem alternativního investičního fondu, o němž jsou investoři informováni v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU, a musí je schválit řídící orgán.
Článek 45
Měření a řízení rizik
1. Správce přijme řádná a účinná opatření, procesy a metody s cílem:
a)
kdykoli identifikovat, měřit, řídit a sledovat rizika, jimž jsou nebo mohou být vystaveny alternativní investiční fondy, které spravuje;
b)
zajistit dodržování omezení stanovených v souladu s článkem 44.
2. Opatření, procesy a metody uvedené v odstavci 1 musí být přiměřené povaze, rozsahu a složitosti podnikatelské činnosti správce a každého alternativního investičního fondu, který spravuje, a musí odpovídat rizikovému profilu tohoto fondu, o němž jsou investoři informováni v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU.
3. Pro účely odstavce 1 podnikne správce pro každý alternativní investiční fond, který spravuje, tyto kroky:
a)
zavede opatření, procesy a metody měření rizik nezbytné k zajištění, aby rizika přijatých pozic a jejich vliv na celkový rizikový profil byly přesně měřeny na základě důvěryhodných a spolehlivých údajů a aby opatření, procesy a metody měření rizik byly náležitým způsobem zdokumentovány;
b)
provádí pravidelné zpětné testování za účelem kontroly platnosti opatření pro měření rizik, mezi něž patří prognózy a odhady založené na modelech;
c)
provádí pravidelné zátěžové testy a analýzy scénářů za účelem podchycení rizik plynoucích z možných změn tržních podmínek, která by mohla mít nepříznivý dopad na alternativní investiční fond;
d)
zajišťuje, aby aktuální úroveň rizika byla v souladu s omezeními rizik stanovenými v souladu s článkem 44;
e)
vytvoří, zavede a udržuje náležité postupy, které v případě skutečného nebo předpokládaného porušení omezení rizik určitého alternativního investičního fondu zabezpečí včasné kroky k nápravě v nejlepším zájmu investorů;
f)
zajistí, aby pro každý alternativní investiční fond existovaly řádné systémy a postupy řízení likvidity v souladu s požadavky stanovenými v článku 46.
ODDÍL 4
Řízení likvidity
(článek 16 směrnice 2011/61/EU)
Článek 46
Systém a postupy řízení likvidity
Správce musí být schopen prokázat příslušným orgánům svého domovského státu, že je zaveden vhodný systém řízení likvidity a účinné postupy uvedené v čl. 16 odst. 1 směrnice 2011/61/EU, zohledňující investiční strategii, povahu investic z hlediska likvidity a pravidla pro zpětný odkup každého alternativního investičního fondu.
Článek 47
Sledování a řízení rizika likvidity
1. Systém a postupy řízení likvidity uvedené v článku 46 zajistí alespoň, že:
a)
správce v alternativním investičním fondu udržuje úroveň likvidity přiměřenou jeho podkladovým závazkům na základě posouzení relativní likvidity aktiv fondu na trhu, s ohledem na čas nutný na likvidaci a na cenu nebo hodnotu, za niž lze uvedená aktiva likvidovat, a jejich citlivost na jiná tržní rizika nebo faktory;
b)
správce sleduje povahu investic portfolia aktiv alternativního investičního fondu z hlediska likvidity s ohledem na poměrný příspěvek jednotlivých aktiv, jež mohou mít podstatný vliv na likviditu, a podstatné podmíněné či nepodmíněné závazky a přísliby, které může fond mít ve vztahu ke svým podkladovým závazkům. Správce pro tyto účely zohledňuje profil investorské základny alternativního investičního fondu včetně druhu investorů, relativní velikosti investic a podmínek zpětného odkupu, které se na tyto investice vztahují;
c)
pokud alternativní investiční fond investuje do jiných subjektů kolektivního investování, správce sleduje přístup, který správci uvedených jiných subjektů přijali k řízení likvidity, a to včetně provádění pravidelného přezkumu ke sledování změn v podmínkách zpětného odkupu podkladových subjektů kolektivního investování, do nichž alternativní investiční fond investuje. S výhradou čl. 16 odst. 1 směrnice 2011/61/EU se tato povinnost nepoužije, pokud se jiné subjekty kolektivního investování, do nichž alternativní investiční fond investuje, aktivně obchodují na regulovaném trhu ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 14 směrnice 2004/39/ES nebo na rovnocenném trhu třetí země;
d)
správce zavede a udržuje vhodná opatření a postupy řízení likvidity pro posouzení kvantitativních a kvalitativních rizik pozic a zamýšlených investic, které mají podstatný vliv na povahy investic portfolia aktiv alternativního investičního fondu z hlediska likvidity, aby bylo možné řádně změřit jejich účinky na celkovou povahu investic z hlediska likvidity. Použité postupy zajistí, aby správce měl řádné znalosti a chápání likvidity aktiv, do nichž alternativní investiční fond investoval nebo zamýšlí investovat, popřípadě včetně obchodovaného objemu a citlivosti cen a případně rozpětí jednotlivých aktiv za běžných i mimořádných potřeb likvidity;
e)
správce zvažuje a zavádí nástroje a opatření, včetně zvláštních opatření, nezbytné pro řízení rizika likvidity každého alternativního investičního fondu, který spravuje. Správce identifikuje druhy okolností, za nichž mohou být tyto nástroje a opatření použity za běžných i mimořádných okolností, s ohledem na spravedlivé zacházení se všemi investory do alternativního investičního fondu a ve vztahu ke každému spravovanému fondu. Správce může takové nástroje a opatření použít pouze za těchto okolností a pokud byly řádně poskytnuty veškeré informace v souladu s článkem 108.
2. Správce svou politiku a postupy řízení likvidity uvedené v odstavci 1 dokumentuje, alespoň jednou ročně provádí jejich přezkum a aktualizuje je o případné změny nebo nová opatření.
3. Správce do svého systému a postupů řízení likvidity uvedených v odstavci 1 začlení vhodná opatření eskalace pro řešení předpokládaného nebo existujícího nedostatku likvidity nebo jiných situací obtíží alternativního investičního fondu.
4. Pokud správce spravuje alternativní investiční fond, jenž je uzavřeným alternativním investičním fondem, který využívá pákový efekt, odst. 1 písm. e) se nepoužije.
Článek 48
Omezení pro řízení likvidity a zátěžové testy
1. Správce zavede a udržuje, případně s ohledem na povahu, rozsah a složitost každého alternativního investičního fondu, jejž spravuje, přiměřená omezení likvidity nebo nelikvidity fondu v souladu s jeho souvisejícími závazky a pravidly pro zpětný odkup a s požadavky stanovenými v článku 44, týkajícími se kvantitativních a kvalitativních omezení rizik.
Správce sleduje dodržování uvedených omezení, a pokud jsou nebo pravděpodobně budou překročena, určí požadovaný (nebo nezbytný) postup. Při určování vhodného postupu správce zváží přiměřenost politiky a postupů řízení likvidity, vhodnost povahy investic aktiv alternativního investičního fondu z hlediska likvidity a účinek netypických objemů žádostí o zpětný odkup.
2. Správce pravidelně provádí zátěžové testy za podmínek běžné i mimořádné potřeby likvidity, které mu umožní posoudit riziko likvidity každého alternativního investičního fondu, který spravuje. Zátěžové testy:
a)
jsou prováděny na základě spolehlivých a aktuálních informací vyjádřených kvantitativně, případně pokud to není vhodné, kvalitativně;
b)
pokud je to na místě, simulují nedostatek likvidity aktiv alternativního investičního fondu a atypické žádosti o zpětný odkup;
c)
zahrnují tržní rizika a veškeré vyplývající dopady, včetně výzev k doplnění zajištění (margin calls), požadavků na zajištění nebo úvěrových linek;
d)
zohledňují citlivosti ocenění za podmínek finančního tlaku;
e)
jsou prováděny s četností, jež je přiměřená povaze alternativního investičního fondu s ohledem na investiční strategii, povahu investic z hlediska likvidity, druh investora a pravidla pro zpětný odkup fondu, avšak alespoň jednou ročně.
3. Správce v souvislosti s výsledkem jakéhokoli zátěžového testu jedná v nejlepším zájmu investorů.
Článek 49
Soulad investiční strategie, povahy investic z hlediska likvidity a pravidel pro zpětný odkup
1. Pro účely čl. 16 odst. 2 směrnice 2011/61/EU se má za to, že investiční strategie, povaha investic z hlediska likvidity a pravidla pro zpětný odkup každého alternativního investičního fondu spravovaného správcem jsou ve vzájemném souladu, pokud mohou investoři odkoupit své investice způsobem konzistentním se spravedlivým zacházením se všemi investory do fondu a v souladu s pravidly fondu pro zpětný odkup a jeho závazky.
2. Při posuzování souladu investiční strategie, povahy investic z hlediska likvidity a pravidel pro zpětný odkup správce rovněž zohledňuje dopad, jejž může zpětný odkup mít na podkladové ceny nebo rozpětí jednotlivých aktiv alternativního investičního fondu.
ODDÍL 5
Investování do sekuritizačních pozic
(článek 17 směrnice 2011/61/EU)
Článek 50
Definice
Pro účely tohoto oddílu se
a)
„sekuritizací“ rozumí sekuritizace ve smyslu čl. 4 bodu 36 směrnice 2006/48/ES;
b)
„sekuritizační pozicí“ rozumí sekuritizační pozice ve smyslu čl. 4 bodu 40 směrnice 2006/48/ES;
c)
„sponzorem“ rozumí sponzor ve smyslu čl. 4 bodu 42 směrnice 2006/48/ES;
d)
„tranší“ rozumí tranše ve smyslu čl. 4 bodu 39 směrnice 2006/48/ES.
Článek 51
Požadavky na ponechaný podíl
1. Správci vstoupí do expozice vůči úvěrovému riziku ze sekuritizace jménem jednoho nebo více alternativních investičních fondů, které spravují, pouze pokud původce, sponzor nebo původní věřitel správci alternativního investičního fondu výslovně sdělil, že si průběžně ponechá významný čistý ekonomický podíl, který v každém případě činí nejméně 5 %.
Ponecháním významného čistého ekonomického podílu ve výši nejméně 5 % se rozumí pouze následující případy:
a)
ponechání nejméně 5 % nominální hodnoty každé tranše prodané investorům či na ně převedené;
b)
v případě sekuritizace revolvingových expozic ponechání podílu původce ve výši nejméně 5 % nominální hodnoty sekuritizovaných expozic;
c)
ponechání náhodně zvolených expozic, odpovídajících nejméně 5 % nominální hodnoty sekuritizovaných expozic, pokud by tyto expozice jinak byly sekuritizovány v rámci sekuritizace, za předpokladu, že výše potenciálně sekuritizovaných expozic činí na počátku nejméně 100;
d)
ponechání první ztrátové tranše a případně jiných tranší, které mají stejný nebo horší profil rizika než tranše převedené na investory nebo jim prodané a nejsou splatné dříve než tyto tranše, tak aby ponechané expozice v celkovém součtu činily nejméně 5 % nominální hodnoty sekuritizovaných expozic;
e)
ponechání první ztrátové expozice v hodnotě nejméně 5 % z každé sekuritizované expozice v rámci sekuritizace.
Čistý ekonomický podíl se měří při vzniku a průběžně se zachovává. Čistý ekonomický podíl, včetně ponechaných pozic, podílu nebo expozice, nesmí být předmětem žádného snižování úvěrového rizika nebo jakékoli krátké pozice či jiného zajištění a nesmí být prodán. Čistý ekonomický podíl se stanoví podle pomyslné hodnoty podrozvahových položek.
Požadavky na ponechání nesmí být pro žádnou sekuritizaci uplatňovány vícenásobně.
2. Odstavec 1 se nepoužije, pokud sekuritizované expozice představují pohledávky nebo podřízené pohledávky vůči institucím uvedeným na seznamu v čl. 122a odst. 3 prvním pododstavci směrnice 2006/48/ES nebo těmito institucemi plně, nepodmíněně a nevratně zaručeny, a rovněž se nepoužije na transakce vyjmenované v čl. 122a odst. 3 druhém pododstavci směrnice 2006/48/ES.
Článek 52
Kvalitativní požadavky ohledně sponzorů a původců
Předtím, než správce vstoupí do expozice vůči úvěrovému riziku ze sekuritizace jménem jednoho nebo více alternativních investičních fondů, zajistí, aby sponzor a původce:
a)
poskytli úvěr založený na řádných a jasně vymezených kritériích a jasně stanovili, že na expozice, které mají být sekuritizovány, použijí postup pro schvalování, změnu, obnovu a refinancování půjček, jaký používají na expozice, které drží;
b)
měli zavedeny a využívali efektivní systémy ke zvládání průběžné administrativy a sledování svých portfolií a expozic představujících úvěrové riziko a rovněž k identifikaci a zvládání problémových půjček a k provádění odpovídajících úprav ocenění a vytváření rezerv;
c)
přiměřeně diverzifikovali každé úvěrové portfolio na základě cílového trhu a celkové úvěrové strategie;
d)
měli písemnou politiku pro úvěrové riziko, jež obsahuje přípustné odchylky rizik a systém tvorby opravných položek a rezerv a popis toho, jak se toto riziko měří, sleduje a kontroluje;
e)
poskytli snadný přístup k příslušným významným údajům o kvalitě úvěru a výkonnosti jednotlivých podkladových expozic, hotovostních toků a doprovodného zajištění sekuritizační expozice, jakož i k informacím, jež jsou nezbytné k provedení komplexních dobře navržených zátěžových testů pro hotovostní toky a hodnoty doprovodného zajištění podkladové expozice. Pro tyto účely se příslušné významné údaje stanoví ke dni sekuritizace a případně z důvodu povahy sekuritizace poté;
f)
poskytli snadný přístup ke všem ostatním příslušným údajům nezbytným k tomu, aby správce splnil požadavky stanovené v článku 53;
g)
sdělili úroveň svého ponechaného čistého ekonomického podílu, jak uvádí článek 51, jakož i jakýchkoli záležitostí, jež by mohly bránit zachování minimálního požadovaného čistého ekonomického podílu uvedeného v témže článku.
Článek 53
Kvalitativní požadavky pro správce vystavené sekuritizacím
1. Dříve, než se správce vystaví úvěrovému riziku ze sekuritizace jménem jednoho nebo více alternativních investičních fondů, a případně poté, musí být schopen u každé jednotlivé sekuritizační pozice příslušným orgánům prokázat, že této pozici zcela a důkladně rozumí a že zavedl formální postupy a procedury, jež odpovídají rizikovému profilu investic příslušného alternativního investičního fondu do sekuritizovaných pozic, k analýze a zaznamenávání:
a)
informací oznámených původci nebo sponzory podle článku 51 ke konkretizaci čistého ekonomického podílu, který průběžně drží v sekuritizaci;
b)
rizikových charakteristik jednotlivých sekuritizačních pozic;
c)
rizikových charakteristik podkladových expozic sekuritizačních pozic;
d)
pověsti a ztrát vzniklých z předchozích sekuritizací původců nebo sponzorů v příslušných kategoriích podkladových expozic sekuritizační pozice;
e)
prohlášení a informací oznámených původci nebo sponzory či jejich zástupci nebo poradci o jejich hloubkové kontrole sekuritizovaných expozic a případně o kvalitě doprovodného zajištění sekuritizovaných expozic;
f)
ve vhodných případech metodiky a konceptů, na nichž je založeno oceňování doprovodného zajištění sekuritizované expozice, a zásad přijatých původcem nebo sponzorem k zajištění nezávislosti oceňovatele;
g)
všech strukturálních rysů sekuritizace, které mohou významně ovlivnit výkonnost sekuritizační pozice instituce, mezi něž se řadí smluvní kaskádovité a s nimi související spouštěcí mechanismy, úvěrová posílení, posílení likvidity, spouštěcí mechanismy založené na tržní ceně a specifická selhání pro daný obchod.
2. Pokud správce vstoupí do expozice vůči materiální hodnotě úvěrového rizika ze sekuritizace jménem jednoho nebo více alternativních investičních fondů, provádí v souladu s čl. 15 odst. 3 písm. b) směrnice 2011/61/EU pravidelně zátěžové testy vhodné pro takové sekuritizační pozice. Zátěžový test by měl být přiměřený povaze, rozsahu a složitosti rizika obsaženého v sekuritizačních pozicích.
Správce vytvoří formální postupy sledování v souladu se zásadami stanovenými v článku 15 směrnice 2011/61/EU, které budou přiměřené rizikovému profilu příslušného alternativního investičního fondu ve vztahu k úvěrovému riziku sekuritizační pozice, aby bylo možné průběžně a včas sledovat informace o výkonnosti podkladových expozic takových sekuritizačních pozic. Tyto informace (jsou-li relevantní vzhledem ke konkrétnímu typu sekuritizace a neomezují se na níže popsané druhy informací) zahrnují druh expozice, procento úvěrů po splatnosti více než 30, 60 a 90 dní, míry selhání, sazby u předčasného splacení, úvěry, k nimž se vztahuje zabavení majetku, druhy a využití zajištění, distribuci četnosti úvěrového hodnocení nebo jiných měření úvěruschopnosti v rámci podkladových expozic, odvětvovou a geografickou diverzifikaci a distribuci četnosti poměrů úvěru k hodnotě v rozpětích, která umožňují příslušnou analýzu citlivosti. V případě, že podkladové expozice jsou samy sekuritizačními pozicemi, musí mít správce informace uvedené v tomto pododstavci nejen o podkladových sekuritizačních tranších, jako je název emitenta a kvalita úvěru, ale také o charakteristikách a výkonnosti seskupení podkládajících tyto sekuritizační tranše.
Správci použijí stejné normy analýzy na účasti nebo úpisy u emisí sekuritizací nakupovaných od třetích stran.
3. Pro účely odpovídajícího řízení rizika a likvidity musí správce vstupující jménem jednoho nebo více alternativních investičních fondů do expozice vůči úvěrovému riziku ze sekuritizace řádně rozpoznávat, měřit, sledovat, řešit, kontrolovat a oznamovat rizika, která vznikají kvůli nesouladu mezi aktivy a pasivy příslušného alternativního investičního fondu, koncentraci rizika nebo investičnímu riziku plynoucímu z těchto nástrojů. Správce zajistí, aby rizikový profil takové sekuritizační pozice odpovídal velikosti, celkové struktuře portfolia, investičním strategiím a cílům příslušného alternativního investičního fondu stanoveným ve statutu nebo v zakládacích dokumentech, v prospektu a v nabídkových dokumentech.
4. Správce v souladu s požadavky stanovenými v článku 18 směrnice 2011/61/EU zajistí, aby vrcholnému vedení bylo v přiměřené míře podáváno vnitřní hlášení tak, aby si vrcholné vedení bylo plně vědomo významného vstupu do expozice vůči riziku ze sekuritizací, a že rizika plynoucí z těchto expozic jsou odpovídajícím způsobem řízena.
5. Správci zahrnou odpovídající informace o svých expozicích vůči úvěrovému riziku ze sekuritizace a o svých postupech řízení rizika v této oblasti do zpráv a oznámení, které mají být předkládány podle článků 22, 23 a 24 směrnice 2011/61/EU.
Článek 54
Nápravná opatření
1. Pokud po vstupu do expozice vůči riziku ze sekuritizace správci zjistí, že stanovení a oznámení ponechaného podílu nesplnilo požadavky uložené tímto nařízením, přijmou taková nápravná opatření, která jsou v nejlepším zájmu investorů do daného alternativního investičního fondu.
2. Pokud v jakémkoli okamžiku po vstupu do expozice vůči riziku ponechaný podíl klesne na méně než 5 % a tato situace není výsledkem přirozeného platebního mechanismu dané transakce, přijmou správci taková nápravná opatření, která jsou v nejlepším zájmu investorů do daného alternativního investičního fondu.
Článek 55
Ustanovení o zachování právních účinků
Články 51 až 54 se použijí na nové sekuritizace emitované od 1. ledna 2011. Na stávající sekuritizace se články 51 až 54 použijí po 31. prosinci 2014, pokud budou po tomto datu doplněny či nahrazeny nové podkladové expozice.
Článek 56
Výklad
Není-li k dispozici konkrétní výklad ze strany Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy nebo smíšeného výboru evropských orgánů dohledu, vykládají se ustanovení tohoto oddílu v souladu s odpovídajícími ustanoveními směrnice 2006/48/ES a s pokyny k článku 122a směrnice o kapitálových požadavcích ze dne 31. prosince 2010 (9) vydanými Evropským výborem orgánů bankovního dohledu a s jejich pozdějšími změnami.
ODDÍL 6
Organizační požadavky - obecné zásady
(článek 12 a 18 směrnice 2011/61/EU)
Článek 57
Obecné požadavky
1. Správci musí:
a)
vytvořit, zavést a udržovat rozhodovací postupy a organizační strukturu, která jasně upřesňuje hierarchické vztahy, rozděluje úkoly a odpovědnost a je zdokumentována;
b)
zajistit, aby jejich příslušné osoby věděly, jaké postupy je třeba dodržet, pokud mají řádně plnit své povinnosti;
c)
vytvořit, zavést a udržovat náležité mechanismy vnitřní kontroly, jejichž účelem je zajistit plnění rozhodnutí a dodržování postupů na všech úrovních správce;
d)
vytvořit, zavést a udržovat účinný systém vnitřního hlášení a předávání informací na všech příslušných úrovních správce, jakož i účinnou výměnu informací se zúčastněnými třetími stranami;
e)
vést náležitou a systematickou evidenci o své obchodní činnosti a vnitřní organizaci.
Správci zohlední povahu, rozsah a složitost své obchodní činnosti, jakož i povahu a škálu služeb a činností poskytovaných a vykonávaných v rámci této obchodní činnosti.
2. Správci vytvoří, zavedou a udržují takové systémy a postupy, které dostatečně zajišťují bezpečnost, celistvost a důvěrnost informací a zohledňují přitom povahu dotčených informací.
3. Správci vytvoří, zavedou a udržují náležitou strategii kontinuity činnosti, jejímž cílem je zajistit zachování nejdůležitějších údajů a funkcí a pokračování služeb a činností v případě výpadku systémů a postupů, anebo (pokud pokračování není možné) která umožní včasnou obnovu těchto údajů a funkcí a včasné obnovení služeb a činností.
4. Správci vytvoří, zavedou a udržují takové účetní zásady a postupy a pravidla oceňování, které jim umožní na žádost příslušného orgánu včas poskytnout účetní výkazy, jež podávají pravdivý a věrný obraz o jejich finanční situaci a jsou v souladu se všemi platnými účetními standardy a předpisy.
5. Správci zavedou vhodné postupy a procedury, kterými zajistí, že pravidla alternativního investičního fondu pro zpětný odkup budou dostatečně podrobně sdělena investorům předtím, než do fondu investují, či v případě významných změn.
6. Správci průběžně sledují a vyhodnocují přiměřenost a účinnost svých systémů, mechanismů vnitřní kontroly a uspořádání zavedených podle odstavců 1 až 5 a přijímají vhodná opatření k nápravě případných nedostatků.
Článek 58
Elektronické zpracování údajů
1. Správci přijmou přiměřená a dostatečná opatření, aby získali vhodné elektronické systémy, které umožní u každého portfolia včas a řádně evidovat pokyny k transakcím nebo upsání či případně k vyplacení.
2. Správci při elektronickém zpracování údajů vhodným způsobem zajistí vysokou úroveň bezpečnosti, jakož i celistvost a důvěrnost evidovaných informací.
Článek 59
Účetní postupy
1. Správci použijí účetní zásady a postupy podle čl. 57 odst. 4, aby zajistili ochranu investorů. Účetní evidence je vedena způsobem, který umožňuje kdykoli přímo zjistit veškerá aktiva a pasiva alternativního investičního fondu. Má-li alternativní investiční fond různé podfondy, vede se pro tyto podfondy oddělená účetní evidence.
2. Správci vytvoří, zavedou a udržují zásady a postupy pro účetnictví a oceňování, které zajistí, že čistá hodnota aktiv každého alternativního investičního fondu je přesně vypočtena na základě platných účetních předpisů a standardů.
Článek 60
Kontrola prováděná řídícím orgánem, vrcholným vedením a funkcí dohledu
1. Při interním přidělování funkcí správci zajistí, že řídící orgán, vrcholné vedení, a - pokud existuje - funkce dohledu ponesou odpovědnost za plnění povinností správce podle směrnice 2011/61/EU.
2. Správce zajistí, aby jeho vrcholné vedení:
a)
odpovídalo za provádění obecné investiční politiky každého spravovaného alternativního investičního fondu vymezené případně ve statutu fondu, zakládacích dokumentech, v prospektu nebo nabídkových dokumentech fondu;
b)
dohlíželo na proces schvalování investičních strategií každého spravovaného AIF;
c)
odpovídalo za zajištění toho, že jsou vytvořeny a zavedeny zásady a postupy oceňování v souladu s článkem 19 směrnice 2011/61/EU;
d)
odpovídalo za zajištění toho, že správce trvale a účinně zabezpečuje dodržování předpisů, a to i v případě, že tuto funkci vykonává třetí osoba;
e)
zajišťovalo a pravidelně ověřovalo, že u každého spravovaného alternativního investičního fondu je řádně a účinně prováděna a dodržována obecná investiční politika, investiční strategie a omezení rizik, a to i v případě, že funkci řízení rizik vykonávají třetí osoby;
f)
schvalovalo a pravidelně vyhodnocovalo přiměřenost vnitřních postupů pro přijímání investičních rozhodnutí za každý spravovaný alternativní investiční fond, tak aby tato rozhodnutí odpovídala schváleným investičním strategiím;
g)
schvalovalo a pravidelně vyhodnocovalo politiku řízení rizik a opatření, procesy a metody jejího provádění, včetně systému omezení rizika u každého spravovaného alternativního investičního fondu;
h)
odpovídalo za vytvoření a používání systému odměňování v souladu s přílohou II směrnice 2011/61/EU.
3. Správce rovněž zajistí, aby jeho vrcholné vedení a případně řídící orgán či funkce dohledu:
a)
posuzovaly a pravidelně vyhodnocovaly účinnost politik, opatření a postupů přijatých za účelem splnění povinností stanovených směrnicí 2011/61/EU;
b)
přijímaly náležitá opatření k nápravě nedostatků.
4. Správce zajistí, aby jeho vrcholné vedení dostávalo často, avšak nejméně jedenkrát ročně, písemné zprávy o otázkách dodržování předpisů, interního auditu a řízení rizik, v nichž se uvede zejména to, zda byla přijata náležitá nápravná opatření v případě eventuálních nedostatků.
5. Správce zajistí, aby jeho vrcholné vedení dostávalo pravidelně zprávy o provádění investičních strategií a vnitřních postupech pro přijímání investičních rozhodnutí uvedených v odst. 2 písm. b) až e).
6. Správce zajistí, aby případný řídící orgán nebo funkce dohledu pravidelně dostávaly písemné zprávy o otázkách uvedených v odstavci 4.
Článek 61
Stálá funkce zajišťování souladu s předpisy
1. Správci vytvoří, zavedou a udržují přiměřené strategie a postupy k odhalování případného rizika, že správce neplní své povinnosti stanovené ve směrnici 2011/61/EU, jakož i s tím spojených rizik, a přijmou přiměřená opatření a postupy, které takové riziko minimalizují a umožňují příslušným orgánům účinně vykonávat jejich pravomoci podle zmíněné směrnice.
Správce zohlední povahu, rozsah a složitost své obchodní činnosti, jakož i povahu a škálu služeb a činností poskytovaných a vykonávaných v rámci této obchodní činnosti.
2. Správce vytvoří a udržuje stálou a efektivní funkci pro zajišťování souladu s předpisy, která je nezávislá a je pověřena plněním těchto úkolů:
a)
sledovat a pravidelně vyhodnocovat přiměřenost a účinnost opatření, strategií a postupů přijatých podle odstavce 1 a kroků učiněných za účelem řešení nedostatků v plnění povinností správce;
b)
radit příslušným osobám, které odpovídají za výkon služeb a činností, a pomáhat jim v plnění povinností správce vyplývajících ze směrnice 2011/61/EU.
3. Aby osoby vykonávající funkci zajišťování souladu s předpisy uvedenou v odstavci 2 mohly řádně a nezávisle plnit své úkoly, správce zajistí:
a)
aby osoba vykonávající funkce zajišťování shody s předpisy měla nezbytné pravomoci, zdroje, odbornost a přístup ke všem potřebným informacím;
b)
aby byl jmenován „kontrolor souladu s předpisy“, který odpovídá za výkon funkce zajišťování souladu s předpisy a pravidelně, nejméně však jednou za rok, podává zprávy vrcholnému vedení o otázkách dodržování předpisů, kde uvede zejména to, zda byla v případě eventuálních nedostatků přijata patřičná nápravná opatření;
c)
aby příslušné osoby podílející se na výkonu funkce zajišťování souladu s předpisy nebyly zapojeny do poskytování služeb či výkonu činností, jež sledují;
d)
aby způsob určování odměny kontrolora souladu s předpisy a dalších osob podílejících se na výkonu funkce zajišťování souladu s předpisy nebyla, ani pravděpodobně nebude, na újmu jejich objektivity.
Od správce se však nevyžaduje splnit požadavky uvedené v prvním pododstavci písm. c) nebo d), pokud je schopen prokázat, že vzhledem k povaze, rozsahu a složitosti jeho obchodní činnosti i vzhledem k povaze a škále jeho služeb a činností jsou dané požadavky neúměrné a že funkce zajišťování souladu s předpisy je trvale účinně vykonávána.
Článek 62
Stálá funkce interního auditu
1. Pokud to je vhodné a přiměřené s ohledem na povahu, rozsah a složitost jejich obchodní činnosti i s ohledem na povahu a škálu činností kolektivní správy portfolií prováděných v rámci jejich obchodní činnosti, správci zřídí a udržují funkci interního auditu, která je oddělena od jiných funkcí a činností správce a je na nich nezávislá.
2. Funkce interního auditu uvedená v odstavci 1:
a)
vypracuje, zavede a udržuje plán auditu zaměřený na posouzení a zhodnocení přiměřenosti a účinnosti systémů správce, jeho mechanismů vnitřní kontroly a souvisejících opatření;
b)
vydává doporučení na základě výsledků získaných podle písmene a);
c)
ověřuje dodržování doporučení uvedených v písmeni b);
d)
podává zprávy o záležitostech interního auditu.
Článek 63
Osobní obchody
1. Pro jakoukoli příslušnou osobu, která se zabývá činnostmi, jež by mohly dát vznik střetu zájmů, nebo která má přístup k důvěrným informacím ve smyslu čl. 1 bodu 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/6/ES ze dne 28. ledna 2003 o obchodování zasvěcených osob a manipulaci s trhem (zneužívání trhu) (10) nebo k jiným důvěrným informacím týkajícím se alternativního investičního fondu nebo obchodů s takovým fondem či na jeho účet, správce vytvoří, zavede a udržuje přiměřená opatření s cílem zabránit takovým příslušným osobám:
a)
v uzavření osobního obchodu s finančními nástroji nebo jinými aktivy, který splňuje jedno z následujících kritérií:
i)
obchod podléhá čl. 2 odst. 1 směrnice 2003/6/ES,
ii)
obchod má za následek zneužití či neoprávněné zveřejnění důvěrných informací,
iii)
obchod je v rozporu nebo je pravděpodobně v rozporu s některou povinností správce podle směrnice 2011/61/EU;
b)
v poskytnutí poradenství jiné osobě či nabádání jiné osoby, nad rámec běžného plnění pracovních povinností či smlouvy o poskytování služeb, k uzavření osobního obchodu uvedeného v písm. a) bodech i) a ii) nebo obchodu, který by jinak vedl ke zneužití informací týkajících se nevyřízených pokynů klientů;
c)
aniž je dotčen čl. 3 písm. a) směrnice 2003/6/ES, v prozrazení jiné osobě jakýchkoli informací či názorů, nad rámec běžného plnění pracovních povinností či smlouvy o poskytování služeb, pokud příslušná osoba ví nebo by rozumně měla vědět, že následkem takového prozrazení jiná osoba učiní nebo by pravděpodobně učinila tyto kroky:
i)
uzavře osobní obchod uvedený v písm. a) bodech i) a ii) s finančními nástroji nebo jinými aktivy nebo obchod, který by jinak vedl ke zneužití informací týkajících se nevyřízených pokynů klientů,
ii)
poradí jiné osobě nebo ji přiměje, aby takový osobní obchod uzavřela.
2. Smyslem opatření uvedených v odstavci 1 je zajistit zejména, aby:
a)
každá příslušná osoba věděla o omezeních osobních obchodů uvedených v odstavci 1 a opatřeních, která správce v souvislosti s osobními obchody a prozrazováním informací v souladu s odstavcem 1 přijal;
b)
správce byl neprodleně informován o každém osobním obchodu, který uzavřela příslušná osoba, na niž se vztahuje odstavec 1, buď formou oznámení, či jinými postupy, které správci umožní takové obchody zjistit;
c)
o osobním obchodu, který byl správci oznámen nebo správcem zjištěn, byla vedena evidence včetně povolení či zákazu vydaného v souvislosti s takovým obchodem.
Jestliže určité činnosti správce vykonávají třetí osoby, správce zajistí pro účely prvního pododstavce písm. b), aby subjekt vykonávající tyto činnosti vedl evidenci osobních obchodů uzavřených jakoukoli příslušnou osobou, na niž se vztahuje odstavec 1, a aby tyto informace bezodkladně na požádání poskytl správci.
3. Odstavce 1 a 2 se nevztahují na osobní obchody:
a)
provedené při správě portfolií na základě volné úvahy, pokud mezi správcem portfolia a příslušnou osobou či jinou osobou, na jejíž účet se daný obchod provádí, nedošlo k předchozí komunikaci o obchodu;
b)
se SKIPCP nebo alternativními investičními fondy, které podléhají dohledu podle právních předpisů členského státu, které vyžadují rovnoměrné rozložení rizika mezi aktiva, pokud se příslušná osoba nebo jiná osoba, na jejíž účet se obchody provádějí, nepodílí na řízení dotyčného subjektu.
4. Pro účely odstavce 1 zahrnuje osobní obchod také obchod s finančním nástrojem nebo jiným aktivem provedený jménem nebo na účet:
a)
příslušné osoby;
b)
jakékoli osoby, s níž má příslušná osoba rodinné vazby nebo s níž má úzké propojení;
c)
osoby, jejíž vztah s příslušnou osobou je takový, že příslušná osoba má na výsledku obchodu přímý nebo nepřímý hmotný zájem, který není poplatkem či provizí za provedení obchodu.
Článek 64
Evidence portfoliových obchodů
1. Správci u každého portfoliového obchodu týkajícího se spravovaného alternativního investičního fondu neprodleně zaznamenají informace, jež jsou nezbytné k rekonstrukci podobností o pokynu a provedeném obchodu nebo dohodě.
2. V případě portfoliových obchodů na převodním místě zahrnuje evidence uvedená v odstavci 1 následující informace:
a)
jméno či jiné označení alternativního investičního fondu a osoby jednající na účet tohoto fondu;
b)
dané aktivum;
c)
případně jeho množství;
d)
typ pokynu nebo obchodu;
e)
cenu;
f)
u pokynů datum a přesný čas předání pokynu a jméno nebo jiné označení osoby, které byl pokyn předán, u obchodů datum a přesný čas rozhodnutí o provedení obchodu a datum a přesný čas provedení obchodu;
g)
případně jméno osoby, která předala pokyn nebo provedla obchod;
h)
důvody případného odvolání pokynu;
i)
u provedených obchodů totožnost protistrany a převodního místa.
3. V případě portfoliových obchodů alternativního investičního fondu mimo převodní místo zahrnuje evidence uvedená v odstavci 1 následující informace:
a)
název či jiné označení alternativního investičního fondu;
b)
právní a jinou dokumentaci, jež tvoří základ portfoliového obchodu, zahrnující zejména dohodu, jež byla provedena;
c)
cenu.
4. Převodní místo pro účely odstavců 2 a 3 zahrnuje systematický internalizátor ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 7 směrnice 2004/39/ES, regulovaný trh ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 14 uvedené směrnice, mnohostranný systém obchodování ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 15 uvedené směrnice, tvůrce trhu ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 8 uvedené směrnice či jiného zajišťovatele likvidity nebo subjekt, který plní ve třetí zemi funkci podobnou těm, jaké plní kterýkoli z výše uvedených subjektů.
Článek 65
Evidence pokynů k upsání a vyplacení
1. Správci přijmou všechny přiměřené kroky k zajištění, aby přijaté pokyny k upsání a vyplacení pro alternativní investiční fond byly zaznamenány neprodleně po jejich přijetí.
2. Záznam obsahuje tyto informace:
a)
příslušný alternativní investiční fond;
b)
osobu, která pokyn podala nebo předala;
c)
osobu, která pokyn přijala;
d)
datum a čas pokynu;
e)
podmínky platby a platební prostředek;
f)
typ pokynu;
g)
datum provedení pokynu;
h)
počet podílových jednotek nebo akcií nebo rovnocenné upsané či vyplacené částky;
i)
cenu, za niž byla každá podílová jednotka nebo akcie upsána nebo případně vyplacena, či případně částku upsaného nebo vyplaceného kapitálu;
j)
celkovou hodnotu upsaných nebo vyplacených podílových jednotek či akcií;
k)
hodnotu pokynu v hrubém vyjádření včetně poplatku za upsání nebo v čisté výši po odečtení poplatku za vyplacení.
Informace podle písmen i), j) a k) se zaznamenají, jakmile jsou k dispozici.
Článek 66
Požadavky na vedení evidence
1. Správci zajistí, aby veškeré požadované záznamy uvedené v článcích 64 a 65 byly uchovány po dobu nejméně pěti let.
Příslušné orgány však mohou od správců vyžadovat, aby uchovávali všechny nebo některé tyto záznamy delší dobu v závislosti na povaze aktiva nebo portfoliového obchodu, jestliže je to nutné k tomu, aby příslušný orgán mohl vykonávat dohled v souladu se směrnicí 2011/61/EU.
2. Jakmile skončí platnost správcova povolení, záznamy se uchovají alespoň do uplynutí zbytku stanovené pětileté lhůty uvedené v odstavci 1. Příslušné orgány mohou požadovat uchování záznamů po delší dobu.
Přenese-li správce své povinnosti ve vztahu k alternativnímu investičnímu fondu na jiného správce, zajistí tomuto novému správci k záznamům uvedeným v odstavci 1 přístup.
3. Záznamy se uchovávají na nosiči, který umožní takové uložení informací, aby k nim měl příslušný orgán do budoucna přístup, a v takové formě a takovým způsobem, aby:
a)
příslušný orgán měl k záznamům snadný přístup a byl schopen rekonstruovat z nich všechny klíčové fáze zpracování každého portfoliového obchodu;
b)
bylo možné snadno zjistit jakékoli opravy či jiné změny i původní obsah záznamů před opravami či změnami;
c)
nebyla možná žádná jiná manipulace nebo změna záznamů.
ODDÍL 7
Oceňování
(článek 19 směrnice 2011/61/EU)
Článek 67
Zásady a postupy oceňování aktiv alternativního investičního fondu
1. Správci pro každý spravovaný alternativní investiční fond vytvoří, udržují, zavedou a vyhodnocují písemné zásady a postupy, kterými zajistí řádný, transparentní, komplexní a přiměřeně zdokumentovaný proces oceňování. Zásady a postupy oceňování zahrnují všechny materiální aspekty procesu oceňování a postupů a kontrol oceňování ve vztahu k příslušnému alternativnímu investičnímu fondu.
Aniž jsou dotčeny požadavky podle vnitrostátního práva a statut nebo zakládací dokumenty alternativního investičního fondu, správce zajistí, že na alternativní investiční fondy, jež spravuje, budou použity spravedlivé, přiměřené a transparentní metody oceňování. Zásady oceňování určí a postupy zavedou metody oceňování používané pro každý druh aktiva, do něhož může alternativní investiční fond investovat v souladu s platným vnitrostátním právem, statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu. Správce nesmí do určitého druhu aktiva poprvé investovat, dokud pro tento konkrétní druh aktiva nebyla stanovena odpovídající metoda či metody oceňování.
Zásady a postupy, kterými se stanoví metody oceňování, zahrnují vstupy, modely a kritéria výběru zdrojů oceňování a zdrojů tržních údajů. Zásady a postupy stanoví, že kdykoli je to možné a vhodné, ceny mají být získávány z nezávislých zdrojů. Při výběru konkrétní metody jsou zhodnoceny dostupné vhodné metody s přihlédnutím k jejich citlivosti na změny v proměnných a k tomu, jak jednotlivé strategie ovlivňují relativní hodnotu aktiv v portfoliu.
2. Zásady oceňování určí povinnosti, úlohy a odpovědnost všech stran účastnících se procesu oceňování, a to včetně vrcholného vedení správce. Organizační struktura stanovená zásadami oceňování se poté promítne do postupů.
Zásady a postupy oceňování řeší alespoň následující záležitosti:
a)
schopnosti a nezávislost pracovníků, kteří skutečně provádějí oceňování aktiv;
b)
konkrétní investiční strategie alternativního investičního fondu a aktiva, do kterých by fond mohl investovat;
c)
kontroly výběru vstupů, zdrojů a metod oceňování;
d)
způsob eskalace k řešení rozdílů v hodnotách aktiv;
e)
oceňování jakýchkoli úprav týkajících se velikosti a likvidity pozic, nebo případně změn v tržních podmínkách;
f)
vhodný moment k provedení účetní závěrky pro účely oceňování;
g)
odpovídající četnost oceňování aktiv.
3. Je-li jmenován externí znalec, v zásadách a postupech oceňování se stanoví postup pro výměnu informací mezi správcem a externím znalcem, aby bylo zajištěno, že jsou poskytnuty všechny potřebné informace požadované pro účely oceňování.
Zásady a postupy oceňování zajistí, že správce provádí počáteční a pravidelnou hloubkovou kontrolu třetích stran, kterým bylo přiděleno poskytování služeb oceňování.
4. Provádí-li oceňování správce sám, zásady obsahují popis ochranných opatření pro funkčně nezávislé oceňování v souladu s čl. 19 odst. 4 písm. b) směrnice 2011/61/EU. Tato ochranná opatření mimo jiné předchází tomu, aby jakákoli osoba nepatřičně ovlivňovala způsob, jakým je oceňování prováděno, nebo takové ovlivňování omezují.
Článek 68
Použití modelu k oceňování aktiv
1. Je-li k oceňování aktiv alternativního investičního fondu používán model, v zásadách a postupech oceňování se tento model a jeho základní rysy vysvětlí a odůvodní. Řádně se zdokumentuje důvod pro výběr tohoto modelu, podkladové údaje, předpoklady použité v modelu a odůvodnění jejich použití a rovněž to, jaká má oceňování pomocí modelů omezení.
2. Zásady a postupy oceňování zajistí, aby byl model před použitím zvalidován osobou s dostatečnými odbornými znalostmi, která se nepodílela na tvorbě daného modelu. Validační proces se řádně zdokumentuje.
3. Model podléhá předchozímu schválení vrcholného vedení správce. Pokud model používá správce, který sám provádí oceňování, předchozím schválením vrcholného vedení není dotčeno právo příslušného orgánu požadovat podle čl. 19 odst. 9 směrnice 2011/61/EU, aby byl model ověřen externím znalcem nebo auditorem.
Článek 69
Jednotné uplatňování zásad a postupů oceňování
1. Správce zajistí, aby zásady a postupy oceňování a stanovené metody oceňování byly uplatňovány jednotně.
2. Zásady a postupy oceňování a stanovené metody oceňování se uplatňují na všechna aktiva alternativního investičního fondu se zohledněním investiční strategie, druhu aktiva a případně existence rozdílných externích znalců.
3. Není-li vyžadována aktualizace, zásady a postupy oceňování se nadále uplatňují jednotně a zdroje a pravidla oceňování stále zůstávají jednotné.
4. Postupy oceňování a stanovené metody oceňování se uplatňují jednotně na všechny alternativní investiční fondy spravované jedním správcem, se zohledněním investičních strategií, druhů aktiv držených alternativními investičními fondy a případně existence rozdílných externích znalců.
Článek 70
Pravidelný přezkum zásad a postupů oceňování
1. V zásadách oceňování se stanoví pravidelný přezkum zásad a postupů a rovněž metod oceňování. Přezkum se provádí alespoň jednou ročně a předtím, než alternativní investiční fond začne využívat novou investiční strategii nebo nový druh aktiv, jež nejsou zahrnuta v současných zásadách oceňování.
2. Zásady a postupy oceňování popisují, jak se provede změna zásad oceňování, včetně metody oceňování, a za jakých okolností je vhodné změnu provést. Doporučení ke změně zásad a postupů se předkládají vrcholnému vedení, které veškeré změny přezkoumá a schválí.
3. Funkce řízení rizik uvedená v článku 38 zásady a postupy přijaté k oceňování aktiv přezkoumá a v případě potřeby poskytne ohledně zásad a postupů vhodnou podporu.
Článek 71
Přezkum jednotlivých hodnot aktiv
1. Správce zajistí, aby všechna aktiva držená alternativním investičním fondem byla spravedlivě a přiměřeně oceněna. Správce pro každý druh aktiv zdokumentuje, jakým způsobem je přiměřenost a spravedlivost jednotlivých hodnot posouzena. Správce je kdykoli schopen prokázat, že portfolia alternativních investičních fondů, které spravuje, jsou řádně oceněna.
2. V zásadách a postupech oceňování se stanoví postup přezkumu jednotlivých hodnot aktiv, u nichž existuje značné riziko nesprávného ocenění, například v následujících případech:
a)
ocenění je založeno na cenách dostupných pouze od jedné protistrany nebo jednoho makléře;
b)
ocenění je založeno na nelikvidních burzovních cenách;
c)
ocenění je ovlivněno stranami, jež jsou ve spojení se správcem;
d)
ocenění je ovlivněno subjekty, které mohou mít na výsledcích daného alternativního investičního fondu finanční zájem;
e)
ocenění je založeno na cenách poskytnutých protistranou, která je původcem nástroje, zejména pokud původce také financuje pozici alternativního investičního fondu v daném nástroji;
f)
ocenění je ovlivněno jedním nebo více jednotlivci v rámci správce.
3. Zásady a postupy pro oceňování musejí upravit způsob jejich přezkumu včetně dostatečného a vhodného ověření přiměřenosti jednotlivých hodnot. Přiměřenost se posoudí podle toho, zda existuje odpovídající stupeň objektivity. Součástí těchto ověření je alespoň:
a)
ověření hodnot porovnáním s cenami stanovenými protistranami a cenami stanovenými v průběhu času;
b)
validace hodnot na základě srovnání realizačních cen s posledními účetními hodnotami;
c)
posouzení pověsti, soudržnosti a kvality zdroje oceňování;
d)
srovnání s hodnotami pocházejícími od třetí strany;
e)
přezkum a zdokumentování výjimek;
f)
zjištění a vyhledání rozdílů, které se zdají být neobvyklé nebo se liší o referenční odchylku stanovenou pro oceňování u daného druhu aktiva;
g)
zjišťování přítomnosti zastaralých cen nebo neaktuálních parametrů;
h)
srovnání s cenami souvisejících aktiv nebo jejich zajištění;
i)
přezkum vstupů používaných pro stanovování cen pomocí modelů, zejména těch vstupů, pro něž cena stanovená modelem vykazuje značnou citlivost.
4. Zásady a postupy oceňování zahrnují vhodná opatření pro eskalaci, kterými se řeší rozdíly nebo jiné problémy při oceňování aktiv.
Článek 72
Výpočet čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii
1. Správce zajistí, že u každého alternativního investičního fondu, který spravuje, je čistá hodnota aktiv na podílovou jednotku nebo akcii vypočtena při každé emisi nebo upsání nebo vyplacení nebo zrušení podílových jednotek nebo akcií, nejméně však jednou za rok.
2. Správce zajistí, že postupy a metody pro výpočet čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii jsou zcela zdokumentovány. Správce postupy a metody výpočtu a jejich použití pravidelně ověřuje a odpovídajícím způsobem mění dokumentaci.
3. Správce zajistí, že jsou zavedeny postupy nápravy pro případ nesprávného výpočtu čisté hodnoty aktiv.
4. Správce zajistí, aby počet podílových jednotek nebo akcií v emisi podléhal pravidelnému ověření alespoň tak často, jak je počítána cena podílové jednotky nebo akcie.
Článek 73
Profesní záruky
1. Externí znalci poskytují na žádost profesní záruky, kterými prokazují svou schopnost provádět oceňování. Externí znalci předkládají profesní záruky v písemné podobě.
2. Profesní záruky obsahují doklad o kvalifikaci externího znalce a jeho schopnosti provádět řádné a nezávislé oceňování, přičemž obsahují alespoň doklad o:
a)
dostatečných lidských a technických zdrojích;
b)
odpovídajících postupech, jež zaručují řádné a nezávislé oceňování;
c)
odpovídajících znalostech a porozumění investiční strategii alternativního investičního fondu a aktiv, které má externí znalec za úkol oceňovat;
d)
dostatečně dobré pověsti a dostatečné zkušenosti s oceňováním.
3. Jestliže externí znalec podléhá povinné profesní registraci u příslušného orgánu nebo jiného subjektu státu, v němž je usazen, musí profesní záruka obsahovat název tohoto orgánu nebo subjektu a příslušné kontaktní informace. Profesní záruka jasně uvádí právní a správní předpisy nebo pravidla pro výkon povolání, kterým externí znalec podléhá.
Článek 74
Četnost oceňování aktiv v držení otevřených alternativních investičních fondů
1. Finanční nástroje v držení otevřených alternativních investičních fondů by měly být oceňovány vždy, když se vypočítává čistá hodnota aktiv na podílovou jednotku nebo akcii podle čl. 72 odst. 1.
2. Ostatní aktiva v držení otevřených alternativních investičních fondů se oceňují nejméně jednou ročně a vždy, když existuje důkaz, že poslední určená hodnota již není reálná nebo řádná.
ODDÍL 8
Pověření jiné osoby úkoly správce
(čl. 20 odst. 1, 2, 4 a 5 směrnice 2011/61/EU)
Článek 75
Obecné zásady
Správci, kteří pověřují jinou osobu, aby jejich jménem vykonávala jejich úkoly, musí splnit zejména následující obecné zásady:
a)
struktura pověření neumožňuje správcům vyhýbat se své odpovědnosti nebo závazkům;
b)
v důsledku pověření jiné osoby se nemění povinnosti správce vůči alternativnímu investičnímu fondu a jeho investorům;
c)
nejsou ohroženy podmínky, které musí správce splnit, aby mu bylo povoleno vykonávat činnost v souladu se směrnicí 2011/61/EU;
d)
pověření má formu písemné dohody uzavřené mezi správcem a pověřenou osobou;
e)
správce zajistí, že pověřená osoba svěřené úkoly vykonává účinně a v souladu s platnými právními a správními požadavky, a zavede metody a postupy k průběžnému vyhodnocování služeb poskytovaných pověřenou osobou. Pokud vyjde najevo, že pověřená osoba není schopna vykonávat úkoly účinně či v souladu s platnými právními a správními požadavky, správce učiní vhodné kroky;
f)
správce vykonává účinný dohled nad svěřenými úkoly a řídí rizika související s pověřením jiné osoby. Pro tyto účely má správce neustále k dispozici odborné znalosti a zdroje nezbytné k vykonávání dohledu nad svěřenými úkoly. Správce v dohodě stanoví vůči pověřené osobě své právo na informace, právo kontroly, vstupu a přístupu a právo udělovat pokyny a sledovat činnost. Správce rovněž zajistí, aby pověřená osoba řádně dohlížela na výkon svěřených úkolů a odpovídajícím způsobem řídila rizika související s pověřením;
g)
správce zajišťuje, aby kontinuita a kvalita svěřených úkolů nebo pověření vykonávat tyto úkoly byla zachována i v případě ukončení pověření, buď tím, že převede svěřené úkoly nebo pověření tyto úkoly vykonávat na jinou třetí osobu, nebo tím, že je vykoná sám;
h)
příslušná práva a povinnosti správce a pověřené osoby jsou jasně rozděleny a zakotveny v dohodě. Správce si smluvně zajistí zvláště právo udělovat pokyny a ukončit pověření, právo na informace, právo kontroly a přístupu k účetním knihám a do prostor pověřené osoby. V dohodě se stanoví, že k dalšímu pověření může dojít pouze se souhlasem správce;
i)
pokud se pověření týká správy portfolia, je vykonáváno v souladu s investiční strategií alternativního investičního fondu. Správce udělí pověřené osobě pokyny, jak investiční strategii provádět, a průběžně kontroluje, zda ji pověřená osoba dodržuje;
j)
správce zajistí, aby mu pověřená osoba sdělila jakékoli okolnosti, které mohou mít zásadní dopad na schopnost pověřené osoby účinně vykonávat svěřené úkoly či je vykonávat v souladu s platnými právními a správními požadavky;
k)
správce zajistí, aby pověřená osoba chránila důvěrné informace týkající se správce, alternativního investičního fondu dotčeného pověřením a investorů daného fondu;
l)
správce zajistí, aby pověřená osoba vytvořila, zavedla a udržovala nouzový plán obnovy po haváriích a plán pravidelného testování záložních zařízení s přihlédnutím k typům svěřených úkolů.
Článek 76
Objektivní důvody pro pověření
1. Správce poskytne příslušným orgánům podrobný popis, vysvětlení a důkaz o objektivních důvodech pro pověření. Při posuzování, zda je celková struktura pověření založena na objektivních důvodech ve smyslu čl. 20 odst. 1 písm. a) směrnice 2011/61/EU, se zváží následující kritéria:
a)
optimalizace obchodních funkcí a procesů;
b)
úspory nákladů;
c)
odborné znalosti pověřené osoby v oblasti administrativy nebo specifických trhů či investic;
d)
přístup pověřené osoby ke celosvětovým obchodním systémům.
2. Na žádost příslušného orgánu musí správce poskytnout podrobnější vysvětlení a dokumenty dokládající, že celková struktura pověření je založena na objektivních důvodech.
Článek 77
Vlastnosti pověřené osoby
1. Pověřená osoba musí disponovat dostatečnými zdroji a dostatečným počtem zaměstnanců, kteří mají schopnosti, vědomosti a odborné znalosti nezbytné k plnění svěřených úkolů, a musí mít vhodnou organizační strukturu podporující plnění svěřených úkolů.
2. Osoby, které fakticky vykonávají činnost svěřenou správcem, musí mít dostatečné zkušenosti, odpovídající teoretické znalosti a odpovídající praktické zkušenosti s prováděním příslušných úkolů. Jejich odborná příprava a povaha funkcí, které zastávaly v minulosti, musí být přiměřená pro výkon této činnosti.
3. Osoby, které fakticky vykonávají činnost pověřené osoby, se nepovažují za osoby s dostatečně dobrou pověstí, pokud mají jakékoli negativní záznamy týkající se hodnocení dobré pověsti a řádného výkonu svěřených úkolů nebo jsou-li známy jiné relevantní informace, které mají vliv na jejich dobrou pověst. Takové negativní záznamy zahrnují mimo jiné trestné činy, soudní řízení nebo správní sankce, jež jsou relevantní pro výkon svěřených úkolů. Zvláštní pozornost se věnuje trestným činům v oblasti financí, k nimž patří mimo jiné povinnosti spojené s předcházením praní peněz, nepoctivému jednání, podvodům nebo finanční trestné činnosti, úpadku nebo platební neschopnosti. K relevantním informacím také patří například informace naznačující, že daná osoba není důvěryhodná nebo poctivá.
Podléhá-li pověřená osoba ve vztahu ke svým profesionálním službám regulaci v Unii, považují se faktory uvedené v prvním pododstavci za splněné, jestliže příslušný orgán dohledu zhodnotil kritérium „dobré pověsti“ v rámci postupu pro udělení povolení, pokud neexistuje důkaz o opaku.
Článek 78
Pověření správou portfolia nebo řízením rizik
1. Tento článek se použije, jestliže se pověření týká správy portfolia nebo řízení rizik.
2. Za subjekty, které mají povolení nebo registraci pro účely správy majetku a které podléhají dohledu, v souladu s čl. 20 odst. 1 písm. c) směrnice 2011/61/EU se považují následující subjekty:
a)
správcovské společnosti s povolením podle směrnice 2009/65/ES;
b)
investiční podniky s povolením vykonávat správu portfolia podle směrnice 2004/39/ES;
c)
úvěrové instituce s povolením podle směrnice 2006/48/ES, jež jsou oprávněny vykonávat správu portfolia podle směrnice 2004/39/ES;
d)
správci nesamosprávných alternativních investičních fondů s povolením podle směrnice 2011/61/EU;
e)
subjekty třetích zemí, které mají povolení nebo registraci pro účely správy majetku a které podléhají účinnému dohledu příslušného orgánu ve třetí zemi.
3. Pokud se pověření týká podniku se sídlem ve třetí zemi, musí být v souladu s čl. 20 odst. 1 písm. d) směrnice 2011/61/EU splněny následující podmínky:
a)
mezi příslušnými orgány domovského členského státu správce a orgány dohledu nad podnikem, který byl úkoly pověřen, je uzavřena písemná dohoda;
b)
dohoda uvedená v písmeni a) umožňuje příslušným orgánům ve vztahu k podniku, jemuž byly úkoly svěřeny:
i)
na žádost obdržet příslušné informace nezbytné k výkonu dohledu, jak stanoví směrnice 2011/61/EU,
ii)
získat přístup k dokumentům souvisejícím s výkonem dohledu, jež jsou uchovávány ve třetí zemi,
iii)
provádět kontroly na místě v prostorách podniku, který byl úkoly pověřen. Praktické postupy v případě kontroly na místě se podrobně popíší v písemné dohodě,
iv)
od orgánu dohledu ve třetí zemi obdržet co možná nejdříve informace pro účely vyšetřování údajných nedodržení požadavků směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatření,
v)
spolupracovat při vymáhání práva v souladu s vnitrostátními a mezinárodními právními předpisy platnými pro orgány dohledu ve třetí zemi a pro příslušné orgány EU v případě nedodržení požadavků směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatření a příslušných vnitrostátních právních předpisů.
Článek 79
Účinný dohled
Pověření zabraňuje účinnému dohledu správce, jestliže:
a)
správce, jeho auditoři a příslušné orgány nemají faktický přístup k údajům souvisejícím se svěřenými úkoly ani přístup do podnikatelských prostor pověřené osoby, nebo příslušné orgány nejsou schopny tato práva přístupu vykonávat;
b)
pověřená osoba nespolupracuje ohledně svěřených úkolů s příslušnými orgány správce;
c)
správce ani na žádost příslušného orgánu nezpřístupní veškeré informace nezbytné k tomu, aby orgány mohly dohlížet na to, zda výkon svěřených úkolů je v souladu s požadavky směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatření.
Článek 80
Střety zájmů
1. V souladu s čl. 20 odst. 2 písm. b) směrnice 2011/61/EU se k posouzení, zda by u pověření mohlo dojít ke střetu zájmů se zájmy správce nebo investora do alternativního investičního fondu, použijí alespoň tato kritéria:
a)
jsou-li správce a pověřená osoba součástí stejné skupiny nebo mají jakýkoli jiný smluvní vztah, míra, do jaké pověřená osoba kontroluje správce nebo je schopna ovlivnit jeho jednání;
b)
jsou-li pověřená osoba a investor alternativního investičního fondu součástí stejné skupiny nebo mají jakýkoli jiný smluvní vztah, míra, do jaké tento investor kontroluje pověřenou osobu nebo je schopen ovlivnit její jednání;
c)
pravděpodobnost, že pověřená osoba získá finanční prospěch nebo se vyhne finanční ztrátě na úkor alternativního investičního fondu nebo investorů do tohoto fondu;
d)
pravděpodobnost, že pověřená osoba má zájem na výsledku služby nebo činnosti poskytované správci nebo alternativnímu investičnímu fondu;
e)
pravděpodobnost, že pověřená osoba má finanční či jinou motivaci upřednostnit zájem jiného klienta před zájmy alternativního investičního fondu nebo investorů do tohoto fondu;
f)
pravděpodobnost, že pověřená osoba dostává nebo dostane v souvislosti s činnostmi kolektivní správy portfolií, které jsou poskytovány správci a jím spravovanému alternativnímu investičnímu fondu, od osoby, která není správcem, materiální stimul v podobě peněz, zboží nebo služeb, který není běžnou provizí či poplatkem za poskytovanou službu.
2. Činnost správy portfolia či řízení rizik lze považovat za funkčně a hierarchicky oddělenou od dalších činností, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, pouze pokud jsou splněny následující podmínky:
a)
osoby, které vykonávají správu portfolia, nejsou zapojeny do výkonu činností, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, například do činností kontroly;
b)
osoby, které vykonávají řízení rizik, nejsou zapojeny do výkonu činností, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, například do provozní činnosti;
c)
nad osobami, které vykonávají řízení rizik, nevykonávají dohled osoby zodpovědné za provádění provozních činností;
d)
toto oddělení funkcí je zajištěno v celé hierarchické struktuře pověřené osoby až po řídící orgán a je kontrolováno řídícím orgánem a funkcí dohledu, pokud tato funkce v podniku pověřené osoby existuje.
3. Lze mít za to, že možné střety zájmů jsou řádně rozpoznávány, řešeny, sledovány a oznamovány investorům daného alternativního investičního fondu, pouze pokud:
a)
správce zajistí, aby pověřená osoba přijala všechny rozumné kroky k rozpoznávání, řešení a sledování potenciálních střetů zájmů, k nimž může dojít mezi správcem, alternativním investičním fondem a investory do daného fondu. Správce zajistí, že pověřená osoba má zavedeny postupy odpovídající postupům vyžadovaným v článcích 31 až 34;
b)
správce zajistí, aby pověřená osoba správci oznamovala možné střety zájmů, jakož i postupy a opatření, jež je třeba přijmout, aby byly tyto střety zájmů vyřešeny, a správce je poté oznámí alternativnímu investičnímu fondu a investorům do alternativního investičního fondu v souladu s článkem 36.
Článek 81
Schválení a oznámení dalšího pověření
1. Další pověření nabude účinku, pokud s ním dal správce písemně souhlas.
Obecný souhlas, který dal správce předem, se nepovažuje za souhlas v souladu s čl. 20 odst. 4 písm. a) směrnice 2011/61/EU.
2. V souladu s čl. 20 odst. 4 písm. b) směrnice 2011/61/EU musí oznámení obsahovat podrobné údaje o pověřené osobě, název příslušného orgánu, od něhož získala další pověřená osoba povolení nebo registraci, svěřené úkoly, alternativní investiční fondy dotčené dalším pověřením, kopii písemného souhlasu správce a zamýšlené datum, kdy další pověření nabude účinnosti.
Článek 82
Subjekt typu „poštovní schránka“ a správce, u kterého se nelze nadále domnívat, že alternativní investiční fond spravuje
1. Správce se považuje za subjekt typu „poštovní schránka“ a nelze ho nadále považovat za správce alternativního investičního fondu alespoň v následujících situacích:
a)
správce již nemá nezbytné odborné znalosti a zdroje, aby účinně dohlížel na plnění svěřených úkolů a řídil rizika související s pověřením;
b)
správce již nemá pravomoc přijímat rozhodnutí v klíčových oblastech, za které má odpovědnost vrcholné vedení, nebo již nemá pravomoc vykonávat funkce vrcholného vedení, zejména ve vztahu k provádění obecné investiční politiky a investičních strategií;
c)
správce ztrácí smluvní práva vyšetřovat, právo kontroly, přístupu nebo právo udělovat pokyny pověřeným osobám nebo se výkon těchto práv stal prakticky nemožný;
d)
správce pověří jinou osobu plněním funkce správy investic v rozsahu, který podstatným způsobem převyšuje funkce správy investic vykonávané správcem samým. Při posuzování rozsahu pověření posoudí příslušné orgány celkovou strukturu pověření a vezmou v úvahu nejen aktiva, jejichž správa byla svěřena, ale také následující kvalitativní kritéria:
i)
druh aktiv, do kterých alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem alternativního investičního fondu investoval, a význam aktiv, jejichž správa byla svěřena, pro rizikově-výnosový profil alternativního investičního fondu,
ii)
význam aktiv, jejichž správa byla svěřena, pro dosažení investičních cílů alternativního investičního fondu,
iii)
zeměpisné rozložení investic alternativního investičního fondu a rozložení podle odvětví,
iv)
rizikový profil alternativního investičního fondu,
v)
typ investiční strategie, kterou uplatňuje alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu,
vi)
typ úkolů, jež byly svěřeny, ve srovnání s úkoly, jež si správce ponechal, a
vii)
uspořádání pověřených osob a jejich dále pověřených osob, zeměpisnou oblast jejich působnosti a strukturu jejich společnosti.
2. Komise sleduje používání tohoto článku s ohledem na vývoj na trhu. Komise přezkoumá situaci po dvou letech a bude-li to nezbytné, přijme vhodná opatření, kterými podrobněji specifikuje podmínky, za nichž se má za to, že správce delegoval své činnosti v takovém rozsahu, že se stal subjektem typu „poštovní schránka“ a nelze jej dále považovat za správce alternativního investičního fondu.
3. Evropský orgán pro cenné papíry může vydat pokyny, aby zajistil konzistentní posuzování struktur pověření po celé Unii.
KAPITOLA IV
DEPOZITÁŘ
ODDÍL 1
Náležitosti písemné smlouvy
(čl. 21 odst. 2 směrnice 2011/61/EU)
Článek 83
Smluvní náležitosti
1. Smlouva, kterou je depozitář v souladu s čl. 21 odst. 2 směrnice 2011/61/EU jmenován, se sepíše mezi depozitářem na jedné straně a správcem, a případně alternativním investičním fondem, na straně druhé a musí obsahovat alespoň následující prvky:
a)
popis služeb, které má depozitář poskytovat, a postupy, jež je třeba přijmout pro každý druh aktiv, do kterého může alternativní investiční fond investovat a který se pak svěří depozitáři;
b)
popis způsobu, jakým se má provádět úschova a dohled podle druhu aktiva a zeměpisných oblastí, v nichž hodlá alternativní investiční fond investovat. Pokud jde o povinnosti opatrování, zahrnuje tento popis také seznam zemí a postupů pro doplňování dalších zemí či případně vymazávání zemí ze seznamu. Tyto informace musí být v souladu s informacemi uvedenými ve statutu, zakládacích dokumentech nebo nabídkových dokumentech alternativního investičního fondu ohledně aktiv, do nichž může fond investovat;
c)
prohlášení, že na odpovědnost depozitáře nemá vliv skutečnost, že své funkce opatrování svěřil třetí osobě, pokud se této odpovědnosti nezprostí v souladu s čl. 21 odst. 13 nebo 14 směrnice 2011/61/EU;
d)
období platnosti a podmínky pro změnu a ukončení smlouvy včetně situací, které by mohly vést k ukončení smlouvy, a podrobnosti ohledně postupu ukončování a případně postup, jakým by měl depozitář zaslat všechny odpovídající informace svému následníkovi;
e)
povinnosti zachování důvěrnosti platné pro všechny strany v souladu s příslušnými právními a správními předpisy. Tyto povinnosti nebrání příslušným orgánům v přístupu k relevantním dokumentům a informacím;
f)
prostředky a postupy, kterými depozitář předává správci nebo alternativnímu investičnímu fondu veškeré relevantní informace, které potřebují k plnění svých povinností, včetně uplatňování práv souvisejících s aktivy, a k tomu, aby správce a alternativní investiční fond mohli včas a přesně dohlížet na účty alternativního investičního fondu;
g)
prostředky a postupy, kterými správce a alternativní investiční fond předává veškeré relevantní informace nebo zajišťuje, že depozitář má přístup ke všem informacím, které potřebuje k plnění svých povinností, včetně postupů zajišťujících, že depozitář obdrží informace od ostatních stran jmenovaných alternativním investičním fondem nebo správcem;
h)
informace, zda depozitář nebo třetí strana, která byla pověřena úschovou v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU, mohou aktiva, která jim byla svěřena, opětovně použít a případné podmínky takového použití;
i)
postupy, které je třeba sledovat, uvažuje-li se o změně statutu, zakládacích dokumentů nebo nabídkových dokumentů alternativního investičního fondu, kde jsou podrobně popsány situace, kdy má být depozitář informován nebo kdy je k provedení změny potřeba předchozího souhlasu depozitáře;
j)
všechny potřebné informace, které je třeba vyměnit mezi alternativním investičním fondem, správcem, třetí stranou jednající jménem alternativního investičního fondu nebo správce na jedné straně a depozitářem na straně druhé, týkající se prodeje, upsání, vyplacení, vydání, zrušení a opětovného nákupu podílových jednotek nebo akcií alternativního investičního fondu;
k)
všechny potřebné informace, které je třeba vyměnit mezi alternativním investičním fondem, správcem, třetí stranou jednající jménem alternativního investičního fondu nebo správce a depozitářem týkající se dohledu a kontroly vykonávaných depozitářem;
l)
jestliže strany smlouvy hodlají pro výkon části svých příslušných povinností jmenovat třetí strany, závazek průběžně poskytovat podrobnosti o jmenované třetí straně a na požádání informace o kritériích použitých k výběru třetí strany a zamýšlené kroky ke sledování činností vykonávaných vybranou třetí stranou;
m)
informace o úkolech a povinnostech smluvních stran v souvislosti s prevencí praní peněz a financování terorismu;
n)
informace o všech peněžních účtech otevřených na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce jednajícího na účet alternativního investičního fondu a postupech zajišťujících, že depozitář bude informován v případě, že bude na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce jednajícího na účet alternativního investičního fondu otevřen nový účet;
o)
podrobnosti ohledně depozitářových postupů eskalace, včetně totožnosti osob, které má depozitář kontaktovat uvnitř alternativního investičního fondu nebo případně správce, zahájí-li takový postup;
p)
závazek depozitáře, že informuje správce, jakmile se dozví, že oddělení aktiv není, nebo již není dostatečné, aby zajistilo ochranu třetí strany, jež byla v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU v konkrétní jurisdikci pověřena úschovou, před insolvencí;
q)
postupy, které depozitáři ve vztahu k jeho povinnostem umožňují prošetřovat jednání správce nebo případně alternativního investičního fondu a hodnotit kvalitu předávaných informací, což zahrnuje přístup k účetním knihám fondu či případně správce nebo šetření na místě;
r)
postupy, kterými může správce či případně alternativní investiční fond posuzovat výkon depozitáře ve vztahu k jeho smluvním povinnostem.
2. Podrobnosti o prostředcích a postupech uvedených v písmenech a) až r) musí být popsány ve smlouvě, kterou se jmenuje depozitář, nebo v jakékoli následné změně smlouvy.
3. Smlouva, kterou se jmenuje depozitář, nebo jakákoli následná změna této smlouvy, na níž odkazuje odstavec 2, mají písemnou formu.
4. Strany se mohou dohodnout, že veškeré informace, které si vyměňují, nebo jejich část mohou být předávány elektronicky za předpokladu, že je zajištěno řádné zaznamenávání těchto informací.
5. Pokud to nevyžadují vnitrostátní právní předpisy, není povinné uzavřít písemnou dohodu pro každý alternativní investiční fond zvlášť; správce a depozitář mohou uzavřít rámcovou dohodu, v níž uvedou seznam alternativních investičních fondů spravovaných správcem, na které se dohoda vztahuje.
6. Upřesní se, jaké vnitrostátní právní předpisy se na smlouvu o jmenování depozitáře a jakékoli následné dohody vztahují.
ODDÍL 2
Obecná kritéria pro posuzování pravidel obezřetnostního dohledu a dohledu, kterým podléhá depozitář usazený ve třetí zemi
(čl. 21 odst. 6 písm. b) směrnice 2011/61/EU)
Článek 84
Kritéria pro posuzování pravidel obezřetnostního dohledu a dohledu, kterým podléhá depozitář usazený ve třetí zemi
Posouzení, zda jsou pravidla obezřetnostního dohledu a dohledu, kterým podléhá depozitář ve třetí zemi, účinná, zda mají stejný účinek jako právo Unie a zda jsou účinně vymáhána, se pro účely čl. 21 odst. 6 písm. b) směrnice 2011/61/EU provádí podle následujících kritérií:
a)
depozitář podléhá povolení a neustálému dohledu příslušného veřejného orgánu s odpovídajícími zdroji k plnění jeho úkolů;
b)
právní předpisy třetí země stanoví kritéria pro povolení činnosti depozitáře, jež mají stejný účinek jako kritéria stanovená pro přístup k podnikání pro úvěrové instituce nebo investiční podniky v Unii;
c)
kapitálové požadavky uložené depozitáři ve třetí zemi mají stejný účinek jako požadavky platné v Unii podle toho, zda je depozitář stejné povahy jako úvěrová instituce nebo investiční podnik usazené v Unii;
d)
provozní podmínky platné pro depozitáře ve třetí zemi mají stejný účinek jako podmínky stanovené pro úvěrové instituce nebo investiční podniky v Unii v závislosti na povaze depozitáře;
e)
požadavky na plnění specifických povinností jako depozitář alternativního investičního fondu založený podle práva třetí země mají stejný účinek jako požadavky stanovené čl. 21 odst. 7 až 15 směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatření a příslušného vnitrostátního práva;
f)
v případě, že depozitář neplní požadavky a podmínky uvedené v písmenech a) až e), právo třetí země stanoví dostatečně odrazující kroky k vymáhání práva.
ODDÍL 3
Úkoly depozitáře, patřičná opatrnost a povinnost oddělení aktiv
(čl. 21 odst. 7 až 9 a 11 písm. c) a d) bod iii) směrnice 2011/61/EU)
Článek 85
Sledování peněžních prostředků - obecné požadavky
1. Je-li u subjektu uvedeného v čl. 21 odst. 7 směrnice 2011/61/EU veden nebo otevřen hotovostní účet na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce, který za alternativní investiční fond jedná, nebo na jméno depozitáře, který za alternativní investiční fond jedná, správce zajistí, aby depozitář po převzetí svých povinností a poté průběžně obdržel veškeré příslušné informace, které k plnění svých povinností potřebuje.
2. Aby měl depozitář přístup ke všem informacím týkajícím se hotovostních účtů alternativního investičního fondu a měl jasný přehled o všech hotovostních tocích fondu, musí alespoň:
a)
být po svém jmenování informován o všech stávajících hotovostních účtech otevřených na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce, který za fond jedná;
b)
být informován, jestliže alternativní investiční fond nebo správce, který za fond jedná, otevře nový hotovostní účet;
c)
obdržet veškeré informace týkající se hotovostních účtů otevřených u třetí strany, a to přímo od této třetí strany.
Článek 86
Sledování peněžních toků alternativního investičního fondu
Depozitář zajistí, aby byly účinně a řádně sledovány peněžní toky alternativního investičního fondu, a zejména alespoň:
a)
zajistí, aby veškeré peněžní prostředky alternativního investičního fondu byly vloženy na hotovostní účty otevřené u subjektů uvedených v čl. 18 odst. 1 písm. a), b) a c) směrnice 2006/73/ES na příslušných trzích, v jejichž rámci jsou pro činnost alternativního investičního fondu vyžadovány hotovostní účty, a tyto subjekty podléhají pravidlům obezřetnosti a dohledu, jež mají stejný účinek jako právo Unie, jsou účinně vymáhány a jsou v souladu se zásadami stanovenými v článku 16 směrnice 2006/73/ES;
b)
zavede účinné a řádné postupy k sesouhlasení všech peněžních toků a provádí takové sesouhlasení denně nebo v případě méně častých peněžních toků, jakmile k takovému toku dojde;
c)
zavede vhodné postupy, aby na konci pracovního dne byly identifikovány významné peněžní toky, a zejména takové toky, které by nemusely být v souladu s operacemi alternativního investičního fondu;
d)
pravidelně vyhodnocuje přiměřenost těchto postupů, také prostřednictvím celkového přezkumu postupů sesouhlasení nejméně jednou do roka a zajištěním, že hotovostní účty otevřené na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce, který za alternativní investiční fond jedná, nebo na jméno depozitáře, který za alternativní investiční fond jedná, jsou v postupu sesouhlasení zahrnuty;
e)
průběžně sleduje výsledky sesouhlasení a opatření přijatých v důsledku rozdílů zjištěných při postupu sesouhlasení, a pokud nedostatek nebyl bez zbytečného prodlení napraven, oznámí to správci, a pokud situaci nebylo možné vyjasnit či případně napravit, oznámí to rovněž příslušným orgánům;
f)
kontroluje soulad svých vlastních záznamů hotovostních pozic se záznamy správce. Správce zajistí, aby všechny pokyny a informace týkající se hotovostního účtu otevřeného u třetí strany byly zaslány depozitáři, aby mohl provést svůj vlastní postup sesouhlasení.
Článek 87
Povinnosti týkající se upisování
Správce zajistí, aby depozitář obdržel informace o platbách učiněných investory nebo jejich jménem při upisování podílových jednotek nebo akcií alternativního investičního fondu na konci každého pracovního dne, kdy správce, alternativní investiční fond nebo strana jednající jeho jménem, například zmocněnec obdrží takové platby nebo pokyn od investora. Správce zajistí, aby depozitář obdržel veškeré další relevantní informace, které potřebuje k zajištění toho, aby platby byly vloženy na hotovostní účty otevřené na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce, který za fond jedná, nebo na jméno depozitáře v souladu s ustanoveními čl. 21 odst. 7 směrnice 2011/61/EU.
Článek 88
Finanční nástroje, které mají být dány do opatrování
1. Finanční nástroje, které náleží alternativnímu investičnímu fondu nebo správci jednajícímu jménem tohoto fondu a které nelze depozitáři fyzicky předat, se zahrnou do rozsahu povinností opatrování depozitáře, pokud jsou splněny všechny následující požadavky:
a)
jedná se o převoditelné cenné papíry včetně cenných papírů, které zahrnují derivátové nástroje, jak je uvedeno v čl. 51 odst. 3 posledním pododstavci směrnice 2009/65/ES a v článku 10 směrnice Komise 2007/16/ES (11), nástroje peněžního trhu nebo podílové jednotky v subjektech kolektivního investování;
b)
lze je zapsat nebo držet na účtu přímo nebo nepřímo jménem depozitáře.
2. Do opatrování nelze dát finanční nástroje, které jsou v souladu s platným vnitrostátním právem pouze přímo zapsané na jméno alternativního investičního fondu u samotného emitenta nebo jeho zástupce, například u registrátora nebo zmocněnce.
3. Finanční nástroje, které náleží alternativnímu investičnímu fondu nebo správci jednajícímu jménem tohoto fondu a které lze depozitáři fyzicky předat, se vždy zahrnou do rozsahu povinností opatrování depozitáře.
Článek 89
Povinnosti úschovy u aktiv držených v opatrování
1. Ke splnění povinností stanovených v čl. 21 odst. 8 písm. a) směrnice 2011/61/EU s ohledem na finanční nástroje držené v opatrování depozitář zajistí alespoň, aby:
a)
finanční nástroje byly řádně zapsány v souladu s čl. 21 odst. 8 písm. a) bodem ii) směrnice 2011/61/EU;
b)
záznamy a oddělené účty byly vedeny tak, aby byla zajištěna jejich přesnost, a zejména zaznamenána jejich souvztažnost k finančním nástrojům a peněžním prostředkům drženým pro alternativní investiční fond;
c)
bylo pravidelně prováděno sesouhlasení mezi interními účty a záznamy depozitáře a účty a záznamy jakékoli třetí strany, která je v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU pověřena opatrováním;
d)
se ve vztahu k finančním nástrojům drženým v opatrování postupovalo s řádnou péčí za účelem zajištění vysoké úrovně ochrany investorů;
e)
v celém řetězci opatrování byla všechna související rizika opatrování zhodnocena a sledována a správce byl informován, jestliže se zjistí značná rizika;
f)
byla zavedena přiměřená organizační opatření k minimalizaci rizika ztráty či znehodnocení finančních nástrojů nebo práv k těmto finančním nástrojům v důsledku podvodu, nekvalitní administrativy, nedostatečné evidence nebo nedbalosti;
g)
bylo ověřeno vlastnické právo alternativního investičního fondu nebo vlastnické právo správce jednajícího jménem tohoto fondu k danému aktivu.
2. Pokud depozitář plněním svých úkolů opatrování pověří v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU třetí osobu, nadále podléhá požadavkům uvedeným v odst. 1 písm. b) až e) tohoto článku. Depozitář rovněž zajistí, aby třetí strana splňovala požadavky uvedené v odst. 1 písm. b) až g) tohoto článku a povinnosti oddělení aktiv stanovené v článku 99.
3. Depozitářovy povinnosti úschovy uvedené v odstavcích 1 a 2 se použijí na základě přístupu se zohledněním na podkladová aktiva držená finančními a případně právními strukturami, které jsou přímo nebo nepřímo kontrolovány alternativním investičním fondem nebo správcem jednajícím jménem alternativního investičního fondu.
Požadavek uvedený v prvním pododstavci se neuplatní na fondy fondů ani na řídící a podřízené fondy, pokud podkladové fondy mají depozitáře, který provádí řádné opatrování aktiv těchto fondů.
Článek 90
Povinnosti úschovy týkající se ověření vlastnictví a vedení evidence
1. Správce depozitáři po převzetí jeho povinností a poté průběžně poskytuje veškeré příslušné informace, které depozitář potřebuje ke splnění svých povinností podle čl. 21 odst. 8 písm. b) směrnice 2011/61/EU, a zajistí, aby depozitáři poskytovaly veškeré příslušné informace také třetí strany.
2. Ke splnění povinností uvedených v čl. 21 odst. 8 písm. b) směrnice 2011/61/EU musí depozitář alespoň:
a)
mít bez zbytečného prodlení přístup k veškerým příslušným informacím, které potřebuje ke splnění své povinnosti ověřit vlastnictví a vést evidenci, včetně příslušných informací, jež mají depozitáři poskytnout třetí strany;
b)
disponovat dostatečnými a spolehlivými informacemi, aby se ujistil o vlastnickém právu alternativního investičního fondu nebo vlastnickém právu správce jednajícího jménem fondu k daným aktivům;
c)
vést evidenci o těch aktivech, u nichž se ujistil, že alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem tohoto fondu na ně má vlastnické právo. Ke splnění této povinnosti musí depozitář:
i)
zapsat ve své evidenci na jméno alternativního investičního fondu aktiva, včetně jejich příslušných nominálních hodnot, u nichž se ujistil, že na ně alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu mají vlastnické právo,
ii)
být kdykoli schopen poskytnout kompletní a aktualizovaný soupis aktiv alternativního investičního fondu, včetně jejich příslušných nominálních hodnot.
Pro účely odst. 2 písm. c) bodu ii) depozitář zajistí, že jsou zavedeny postupy, aby zapsaná aktiva nemohla být připsána, převedena, vyměněna nebo doručena, aniž by o takových transakcích byl depozitář nebo jeho zástupce informován, a depozitář má bez zbytečného prodlení přístup k listinným důkazům o každé transakci a pozici od příslušné třetí osoby. Správce zajistí, aby příslušná třetí strana poskytovala depozitáři bez zbytečného prodlení osvědčení a jiné listinné důkazy pokaždé, když dojde k prodeji nebo nabytí aktiv nebo k podnikovému opatření („corporate action“), jehož důsledkem je emise finančního nástroje, a to alespoň jednou za rok.
3. V každém případě depozitář zajistí, aby správce měl zavedeny a uplatňoval vhodné postupy k ověření, zda aktiva nabytá alternativním investičním fondem, který spravuje, jsou odpovídajícím způsobem zapsána na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce, jenž za fond jedná, a ke kontrole souladu mezi pozicemi v evidenci správce a aktivy, u nichž se depozitář ujistil, že k nim má alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu vlastnická práva. Správce zajistí, aby všechny pokyny a příslušné informace týkající se aktiv alternativního investičního fondu byly zaslány depozitáři, aby mohl provést svůj vlastní postup ověření či sesouhlasení.
4. Pro případ, že je zjištěna nesrovnalost, depozitář vytvoří a zavede postup eskalace, jehož součástí je informování správce a příslušného orgánu v případě, že situaci nelze vyjasnit či případně napravit.
5. Depozitářovy povinnosti úschovy uvedené v odstavcích 1 až 4 se použijí na základě přístupu se zohledněním na podkladová aktiva držená finančními či případně právními strukturami, které alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem alternativního investičního fondu založil pro účely investování do podkladových aktiv a které přímo nebo nepřímo kontroluje.
Požadavek uvedený v prvním pododstavci se neuplatní na fondy fondů ani na řídící a podřízené fondy, pokud podkladové fondy mají depozitáře, který provádí úkoly ověření vlastnictví a vedení evidence pro aktiva tohoto fondu.
Článek 91
Informační povinnosti hlavních makléřů
1. Byl-li jmenován hlavní makléř, správce zajistí, aby od data tohoto jmenování byla v platnosti dohoda, podle níž je hlavní makléř povinen zpřístupnit depozitáři zejména prohlášení na trvalém nosiči obsahující následující informace:
a)
hodnoty položek vyjmenovaných v odstavci 3 na konci každého pracovního dne;
b)
podrobnosti o jakýchkoli dalších záležitostech nezbytné k tomu, aby depozitář alternativního investičního fondu měl aktualizované a přesné informace o hodnotě aktiv, jejichž úschovou byl v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU pověřen.
2. Prohlášení uvedené v odstavci 1 se depozitáři alternativního investičního fondu zpřístupní nejpozději na konci pracovního dne následujícího po dni, jehož se týká.
3. Položky uvedené v odst. 1 písm. a) zahrnují:
a)
celkovou hodnotu aktiv, který hlavní makléř drží na účet alternativního investičního fondu, pokud je úschovou pověřena v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU jiná osoba. Hodnota následujících položek:
i)
hotovostní úvěry poskytnuté alternativnímu investičnímu fondu a připsaný úrok,
ii)
cenné papíry, které má alternativní investiční fond opětovně doručit v rámci otevřených krátkých pozic, do kterých vstoupil na účet fondu;
iii)
stávající částky vypořádání, jež má alternativní investiční fond zaplatit v rámci termínových smluv (futures),
iv)
peněžní příjmy z krátkých prodejů držené hlavním makléřem ve vztahu ke krátkým pozicím, do kterých vstoupil na účet fondu,
v)
peněžní prostředky držené hlavním makléřem ve vztahu k otevřeným termínovým smlouvám (futures), které jsou uzavřeny na účet fondu. Tato povinnost platí vedle povinností plynoucích z článků 87 a 88,
vi)
tržně přeceněné závěrečné (mark-to-market close-out) expozice plynoucí z OTC transakcí, které jsou uzavřeny na účet fondu,
vii)
celkové zajištěné závazky alternativního investičního fondu vůči hlavnímu makléři a
viii)
všechna ostatní aktiva týkající se alternativního investičního fondu;
b)
hodnotu ostatních aktiv uvedených v čl. 21 odst. 8 písm. b) směrnice 2011/61/EU držených hlavním makléřem jako zajištění ve vztahu k zajištěným transakcím, do kterých vstoupil v rámci makléřské dohody;
c)
hodnotu aktiv alternativního investičního fondu, u nichž hlavní makléř uplatnil právo využití;
d)
seznam všech institucí, u nichž hlavní makléř drží nebo může držet peněžní prostředky alternativního investičního fondu na účtu otevřeném na jméno tohoto fondu nebo na jméno správce, který za fond jedná, v souladu s čl. 21 odst. 7 směrnice 2011/61/EU.
Článek 92
Povinnosti dohledu - obecné požadavky
1. Při svém jmenování posoudí depozitář rizika spojená s povahou, rozsahem a složitostí strategie alternativního investičního fondu a organizace správce, aby vypracoval postupy dohledu, jež jsou vhodné pro daný fond a aktiva, do nichž fond investuje, a tyto postupy pak zavede a uplatní. Postupy se pravidelně aktualizují.
2. Při plnění povinností dohledu podle čl. 21 odst. 9 směrnice 2011/61/EU provádí depozitář kontroly ex post a ověření postupů a procedur, za něž zodpovídá správce, alternativní investiční fond nebo ustanovená třetí strana. Depozitář za všech okolností zajistí, že existují vhodné postupy ověření a sesouhlasení, které jsou zavedeny, používány a často přehodnocovány. Správce zajistí, aby všechny pokyny týkající se aktiv a operací alternativního investičního fondu byly zaslány depozitáři, aby mohl provést svůj vlastní postup ověření či sesouhlasení.
3. Depozitář vytvoří jasný a komplexní postup eskalace, aby mohl řešit situace, kdy při plnění svých povinností dohledu zjistí potenciální nesrovnalosti, a podrobnosti o tomto postupu na žádost zpřístupní příslušným orgánům správce.
4. Správce depozitáři po převzetí jeho povinností a poté průběžně poskytuje veškeré příslušné informace, které depozitář potřebuje ke splnění svých povinností podle čl. 21 odst. 9 směrnice 2011/61/EU, včetně informací, které mají depozitáři poskytovat třetí strany. Správce zejména zajistí, aby depozitář mohl mít přístup k účetním knihám a provádět kontroly na místě v prostorách správce a jakéhokoli poskytovatele služeb jmenovaného alternativním investičním fondem nebo správcem, jako například administrátorů nebo externích znalců, a případně aby kvalifikovaní nezávislí auditoři nebo jiní odborníci mohli přezkoumat zprávy a prohlášení o uznaných externích osvědčeních, aby byla zajištěna přiměřenost a vhodnost zavedených postupů.
Článek 93
Povinnosti týkající se upisování a vyplácení
K dosažení souladu s čl. 21 odst. 9 písm. a) směrnice 2011/61/EU splní depozitář následující požadavky:
1)
depozitář zajistí, aby alternativní investiční fond, správce nebo pověřený subjekt vytvořil, zavedl a používal vhodné a soudržné postupy za účelem:
i)
sesouhlasení pokynů k upsání s výnosy z upsání a sesouhlasení počtu emitovaných podílových jednotek nebo akcií s výnosy z upsání, které alternativní investiční fond získal,
ii)
sesouhlasení pokynů k vyplacení s vyplacenými částkami a sesouhlasení počtu zrušených podílových jednotek nebo akcií s částkami, které alternativní investiční fond vyplatil,
iii)
pravidelného ověření, zda je postup sesouhlasení vhodný.
Pro účely bodů i), ii) a iii) depozitář zejména pravidelně kontroluje, zda celkový počet podílových jednotek nebo akcií na účtech alternativního investičního fondu souhlasí s celkovým počtem podílových jednotek nebo akcií v oběhu zapsaných v registru fondu.
2)
Depozitář zajistí, aby postupy týkající se prodeje, emise, odkupu, vyplácení a zrušení podílových jednotek nebo akcií alternativního investičního fondu byly v souladu s platnými vnitrostátními právními předpisy a se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu, pravidelně tento soulad kontroluje a ověřuje, zda jsou dané postupy efektivně uplatňovány.
3)
Četnost depozitářových kontrol odpovídá četnosti upsání a vyplacení.
Článek 94
Povinnosti týkající se oceňování akcií/podílových jednotek
1. K dosažení souladu s čl. 21 odst. 9 písm. b) směrnice 2011/61/EU musí depozitář:
a)
průběžně ověřovat, zda jsou vytvořeny a používány vhodné a soudržné postupy oceňování aktiv alternativního investičního fondu v souladu s článkem 19 směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatření a se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu, a
b)
zajistit, aby zásady a postupy oceňování byly účinně prováděny a pravidelně přehodnocovány.
2. Postupy depozitáře se provádí s četností, která odpovídá četnosti uvedené v zásadách oceňování alternativního investičního fondu, jež jsou vymezeny v článku 19 směrnice 2011/61/EU a jejích prováděcích opatřeních.
3. Pokud se depozitář domnívá, že výpočet hodnoty akcií nebo podílových jednotek alternativního investičního fondu nebyl proveden v souladu s platnými právními předpisy nebo se statutem fondu nebo s článkem 19 směrnice 2011/61/EU, oznámí to správci a případně alternativnímu investičnímu fondu a zajistí, aby byly v nejlepším zájmu investorů fondu včas podniknuty kroky k nápravě.
4. Je-li jmenován externí znalec, depozitář zkontroluje, zda je toto jmenování v souladu s článkem 19 směrnice 2011/61/EU a jejími prováděcími opatřeními.
Článek 95
Povinnosti týkající se plnění pokynů správce
K dosažení souladu s čl. 21 odst. 9 písm. c) směrnice 2011/61/EU musí depozitář alespoň:
a)
vypracovat a zavést vhodné postupy k ověření, že alternativní investiční fond a správce jednají v souladu s platnými právními a správními předpisy a se statutem a zakládacími dokumenty fondu. Depozitář zejména sleduje, zda alternativní investiční fond dodržuje investiční omezení a limity pákového efektu stanovené v nabídkových dokumentech fondu. Tyto postupy jsou úměrné povaze, rozsahu a složitosti alternativního investičního fondu;
b)
vypracovat a zavést postup eskalace pro případ, že alternativní investiční fond poruší jeden z limitů nebo omezení uvedených v písmenu a).
Článek 96
Povinnosti týkající se včasného vypořádání transakcí
1. K dosažení souladu s čl. 21 odst. 9 písm. d) směrnice 2011/61/EU musí depozitář vytvořit postup ke zjištění situací, kdy protiplnění související s operacemi s aktivy alternativního investičního fondu nebo správce jednajícího jménem fondu nebylo alternativnímu investičnímu fondu poskytnuto v obvyklých lhůtách, uvědomit o tom správce, a jestliže situace nebyla napravena, požádat, aby protistrana pokud možno finanční nástroje vrátila.
2. Jestliže se transakce neodehrávají na regulovaném trhu, posuzují se obvyklé lhůty s ohledem na podmínky související s danými transakcemi (smlouvy o OTC derivátech nebo investice do nemovitostí nebo do soukromě vlastněných společností).
Článek 97
Povinnosti týkající se rozdělení příjmů alternativního investičního fondu
1. K dosažení souladu s čl. 21 odst. 9 písm. e) směrnice 2011/61/EU musí depozitář:
a)
zajistit, aby byl výpočet čistého příjmu, jakmile jej správce ohlásil, prováděn v souladu se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu a příslušnými vnitrostátními právními předpisy;
b)
zajistit, aby byla přijata odpovídající opatření, pokud auditoři alternativního investičního fondu vyjádří výhrady k ročnímu finančnímu výkazu. Alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem fondu poskytne depozitáři veškeré informace o výhradách vyjádřených k finančnímu výkazu a
c)
zkontrolovat úplnost a přesnost plateb dividend, jakmile byly správcem ohlášeny, a případně odměny za zhodnocení kapitálu.
2. Jestliže má depozitář za to, že výpočet příjmu nebyl proveden v souladu s příslušnými právními předpisy nebo se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu, uvědomí o tom správce a případně fond a zajistí, aby byly včas podniknuty kroky k nápravě v nejlepším zájmu investorů fondu.
Článek 98
Patřičná opatrnost
1. Ke splnění povinností stanovených v čl. 21 odst. 11 písm. c) směrnice 2011/61/EU depozitář zavede a používá pro výběr a průběžné sledování pověřené osoby vhodný a dokumentovaný postup založený na patřičné opatrnosti. Tento postup se pravidelně a nejméně jednou za rok přehodnotí a na žádost se zpřístupní příslušným orgánům.
2. Při výběru a jmenování třetí osoby, kterou depozitář v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU pověří úkoly úschovy, jedná depozitář s patřičnou dovedností, péčí a opatrností, aby zajistil, že svěřením finančních nástrojů této třetí osobě je zachována přiměřená úroveň ochrany. Depozitář musí alespoň:
a)
posoudit právní a regulační rámec, včetně rizika země, rizika opatrování a vymahatelnosti smluv třetí strany. Toto posouzení by mělo depozitáři zejména umožnit, aby určil možné dopady platební neschopnosti třetí strany na aktiva a práva alternativního investičního fondu. Jestliže se depozitář dozví, že oddělení aktiv není dostatečné k zajištění ochrany před platební neschopností kvůli právním předpisům země, ve které je třetí strana usazena, uvědomí o tom neprodleně správce;
b)
posoudit, zda praxe, postupy a vnitřní kontroly třetí strany jsou přiměřené k zajištění toho, že finanční nástroje alternativního investičního fondu nebo správce jednajícího jménem fondu požívají vysoké úrovně péče a ochrany;
c)
posoudit, zda finanční síla a pověst třetí strany odpovídají úkolům, kterými je pověřena. Posouzení se zakládá na informacích poskytnutých potenciální třetí stranou, jakož i na dalších údajích a informacích, pokud jsou k dispozici.
d)
zajistit, že třetí strana má provozní a technické zázemí nezbytné k plnění svěřených úkolů opatrování s uspokojivou mírou ochrany a zabezpečení.
3. Depozitář provádí s patřičnou dovedností, péčí a opatrností pravidelné kontroly a průběžné sledování, aby zajistil, že třetí strana nadále splňuje kritéria stanovená v odstavci 1 tohoto článku a podmínky stanovené v čl. 21 odst. 11 písm. d) směrnice 2011/61/EU. Za tímto účelem musí depozitář alespoň:
a)
sledovat výkonnost třetí strany a její soulad s normami depozitáře;
b)
zajistit, že třetí strana plní úkoly opatrování s patřičnou péčí, obezřetností a opatrností, a zejména že skutečně zachovává oddělení finančních nástrojů v souladu s požadavky článku 99;
c)
přezkoumat rizika opatrování související s rozhodnutím svěřit aktiva třetí straně a bez zbytečného prodlení uvědomit alternativní investiční fond nebo správce o jakékoli změně těchto rizik. Posouzení se zakládá na informacích poskytnutých třetí stranou a na dalších údajích a informacích, pokud jsou k dispozici. V období otřesů na finančních trzích nebo pokud je zjištěno riziko, zvýší se četnost a zvětší se rozsah přezkumu. Jestliže se depozitář dozví, že oddělení aktiv již není dostatečné k zajištění ochrany před platební neschopností kvůli právním předpisům země, ve které je třetí strana usazena, uvědomí o tom neprodleně správce.
4. Pokud třetí strana pověří plněním svých svěřených úkolů další osobu, platí obdobně podmínky a kritéria stanovené v odstavcích 1, 2 a 3.
5. Depozitář sleduje soulad s čl. 21 odst. 4 směrnice 2011/61/EU.
6. Depozitář vypracuje nouzový plán obnovy pro každý trh, na němž v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU jmenuje třetí stranu, aby plnila povinnosti úschovy. Takový plán obnovy obsahuje určení případného alternativního poskytovatele.
7. Pokud pověřená osoba již nesplňuje uvedené požadavky, depozitář přijme opatření, včetně ukončení smlouvy, která jsou v nejlepším zájmu alternativního investičního fondu a jeho investorů.
Článek 99
Povinnost oddělení aktiv
1. Pokud byla úkoly úschovy zcela nebo částečně pověřena třetí strana, depozitář zajistí, že tato třetí strana, které byly úkoly úschovy svěřeny podle čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU, jedná v souladu s povinností oddělení aktiv stanovené v čl. 21 odst. 11 písm. d) bodě iii) směrnice 2011/61/EU, a ověří, že tato třetí strana:
a)
uchovává záznamy a účty nezbytné k tomu, aby mohla kdykoli a neprodleně rozlišit aktiva alternativních investičních fondů, které jsou klienty depozitáře, od svých vlastních aktiv, aktiv jiných klientů, aktiv držených depozitářem na jeho vlastní účet a aktiv držených pro klienty depozitáře, kteří nejsou alternativními investičními fondy;
b)
uchovává záznamy a účty způsobem, který zajišťuje jejich přesnost a zvláště to, že odpovídají aktivům uschovaným pro depozitářovy klienty;
c)
pravidelně provádí sesouhlasení mezi svými interními účty a záznamy a účty a záznamy třetí strany, kterou v souladu s čl. 21 odst. 11 třetím pododstavcem směrnice 2011/61/EU pověřila úkoly úschovy;
d)
zavede přiměřená organizační opatření k minimalizaci rizika ztráty či znehodnocení finančních nástrojů nebo práv k těmto finančním nástrojům v důsledku zneužití finančních nástrojů, podvodu, nekvalitní administrativy, nedostatečné evidence nebo nedbalosti;
e)
pokud je třetí strana subjektem uvedeným v čl. 18 odst. 1 písm. a), b) a c) směrnice 2006/73/ES, který podléhá účinným pravidlům obezřetnosti a účinnému dohledu, jež mají stejný účinek jako právo Unie a jež jsou účinně vymáhány, depozitář přijme nezbytné kroky k zajištění toho, že peněžní prostředky alternativního investičního fondu jsou drženy na účtu nebo na účtech v souladu s čl. 21 odst. 7 směrnice 2011/61/EU.
2. Jestliže depozitář pověřil v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU úkoly opatrování třetí stranu, je účelem sledování, jak tato třetí strana dodržuje povinnosti oddělovat aktiva, zajistit, aby finanční nástroje, které patří klientům, byly chráněny před platební neschopností této třetí strany. Pokud v souladu s příslušnými právními předpisy, zahrnujícími zejména právní předpisy týkající se majetku nebo platební neschopnosti, nejsou požadavky stanovené v odstavci 1 dostatečné k dosažení daného cíle, depozitář posoudí, jaká další opatření je třeba provést, aby se minimalizovalo riziko ztráty a byla zachována odpovídající úroveň ochrany.
3. Jestliže třetí strana, která byla v souladu s čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU pověřena úkoly úschovy, rozhodne podle čl. 21 odst. 11 třetího pododstavce směrnice 2011/61/EU pověřit úkoly úschovy nebo jejich částí další třetí stranu, použijí se obdobně odstavce 1 a 2.
ODDÍL 4
Ztráta finančních nástrojů, zproštění odpovědnosti a objektivní důvody
(čl. 21 odst. 12 a 13 směrnice 2011/61/EU)
Článek 100
Ztráta finančních nástrojů, které byly drženy v opatrování
1. Za ztrátu finančního nástroje drženého v opatrování ve smyslu čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU se považuje situace, kdy ve vztahu k finančními nástroji drženému v opatrování depozitářem nebo třetí stranou, jež byla opatrováním finančního nástroje drženého v opatrování pověřena, je splněna některá z následujících podmínek:
a)
tvrzené vlastnické právo alternativního investičního fondu se ukáže neplatným, protože již zaniklo nebo nikdy neexistovalo;
b)
alternativní investiční fond byl s konečnou platností zbaven vlastnického práva k finančnímu nástroji;
c)
alternativní investiční fond není s konečnou platností schopen s daným finančním nástrojem přímo či nepřímo nakládat.
2. Správce potvrdí ztrátu finančního nástroje podle zdokumentovaného postupu, který je snadno přístupný příslušným orgánům. Jakmile je ztráta potvrzena, je okamžitě na trvalém nosiči oznámena investorům.
3. Finanční nástroj držený v opatrování se nepovažuje za ztracený ve smyslu čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU, pokud je alternativní investiční fond s konečnou platností zbaven vlastnického práva ke konkrétnímu nástroji, ale tento nástroj je nahrazen jiným finančním nástrojem či nástroji nebo na jiný nástroj přeměněn.
4. V případě platební neschopnosti třetí strany, která byla pověřena opatrováním finančních nástrojů držených v opatrování, správce ztrátu finančního nástroje drženého v opatrování formálně potvrdí, jakmile je s jistotou splněna jedna z podmínek uvedených v odstavci 1.
Zda byla splněna některá z podmínek stanovených v odstavci 1, je jisté nejpozději na konci úpadkového řízení. Správce a depozitář úpadkové řízení pozorně sledují, aby zjistili, zda všechny nebo některé finanční nástroje svěřené třetí straně, která byla pověřena opatrováním finančních nástrojů, byly skutečně ztraceny.
5. Ztráta finančního nástroje drženého v opatrování se formálně potvrdí bez ohledu na to, zda podmínky uvedené v odstavci 1 jsou výsledkem podvodu, nedbalosti nebo jiného úmyslného či neúmyslného jednání.
Článek 101
Zproštění odpovědnosti podle čl. 21 odst. 12 směrnice 2011/61/EU
1. Depozitář nenese odpovědnost podle čl. 21 odst. 12 druhého pododstavce směrnice 2011/61/EU, pokud může prokázat, že jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
událost, která vedla ke ztrátě, není výsledkem jednání nebo opomenutí depozitáře nebo třetí strany, jež byla v souladu s čl. 21 odst. 8 písm. a) směrnice 2011/61/EU pověřena opatrováním finančních nástrojů držených v opatrování;
b)
depozitář nemohl rozumně zabránit události, která vedla ke ztrátě, i přesto, že přijal veškerá opatření, která jsou povinností obezřetného depozitáře podle obvyklé praxe v této oblasti;
c)
i přesto, že depozitář důkladně a zcela uplatňoval patřičnou opatrnost, nemohl ztrátě zabránit.
Tato podmínka se považuje za splněnou, pokud depozitář zajistil, že depozitář a třetí strana, jež byla v souladu s čl. 21 odst. 8 písm. a) směrnice 2011/61/EU pověřena opatrováním finančních nástrojů držených v opatrování, učinili všechny následující kroky:
i)
vytvořit, zavést, použít a udržovat struktury a postupy a zajistit, že odborné znalosti jsou přiměřené a úměrné povaze a složitosti aktiv alternativního investičního fondu, aby bylo možné včas zjistit a průběžně sledovat vnější události, které by mohly způsobit ztrátu finančního nástroje drženého v opatrování,
ii)
průběžně posuzovat, zda některá z událostí uvedených v prvním bodě představuje značné riziko ztráty finančního nástroje drženého v opatrování,
iii)
informovat správce o zjištěných značných rizicích a podniknout případně vhodné kroky, které zabrání ztrátě finančních nástrojů držených v opatrování nebo ji zmírní, pokud byly zjištěny skutečné nebo potenciální vnější události, u kterých existuje podezření, že představují značné riziko ztráty finančního nástroje drženého v opatrování.
2. Požadavky uvedené v odst. 1 písm. a) a b) se mohou považovat za splněné v případě:
a)
přírodních jevů mimo lidskou kontrolu nebo vliv;
b)
přijetí zákona, vyhlášky, nařízení, rozhodnutí nebo příkazu jakoukoli vládou nebo vládním orgánem, včetně soudu či tribunálu, které má vliv na finanční nástroj držený v opatrování;
c)
války, nepokojů nebo jiných větších otřesů.
3. Požadavky uvedené v odst. 1 písm. a) a b) se nepovažují za splněné v případě mimo jiné účetní chyby, provozního selhání, podvodu a nedodržení požadavku oddělení aktiv na úrovni depozitáře nebo třetí strany, jež byla v souladu s čl. 21 odst. 8 písm. a) směrnice 2011/61/EU pověřena opatrováním finančních nástrojů držených v opatrování.
4. Tento článek se obdobně vztahuje na pověřenou osobu, pokud depozitář smluvně převedl svou odpovědnost v souladu s čl. 21 odst. 13 a 14 směrnice 2011/61/EU.
Článek 102
Objektivní důvody depozitáře pro smluvní zproštění odpovědnosti
1. Objektivní důvody pro smluvní zproštění odpovědnosti podle čl. 21 odst. 13 směrnice 2011/61/EU jsou:
a)
omezeny na přesné a konkrétní okolnosti popisující danou činnost;
b)
v souladu s depozitářovými politikami a rozhodnutími.
2. Objektivní důvody se stanoví pokaždé, kdy se depozitář hodlá zprostit své odpovědnosti.
3. Má se za to, že depozitář má objektivní důvody zprostit se smluvně své odpovědnosti v souladu s čl. 21 odst. 13 směrnice 2011/61/EU, jestliže může prokázat, že neměl jinou možnost, než svými úkoly opatrování pověřit třetí stranu. To nastane zejména v případě, že:
a)
právní předpisy třetí země vyžadují, aby jisté finanční nástroje byly drženy v opatrování místním subjektem, a zároveň existují místní subjekty, které splňují kritéria pro pověření stanovená v čl. 21 odst. 11 směrnice 2011/61/EU, nebo
b)
správce trvá na udržení investice v jisté jurisdikci i přes varování depozitáře, že toto rozhodnutí představuje zvýšené riziko.
KAPITOLA V
POŽADAVKY NA TRANSPARENTNOST, PÁKOVÝ EFEKT, PRAVIDLA TÝKAJÍCÍ SE TŘETÍCH ZEMÍ A VÝMĚNA INFORMACÍ O MOŽNÝCH DŮSLEDCÍCH ČINNOSTI SPRÁVCE
ODDÍL 1
Výroční zpráva, informování investorů a podávání zpráv příslušným orgánům
(čl. 22 odst. 2 písm. a) až e), čl. 23 odst. 4 a čl. 24 odst. 1 směrnice 2011/61/EU)
Článek 103
Obecné zásady pro výroční zprávu
Všechny informace poskytované ve výroční zprávě, včetně informací upřesněných v tomto oddíle, se podávají způsobem, který zajišťuje příslušné významné, spolehlivé, srovnatelné a jasné informace. Výroční zpráva obsahuje informace, které investoři potřebují ve vztahu ke strukturám jistého alternativního investičního fondu.
Článek 104
Obsah a formát rozvahy nebo výkazu aktiv a pasiv a výkazu zisku a ztráty
1. Rozvaha nebo výkaz aktiv a pasiv v souladu s čl. 22 odst. 2 písm. a) směrnice 2011/61/EU sestává z následujících částí, s rozčleněním na uvedené položky:
a)
„aktiva“, jimiž se rozumí majetek alternativního investičního fondu nabytý v minulosti za účelem dosažení výnosů; aktiva se člení na tyto položky:
i)
„investice“, které zahrnují mimo jiné dluhové a majetkové cenné papíry, nemovitosti, majetek a deriváty,
ii)
„peněžní prostředky a peněžní ekvivalenty“, které zahrnují mimo jiné pokladní hotovost, vklady splatné na požádání a kvalifikované krátkodobé likvidní investice,
iii)
„pohledávky“, které zahrnují mimo jiné pohledávky ve vztahu k dividendám a úrokům, prodané investice, částky dlužné od makléřů a „zálohy“, k nimž patří mimo jiné částky zaplacené předem vztahující se k výdajům alternativního investičního fondu;
b)
„pasiva“, jimiž se rozumějí stávající závazky alternativního investičního fondu, které vznikly v minulosti a jejichž budoucí plnění předpokládá výdaje z majetku fondu; pasiva se člení na tyto položky:
i)
„závazky“, které zahrnují mimo jiné částky splatné ve vztahu k nákupu investic nebo vyplacení podílových jednotek či akcií v alternativním investičním fondu a částky dlužné makléřům a „výdaje příštích období“, které zahrnují mimo jiné závazky za poplatky za správu, za poradenství, výkonnostní poplatky, úroky a jiné výdaje, k nimž došlo během činnosti alternativního investičního fondu,
ii)
„půjčky“, které zahrnují mimo jiné částky splatné bankám a jiným protistranám,
iii)
„další závazky“, které zahrnují mimo jiné částky dlužné protistranám za zajištění při vrácení vypůjčených cenných papírů, výnosy příštích období a splatné dividendy a splatné rozdělení kapitálu;
c)
„čistá aktiva“ představující zbývající hodnotu aktiv alternativního investičního fondu po odečtení všech pasiv.
2. Výkaz zisku a ztráty se sestává z následujících částí, s rozčleněním na uvedené položky a podpoložky:
a)
„výnosy“, jimiž se rozumí každý nárůst čisté hodnoty aktiv během účetního období k němuž došlo získáním nebo zhodnocením aktiv, nebo snížením pasiv, přičemž do výnosů se nezahrnují příspěvky od investorů; výnosy se člení na tyto položky a podpoložky:
i)
„investiční výnosy“, jež lze dále klasifikovat následovně:
-
„výnosy z dividend“ týkající se dividend z kapitálových investic, jejichž je alternativní investiční fond příjemcem,
-
„výnosy z úroků“ týkající se úroků z dluhových investic a peněžních prostředků, jejichž je alternativní investiční fond příjemcem,
-
„výnosy z pronájmu“ týkající se výnosů z pronájmu pocházejícího z investic do nemovitostí, jejichž je alternativní investiční fond příjemcem,
ii)
„realizovaný výnos z finančních operací“, který představuje výnos z prodeje investičních nástrojů a podílů,
iii)
„nerealizovaný výnos z finančních operací“, který představuje výnos z přecenění investičních nástrojů a podílů, a
iv)
„další výnosy“, které zahrnují mimo jiné výnosy z poplatků za půjčené cenné papíry a z dalších poplatků;
b)
„náklady“, jimiž se rozumí každý pokles hodnoty aktiv během účetního období k němuž došlo pozbytím nebo znehodnocením aktiv nebo přírůstkem pasiv, přičemž do nákladů se nezahrnuje rozdělování kapitálu investorům; náklady se člení na tyto položky:
-
„poplatky za poradenství nebo správu v souvislosti s investováním“, které zahrnují poplatky poradcům nebo správcům,
-
„ostatní náklady“, které zahrnují mimo jiné administrativní poplatky, odměny odborníkům, poplatky za opatrování a úroky. Pokud jsou svou povahou významné, uvádějí se jednotlivé položky zvlášť,
-
„realizovaná ztráta z investic“, která představuje ztrátu vzniklou při zcizení investičních nástrojů nebo podílů,
-
„nerealizovanou ztrátu z investic“, která představuje ztrátu vzniklou přeceněním investičních nástrojů nebo podílů;
c)
„čistý zisk nebo ztráta“, představující rozdíl mezi náklady a výnosy.
3. Úprava, nomenklatura a terminologie řádkových položek musí být v souladu s příslušnými účetními standardy nebo pravidly přijatými alternativním investičním fondem a vyhovují právním předpisům platným v místě, kde je alternativní investiční fond usazen. Řádkové položky mohou být změněny nebo rozšířeny, aby splňovaly výše uvedené požadavky.
4. Doplňující řádkové položky, nadpisy a mezisoučty se vloží, pokud je takový způsob prezentace užitečný pro pochopení finanční situace alternativního investičního fondu z rozvahy či z výkazu aktiv a pasiv nebo pochopení finančních výsledků z obsahu a formátu rozpisu příjmů a výdajů. Je-li to užitečné, doplní se další informace v příloze k účetní závěrce. Účelem této přílohy je poskytnout popis nebo rozbor položek zveřejněných v této závěrce a informace o položkách, které nesplňují podmínky pro zahrnutí do této závěrky.
5. Každá významná třída podobných položek musí být prezentována samostatně. Jsou-li významné, uvedou se i jednotlivé položky. Významnost se posuzuje podle požadavků schváleného účetního rámce.
6. Úprava a klasifikace položek v rozvaze nebo ve výkazu aktiv a pasiv se zachovají pro každé vykazovací nebo účetní období stejné, pokud nevyjde najevo, že by byla vhodnější jiná úprava nebo klasifikace, například v případě, že nová investiční strategie vede k odlišným obchodním tokům, nebo pokud změnu úpravy vyžaduje účetní standard.
7. Pokud jde o obsah a formát rozpisu příjmů a výdajů stanovený v příloze IV, zahrnou se do rozpisu příjmů a výdajů všechny položky příjmů a výdajů v daném období, pokud účetní standard schválený alternativním investičním fondem nestanoví jinak.
Článek 105
Zpráva o činnosti v účetním období
1. Zpráva o činnosti v účetním období obsahuje alespoň:
a)
přehled investičních činností za daný rok nebo období a přehled portfolia alternativního investičního fondu na konci daného roku či období;
b)
přehled výsledků alternativního investičního fondu za daný rok či období;
c)
podstatné níže upřesněné změny údajů uvedených v článku 23 směrnice 2011/61/EU, které dosud nejsou v účetní závěrce uvedeny.
2. Zpráva musí obsahovat spravedlivý a vyvážený přezkum činností a výsledků alternativního investičního fondu a též popis hlavních rizik a investičních nebo ekonomických nejistot, kterým by mohl alternativní investiční fond čelit.
3. Rozbor zahrnuje klíčové finanční i nefinanční ukazatele výsledků týkajících se daného alternativního investičního fondu, a to v rozsahu nezbytném pro pochopení investičních činností tohoto fondu nebo jeho výsledků. Informace předložené ve zprávě jsou v souladu s vnitrostátními pravidly platnými v místě, kde je alternativní investiční fond usazen.
4. Informace ve zprávě o činnostech za účetní období tvoří součást zprávy členů správní rady či investičních správců, pokud je tato zpráva obvykle předkládána společně s účetní závěrkou alternativního investičního fondu.
Článek 106
Podstatné změny
1. Změna údaje se považuje za podstatnou ve smyslu čl. 22 odst. 2 písm. d) směrnice 2011/61/EU, jestliže existuje značná pravděpodobnost, že jakmile se rozumný investor takový údaj dozví, znovu přehodnotí svou investici do daného alternativního investičního fondu, například proto, že takový údaj by mohl mít vliv na schopnost investora uplatňovat práva ke své investici nebo by se jinak dotkl zájmů jednoho či více investorů tohoto fondu.
2. K dosažení souladu s čl. 22 odst. 2 písm. d) směrnice 2011/61/EU posoudí správce změny údajů uvedených v článku 23 směrnice 2011/61/EU za dané účetní období podle odstavce 1 tohoto článku.
3. Údaje se zveřejňují v souladu s požadavky účetních standardů a účetních pravidel přijatých alternativním investičním fondem společně s popisem možného či očekávaného dopadu na alternativní investiční fond a případně na investory fondu. Dodatečné informace se zveřejňují, pokud soulad se zvláštními požadavky účetních standardů a účetních pravidel nestačí k tomu, aby investorům umožnil pochopit dopad změny.
4. Jestliže údaje, u kterých se v souladu s odstavcem 1 požaduje zveřejnění, nejsou zahrnuty v účetních standardech platných pro daný alternativní investiční fond, nebo v jeho účetních pravidlech, poskytne se popis podstatné změny společně s možným či očekávaným dopadem na fond či případně na investory fondu.
Článek 107
Zveřejnění odměn
1. Při poskytování údajů požadovaných v čl. 22 odst. 2 písm. e) směrnice 2011/61/EU se upřesní, zda se celková odměna vztahuje k jednomu z následujících:
a)
k celkové odměně všech zaměstnanců správce, s uvedením počtu příjemců;
b)
k celkové odměně zaměstnanců správce, kteří jsou zcela nebo částečně zapojeni do činností alternativního investičního fondu, s uvedením počtu příjemců;
c)
k poměrné části celkové odměny zaměstnanců správce připadající na alternativní investiční fond, s uvedením počtu příjemců.
2. Celková odměna za účetní období též uvádí odměnu za zhodnocení kapitálu vyplacenou alternativním investičním fondem, je-li tento údaj k dispozici.
3. Zveřejňují-li se údaje na úrovni správce, uvedou se údaje rozdělené podle jednotlivých alternativních investičních fondů, jsou-li tyto údaje k dispozici nebo snadno přístupné. Jako součást zveřejnění se uvede popis, jak bylo rozdělení údajů provedeno.
4. Správce poskytne obecné informace týkající se finančních i nefinančních kritérií zásad a postupů pro odměňování pro příslušné kategorie zaměstnanců, aby investorům umožnil posoudit vytvořené pobídky. V souladu se zásadami stanovenými v příloze II směrnice 2011/61/EU správce zveřejní alespoň údaje nezbytné k pochopení rizikového profilu alternativního investičního fondu a opatření, která přijímá, aby zamezil střetům zájmů nebo je řešil.
Článek 108
Pravidelné informování investorů
1. Informace uvedené v čl. 23 odst. 4 směrnice 2011/61/EU se předkládají přehledným a srozumitelným způsobem.
2. Při zveřejňování procentního podílu aktiv alternativního investičního fondu, která podléhají zvláštním opatřením v důsledku jejich nelikvidnosti v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. a) směrnice 2011/61/EU, správce:
a)
poskytne přehled jakýchkoli zavedených zvláštních opatření, včetně toho, zda se týkají vyčleněných aktiv (side pockets), omezení odkupovat (gates) nebo podobných opatření, metodu oceňování použitou na aktiva, která takovým opatřením podléhají, a jak se na tato aktiva uplatňují poplatky za správu a výkonnostní poplatky;
b)
zveřejní tyto informace jako součást pravidelného informování investorů, jak je vyžadováno statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu, nebo současně s prospektem a nabídkovým dokumentem a minimálně zároveň se zveřejněním výroční zprávy v souladu s čl. 22 odst. 1 směrnice 2011/61/EU.
Procentní podíl aktiv alternativního investičního fondu, která podléhají zvláštním opatřením definovaným v čl. 1 odst. 5, se vypočítá jako čistá hodnota těchto aktiv podléhajících zvláštním opatřením dělená čistou hodnotou aktiv dotčeného alternativního investičního fondu.
3. Pro jakákoli nová opatření k řízení likvidity alternativního investičního fondu v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. b) směrnice 2011/61/EU správce:
a)
u každého alternativního investičního fondu, který spravuje, nejedná-li se o uzavřený alternativní investiční fond, který nevyužívá pákového efektu, informuje investory o jakékoli změně systému řízení likvidity a postupů uvedených v čl. 16 odst. 1 směrnice 2011/61/EU, jež je podstatná ve smyslu čl. 106 odst. 1;
b)
okamžitě informuje investory v případě, že aktivují omezení odkupovat (gates), vyčleněná aktiva (side pockets) nebo podobná zvláštní opatření nebo pokud se rozhodnou pozastavit vyplácení;
c)
poskytne přehled o změnách opatření týkajících se likvidity, ať se jedná o zvláštní opatření, či ne. Je-li to vhodné, uvedou se také podmínky, za nichž je povoleno vyplácení, a okolnosti určující, kdy se uplatní správa na základě volné úvahy. Uvedou se rovněž jakákoli použitelná hlasovací či jiná omezení, délka období bez možnosti odkoupení (lock-up period), nebo jakékoli ustanovení týkající se pořadí nebo poměrného dělení při omezení odkupovat (gates) a pozastavení.
4. Zveřejnění rizikového profilu alternativního investičního fondu v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU obsahuje:
a)
opatření k posouzení citlivosti portfolia alternativního investičního fondu vůči nejdůležitějším rizikům, kterým fond je nebo by mohl být vystaven;
b)
pokud meze pro rizika stanovené správcem byly nebo pravděpodobně budou překročeny a pokud tyto meze pro rizika skutečně překročeny byly, popis okolností a přijatých nápravných opatření;
Informace se zveřejní jako součást pravidelného informování investorů ze strany alternativního investičního fondu, jak je vyžadováno statutem nebo zakládacími dokumenty fondu, nebo současně s prospektem a nabídkovým dokumentem a minimálně zároveň se zveřejněním výroční zprávy v souladu s čl. 22 odst. 1 směrnice 2011/61/EU.
5. Zveřejnění systémů řízení rizik používaných správcem v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. c) směrnice 2011/61/EU obsahuje hlavní prvky systémů řízení rizik používaných správcem k řízení rizik, jimž je nebo může být vystaven každý jím spravovaný alternativní investiční fond. V případě změny zahrnuje popis informace týkající se změny a jejího očekávaného dopadu na alternativní investiční fond a jeho investory.
Informace se zveřejní jako součást pravidelného informování investorů ze strany alternativního investičního fondu, jak je vyžadováno statutem nebo zakládacími dokumenty fondu, nebo současně s prospektem a nabídkovým dokumentem a minimálně zároveň s vydáním nebo zveřejněním výroční zprávy v souladu s čl. 22 odst. 1 směrnice 2011/61/EU.
Článek 109
Pravidelné informování investorů
1. Informace uvedené v čl. 23 odst. 5 směrnice 2011/61/EU se předkládají přehledným a srozumitelným způsobem.
2. Informace o změnách maximální síly pákového efektu vypočítané v souladu s metodou hrubé hodnoty aktiv a závazkovou metodou a jakékoli právo na použití zajištění nebo záruky poskytnutých v rámci využití pákového efektu musí být zpřístupněny bez zbytečného prodlení a zahrnovat:
a)
původní a opravenou maximální úroveň pákového efektu vypočítanou v souladu s články 7 a 8, přičemž se úroveň pákového efektu vypočítá jako příslušná expozice vůči rizikům dělená čistou hodnotou aktiv alternativního investičního fondu;
b)
povahu poskytnutých práv na použití zajištění;
c)
povahu poskytnutých záruk a
d)
podrobnosti o změnách poskytovatelů služeb vztahujících se k jednomu z výše uvedených bodů.
3. Informace o celkovém objemu pákového efektu vypočítaném podle metody hrubé hodnoty aktiv a závazkové metody použité alternativním investičním fondem se zveřejní jako součást pravidelného informování investorů ze strany alternativního investičního fondu, jak je vyžadováno statutem nebo zakládacími dokumenty fondu, nebo současně s prospektem a nabídkovým dokumentem a minimálně zároveň se zveřejněním výroční zprávy v souladu s čl. 22 odst. 1 směrnice 2011/61/EU.
Článek 110
Podávání zpráv příslušným orgánům
1. Ke splnění požadavků čl. 24 odst. 1 druhého pododstavce a čl. 3 odst. 3 písm. d) směrnice 2011/61/EU poskytne správce při podávání zpráv příslušným orgánům následující informace:
a)
hlavní nástroje, s nimiž obchoduje, včetně rozdělení finančních nástrojů a dalších aktiv, investiční strategie alternativního investičního fondu a to, na kterou zeměpisnou oblast a odvětví se investice zaměřují;
b)
trhy, jichž je členem nebo na kterých aktivně obchoduje;
c)
diverzifikaci portfolia alternativního investičního fondu, která zahrnuje mimo jiné jeho hlavní expozice vůči riziku a nejvýznamnější koncentrace rizik.
Informace se poskytne co možná nejdříve a nejpozději jeden měsíc po skončení období uvedeného v odstavci 3. Je-li daný alternativní investiční fond fondem fondů, správce může tuto lhůtu prodloužit o 15 dní.
2. Za každý unijní alternativní investiční fond, který spravuje, a za každý alternativní investiční fond, který nabízí v Unii, poskytne správce příslušným úřadům svého domovského členského státu v souladu s čl. 24 odst. 2 směrnice 2011/61/EU následující informace:
a)
procentní podíl aktiv alternativního investičního fondu, která podléhají zvláštním opatřením definovaným v čl. 1 odst. 5 tohoto nařízení v důsledku jejich nelikvidnosti v souladu s čl. 23 odst. 4 písm. a) směrnice 2011/61/EU;
b)
jakákoli nová opatření k řízení likvidity alternativního investičního fondu;
c)
systémy řízení rizik používané správcem k řízení tržního rizika, rizika likvidity, rizika selhání protistrany a dalších rizik včetně operačního rizika;
d)
současný rizikový profil alternativního investičního fondu zahrnující:
i)
profil investic alternativního investičního fondu z hlediska tržního rizika, včetně očekávaného výnosu a volatility alternativního investičního fondu za normálních tržních podmínek,
ii)
profil investic alternativního investičního fondu z hlediska likvidity, včetně profilu aktiv fondu z hlediska likvidity, povahu podmínek zpětného odkupu a podmínek financování poskytnutého protistranami fondu;
e)
informace o hlavních kategoriích aktiv, do nichž alternativní investiční fond investoval, včetně odpovídající tržní hodnoty krátkých a dlouhých pozic, obratu a výsledků během vykazovaného období, a
f)
výsledky pravidelných zátěžových testů za běžných i mimořádných okolností provedených v souladu s čl. 15 odst. 3 písm. b) a čl. 16 odst. 1 druhým pododstavcem směrnice 2011/61/EU.
3. Informace uvedené v odstavcích 1 a 2 jsou podávány následovně:
a)
jednou za půl roku správcem spravujícím portfolia alternativních investičních fondů, jejichž spravovaná aktiva vypočtená podle článku 2 celkově přesahují limit buď 100 milionů EUR, nebo 500 milionů EUR stanovené v čl. 3 odst. 2 písm. a) a b) směrnice 2011/61/EU, ale nepřesahují 1 miliardu EUR, za každý unijní alternativní investiční fond, který správce spravuje, a za každý alternativní investiční fond, který nabízí v Unii;
b)
jednou za čtvrt roku správcem spravujícím portfolia alternativních investičních fondů, jejichž spravovaná aktiva vypočtená podle článku 2 celkově přesahují limit 1 miliardy EUR, za každý unijní alternativní investiční fond, který správce spravuje, a za každý alternativní investiční fond, který nabízí v Unii;
c)
jednou za čtvrt roku správcem, který podléhá požadavkům uvedeným v tomto odstavci písm. a), za každý alternativní investiční fond, jehož spravovaná aktiva, včetně aktiv získaných použitím pákového efektu, celkově přesahují 500 milionů EUR, ve vztahu k danému fondu;
d)
jednou za rok správcem ve vztahu k jím spravovanému alternativnímu investiční fondu, který nevyužívá pákového efektu a který v souladu s hlavní investiční politikou investuje do nekotovaných společností a emitentů za účelem získání kontroly.
4. Odchylně od odstavce 3 může příslušný orgán domovského členského státu správce považovat pro výkon svých úkolů za vhodné a nezbytné požadovat všechny nebo část informací, jež mu mají být předány, častěji.
5. Správci spravující jeden nebo více alternativních investičních fondů, které považují za fondy, jež využívají v souladu s článkem 111 tohoto nařízení pákový efekt ve velké míře, poskytnou informace požadované v čl. 24 odst. 4 směrnice 2011/61/EU zároveň s informacemi požadovanými v odstavci 2 tohoto článku.
6. Správci poskytnou informace upřesněné v odstavcích 1, 2 a 5 v souladu s pro forma vzorem pro podávání zpráv uvedeným v příloze IV.
7. V souladu s čl. 42 odst. 1 písm. a) směrnice 2011/61/EU se pro mimounijní správce jakýkoli odkaz na příslušné orgány domovského členského státu považuje za odkaz na příslušný orgán referenčního členského státu.
Článek 111
Využívání pákového efektu „ve velké míře“
1. Za využívání pákového efektu ve velké míře pro účely čl. 24 odst. 4 směrnice 2011/61/EU se považuje situace, kdy expozice alternativního investičního fondu vůči rizikům vypočtená závazkovou metodou podle článku 8 tohoto nařízení převyšuje třikrát jeho čistou hodnotu aktiv.
2. Jsou-li splněny požadavky uvedené v odstavci 1 tohoto článku, správce poskytne informace v souladu s čl. 24 odst. 4 směrnice 2011/61/EU příslušným orgánům svého domovského členského státu podle zásad stanovených v čl. 110 odst. 3 tohoto nařízení.
ODDÍL 2
Správci spravující alternativní investiční fondy využívající pákový efekt
(čl. 25 odst. 3 směrnice 2011/61/EU)
Článek 112
Omezení správy alternativních investičních fondů
1. Zásady stanovené v tomto článku se použijí k upřesnění okolností, za kterých příslušné orgány vykonávají svou pravomoc stanovit limity pákového efektu nebo jiná omezení uložená správcům.
2. Při posuzování informací získaných podle čl. 7 odst. 3, čl. 15 odst. 4, čl. 24 odst. 4 nebo 5 směrnice 2011/61/EU vezme příslušný orgán v úvahu rozsah, v jakém využívání pákového efektu správcem nebo jeho interakce se skupinou správců či s jinými finančními institucemi může přispět k růstu systémového rizika ve finančním systému nebo rizika chaotických trhů.
3. Příslušné orgány při svém posouzení zohlední alespoň následující hlediska:
a)
okolnosti, za nichž by expozice rizikům alternativního investičního fondu nebo několika alternativních investičních fondů, včetně expozic vůči rizikům plynoucích z finanční nebo investiční pozice, do níž správce vstoupil na svůj vlastní účet nebo jménem fondu, mohla představovat pro finanční instituci významný zdroj tržního rizika, rizika likvidity nebo rizika selhání protistrany;
b)
okolnosti, za nichž činnosti správce nebo jeho interakce například se skupinou správců či s jinými finančními institucemi, zvláště ve vztahu k druhům aktiv, do kterých fond investuje, a technik používaných správcem při využívání pákového efektu, přispívají nebo by mohly přispívat k postupnému nežádoucímu propadu cen finančních nástrojů či jiných aktiv způsobem, který ohrožuje životaschopnost takových finančních nástrojů či jiných aktiv;
c)
kritéria, jako například typ alternativního investičního fondu, investiční strategie správce ve vztahu k dotčenému fondu, tržní podmínky, za kterých správce a fond provozují svou činnost, a pravděpodobné procyklické účinky, jež by mohly plynout z toho, že příslušné orgány stanoví pro dotčeného správce limity či jiná omezení využívání pákového efektu;
d)
kritéria, jako například velikost alternativního investičního fondu nebo několika alternativních investičních fondů a související dopad na určité tržní odvětví, koncentrace rizik na určitých trzích, na nichž daný fond nebo fondy investují, riziko šíření na jiné trhy z trhu, kde byla rizika zjištěna, otázky likvidity na určitých trzích v daném momentě, rozsah nesouladu aktiv a pasiv v investiční strategii určitého správce nebo nezvyklý pohyb cen aktiv, do nichž fond může investovat.
ODDÍL 3
Zvláštní pravidla ve vztahu ke třetím zemím
(čl. 34 odst. 1, čl. 35 odst. 2, čl. 36 odst. 1, čl. 37 odst. 7 písm. d), čl. 40 odst. 2 písm. a) a čl. 42 odst. 1 směrnice 2011/61/EU)
Článek 113
Obecné požadavky
1. Dohody o spolupráci musí zahrnovat všechny možné situace a aktéry, s nimiž počítá kapitola VII směrnice 2011/61/EU, s ohledem na místo, kde je usazen správce, místo, kde je usazen fond, a na činnost správce.
2. Dohody o spolupráci mají písemnou formu.
3. Dohody o spolupráci vytvoří zvláštní rámec pro konzultace, spolupráci a výměnu informací pro účely dohledu a vymáhání práv mezi příslušnými orgány z EU a příslušnými orgány třetí země.
4. Dohody o spolupráci musí obsahovat zvláštní doložku, kterou se řídí předávání informací, které příslušný orgán Unie obdržel od orgánu dohledu ve třetí zemi, dalším příslušným orgánům Unie, Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy nebo Evropské radě pro systémová rizika, jak to vyžaduje směrnice 2011/61/EU.
Článek 114
Mechanismy, nástroje a postupy
1. Dohody o spolupráci vytvoří mechanismy, nástroje a postupy nezbytné k tomu, aby byl příslušným orgánům Unie umožněn přístup ke všem informacím potřebným k plnění jejich úkolů podle směrnice 2011/61/EU.
2. Dohody o spolupráci vytvoří mechanismy, nástroje a postupy nezbytné k tomu, aby příslušné orgány Unie mohly provádět kontroly na místě, je-li to třeba k plnění úkolů příslušného orgánu Unie podle směrnice 2011/61/EU. Kontroly na místě provádí přímo příslušný orgán Unie nebo příslušný orgán třetí země s pomocí příslušného orgánu Unie.
3. Dohody o spolupráci vytvoří mechanismy, nástroje a postupy nezbytné k tomu, aby příslušný orgán třetí země v souladu s vnitrostátními a mezinárodními předpisy platnými pro daný orgán pomáhal příslušným orgánům Unie, je-li to třeba k vymáhání právních předpisů Unie a vnitrostátních prováděcích předpisů, jež porušil subjekt usazený ve třetí zemi.
Článek 115
Ochrana údajů
Dohody o spolupráci zajistí, aby údaje a rozbor údajů byly třetím zemím předávány pouze v souladu s článkem 52 směrnice 2011/61/EU.
ODDÍL 4
Výměna informací týkajících se možných systémových důsledků činnosti správce
(čl. 53 odst. 1 směrnice 2011/61/EU)
Článek 116
Výměna informací týkajících se možných systémových důsledků činnosti správce
Pro účely článku 53 směrnice 2011/61/EU si příslušné orgány členských států, které jsou odpovědné za udělování povolení správcům nebo dohled nad nimi podle uvedené směrnice, vymění s příslušnými orgány jiných členských států, Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy a Evropskou radou pro systémová rizika alespoň:
a)
informace získané podle článku 110, je-li to důležité pro sledování a řešení možných důsledků činnosti jednotlivých správců nebo skupin správců pro stabilitu systémově významných finančních institucí a pro řádné fungování trhů, na nichž správci působí;
b)
informace získané od orgánů třetích zemí, je-li důležité pro sledování systémového rizika;
c)
rozbor informací uvedených v písmenu a) a b) a posouzení situace, v níž jsou činnosti jednoho nebo více správců podléhajících dohledu nebo jednoho či více alternativních investičních fondů v jejich správě považovány za činnosti, které přispívají k nárůstu systémového rizika ve finančním systému, k riziku chaotických trhů nebo riziku pro dlouhodobý růst hospodářství;
d)
opatření přijatá, pokud činnost jednoho či více správců pod dohledem nebo jednoho či více alternativních investičních fondů v jejich správě představuje systémové riziko nebo ohrožuje řádné fungování trhů, na nichž působí.
KAPITOLA VI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 117
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se od 22. července 2013.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 19. prosince 2012.
KOMISIJAS DELEĢĒTĀ REGULA (ES) Nr. 231/2013
(2012. gada 19. decembris),
ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2011/61/ES attiecībā uz atbrīvojumiem, vispārējiem darbības nosacījumiem, depozitārijiem, saistību īpatsvaru, pārskatāmību un uzraudzību
(Dokuments attiecas uz EEZ)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 8. jūnija Direktīvu 2011/61/ES par alternatīvo ieguldījumu fondu pārvaldniekiem un par grozījumiem Direktīvā 2003/41/EK, Direktīvā 2009/65/EK, Regulā (EK) Nr. 1060/2009 un Regulā (ES) Nr. 1095/2010 (1) un jo īpaši tās 3. panta 6. punktu, 4. panta 3. punktu, 9. panta 9. punktu, 12. panta 3. punktu, 14. panta 4. punktu, 15. panta 5. punktu, 16. panta 3. punktu, 17. pantu, 18. panta 2. punktu, 19. panta 11. punktu, 20. panta 7. punktu, 21. panta 17. punktu, 22. panta 4. punktu, 23. panta 6. punktu, 24. panta 6. punktu, 25. panta 9. punktu, 34. panta 2. punktu, 35. panta 11. punktu, 36. panta 3. punktu, 37. panta 15. punktu, 40. panta 11. punktu, 42. panta 3. punktu un 53. panta 3. punktu,
ņemot vērā Eiropas Centrālās bankas atzinumu,
tā kā:
(1)
Direktīvā 2011/61/ES Komisijai piešķirtas pilnvaras pieņemt deleģētos aktus, kuros konkretizēti noteikumi attiecībā uz ierobežojumu aprēķināšanu, saistību īpatsvaru, alternatīvo ieguldījumu fondu pārvaldnieku (turpmāk “AIFP”) darbības nosacījumiem, tostarp riska un likviditātes pārvaldību, novērtēšanu un deleģēšanu, prasībām attiecībā uz alternatīvo ieguldījumu fondu (turpmāk “AIF”) depozitāriju funkcijām un pienākumiem, pārskatāmības noteikumi un noteiktas prasības saistībā ar trešām valstīm. Ir būtiski, ka visus šos papildnoteikumus sāk piemērot vienlaicīgi ar Direktīvu 2011/61/ES, lai jaunās prasības, kas attiecas uz AIFP, varētu efektīvi īstenot. Šīs regulas noteikumi ir savstarpēji cieši saistīti, jo tie attiecas uz atļaujām, darbības uzturēšanu un pārskatāmību tiem AIFP, kas pārvalda un/vai tirgo AIF Savienībā, un tie ir nesaraujami saistīti aspekti aktīvu pārvaldības uzņēmējdarbības uzsākšanai un veikšanai. Lai nodrošinātu saskaņotību starp šiem noteikumiem, kuriem vajadzētu stāties spēkā vienlaicīgi, un sekmētu to, ka personām, uz kurām attiecas šie pienākumi, tostarp ieguldītājiem, kas nav Savienības rezidenti, ir iespējams noteikumu visaptverošs pārskats un viegla piekļuve tiem, ir vēlams visus Direktīvā 2011/61/ES paredzētos tehniskos standartus iekļaut vienā regulā.
(2)
Ir svarīgi garantēt, ka Direktīvas 2011/61/ES mērķi tiek vienādi sasniegti visās dalībvalstīs, lai, pieņemot šo regulu, sekmētu iekšējā tirgus integritāti un nodrošinātu tiesisko noteiktību tirgus dalībniekiem, tostarp institucionālajiem ieguldītajiem, kompetentajām iestādēm un citām ieinteresētajam personām. Regula kā izvēlētais formāts garantē saskaņotu regulējumu visiem tirgus dalībniekiem un ir labākā garantija tam, lai nodrošinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus un nosacījumus, kā arī vienotu ieguldītāju aizsardzības standartu. Turklāt tā nodrošina tādu sīki izstrādātu vienotu noteikumu tiešu piemērošanu attiecībā uz AIFP darbību, kas jau pēc definīcijas ir tieši piemērojami un kam nav vajadzīga tālāka transponēšana valstu līmenī. Regulas izmantošana turklāt ļauj izvairīties no aizkavēšanās Direktīvas 2011/61/ES piemērošanā dalībvalstīs.
(3)
Tā kā deleģētajā regulā noteikti “pārvaldības struktūras” un “augstākās vadības” uzdevumi un atbildība, ir svarīgi konkretizēt šo terminu nozīmi, jo īpaši faktu, ka pārvaldības struktūru var veidot augstākās vadības pārstāvji. Turklāt, tā kā šajā regulā parādās termins “uzraudzības funkcija”, termina “pārvaldības struktūra” definīcijā būtu skaidri jānorāda, ka tā ir struktūra, kas veic pārvaldības funkciju gadījumā, ja atbilstīgi valsts tiesību aktiem uzraudzības un pārvaldības funkcijas ir jānodala atsevišķi. Direktīvā 2011/61/ES paredzēts, ka AIFP kompetentajām iestādēm sniedz noteiktu informāciju, tostarp informāciju par AIF aktīvu procentuālo daļu, uz kuru attiecas īpaši pasākumi, kas saistīti ar aktīvu nelikviditāti. Šajā regulā precizēta nozīme terminam “īpaši pasākumi”, lai AIFP zinātu, kāda tieši ir kompetentajām iestādēm sniedzamā informācija.
(4)
Direktīvā 2011/61/ES paredzēta atvieglota režīma piemērošana tiem AIFP, kas pārvalda tādu AIF portfeļus, kuru pārvaldīto aktīvu kopējais apmērs nepārsniedz attiecīgās robežvērtības. Ir skaidri jānorāda, kā būtu jāaprēķina pārvaldīto aktīvu kopējā vērtība. Šajā sakarībā ir būtiski noteikt vajadzīgās darbības aktīvu kopējās vērtības aprēķināšanai, lai konstatētu, kuri aktīvi nav ietverti aprēķinā, lai precizētu, kā jānovērtē aktīvi, kas iegūti, izmantojot saistību īpatsvara palielinājumu un paredzētu noteikumus gadījumos, kad AIFP pārvaldītajos AIF ir savstarpēja finanšu līdzdalība.
(5)
Pārvaldīto aktīvu kopējā vērtība jāaprēķina vismaz vienu reizi gadā, izmantojot atjauninātus datus. Tādējādi aktīvu vērtība būtu nosakāma divpadsmit mēnešu laikā pirms pārvaldīto aktīvu kopējās vērtības aprēķināšanas datuma un iespējami tuvu šim datumam.
(6)
Lai garantētu, ka uz AIFP joprojām attiecas Direktīvā 2011/61/ES noteiktais atvieglotais režīms, tam būtu jāizstrādā procedūra, kas ļauj pastāvīgi noteikt pārvaldīto aktīvu kopējo vērtību. AIFP var ņemt vērā pārvaldīto AIF veidus un ieguldīto aktīvu dažādās kategorijas, lai novērtētu noteiktās robežvērtības pārsniegšanas iespēju vai papildu aprēķinu nepieciešamību.
(7)
Ja AIFP vairs neatbilst ar robežvērtībām saistītajiem nosacījumiem, tam par to jāinformē kompetentā iestāde un 30 dienu laikā jāpiesakās darbības atļaujas saņemšanai. Taču, ja robežvērtības pārsniegums vai tās nesasniegšana kalendārā gada laikā notiek tikai dažkārt un uzskatāms, ka šādām situācijām ir pagaidu raksturs, AIFP nebūtu obligāti jāpiesakās darbības atļaujas saņemšanai. Šajos gadījumos AIFP būtu jāinformē kompetentā iestāde par neatbilstību robežvērtībai un jāpaskaidro, kāpēc tā uzskata, ka šai neatbilstībai ir pagaidu raksturs. Ja neatbilstība turpinās ilgāk nekā trīs mēnešus, to nevar uzskatīt par pagaidu situāciju. Izvērtējot iespējamību, ka tā ir pagaidu situācija, AIFP būtu jāņem vērā sagaidāma parakstīšanās un izpirkšanas aktivitāte vai attiecīgos gadījumos - kapitāla izmantošana un sadale. AIFP šajā novērtējumā nevajadzētu izmantot sagaidāmās tirgus svārstības.
(8)
Dati, ko AIFP izmanto pārvaldīto aktīvu kopējās vērtības aprēķināšanai, nav jādara pieejami sabiedrībai vai ieguldītājiem. Taču kompetentajām iestādēm būtu jāspēj pārliecināties, ka AIFP pareizi aprēķina un kontrolē pārvaldīto aktīvu kopējo vērtību, un tas attiecas arī uz novērtējumiem gadījumos, kad pārvaldīto aktīvu kopējā vērtībai veidojas robežvērtības pagaidu pārsniegums, un iestādēm pieprasījuma būtu jābūt iespējai piekļūt šiem datiem.
(9)
Ir svarīgi, lai AIFP, kas izmanto Direktīvā 2011/61/ES paredzēto atviegloto režīmu, reģistrācijas brīdī kompetentajām iestādēm nodrošinātu aktualizētu informāciju. Iespējams, ka ne visi AIFP ir atjauninājuši piedāvājuma dokumentus, lai atspoguļotu jaunākos ar pārvaldītajiem AIF saistītos notikumus, un šiem AIF praktiskāks risinājums varētu būt norādīt prasīto informāciju atsevišķā dokumentā, kurā aprakstīta fondu ieguldījumu stratēģija. Šāda situācija varētu rasties privātā kapitāla vai riska kapitāla fondiem, kas bieži vien kapitālu piesaista sarunu ceļā ar iespējamajiem ieguldītājiem.
(10)
AIF, kura turējumā ir tikai kapitāla akcijas biržā kotētos uzņēmumos, nav uzskatāms par tādu, kurā ir saistību īpatsvars, izņemot, ja šīs akcijas ir iegūtas, izmantojot saistību īpatsvaru. Ja šis pats AIF noslēdz iespējas līgumu attiecībā uz akciju indeksu, tas uzskatāms par tādu, kurā ir pieaudzis saistību īpatsvars, jo tas ir palielinājis AIF riska darījumu apjomu saistībā ar konkrēto ieguldījumu.
(11)
Lai garantētu vienotu piemērošanu AIFP pienākumam nodrošināt objektīvu pārskatu pār izmantoto saistību īpatsvaru, ir nepieciešams paredzēt divas saistību īpatsvara aprēķina metodes. No tirgus pētījumiem izriet, ka vislabākos rezultātus iespējams sasniegt, kombinējot tā sauktās bruto un saistību metodes.
(12)
Lai saņemtu piemērotu informāciju sistēmisko risku kontrolei un pilnīga priekšstata iegūšanai par AIFP izmantoto saistību īpatsvaru, informācija par AIF riska darījumiem būtu jāsniedz kompetentajām iestādēm un ieguldītājiem, izmantojot gan bruto, gan saistību metodi, tādēļ visiem AIFP riska darījumu apjoms būtu jāaprēķina izmantojot gan vienu, gan otru metodi. Bruto metode sniedz informāciju par AIF kopējo riska darījumu apjomu, bet saistību metode nodrošina ieskatu paņēmienos, ko pārvaldnieks izmanto risku ierobežošanai un savstarpējam ieskaitam; tādēļ abas metodes jāapskata kopā. Konkrēti, tas, cik lielā mērā riska darījumu apjoms atšķiras atkarībā no izmantotās metodes, var sniegt būtisku informāciju. Ir jānodrošina, ka jebkurš AIF riska darījumu palielinājums ir pienācīgi atspoguļots. Komisija var pieņemt papildu deleģētos aktus, paredzot papildu un izvēles metodes saistību īpatsvara aprēķināšanai.
(13)
Aprēķinot riska darījumu apjomu, sākotnēji jāaptver visas AIF pozīcijas, tostarp īstermiņa un ilgtermiņa aktīvi un saistības, aizņēmumi, atvasinātie instrumenti un visas citas metodes, kas palielina riska darījumu apjomu, kurās riski un atlīdzības attiecas uz AIF, kā arī visas citas pozīcijas, kas veido neto aktīvu vērtību.
(14)
Aizņēmumu līgumi, kurus noslēguši AIF, nebūtu jāņem vērā, ja tiem ir pagaidu raksturs un tos pilnībā sedz ar ieguldītāju uzņemtās kapitāla saistības, kas attiecas uz šiem līgumiem. Atjaunojamie kredīti nav uzskatāmi par tādiem, kam ir pagaidu raksturs.
(15)
Papildus riska darījumu apjoma aprēķinam ar bruto metodi visiem AIFP būtu jāaprēķina riska darījumu apjoms, izmantojot saistību metodi. Saskaņā ar saistību metodi atvasinātie finanšu instrumenti būtu jāpārvērš attiecīgajās bāzes aktīvu pozīcijās. Taču, ja AIF iegulda noteiktos atvasinātajos instrumentos, lai līdzsvarotu tirgus risku, kas saistīts ar citiem aktīviem, kuros AIF ir ieguldījis, šie atvasinātie instrumenti nebūtu jāpārvērš attiecīgās bāzes aktīvu pozīcijās, jo šo divu ieguldījumu riska darījumu apjomi viens otru līdzsvaro. Tā tam vajadzētu būt, ja, piemēram, AIF portfelis iegulda noteikta indeksā un tā turējumā ir atvasinātais instruments, kas nodrošina mijmaiņu starp šā indeksa un cita indeksa rādītājiem, kā rezultātā tas ir ekvivalents portfeļa riska darījumam ar otro indeksu, un tādēļ AIF neto aktīvu vērtība nav atkarīga no pirmā indeksa rādītājiem.
(16)
Aprēķinot riska darījumu apjomu saskaņā ar saistību metodi, atvasinātie instrumenti, kas atbilst šajā regulā noteiktajiem kritērijiem, nepalielina riska darījumu apjomu. Tādējādi, ja AIF iegulda indeksu nākotnes līgumos un tā turējumā ir naudas pozīcija, kas vienāda ar nākotnes līgumu kopējo tirgus bāzes vērtību, tas uzskatāms par līdzvērtīgu tiešam ieguldījumam indeksa akcijās, un tāpēc AIF riska darījumu apjoma aprēķina mērķiem indeksa nākotnes līgums nebūtu jāņem vērā.
(17)
Aprēķinot riska darījumu apjomu saskaņā ar saistību metodi, AIFP būtu jāļauj ņemt vērā riska ierobežošanas un savstarpējā ieskaita darījumi, ja tie atbilst attiecīgajiem saistību metodes kritērijiem.
(18)
Prasība par to, ka savstarpējā ieskaita darījumiem jāattiecas uz vienu un to pašu bāzes aktīvu, būtu strikti jāievēro, lai aktīvi, kurus AIFP uzskata par ekvivalentiem vai lielā mērā saistītiem, piemēram, viena emitenta dažādas akciju kategorijas vai obligācijas, netiktu uzskatīti par identiskiem savstarpējā ieskaita darījumu mērķiem. Savstarpējā ieskaita darījumu definīcijas mērķis ir garantēt, ka tiek ņemti vērā tikai tie tirdzniecības darījumi, kas līdzsvaro ar citiem darījumiem saistīto risku un neatstāj ievērojamu nenosegtu riska daļu. Tirdzniecības darījumu kombinēšana ar mērķi ģenerēt kaut nelielus ienākumus, samazinot atsevišķus riskus un vienlaikus saglabājot citus, nebūtu uzskatāma par savstarpējā ieskaita darījumiem, kā, piemēram, arbitrāžas ieguldījumu stratēģijas, kuru mērķis ir ģenerēt ienākumus, izmantojot cenu starpību starp vienādiem atvasinātajiem instrumentiem, kuriem ir vienādi bāzes aktīvi, bet dažādi beigu termiņi.
(19)
Portfeļa pārvaldības prakse, kuras mērķis ir samazināt ilguma risku, kombinējot ieguldījumu ilgtermiņa obligācijās ar procentu likmes mijmaiņas līgumu vai samazināt AIF obligāciju portfeļa ilgumu, noslēdzot īso pozīciju par obligāciju nākotnes līgumiem, kas atspoguļo portfeļa procentu likmes risku (ilguma riska ierobežošana), būtu uzskatāmas par riska ierobežošanas darījumiem ar nosacījumu, ka tie atbilst riska ierobežošanas kritērijiem.
(20)
Par atbilstīgu riska ierobežošanas kritērijiem uzskatama portfeļa pārvaldības prakse, kuras mērķis ir līdzsvarot ievērojamos riskus, kas saistīti ar ieguldījumiem labi diversificētā kapitāla vērtspapīru portfelī, izveidojot akciju tirgus indeksa nākotnes līgumu īso pozīciju, un kurā kapitāla vērtspapīru portfeļa struktūra ir ļoti tuva akciju tirgus indeksa struktūrai, turklāt tā ienākumi lielā mērā korelē ar akciju tirgus indeksa rādītājiem un akciju tirgus indeksa nākotnes līgumu īsā pozīcija ļauj neapšaubāmi samazināt vispārējo tirgus risku saistība ar akciju portfeli un specifiskais risks ir nenozīmīgs, piemēram, labi diversificēta akciju portfeļa beta rādītāja risku ierobežošana (beta-hedging), kad specifiskais risks uzskatāms par nenozīmīgu.
(21)
Portfeļa pārvaldības prakse, kuras mērķis ir līdzsvarot risku, kas saistīts ar ieguldījumu obligācijās ar fiksētu procentu likmi, kombinējot kredītrisku mijamaiņas darījuma garo pozīciju un procentu likmes mijmaiņas līgumu, kas šo fiksēto procentu likmi aizstāj ar procentu likmi, kas ir attiecīgā naudas tirgus bāzes likme plus marža, būtu uzskatāma par riska ierobežošanas darījumu, kas principā atbilst visiem saistību metodes riska ierobežošanas kritērijiem.
(22)
Portfeļa pārvaldības prakse, kuras mērķis ir līdzsvarot konkrētas akcijas radīto risku, izveidojot īso pozīciju atvasinātajam līgumam par citu akciju, kas ievērojami korelē ar pirmo akciju, nebūtu uzskatāma par riska ierobežošanas kritērijiem atbilstošu. Lai gan šādā stratēģijā tiek izmantotas pretējas pozīcijas vienā un tajā pašā aktīvu kategorijā, tā neierobežo specifisko risku, kas saistīts ar ieguldījumu konkrētā akcijā. Tādēļ tā nebūtu uzskatāma par riska ierobežošanas darījumu atbilstīgi saistību metodes kritērijiem.
(23)
Portfeļa pārvaldības prakse, kuras mērķis ir saglabāt alfa rādītāju akciju grozam (kurā ir ierobežots skaits akciju), kombinējot ieguldījumus šajā akciju grozā ar akciju tirgus indeksa nākotnes līguma beta-koriģēto īso pozīciju, nebūtu uzskatāma par atbilstošu riska ierobežošanas kritērijiem. Šādas stratēģijas mērķis nav līdzsvarot ievērojamos riskus, kas saistīti ar ieguldījumiem šajā akciju grozā, bet gan līdzsvarot šā ieguldījuma beta rādītāju (tirgus risku) un saglabāt alfa rādītāju. Šā akciju groza alfa komponents var dominēt pār beta komponentu un tādējādi radīt zaudējumus AIF līmenī. Šā iemesla dēļ tas nav uzskatāms par riska ierobežošanas darījumu.
(24)
Apvienošanas arbitrāžas stratēģija ir tāda, kurā vienas akcijas īsā pozīcija tiek kombinēta ar citas akcijas garo pozīciju. Šādas stratēģijas mērķis ir ierobežot pozīciju beta rādītāju (tirgus risku) un ģenerēt ienākumus, kas piesaistīti abu akciju salīdzinošajiem rādītājiem. Līdzīgi kā iepriekš, šā akciju groza alfa komponents var dominēt pār beta komponentu un tādējādi radīt zaudējumus AIF līmenī. Tas nebūtu uzskatāms par riska ierobežošanas darījumu atbilstīgi saistību metodes kritērijiem.
(25)
Stratēģija, kuras mērķis ir ierobežot akciju vai obligāciju garās pozīcijas risku ar nopirktu kredītaizsardzību tam pašam emitentam, attiecas uz divām dažādām aktīvu kategorijām un tādēļ nebūtu uzskatāma par riska ierobežošanas darījumu.
(26)
Izmantojot metodes, kuras palielina AIF riska darījumu apjomu, AIFP būtu jāievēro vispārējie principi, piemēram, papildus darījuma juridiskajai formai jāņem vērā arī tā būtība. Konkrēti saistībā ar izpirkšanas darījumiem AIFP vajadzētu ņemt vērā to, vai iesaistīto aktīvu riski un atdeve tiek nodoti tālāk vai joprojām attiecas uz AIF. AIFP būtu arī jāizskata atvasinātie instrumenti vai citi bāzes aktīviem pielīgti darījumi, lai konstatētu AIF iespējamās nākotnes saistības, kas izriet no šiem darījumiem.
(27)
Tā kā saistību metode paredz procentu likmes ar dažādiem beigu termiņiem uzskatīt par dažādiem bāzes aktīviem, AIF, kas atbilstīgi to ieguldījumu pamatpolitikai galvenokārt iegulda procentu likmju atvasinātajos instrumentos, var izmantot specifiskus ilguma mijmaiņas noteikumus, lai būtu iespējams ņemt vērā korelāciju starp procentu likmju līknes beigu termiņu segmentiem. Nosakot ieguldījumu politiku un riska profilu, AIF būtu jāspēj definēt procentu likmju riska līmeni un atbilstoši arī tā mērķa ilgumu. AIF, izdarot izvēli par ieguldījumiem, būtu jāņem vērā iepriekš noteiktais mērķa ilgums. Ja portfeļa ilgumā veidojas novirze no mērķa ilguma, šī stratēģija nebūtu uzskatāma par noteikta ilguma mijmaiņas darījumu atbilstīgi saistību metodes kritērijiem.
(28)
Noteikta ilguma mijmaiņas noteikumi pieļauj garo pozīciju mijmaiņu ar īsajām pozīcijām, kuru bāzes aktīvi ir citas procentu likmes. Par termiņu intervālu robežvērtībām noteikti divu gadu, septiņu gadu un 15 gadu termiņi. Katrā termiņu intervālā būtu atļaujamas mijmaiņas pozīcijas.
(29)
Būtu daļēji atļaujamas mijmaiņas pozīcijas starp diviem dažādiem termiņu intervāliem. Pozīcijām, kurām īstenota mijmaiņa, jāpiemēro ierobežojumi, lai pieļautu tikai daļēju mijmaiņu. Tie būtu jāizsaka procentos, balstoties uz vidējam korelācijām starp procentu likmju līknes divu gadu, piecu gadu, desmit gadu un 30 gadu termiņu intervāliem. Jo ilgāka starpība starp pozīciju termiņiem, jo vairāk jāierobežo to mijmaiņa, kas nozīmē, ka procentuālajiem radītājiem jāpalielinās.
(30)
Pozīcijas, kuru mainītais ilgums krietni pārsniedz visa portfeļa mainīto ilgumu, neatbilst AIF ieguldījumu stratēģijai, un nebūtu pieļaujama to pilnīga salāgošana. Tādējādi nebūtu pieņemams salāgot 18 mēnešu termiņa īso pozīciju (kas atrodas 1. termiņu intervālā) ar desmit gadu termiņa garo pozīciju (kas atrodas 3. termiņu intervālā), ja AIF mērķa ilgums ir aptuveni divi gadi.
(31)
Aprēķinot riska darījumu apjomu, AIF var pirmkārt apzināt risku ierobežošanas darījumus. Šajos darījumos iesaistītos atvasinātos instrumentus tad izslēdz no kopējā riska darījuma aprēķina. AIF riska ierobežošanas aprēķinos būtu jāizmanto precīzi aprēķini. AIF riska ierobežošanas aprēķinos nebūtu jāizmanto ilguma mijmaiņas noteikumi. Ilguma mijmaiņas noteikumus var izmantot, lai atlikušos procentu likmju atvasinātos instrumentus pārvērstu attiecīgo bāzes aktīvu pozīcijās.
(32)
Atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES noteikumiem AIFP jāgarantē, ka iespējamos profesionālās atbildības riskus, kas izriet no tā darbības, pienācīgi sedz vai nu ar papildu pašu kapitālu vai profesionālās civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu. Šo noteikumu vienota piemērošana paredz vienotu izpratni par sedzamajiem iespējamajiem profesionālās atbildības riskiem. No AIFP profesionālās nolaidības izrietošo risku vispārējam raksturojumam būtu jānosaka atbilstošo riska notikumu iezīmes un iespējamās profesionālās atbildības diapazons, tostarp kaitējums vai zaudējums, ko izraisījušas personas, kas tieši veic darbības, par kurām AIFP ir juridiska atbildība, piemēram, AIF direktori, speciālisti vai darbinieki un personas, kas veic šīs darbības saskaņā ar AIFP deleģējumu. Atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES noteikumiem AIFP īstenotajam deleģējumam vai apakšdeleģējumam nevajadzētu ietekmēt AIFP atbildību, un AIFP būtu jānodrošina pienācīgs segums profesionālajiem riskiem, kas saistīti ar šādām trešām pusēm, par kurām tas ir juridiski atbildīgs.
(33)
Lai nodrošinātu vienotu izpratni par vispārējo raksturojumu, iespējamo profesionālās atbildības riska notikumu konstatēšanai kā standarts būtu jāizmanto piemēru uzskaitījums. Šajā uzskaitījuma būtu jāiekļauj plašs no nolaidīgām darbībām, kļūdām vai nepilnībām izrietošo notikumu spektrs, piemēram, ieguldījumu īpašumtiesības apliecinošo dokumentu zaudējums, sagrozījumi vai AIFP dažādo saistību vai pienākumu neizpilde. Tajā būtu jāietver arī nespēja ar pienācīgu iekšējās kontroles sistēmu starpniecību novērst krāpnieciskas darbības AIFP iekšienē. Kaitējums, kas rodas no nespējas veikt pietiekamu uzticamības pārbaudi ieguldījumam, kas izrādījies krāpniecisks, padara AIFP profesionāli civiltiesiski atbildīgu, un šī atbildība būtu pienācīgi jāsedz. Taču zaudējumi, kas radušies tāpēc, ka ieguldījums ir zaudējis vērtību nelabvēlīgu tirgus apstākļu rezultātā, nebūtu jāsedz. Sarakstā būtu jāiekļauj arī novērtējumi, kuri nav pienācīgi veikti, kas būtu jāinterpretē kā novērtējuma nepilnība, ar ko tiek pārkāpts Direktīvas 2011/61/ES 19. pants un atbilstīgie deleģētie akti.
(34)
Saskaņā ar riska pārvaldības pienākumiem AIFP vajadzētu būt piemērotiem kvalitatīvas iekšējās kontroles mehānismiem, lai ierobežotu darbības neizpildi, tostarp profesionālās atbildības riskus, vai izvairītos no šādas neizpildes. Tādēļ AIFP kā daļu no tā riska pārvaldības politikas vajadzētu noteikt atbilstīgu darbības riska pārvaldības politiku un procedūras, kas piemērotas tā uzņēmējdarbības veidam, mērogam un sarežģītībai. Šīm procedūrām un politikai būtu jāparedz iespēja izveidot iekšējo zaudējumu datubāzi, kas kalpo darbības riska noteikšanas mērķim.
(35)
Lai garantētu, ka papildu pašu kapitāls un profesionālās civiltiesiskās atbildības apdrošināšana sedz iespējamos profesionālās atbildības riskus, piemērota seguma līmeņa noteikšanai būtu jāparedz kvantitatīvi minimālie kritēriji. AIFP šie kvantitatīvie kritēriji būtu jānosaka kā konkrēta procentuālā vērtība no AIF pārvaldīto portfeļu vērtības, ko aprēķina, summējot visu pārvaldīto AIF kopējo aktīvu vērtību, neatkarīgi no tā, vai tie iegūti, izmantojot piesaistītos līdzekļus vai ieguldītāju līdzekļus. Šajā kontekstā atvasinātie instrumenti būtu jānovērtē pēc to tirgus cenas, jo tos var aizvietot par šo cenu. Tā kā segums ar profesionālās civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas palīdzību ir pēc savas būtības nenoteiktāks nekā papildu pašu līdzekļi, šiem diviem instrumentiem, ko izmanto profesionālas atbildības risku segšanai, būtu jāpiemēro dažādas procentuālās vērtības.
(36)
Lai garantētu, ka profesionālās civiltiesiskās atbildības apdrošināšana faktiski darbojas, lai segtu zaudējumus, kas rodas no apdrošināšanas gadījumiem, polise jāiegādājas no apdrošināšanas sabiedrības, kurai ir atļauts veikt profesionālās civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu. Apdrošinātāji var būt gan ES apdrošināšanas sabiedrības, gan trešo valstu sabiedrības tiktāl, ciktāl tām saskaņā ar Savienības vai valstu tiesību aktiem ir atļauts sniegt šādus apdrošināšanas pakalpojumus.
(37)
Lai piemērotas profesionālās civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas izveidē nodrošinātu zināmu elastīgumu, AIFP un apdrošināšanas sabiedrībai vajadzētu būt iespējai vienoties par klauzulu, kurā paredzēts, ka jebkura zaudējuma daļu noteiktā apmērā sedz pats AIFP (noteiktais pašrisks). Kad notikusi vienošanās par šo noteikto pašrisku, AIFP būtu jānodrošina pašu kapitāla apjoms, kas atbilst noteiktajam zaudējumu apjomam, ko sedz AIFP. Šāds pašu kapitāla apjoms jānodrošina papildus AIFP sākotnējam kapitālam un AIFP pašu kapitālam saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 9. panta 3. punktu.
(38)
Principā ar papildu pašu kapitāla vai profesionālās civiltiesiskās apdrošināšanas palīdzību nodrošinātā seguma pietiekamība būtu jāpārskata vismaz reizi gadā. Taču AIFP būtu jāizveido procedūras, kas nodrošina pārvaldīto AIF portfeļu kopējās vērtības pastāvīgu kontroli un profesionālās atbildības risku seguma pastāvīgu korekciju, ja konstatētas ievērojamas neatbilstības. Turklāt AIFP piederības dalībvalsts kompetentā iestāde var samazināt vai palielināt minimālās prasības papildu pašu kapitālam, ņemot vērā AIFP riska profilu, tā zaudējumu vēsturiskos rādītājus un tā papildu pašu kapitāla vai profesionālās civiltiesiskās apdrošināšanas pietiekamību.
(39)
Direktīvā 2011/61/ES ietverta prasība AIFP rīkoties AIF, ieguldītāju un tirgus integritātes labākajās interesēs. Tādēļ AIFP būtu jāpiemēro piemērota politika un procedūras, kas tiem ļauj novērst nelikumīgu rīcību, piemēram, izdevīga laika izvēli tirgū (market timing) vai vēlu tirdzniecību (late trading). Izdevīga tirgus laika izvēle nozīmē izmantot neaktuālas vai novecojušas portfeļa vērtspapīru cenas, kas ietekmē AIF neto aktīvu vērtības (NAV) aprēķinu, vai pirkt un pēc dažām dienām izpirkt AIF ieguldījumu apliecības, tādējādi izmantojot veidu, kā AIF aprēķina NAV. Vēla tirdzniecība nozīmē rīkojumu izdošanu par AIF ieguldījumu apliecību pirkšanu vai izpirkšanu pēc noteikta atskaites punkta, izmantojot atskaites punkta cenu. Abi nelikumīgās rīcības veidi kaitē ilgtermiņa ieguldītāju interesēm, jo samazina to ienākumus, turklāt atstāj negatīvu ietekmi uz AIF ienākumiem, jo palielinās darījumu izmaksas un tiek traucēta portfeļa pārvaldība. AIFP būtu arī jāizveido piemērotas procedūras ar mērķi garantēt, ka AIF pārvaldība notiek efektīvi, un būtu jārīkojas tā, lai novērstu nevajadzīgu izmaksu rašanos AIF un ieguldītājiem.
(40)
Tāpat kā PVKIU pārvaldniekiem piemērotajā pieejā arī AIFP ieguldījumu izvēlē un kontrolē būtu jāprasa nodrošināt augstu uzticamības pārbaužu standartu. Tiem būtu vajadzīga piemērota profesionālā kompetence un zināšanas par aktīviem, kuros AIF ir ieguldījuši. Lai nodrošinātu, ka ieguldījumu lēmumu izpilde notiek saskaņā ar ieguldījumu stratēģiju un atbilstošos gadījumos - pārvaldīto AIF riska ierobežojumiem, AIFP būtu jānosaka un jāīsteno rakstiska politika un procedūras, kas attiecas uz uzticamības pārbaudēm. Šī politika un procedūras regulāri jāpārskata un jāaktualizē. Ja AIFP veic ilgtermiņa ieguldījumus specifiskos aktīvu veidos, mazāk likvīdos aktīvos, piemēram, nekustamajā īpašumā un partnerības daļās, tad uzticamības pārbaudes prasības būtu jāpiemēro arī sarunu fāzē. AIFP veiktās darbības pirms līguma noslēgšanas būtu sīki jādokumentē, lai parādītu, ka tās atbilst ekonomiskajam un finanšu plānam un tādējādi arī AIF ilgumam. AIF būtu jāsaglabā atbilstošo sanāksmju protokoli, sagatavošanas dokumenti, ka arī ekonomiskā un finanšu analīze, kas veikta projekta iespējamības novērtēšanai un līgumiskajām saistībām.
(41)
Prasība AIFP rīkoties pietiekami prasmīgi un rūpīgi un veikt uzticamības pārbaudes būtu jāpiemēro arī tad, ja AIFP ieceļ galveno brokeri vai darījuma partneri. AIFP būtu jāizvēlas un jāieceļ tikai tādi galvenie brokeri vai darījuma partneri, uz kuriem attiecas pastāvīga uzraudzība, kas ir finansiāli stabili un kuriem ir vajadzīgā organizatoriskā struktūra, kas ir piemērota AIFP vai AIF sniedzamajiem pakalpojumiem. Lai nodrošinātu pienācīgu ieguldītāju interešu aizsardzību, ir svarīgi precizēt, ka viens no kritērijiem finansiālās stabilitātes novērtēšanā ir tas, vai uz galvenajiem brokeriem vai darījumu partneriem attiecas atbilstošs uzraudzības regulējums, tostarp saistībā ar kapitāla pietiekamības prasībām un efektīvu uzraudzību.
(42)
Saskaņā ar Direktīvu 2011/61/ES, kas nosaka prasību AIFP rīkoties godīgi, taisnīgi un prasmīgi, personām, kas faktiski vada AIFP uzņēmējdarbību, kas ir pārvaldības struktūras vai - gadījumā, ja sabiedrībai nav pārvaldības struktūras - augstākās vadības pārstāvji, vajadzētu būt ar pietiekamām zināšanām, prasmēm un pieredzi, lai izpildītu savus uzdevumus un jo sevišķi izprastu riskus, kas saistīti ar AIFP darbību. Saskaņā ar Komisijas Zaļo grāmatu par korporatīvo pārvaldību finanšu sektorā (2) personām, kas faktiski vada AIFP uzņēmējdarbību, būtu jāvelta pietiekami daudz laika savu funkciju veikšanai AIFP un jārīkojas pēc godīguma, integritātes un neatkarības principa, lai varētu inter alia efektīvi novērtēt un apstrīdēt augstākās vadības lēmumus.
(43)
Ar mērķi garantēt, ka attiecīgās darbības tiek veiktas pienācīgi, AIFP būtu jānodarbina personāls, kam ir vajadzīgās prasmes, zināšanas un kompetence, lai veiktu tiem uzticētos pienākumus.
(44)
AIFP, kas sniedz individuālo ieguldījumu portfeļu pārvaldības pakalpojumu, jānodrošina atbilstība pamudinājumu noteikumiem, kas noteikti Komisijas 2006. gada 10. augusta Direktīvā 2006/73/EK, ar ko īsteno Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2004/39/EK attiecībā uz ieguldījumu sabiedrību organizatoriskām prasībām un darbības nosacījumiem un jēdzienu definīcijām minētās direktīvas mērķiem (3). Konsekvences ievērošanai šiem principiem būtu jāattiecas arī uz AIFP, kas sniedz kolektīvā ieguldījumu portfeļa pārvaldības un tirdzniecības pakalpojumus. AIFP gada pārskatā būtu jāatklāj pakalpojuma maksas, komisijas maksas vai gūtā labuma esība, veids un apmērs vai, - ja šis apmērs nav nosakāms, - apmēra aprēķina metode.
(45)
AIF ieguldītājiem vajadzētu gūt labumu no līdzīgas aizsardzības, kāda tiek piešķirta AIFP klientiem, kuriem AIFP sniedz individuāla ieguldījumu portfeļa pārvaldības pakalpojumu, jo šādā gadījumā tiem jānodrošina atbilstība “labākās izpildes” noteikumiem, kas paredzēti Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīvā 2004/39/EK, kas attiecas uz finanšu instrumentu tirgiem un ar ko groza Padomes Direktīvas 85/611/EEK un 93/6/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/12/EK un atceļ Padomes Direktīvu 93/22/EEK (4) un Direktīvā 2006/73/EK. Taču būtu jāņem vērā atšķirības starp dažādajiem aktīvu veidiem, kuros iegulda AIF, jo “labākā izpilde” nav piemērojama gadījumos, kad, piemēram, AIFP iegulda nekustamajā īpašumā vai partnerības daļās un ieguldījumu veic pēc ilgstošam sarunām par līguma noteikumiem. Ja nav izvēles starp dažādām izpildes vietām, AIFP būtu jāspēj kompetentajām iestādēm un revidentiem parādīt, ka izvēle starp dažādam izpildes vietām neeksistē.
(46)
Lai nodrošinātu konsekvenci ar prasībām, kas attiecas uz PVKIU pārvaldniekiem, noteikumi par rīkojumu apstrādi un tirdzniecības rīkojumu apvienošanu un sadalīšanu būtu jāpiemēro AIFP, ja tie sniedz kolektīvo ieguldīju portfeļa pārvaldības pakalpojumu. Tomēr šie noteikumi nebūtu piemērojami, ja ieguldījums aktīvos ir veikts pēc ilgstošam sarunām par līguma noteikumiem, piemēram, ieguldījums nekustamajā īpašumā, partnerības daļās vai biržā nekotētos uzņēmumos, jo šādos gadījumos netiek izpildīts rīkojums.
(47)
Ir svarīgi konkretizēt situācijas, kurās varētu rasties interešu konflikti, jo īpaši gadījumos, kad iespējams finansiāla labuma guvums vai izvairīšanās no finansiāla zaudējuma, vai tiek nodrošināti finansiālie vai citi labumi, lai AIFP rīcību virzītu tā, ka tas dod priekšroku noteiktam interesēm, neņemot vērā citu pušu, piemēram, citu AIF, to klientu, pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumu (PVKIU) vai citu AIFP klientu intereses
(48)
AIFP izveidotajai interešu konfliktu novēršanas politikai būtu jānosaka situācijas, kurās AIFP veiktās darbības varētu veidot interešu konfliktus, kas var radīt un var neradīt iespējamus riskus, ka tiek nodarīts kaitējums AIF interesēm vai to klientu interesēm. Lai šīs situācijas noteiktu, AIFP būtu jāņem vērā ne tikai kolektīvo ieguldījumu portfeļu pārvaldības darbība, bet arī citas darbības, ko tam atļauts veikt, tostarp darbības, ko veic deleģējuma saņēmēji, apakšdeleģējuma saņēmēji, ārējie vērtētāji vai darījuma partneri.
(49)
Saskaņā ar pieeju, kas ņemta vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Direktīvā 2009/65/EK par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem (PVKIU) (5) saistībā ar PVKIU pārvaldības uzņēmumiem un Direktīvā 2004/39/EK attiecībā uz ieguldījumu sabiedrībām, AIFP būtu jāpieņem procedūras un pasākumi ar mērķi garantēt, ka attiecīgās personas, kas iesaistītas dažādos uzņēmējdarbības aspektos, kas var ietvert interešu konfliktus, veic šīs darbības neatkarīgi un piemēroti AIFP lielumam un darbībām.
(50)
Ir būtiski noteikt kopēju sistēmu, kurā paredzēts, kā jāpārvalda un jāatklāj interešu konflikti, ja tādi rodas. Specifiskas darbības, kas jāveic, un procedūras, kas jāievēro šādās situācijās, būtu jākonkretizē interešu konfliktu novēršanas politikā, ko nosaka AIFP.
(51)
Viens no riska pārvaldības sistēmas centrālajiem elementiem ir pastāvīga riska pārvaldības funkcija. Konsekvences nodrošināšanas nolūkā tās uzdevumiem un pienākumiem vajadzētu būt pēc būtības līdzīgiem tiem, kas PVKIU pārvaldības sabiedrībām attiecībā uz pastāvīgo riska pārvaldības funkciju noteikti Komisijas 2010. gada 1. jūlija Direktīvā 2010/43/ES, ar ko īsteno Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/65/EK attiecībā uz organizatoriskajām prasībām, interešu konfliktiem, profesionālo ētiku, riska pārvaldību un starp depozitāriju un pārvaldības sabiedrību noslēdzamās vienošanās saturu (6). Šai funkcijai vajadzētu būt galvenajā lomā AIF riska politikas veidošanā, riska kontrolē un riska mērīšanā ar mērķi nodrošināt, ka riska līmenis pastāvīgi atbilst AIF riska profilam. Pastāvīgās riska pārvaldības funkcijas rīcībā vajadzētu būt nepieciešamajai varai, piekļuvei visai būtiskajai informācijai un regulāram kontaktam ar AIFP augstāko vadību un pārvaldības struktūru, lai nodrošinātu tām jaunāko informāciju, un tās varētu vajadzības gadījumā veikt situācijas uzlabojumus.
(52)
Riska pārvaldības politika veido otru pīlāru, uz kura balstās riska pārvaldības sistēma. Šai politikai vajadzētu būt pienācīgi dokumentētai un tajā būtu jo sevišķi jāizskaidro pasākumi un procedūras, ko izmanto risku mērīšanā un pārvaldībā, aizsardzības pasākumi riska pārvaldības funkcijas neatkarības nodrošināšanai, paņēmieni, ko izmanto risku pārvaldībai, un ziņas par atbildības sadalījumu AIFP attiecībā uz riska pārvaldības un darbības procedūrām. Lai garantētu tās efektivitāti, riska pārvaldības politika augstākajai vadībai būtu jāpārskata vismaz reizi gadā.
(53)
Kā paredzēts Direktīvā 2011/61/ES, riska pārvaldības funkcijai vajadzētu būt funkcionāli un hierarhiski nodalītai no funkcionālajām struktūrvienībām. Jāpaskaidro, ka šo nodalīšanu būtu jānodrošina līdz pat AIFP pārvaldības struktūras līmenim un riska pārvaldības funkcijā nodarbinātajiem nevajadzētu veikt nekādus konfliktējošus uzdevumus, turklāt viņus nevajadzētu uzraudzīt tiem, kas ir atbildīgi par konfliktējošām funkcijām.
(54)
Ir ārkārtīgi svarīgi konkretizēt aizsardzības pasākumus, kurus jebkurā gadījumā izmantos AIFP, lai nodrošinātu riska pārvaldības funkcijas neatkarīgu īstenošanu, precīzāk, noteikt, ka riska pārvaldības funkcijas īstenotājiem nevajadzētu uzticēt konfliktējošus pienākumus, ka tiem vajadzētu pieņemt lēmumus, balstoties uz datiem, ko tie var pienācīgi novērtēt, un ka lēmumu pieņemšanas procesam vajadzētu būt pakļautam pārskatīšanai.
(55)
Lai gan Direktīvā 2011/61/ES nav paredzēti nekādi AIF ieguldījumu ierobežojumi, katra AIF radītos riskus nav iespējams efektīvi pārvaldīt, ja AIFP nav iepriekš noteikusi riska ierobežojumus. Riska ierobežojumiem būtu jāatbilst AIF riska profilam, un tie būtu jāatklāj ieguldītājiem atbilstīgi Direktīvā 2011/61/ES paredzētajam.
(56)
Konsekvences nodrošināšanas nolūkos prasības, kas attiecas uz riska noteikšanu, mērīšanu un kontroli, ir balstītas uz līdzīgiem noteikumiem Direktīvā 2010/43/ES. AIFP būtu atbilstoši jārisina riska mērīšanas paņēmienu un modeļu iespējamo vājo vietu jautājums, veicot stresa testus, atpakaļejošas pārbaudes un scenāriju analīzi. Ja stresa testi un scenāriju analīze atklāj konkrētu vājo vietu noteiktos apstākļos, AIFP būtu nekavējoties jārīkojas un jāveic korektīvas darbības.
(57)
Direktīvā 2011/61/ES Komisijai noteikta prasība konkretizēt likviditātes pārvaldības sistēmas un procedūras, ar kuru palīdzību AIFP var kontrolēt AIF likviditātes risku, izņemot, ja AIF ir slēgts AIF, kurā neizmanto saistību īpatsvaru, un var garantēt, ka AIF ieguldījumu riska profils atbilst tā pamatsaistībām. Tādēļ ir svarīgi noteikt galvenās vispārīgās prasības, kas attiecas uz visiem AIFP un kuru piemērošana būtu jāpielāgo attiecīgā AIFP pārvaldīto AIF apjomam, struktūrai un specifikai.
(58)
AIFP būtu jāspēj pierādīt kompetentajām iestādēm, ka tie ir izveidojuši piemērotas un efektīvas likviditātes pārvaldības procedūras un politiku. Tas paredz pienācīgi ņemt vērā AIF veidu, tostarp bāzes aktīvu veidu un likviditātes riska apjomu, kam pakļauts AIF, kā arī AIF apjomu un sarežģītību vai aktīvu likvidēšanas vai pārdošanas procesa sarežģītību.
(59)
Likviditātes pārvaldības sistēmām un procedūrām var ļaut AIFP izmantot vajadzīgos instrumentus un kārtību, lai pārvarētu nelikvīdo aktīvu radītās problēmas un ar to saistītās vērtēšanas problēmas ar mērķi reaģēt uz izpirkšanas rīkojumiem. Šādi instrumenti un paņēmieni, ja tas atļauts valsts tiesību aktos, var ietvert barjeras (gates), daļēju izpirkšanu, pagaidu aizņēmumus, paziņošanas periodus un likvīdu aktīvu apvienošanu. Norobežotie konti (side-pockets) un citi mehānismi, kuros uz noteiktiem AIF aktīviem attiecas līdzīgas vienošanās starp AIF un to ieguldītājiem, būtu uzskatāmi par “īpašiem pasākumiem”, jo tie ietekmē AIF ieguldītāju tiesības uz izpirkšanu. AIF darbības pārtraukšana nebūtu uzskatāma par īpašu pasākumu, jo tā attiecas uz visiem AIF aktīviem un visiem AIF ieguldītājiem. Instrumentu un īpašu pasākumu izmantošanu likviditātes pārvaldībai vajadzētu padarīt atkarīgu no konkrētiem apstākļiem, un šai izmantošanai būtu jāmainās atkarība no AIF specifikas, apjoma un ieguldījumu stratēģijas.
(60)
Prasība kontrolēt likviditātes pārvaldību pakārtotajās kolektīvo ieguldījumu sabiedrībās, kurās iegulda AIF, un prasības noteikt instrumentus un pasākumus likviditātes riska pārvaldībai un ieguldītāju savstarpējo interešu konfliktu konstatēšanai, pārvaldībai un kontrolei nebūtu piemērojama AIFP, kas pārvalda slēgtus AIF, neatkarīgi no tā, vai uzskatāms, ka tie izmanto saistību īpatsvaru. Atbrīvojumam no šīm ar izpirkšanu saistītajām likviditātes pārvaldības prasībām būtu jāatspoguļo atšķirības vispārīgajos izpirkšanas noteikumos, kas attiecas uz ieguldītājiem slēgtos AIF atšķirībā no atvērtiem AIF.
(61)
Minimālo ierobežojumu izmantošana attiecībā uz AIF likviditāti vai nelikviditāti atsevišķiem AIFP varētu nodrošināt efektīvu kontroles instrumentu. Ierobežojuma pārsniegšana var pati par sevi nebūt iemesls AIFP rīcībai, jo tā atkarīga no faktiem un apstākļiem un AIFP noteiktās tolerances pakāpes. Tādējādi ierobežojumus varētu praksē izmantot, lai kontrolētu dienas vidējo izpirkumu attiecībā pret fonda likviditāti, izsakot dienās vienā laika posmā. Tos varētu arī izmantot, lai kontrolētu ieguldītāju koncentrāciju, ar mērķi stiprināt stresa testu scenārijus. Šie ierobežojumi varētu kalpot kā signāls kontroles turpināšanai vai stāvokļa uzlabojumiem, atkarībā no apstākļiem.
(62)
Stresa testos vajadzētu atbilstošos gadījumos iekļaut aktīvu likviditātes ierobežotību un neparastus izpirkuma rīkojumus. Būtu jāņem vērā nesenā un paredzamā parakstīšanās un izpirkšana apvienojumā ar sagaidāmo AIF rādītāju ietekmi uz šīm aktivitātēm salīdzinājumā ar citiem. AIFP būtu arī jāizanalizē laikposms, kas vajadzīgs, lai simulāciju stresa scenārijos izpildītu izpirkuma rīkojumus. Turklāt AIFP būtu jāveic stresa testi attiecībā uz tādiem tirgu ietekmējošiem faktoriem kā ārvalstu valūtu svārstības, kas varētu būtiski ietekmēt AIFP vai AIF kredītprofilu, un tādējādi arī nodrošinājumu prasības. AIFP sava pieejā stresa testiem vai scenāriju analīzei būtu jāņem vērā arī vērtēšanas problēmas stresa apstākļos.
(63)
Stresa testu veikšanas biežumam vajadzētu būt atkarīgam no AIF veida, ieguldījumu stratēģijas, likviditātes profila, ieguldītāja veida un AIF izpirkšanas politikas. Taču tiek sagaidīts, ka šos testus veic vismaz vienu reizi gadā. Ja stresa testi uzrāda likviditātes risku, kas ievērojami augstāks nekā sagaidāms, AIFP būtu jārīkojas visu AIF ieguldītāju labākajās interesēs, ņemot vērā AIF aktīvu likviditātes profilu, izpirkšanās rīkojumu līmeni un atbilstošos gadījumos arī likviditātes pārvaldības politikas un procedūru piemērotību.
(64)
Direktīvā 2011/61/ES paredzēts, ka Komisijai jānosaka, kā saskaņot ieguldījumu stratēģiju, likviditātes profilu un izpirkšanas politiku. Konsekvence starp šiem trim elementiem ir nodrošināta, ja ieguldītāji var izpirkt savus ieguldījumus saskaņā ar AIF izpirkšanas politiku, kurā būtu jāiekļauj izpirkšanas nosacījumi gan normālos, gan ārkārtas apstākļos, turklāt veidā, kas nodrošina godīgu attieksmi pret ieguldītājiem.
(65)
Direktīvā 2011/61/ES paredzēta pārnozaru konsekvence un nesaskaņotības novēršana starp iniciatoru interesēm, kas pārstrukturē aizdevumus tirgojamos vērtspapīros, un AIFP, kas AIF vārdā iegulda šajos vērtspapīros vai citos finanšu instrumentos. Lai sasniegtu šo mērķi, ir ņemti vērā atbilstošie noteikumi Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 14. jūnija Direktīvā 2006/48/EK par kredītiestāžu darbības sākšanu un veikšanu (7), kas nosaka kvantitatīvās un kvalitatīvās prasības, kas jāizpilda ieguldītājiem, kas ir pakļauti vērtspapīrošanas kredītriskam, kā arī iniciatoriem un sponsoriem. Tā kā arī šai regulai ir tāds pats mērķis kā attiecīgajiem Direktīvas 2006/48/EK noteikumiem, proti, saskaņot iniciatora vai sponsora un ieguldītāju intereses, ir svarīgi, ka abos tiesību aktos terminoloģija tiek izmantota konsekventi, tādēļ Direktīvā 2006/48/EK iekļautās definīcijas ir izmantotas kā atskaites punkts. Ņemot vērā to, ka Eiropas Banku uzraudzītāju komiteja, kas ir Eiropas Banku iestādes priekštece, ir izstrādājusi sīkas pamatnostādnes (8), lai nodrošinātu atbilstošo noteikumu interpretāciju Direktīvā 2006/48/EK, pārnozaru konsekvences nolūkā šie noteikumi, kas paredzēti iniciatoru, sponsoru un AIFP interešu saskaņošanai, jāinterpretē saskaņā ar minētajām pamatnostādnēm.
(66)
Ir svarīgi, lai darījumi, kuros aizdevumus pārstrukturē tirgojamos vērtspapīros, nebūtu veidoti tā, lai izvairītos no noteikumu piemērošanas par ieguldījumiem vērtspapīrošanas pozīcijās. Tādēļ atsauce uz ieguldījumiem tirgojamos vērtspapīros vai citos finanšu instrumentos, kas balstīti uz pārstrukturētiem aizdevumiem, nebūtu jāinterpretē kā juridiski spēka esoša un saistoša īpašumtiesību nodošana attiecībā uz šādiem instrumentiem, bet gan kā ieguldījums, kas veikts pēc būtības ekonomiskā nozīmē, lai būtu aptvertas citas sintētisko ieguldījumu formas un uz tām attiektos specifiskās prasības. Lai izvairītos no pārpratumiem un saskaņotu izteiksmes veidu, kas izmantots banku regulējumā, jēdziena “ieguldījums tirgojamos vērtspapīros vai citos finanšu instrumentos, kas balstīti uz pārstrukturētiem aizdevumiem” vietā izmantojams “iesaistīšanās vērtspapīrošanas kredītriska riska darījumā”.
(67)
Prasības, kas jāizpilda sabiedrībām, kas darbojas kā vērtspapīrošanas iniciatori, sponsori vai sākotnējie aizdevēji, tām ir tieši noteiktas Direktīvā 2006/48/EK. Tādēļ ir svarīgi atbilstošus pienākumus noteikt AIFM, kas iesaistās vērtspapīrošanas riska darījumos. Tādējādi AIFP vajadzētu iesaistīties vērtspapīrošanas riska darījumā tikai tad, ja iniciators, sponsors vai sākotnējais aizdevējs ir nepārprotami informējis AIFP, ka tas saglabā būtisku ekonomisku ieinteresētību bāzes aktīvā; šis noteikums pazīstams kā saglabāšanas prasība. Turklāt AIFP būtu jānodrošina, ka ir izpildītas kvalitatīvās prasības, kas sponsoram un iniciatoram noteiktas Direktīvā 2006/48/EK. AIFP arī pašam būtu jāatbilst kvalitatīvajām prasībām, lai pamatīgi un dziļi izprastu vērtspapīrošanas ieguldījumu un ar to saistīto riska darījumu. Lai panāktu to, AIFP lēmums par ieguldījumu būtu jāpieņem tikai pēc tam, kad veikta rūpīga uzticamības pārbaude, kurai tam vajadzētu sniegt pietiekami daudz informācijas par attiecīgo vērtspapīrošanu.
(68)
Ir noteikti apstākļi, kuros sabiedrības atbilst iniciatora vai sponsora definīcijai vai izpilda sākotnējā aizdevēja lomu; taču cita sabiedrība, kas neatbilst ne sponsora, ne iniciatora definīcijai, ne arī izpilda sākotnēja aizdevēja lomu (bet kuras intereses ir visoptimālāk saskaņotas ar ieguldītāju interesēm), var censties izpildīt saglabāšanas prasību. Tiesiskās noteiktības labad šādai citai sabiedrībai nebūtu jāprasa izpildīt saglabāšanas prasību, ja šo prasību izpilda iniciators, sponsors vai sākotnējais aizdevējs.
(69)
Ja pārkāpta saglabāšanas prasība vai kvalitatīvās prasības, AIFP būtu jāapsver korektīva rīcība, piemēram, risku ierobežošana, pārdošana vai riska darījuma samazināšana, vai vēršanās pie saglabāšanas prasības pārkāpēja ar mērķi atjaunot atbilstību prasībai. Šādai korektīvai rīcībai vienmēr vajadzētu būt ieguldītāju interesēs un, lai izvairītos no ārkārtas pārdošanas, nevajadzētu ietvert nekādu tiešu pienākumu pārdot aktīvus uzreiz pēc tam, kad atklājies pārkāpums. AIFP būtu pārkāpums jāņem vērā, apsverot cita ieguldījuma veikšanu jaunā darījumā, kurā iesaistīta puse, kas pārkāpusi prasību.
(70)
Lai nodrošinātu atbilstību Direktīvas 2011/61/ES prasībām attiecībā uz iekšējo procedūru un organizatoriskās sistēmas noteikšanu, kas jāpiemēro visiem AIFP, AIFP būtu jāizstrādā sīki dokumentēta organizatoriskā struktūra, kurā skaidri noteikta atbildība, definēti kontroles mehānismi un garantēta sekmīga informācijas plūsma starp visām iesaistītajām pusēm. AIFP būtu arī jāizveido sistēmas, lai garantētu informācijas drošību un nodrošinātu darbības nepārtrauktību. Izveidojot šīs procedūras un struktūras, AIFP būtu jāņem vērā proporcionalitātes princips, kas ļauj procedūras, mehānismus un organizatorisko struktūru piemērot AIFP uzņēmējdarbības veidam, mērogam un sarežģītībai, kā arī tā uzņēmējdarbības gaitā veikto darbību veidam un spektram.
(71)
Ieguldītāju informēšana ir ārkārtīgi svarīga šo ieguldītājus aizsardzībai, tāpēc AIFP būtu jāīsteno atbilstoša politika un procedūras, lai garantētu, ka konkrētam AIF piemērojamie izpirkšanas noteikumi ir pietiekami sīki un pamanāmi atklāti ieguldītājiem, pirms tie izdara ieguldījumu, kā arī būtisku izmaiņu gadījumos. Tas var ietvert informēšanu par paziņošanas laikposmiem attiecībā uz izpirkšanu, ziņas par darbības pārtraukšanas periodiem, norādi par apstākļiem, kuros parastie izpirkšanas mehānismi var nebūt piemērojami vai var būt apturēti, kā arī ziņas par pasākumiem, kurus pārvaldības struktūra var uzskatīt par noteikta AIF ieguldītāju izpirkšanas tiesības ietekmējošiem, piemēram, barjerām vai norobežotajiem kontiem.
(72)
Lai garantētu, ka attiecīgās darbības tiek pienācīgi izpildītas, AIFP jo sevišķi būtu jāizmato elektroniskās sistēmas, lai izpildītu reģistrēšanas prasības attiecībā uz portfeļa darījumiem vai parakstīšanās un izpirkšanas rīkojumiem un izstrādātu, īstenotu un uzturētu grāmatvedības politiku un procedūras ar mērķi garantēt, ka neto aktīvu vērtība tiek aprēķināta atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES un šīs regulas prasībām.
(73)
Lai nodrošinātu saskaņotību ar prasībām, kas Direktīvā 2009/65/EK noteiktas PVKIU pārvaldniekiem, AIFP pārvaldības struktūrai, augstākajai vadībai vai atbilstošā gadījumā uzraudzības funkcijas veicējiem būtu jāuztic līdzīga veida uzdevumi, kuriem arī būtu jānosaka attiecīga atbildība. Taču šādai atbildības sadalei vajadzētu atbilst pārvaldības struktūras, augstākās vadības un uzraudzības funkcijas veicēju lomai un pienākumiem saskaņā ar piemērojamajiem valsts tiesību aktiem. Augstākajā vadībā var būt iekļauti daži vai visi pārvaldības struktūras locekļi.
(74)
AIFP vienmēr būtu jāizpilda prasība izveidot pastāvīgu un efektīvu atbilstības funkciju, neatkarīgi no tā uzņēmējdarbības apjoma un sarežģītības. Taču atbilstības funkcijas tehniskajai un personāla organizācijai vajadzētu būt pielāgotai AIFP uzņēmējdarbības specifikai, apjomam un sarežģītībai, kā arī tā pakalpojumu spektram un darbībām. AIFP nevajadzētu prasīt izveidot neatkarīgu atbilstības struktūrvienību, ja šāda prasība būtu pārmērīga, ņemot vērā AIFP lielumu vai tā uzņēmējdarbības specifiku, apjomu un sarežģītību.
(75)
Vērtēšanas prasības atšķiras atkarībā no jurisdikcijas un aktīvu kategorijas. Šai regulai vajadzētu papildināt kopējos vispārējos noteikumus un noteikt kritērijus, kas AIFP jāņem vērā, izstrādājot un īstenojot piemērotu un konsekventu politiku un procedūras AIF aktīvu pienācīgai un neatkarīgai vērtēšanai. Šai politikai un procedūrām būtu jānosaka pienākumi, uzdevumi un atbildība, kas attiecas uz visām vērtēšanā iesaistītajām pusēm, tostarp ārējiem vērtētājiem.
(76)
Aktīvu vērtību var noteikt dažādos veidos, piemēram, kā atskaites punktu izmantojot aktīvā tirgū novērojamās cenas vai izdarot aplēses, izmantojot citas vērtēšanas metodoloģijas atbilstīgi valstu tiesību aktiem, AIF nolikumu vai tā dibināšanas dokumentiem. Tā kā atsevišķu aktīvu un saistību vērtību var noteikt, izmantojot dažādas metodoloģijas, un to var iegūt no dažādiem avotiem, AIFP būtu jānosaka un jāapraksta tā izmantotās vērtēšanas metodoloģijas.
(77)
Ja aktīvu vērtēšanai izmanto modeli, vērtēšanas procedūrās un politikā būtu jānorāda modeļa galvenās iezīmes. Pirms tā izmantošanas modelim būtu jāpiemēro apstiprināšanas process, ko veic ārējais vai iekšējais speciālists, kas nav bijis iesaistīts modeļa izstrādē. Ja šim speciālistam ir atbilstoša kompetence un pieredze aktīvu vērtēšanā ar šādiem modeļiem, tas uzskatāms par kvalificētu apstiprināšanas procesa īstenošanai attiecībā uz modeli; šāds speciālists var būt revidents.
(78)
Tā kā AIF darbojas dinamiskā vidē, kurā ieguldījumu stratēģijas var laika gaitā mainīties, vērtēšanas politika un procedūras būtu jāpārskata vismaz reizi gadā un vienmēr, pirms AIF sāk izmantot jaunu ieguldījumu stratēģiju vai ieguldīt jaunā aktīvu veidā. Visām izmaiņām vērtēšanas politikā un procedūrās, tostarp vērtēšanas metodoloģijās, būtu jānotiek atbilstīgi iepriekš noteiktam procesam.
(79)
AIFP būtu jāgarantē, ka AIF atsevišķie aktīvi ir pienācīgi novērtēti saskaņā ar vērtēšanas politiku un procedūrām. Dažiem aktīviem, jo sevišķi sarežģītiem un nelikvīdiem finanšu instrumentiem, ir augstāks nepiemērota vērtējuma risks. Lai atrisinātu šādas situācijas, AIFP būtu jāizveido pietiekama kontrole ar mērķi nodrošināt, ka AIF aktīvu vērtība ir pietiekami objektīva.
(80)
Neto aktīvu vērtības uz vienu ieguldījumu apliecību vai akciju aprēķinu regulē valstu tiesību akti un/vai fondu dibināšanas dokumenti. Šī regula attiecas tikai uz aprēķina procedūru, nevis uz aprēķina metodoloģiju. Kā daļu no administratīvajam funkcijām, ko tas veic AIF, AIFP var pats aprēķināt neto aktīvu vērtību uz vienu ieguldījumu apliecību vai akciju. Administratīvo funkciju, tostarp neto aktīvu vērtības aprēķināšanai var iecelt arī trešo pusi. Trešā puse, kas aprēķina AIF neto aktīvu vērtību, nav uzskatāma par ārējo vērtētāju Direktīvas 2011/61/ES nolūkiem, kamēr tā nepiedāvā atsevišķu aktīvu vērtējumus, tostarp tādus, kuros jāizsaka subjektīvs spriedums, bet aprēķinu procesā izmanto vērtības, kas iegūtas no AIFP, cenu informācijas avotiem vai ārējā vērtētāja.
(81)
Dažas vērtēšanas procedūras iespējams veikt katru dienu, piemēram, finanšu instrumentu vērtējumu, bet citas vērtēšanas procedūras, piemēram, nekustamajam īpašumam, nav veicamas tik bieži, kā notiek emisijas, parakstīšanās, izpirkšana un atcelšana. Vērtējuma biežumā aktīviem, kas ir atvērta fonda turējumā, būtu jāņem vērā atšķirības vērtēšanas procedūrās attiecībā uz AIF turējumā esošo aktīvu veidiem.
(82)
Striktās prasības un ierobežojumi, kas jāievēro, ja AIFP plāno deleģēt funkciju veikšanu, ir izklāstītas Direktīvā 2011/61/ES. AIFP vienmēr saglabā atbildību par deleģēto uzdevumu izpildi un to atbilstību Direktīvai 2011/61/ES un tās īstenošanas pasākumiem. Tādēļ AIFP būtu jānodrošina, ka deleģējuma saņēmējs izpilda un piemēro kvalitātes standartus, kurus būtu piemērojis pats AIFP. Turklāt, ja jāgarantē, ka deleģēto funkciju izpilde notiek saskaņā ar nemainīgi augstiem standartiem, AIFP jāspēj izbeigt deleģējums, un tādēļ deleģējuma sistēmā AIFP būtu jāparedz elastīgas izbeigšanas tiesības. Deleģējuma ierobežojumi un prasības būtu jāpiemēro attiecībā uz vadības funkcijām, kas noteiktas Direktīvas 2011/61/ES I pielikumā, bet tādi palīguzdevumi kā administratīvās vai tehniskās funkcijas, ar kurām īsteno vadības uzdevumu atbalstu, piemēram, loģistikas palīgdarbus, nodrošinot uzkopšanu, ēdināšanu un pamatpakalpojumus vai pamatproduktus, nebūtu uzskatāmi par AIFP funkciju deleģējumu. Citi tehnisko vai administratīvo funkciju piemēri ir standarta programmatūras iegāde un periodiska programmatūras piegādātāju atbalsta izmantošana attiecībā uz šīm standarta sistēmām vai darbaspēka resursu atbalsta nodrošināšana, piemēram, pagaidu darbinieku piegāde vai algu administrēšana.
(83)
Lai nodrošinātu augstu ieguldītāju aizsardzības standartu līdz ar efektivitātes uzlabojumiem AIFP uzņēmējdarbības veikšanā, deleģējums būtu jābalsta uz objektīviem iemesliem. Novērtējot šos iemeslus, kompetentajām iestādēm būtu jāņem vērā deleģējuma struktūra un tās ietekme uz AIFP struktūru, kā arī deleģēto darbību un AIFP saglabāto darbību mijiedarbība.
(84)
Lai novērtētu, vai personai, kas faktiski vada deleģējuma saņēmēja uzņēmējdarbību, ir pietiekami laba reputācija, būtu jāpārbauda šīs personas veiktā uzņēmējdarbība un tas, vai šī persona ir izdarījusi pārkāpumus finanšu jomā. Novērtējot atbilstību pietiekami labas reputācijas prasībai, būtu jāņem vērā arī jebkura cita būtiska informācija attiecībā uz rakstura iezīmēm, kas varētu negatīvi ietekmēt šīs personas veikto uzņēmējdarbību, piemēram, šaubas par personas godīgumu un integritāti.
(85)
Ieguldījumu sabiedrības, kuras saņēmušas darbības atļauju atbilstīgi Direktīvai 2009/65/EK, nav uzskatāmas par sabiedrībām, kas saņēmušas atļauju un reģistrētas aktīvu pārvaldības mērķiem un uz kurām attiecas uzraudzība, jo saskaņā ar minēto direktīvu tām nav atļauts iesaistīties citās darbībās kā vien kolektīvā ieguldījumu portfeļa pārvaldībā. Arī iekšēji pārvaldītus AIF nebūtu jāklasificē kā šādas sabiedrības, jo tiem nevajadzētu iesaistīties citās darbībās, izņemot AIF iekšējo pārvaldību.
(86)
Ja deleģējums attiecas uz portfeļa pārvaldību vai risku pārvaldību, kas ir AIFP pamatdarbība un tādējādi ļoti svarīga ieguldītāju aizsardzībai un sistēmiskajam riskam, papildus Direktīvas 2011/61/ES 20. panta 1. punkta c) apakšpunktā noteiktajām prasībām AIFP piederības dalībvalsts kompetentajai iestādei un trešās valsts sabiedrības uzraudzības iestādei būtu jānoslēdz sadarbības vienošanās, kas balstīta uz rakstisku līgumu. Šāda vienošanās būtu jāpanāk pirms deleģējuma. Vienošanās nosacījumos būtu jāņem vērā starptautiskie standarti.
(87)
Rakstiskās vienošanās būtu jāparedz tiesības kompetentajām iestādēm veikt pārbaudes uz vietas, tostarp tādas, ka tās var prasīt, lai deleģējuma saņēmēja trešās valsts uzraudzības iestāde veic pārbaudes uz vietas, lūgt atļauju trešās valsts uzraudzības iestādei pašām veikt šīs pārbaudes vai arī doties līdzi trešās valsts uzraudzības iestāžu darbiniekiem, kad tie dodas veikt šādas pārbaudes uz vietas.
(88)
Pamatojoties uz Direktīvā 2011/61/ES noteiktajiem pienākumiem, AIFP vienmēr būtu jārīkojas AIF vai AIF ieguldītāju labākajās interesēs. Tādējādi deleģējums ir pieļaujams tikai tad, ja tas neattur AIFP no rīkošanās vai AIF pārvaldīšanas ieguldītāju labākajās interesēs.
(89)
Lai uzturētu augstu ieguldītāju aizsardzības standartu, jebkurā deleģējumā jāņem vērā iespējamie interešu konflikti. Ar vairāku kritēriju palīdzību būtu jānosaka standarti, kas ļautu konstatēt situācijas, kurās varētu veidoties būtisks interešu konflikts. Šo kritēriju uzskaitījums būtu jāuztver kā neizsmeļošs un kā norāde uz to, ka arī nebūtiski interešu konflikti ir svarīgi Direktīvas 2011/61/ES nolūkiem. Tādējādi atbilstības vai revīzijas funkciju veikšana būtu uzskatāma par konfliktējošām ar portfeļa pārvaldības uzdevumiem, bet tirgus uzturēšana vai izvietošanas darbības būtu uzskatāmas par konfliktējošu ar portfeļa vai riska pārvaldību. Šis pienākums neskar deleģējuma saņēmēja pienākumu funkcionāli un hierarhiski vienu no otra nodalīt portfeļa un riska pārvaldības uzdevumus atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 15. panta noteikumiem.
(90)
Prasības, kas attiecas uz deleģējumu funkciju veikšanai AIFP vārdā, būtu jāpiemēro mutatis mutandis, ja deleģējuma saņēmējs īsteno apakšdeleģējumu kādai no tam deleģētajām funkcijām, kā arī jebkura tālāka apakšdeleģējuma gadījumā.
(91)
Lai garantētu, ka AIFP jebkurā gadījumā veic ieguldījumu pārvaldības funkcijas, AIFP nevajadzētu deleģēt savas funkcijas tādā mērā, ka tas faktiski vairs nav uzskatāms par AIF pārvaldnieku un kļūst par pastkastītes uzņēmumu. AIFP vienmēr būtu jānodrošina pietiekami resursi, lai efektīvi uzraudzītu deleģētās funkcijas. AIFP ir pašam jāveic ieguldījumu pārvaldības funkcijas, tā rīcībā jābūt nepieciešamajām zināšanām un resursiem, tam jābūt pilnvarām pieņemt lēmumus, kas ir augstākās vadības kompetencē, un veikt augstākās vadības funkcijas, kuras var ietvert vispārējās ieguldījumu politikas un ieguldījumu stratēģiju īstenošanu.
(92)
Deleģējuma struktūras novērtēšana ir sarežģīts uzdevums, kam jābalstās uz virkni kritēriju, lai kompetentās iestādes varētu formulēt savu lēmumu. Šāda kombinēšana ir vajadzīga, lai būtu iespējams ņemt vērā fondu struktūru un ieguldījumu stratēģiju dažādību visā Savienībā. EVTI var izstrādāt pamatnostādnes ar mērķi nodrošināt konsekventu deleģējuma struktūru novērtējumu visā Savienībā.
(93)
Komisijai būtu jākontrolē, kā šie kritēriji tiek piemēroti un kāda ir to ietekme uz tirgiem. Komisijai vajadzētu veikt situācijas pārskatīšanu pēc diviem gadiem un, ja tas uzskatāms par nepieciešamu, - veikt attiecīgos pasākumus, lai sīkāk precizētu nosacījumus, saskaņā ar kuriem uzskatāms, ka AIFP ir deleģējis savas funkcijas tādā mērā, ka kļuvis par pastkastītes uzņēmumu un vairs nav uzskatāms par AIF pārvaldnieku.
(94)
Direktīvā 2011/61/ES ietverts plašs prasību uzskaitījums attiecībā uz AIF depozitāriju nolūkā garantēt augstu ieguldītāju aizsardzības standartu. Tādēļ skaidri jānosaka depozitārija, AIFP un/vai AIF un trešo pušu attiecīgās konkrētās tiesības un pienākumi. Rakstiskajā līgumā būtu jāiekļauj visi nosacījumi, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu atbilstošu AIF aktīvu turēšanu, ko veic depozitārijs vai trešā puse, kurai turēšanas tiesības deleģētas saskaņā ar Direktīvu 2011/61/ES, un garantētu, ka depozitārijs pienācīgi izpilda savas pārraudzības un kontroles funkcijas. Lai ļautu depozitārijam novērtēt un kontrolēt glabāšanas risku, līgumā būtu jāietver pietiekami sīki nosacījumi attiecībā uz aktīvu kategorijām, kurās AIF var ieguldīt, un jānorāda reģioni, kuros AIF plāno ieguldīt. Līgumā būtu arī jāiekļauj nosacījumi, kas attiecas uz eskalācijas procedūru. Tādēļ depozitārijam būtu jābrīdina AIFP par jebkuru būtisku risku, kas konstatēts kādā tirgus norēķinu sistēmā. Attiecībā uz līguma izbeigšanu tajā jānorāda, ka līguma izbeigšana ir depozitārija galējais līdzeklis, ja tas uzskata, ka aktīvi nav pietiekami aizsargāti. Tam būtu arī jānovērš bezrūpīgas rīcības risks, kad AIFP pieņem ieguldījumu lēmumus, nerēķinoties ar glabāšanas riskiem, balstoties uz pieņēmumu, ka lielākajā daļā gadījumu atbildīgs būtu depozitārijs. Lai uzturētu augstu ieguldītāju aizsardzības standartu, prasība, kurā izklāstīti trešo pušu kontroles nosacījumi, būtu jāattiecina uz visu uzraudzības ķēdi.
(95)
Uz depozitāriju, kas veic uzņēmējdarbību trešā valstī, būtu jāattiecina uzraudzības regulējums un uzraudzība, ko veic uzraudzības iestāde, kas ir kompetenta īstenot pastāvīgu uzraudzību, veikt pārbaudes un noteikt sankcijas. Ja depozitārija uzraudzībā iesaistītas vairākas uzraudzības iestādes, vienai uzraudzības iestādei atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES noteikumiem un visiem attiecīgajiem pieņemtajiem deleģētajiem un īstenošanas pasākumiem būtu jāizpilda kontaktpunkta funkcijas.
(96)
Trešās valsts tiesību aktu novērtējums ar mērķi konstatēt, vai vietējo kritēriju ietekme ir tāda pati, kā Savienības tiesību aktos noteiktajiem kritērijiem, atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 6. punkta pēdējai daļai būtu jāveic Eiropas Komisijai, salīdzinot trešās valsts depozitārijam piemērojamos atļaujas izsniegšanas kritērijus un darbības turpināšanas nosacījumus ar attiecīgajām prasībām, kas saskaņā ar Savienības tiesību aktiem piemērojamas kredītiestādēm un/vai ieguldījumu sabiedrībām nolūkā uzsākt depozitārija uzņēmējdarbību un veikt depozitārija funkcijas. Depozitārijam, uz kuru attiecas uzraudzība un kam izsniegta darbības atļauja trešā valstī kategorijā, kas nav kredītiestāde vai ieguldījumu sabiedrība, Eiropas Komisija var veikt novērtējumu ar mērķi konstatēt vai attiecīgajiem tiesību aktu noteikumiem trešā valstī ir tāda pati ietekme kā tiem, ko Savienības tiesību akti nosaka attiecībā uz kredītiestādēm un/vai ieguldījumu sabiedrībām.
(97)
Lai depozitārijam jebkura brīdī nodrošinātu skaidru priekšstatu par AIF ienākošajām uz izejošajām naudas plūsmām, AIFP būtu jānodrošina, ka depozitārijs bez liekas kavēšanās saņem precīzu informāciju saistībā ar naudas plūsmām, tostarp no trešām pusēm, kurās atvērts AIF naudas līdzekļu konts.
(98)
Lai panāktu AIF naudas plūsmu pienācīgu uzraudzību, depozitārija pienākums ir garantēt, ka ir izveidotas procedūras, kuras efektīvi īsteno, lai atbilstoši kontrolētu AIF naudas plūsmas, un ka šīs procedūras periodiski pārskata. Konkrēti, depozitārijam būtu jāpārbauda salīdzināšanas procedūra, lai pārliecinātos, ka procedūra ir piemērota AIF un tiek īstenota ar atbilstošu laika intervālu, ņemot vērā AIF specifiku, apjomu un sarežģītību. Šādā procedūrā būtu, piemēram, atsevišķi jāsalīdzina katra naudas plūsma, kas norādīta bankas konta izrakstos, ar naudas plūsmām, kas reģistrētas AIF kontos. Ja salīdzināšanas procedūras veic katru dienu, kā to dara vairumā atvērto AIF, arī depozitārijam salīdzināšana būtu jāveic katru dienu. Depozitārijam būtu jo īpaši jākontrolē neatbilstības, kas konstatētas salīdzināšanas procedūrās, un korektīvie pasākumi, kas veikti, lai bez liekas kavēšanās informētu AIFP par jebkuru novirzi, kas nav novērsta, un veiktu pilnīgu salīdzināšanas procedūru pārskatīšanu. Šāda pārskatīšana būtu jāveic vismaz reizi gadā. Depozitārijam būtu arī laikus jākonstatē ievērojamas naudas plūsmas, jo sevišķi tās, kuras varētu būt neatbilstošas AIF darbībām, piemēram, izmaiņas AIF aktīvu pozīcijās vai parakstīšanā un izpirkšanā, un tam būtu periodiski jāsaņem naudas līdzekļu kontu izraksti, ka arī jāpārbauda atbilstība to rīcībā esošajiem datiem par naudas līdzekļu pozīcijām salīdzinājumā ar AIFP datiem. Depozitārijam būtu jānodrošina datu aktualitāte atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 8. punkta b) apakšpunktam.
(99)
Depozitārijam ir jānodrošina, ka visi maksājumi, kurus veikuši ieguldītāji vai kas veikti to vārdā par parakstīšanos uz AIF ieguldījumu apliecībām vai akcijām, ir saņemti un uzskaitīti vienā vai vairākos naudas līdzekļu kontos saskaņā ar Direktīvu 2011/61/ES. Tādēļ AIFP ir jāgarantē, ka depozitārijam ir nodrošināta atbilstošā informācija, kas tam vajadzīga, lai pienācīgi kontrolētu ieguldītāju maksājumu saņemšanu. AIFP ir jāgarantē, ka depozitārijs bez liekas kavēšanās iegūst šo informāciju, kad trešā puse saņem rīkojumu izpirkt vai emitēt AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas. Tādēļ informāciju no struktūras, kas atbildīga par parakstīšanos uz AIF ieguldījuma apliecībām vai akcijām un to izpirkšanu, depozitārijam būtu jānosūta darba dienas beigās, lai izvairītos no ieguldītāju maksājumu ļaunprātīgas izmantošanas.
(100)
Atkarībā no turēšanā nododamo aktīvu veida, aktīvi ir vai nu jānodod glabāšanā, kā tas ir ar finanšu instrumentiem, kurus var reģistrēt finanšu instrumentu kontā vai kurus var fiziski nogādāt depozitārijam atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES noteikumiem, vai arī attiecībā uz aktīviem ir jāpārbauda to īpašumtiesības un jānodrošina uzskaite. Depozitārija glabāšanā vajadzētu būt visiem AIF (vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā) finanšu instrumentiem, kurus iespējams reģistrēt vai turēt kontā tieši vai netieši depozitārija vai tādas trešās personas vārdā, kurai deleģēta glabāšanas funkcija, jo sevišķi centrālā vērtspapīru depozitārija līmenī. Papildus jau minētajām situācijām glabāšana jānodrošina attiecībā uz finanšu instrumentiem, kas depozitārija vai tādas trešās personas vārdā, kurai deleģēta glabāšanas funkcija, tieši reģistrēti tikai pie paša emitenta vai tā pārstāvja. Tie finanšu instrumenti, kas saskaņā ar piemērojamajiem valsts tiesību aktiem ir reģistrēti pie emitenta vai tā pārstāvja vienīgi AIF vārdā, piemēram, ieguldījumi biržā nekotētu uzņēmumu privātā kapitālā un riska kapitāla fondos, nebūtu jānodod glabāšanā. Visi finanšu instrumenti, kurus iespējams fiziski nogādāt depozitārijam, būtu jānodod glabāšanā. Ja izpildīti nosacījumi, saskaņā ar kuriem finanšu instrumentus nodod glabāšanā, finanšu instrumenti, kurus sniedz kā nodrošinājumu trešai pusei vai kurus trešā puse nodrošina AIF labā, arī ir jānodod glabāšanā vai nu pašam depozitārijam vai arī trešai pusei, kurai deleģētas glabāšanas funkcijas, uz laiku, kamēr tie pieder AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā. Turklāt finanšu instrumenti, kas pieder AIF vai AIF vārdā - AIFP, kurus AIF vai AIF vārdā - AIFP ir ļāvis depozitārijam izmantot atkārtoti, paturami glabāšanā tik ilgi, kamēr nav īstenotas tiesības uz atkārtotu izmantošanu.
(101)
Finanšu instrumentiem, kurus tur glabāšanā, būtu nepārtraukti piemērojama vajadzīgā rūpība un aizsardzība. Lai garantētu, ka vajadzīgās rūpības īstenošanā glabāšanas risks ir pienācīgi novērtēts, depozitārijam vajadzētu zināt, kuras trešās puses ir iesaistītas uzraudzības ķēdē, nodrošināt, ka visas uzraudzības ķēdes laikā ir izpildīti uzticamības pārbaudes un nošķiršanas pienākumi, nodrošināt, ka tam ir atbilstošas piekļuves tiesības to trešo pušu uzskaitei un datiem, kurām deleģētas glabāšanas funkcijas, kā arī nodrošināt atbilstību visām šīm prasībām, dokumentēt visus šos pienākumus, darīt tos pieejamus un sniegt pārskatus AIFP.
(102)
Lai izvairītos no Direktīvas 2011/61/ES prasību neievērošanas, depozitārijam būtu jāiemēro turēšanas pienākums aktīviem finanšu struktūrās un/vai juridiskajās struktūrās, kuras tieši vai netieši kontrolē AIF vai AIF vārdā - AIFP. Šis “caurskatāmības” noteikums nebūtu piemērojams fondu fondu struktūrām vai galvenajām-pakārtotajām struktūrām, ja tām ir depozitārijs, kas pienācīgi uzglabā fonda aktīvus.
(103)
Depozitārijam vienmēr vajadzētu būt pilnīgam pārskatam pār visiem aktīviem, kas nav uzglabājamie finanšu instrumenti. Uz šiem aktīviem saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES noteikumiem būtu attiecināms pienākums pārbaudīt īpašumtiesības un tos dokumentēt. Šādu aktīvu piemēri ir fiziskie aktīvi, kas atbilstīgi Direktīvai 2011/61/ES nav klasificējami kā finanšu instrumenti vai kurus nav iespējams fiziski nogādāt depozitārijam, finanšu līgumi, piemēram, atvasinātie instrumenti, naudas līdzekļu noguldījumi vai ieguldījumi privātos uzņēmumos un partnerības daļas.
(104)
Lai panāktu pietiekamu noteiktības pakāpi saistībā ar to, ka AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, tiešām ir aktīvu īpašnieks, depozitārijam būtu jānodrošina, ka tas saņem visu informāciju, ko tas uzskata par nepieciešamu, lai pārliecinātos, ka AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, pieder īpašumtiesības uz attiecīgo aktīvu. Šī informācija var būt oficiāla dokumenta kopija, kas apliecina, ka AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, ir aktīva īpašnieks, vai jebkurš cits formāls un uzticams pierādījums, ko depozitārijs uzskata par piemērotu. Ja nepieciešams, depozitārijam būtu jāpieprasa papildu pierādījumi no AIF vai AIFP vai vajadzības gadījumā - trešās puses.
(105)
Depozitārijam būtu jādokumentē visi aktīvi, par kuriem tas ir pārliecinājies, ka īpašumtiesības pieder AIF. Tas var izstrādāt procedūru informācijas saņemšanai no trešām pusēm, kad attiecībā uz AIF, kas reti veic darījumus, vai darījumiem, kuros notiek sarunas pirms darījuma noslēgšanas, varētu būt lietderīgas šādas procedūras, ar kuru palīdzību nodrošina, ka aktīvus nav iespējams nodot, par šādu darījumu neinformējot depozitāriju vai trešo pusi, kurai deleģētas kontu turēšanas funkcijas. Prasība nodrošināt piekļuvi trešo pušu dokumentālajiem pierādījumiem par katru darījumu varētu būt piemērota AIF ar biežākiem tirdzniecības portfeļa darījumiem, piemēram, ieguldījumiem biržā kotētos atvasinātajos instrumentos.
(106)
Lai garantētu, ka depozitārijs spēj veikt savas funkcijas, ir nepieciešams konkretizēt Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 9. punktā noteiktos uzdevumus, jo sevišķi otra līmeņa kontroles, ko veic depozitārijs. Šādiem uzdevumiem nevajadzētu atturēt depozitāriju no ex ante pārbaužu veikšanas, kad depozitārijs tās uzskata par piemērotām un kad panākta vienošanās ar AIFP. Lai garantētu, ka tas spēj veikt savus pienākumus, depozitārijam būtu jāizveido pašam sava eskalācijas procedūra, lai risinātu situācijas, kad ir konstatētas neatbilstības. Šādai procedūrai būtu jāgarantē, ka kompetentās iestādes ir informētas par visiem būtiskajiem pārkāpumiem. Depozitārija uzraudzības pienākumi pret trešām pusēm, kas noteikti šajā regulā, neskar AIFP pienākumus, kas paredzēti Direktīvā 2011/61/ES.
(107)
Depozitārijam būtu jāpārbauda atbilstība starp emitēto ieguldījumu apliecību vai akciju skaitu un saņemtajiem ienākumiem no parakstīšanās. Turklāt, lai garantētu, ka maksājumi, ko ieguldītāji veikuši pie parakstīšanās, ir saņemti, depozitārijam būtu arī jānodrošina vēl viena datu salīdzināšana starp parakstīšanās rīkojumiem un ienākumiem no parakstīšanās. Tāda pati salīdzināšana būtu jāveic attiecība uz izpirkšanas rīkojumiem. Depozitārijam būtu arī jāpārbauda, ka ieguldījumu apliecību vai akciju skaits AIF kontos atbilst neapmaksāto ieguldījumu apliecību vai akciju skaitam AIF reģistros. Depozitārijam savas procedūras būtu atbilstoši jāpielāgo, ņemot vērā parakstīšanās un izpirkšanas biežumu.
(108)
Depozitārijam būtu jāveic visi vajadzīgie pasākumi, lai garantētu, ka tiek efektīvi īstenota piemērota AIF aktīvu novērtēšanas politika un procedūras; to nodrošina, veicot pārbaudes izlases veidā vai salīdzinot NAV aprēķina pakāpenisko izmaiņu atbilstību kritēriju izmaiņām. Izveidojot šīs procedūras, depozitārijam vajadzētu būt skaidrai izpratnei par novērtēšanas metodoloģijām, ko AIF aktīvu vērtēšanai izmantojis AIFP vai ārējais vērtētājs. Šādu pārbaužu biežumam vajadzētu atbilst AIF aktīvu novērtējuma biežumam.
(109)
Pamatojoties uz Direktīvā 2011/61/ES noteikto uzraudzības pienākumu, depozitārijam būtu jāizveido procedūra, lai pēc ex post principa pārbaudītu AIF atbilstību piemērojamajiem tiesību aktiem un noteikumiem, kā arī tā dibināšanas dokumentiem. Tas attiecas uz tādām jomām kā AIF ieguldījumu atbilstības pārbaude tā ieguldījumu stratēģijai, kas izklāstīta AIF nolikumā un piedāvājuma dokumentos, un pārliecināšanos, ka AIF nepārkāpj tiem noteiktos ieguldījumu aizliegumus, ja tādi ir. Depozitārijam būtu jāpārrauga AIF darījumi un jāizmeklē visi neparastie darījumi. Ja pārkāpti ierobežojumi vai aizliegumi, kas noteikti piemērojamajos valstu tiesību aktos vai noteikumos vai AIF nolikumā un dibināšanas dokumentos, depozitārijam būtu, piemēram, jāiegūst rīkojums no AIFP atcelt nelikumīgo darījumu, pašam sedzot attiecīgās izmaksas. Šīs regulas noteikumi neattur depozitāriju no ex ante pieejas īstenošanas, kad depozitārijs to uzskata par piemērotu un kad panākta vienošanās ar AIFP.
(110)
Depozitārijam būtu jānodrošina, ka ienākumu aprēķins ir precīzs un atbilst Direktīvas 2011/61/ES noteikumiem. Lai to panāktu, depozitārijam būtu jāpanāk, ka ienākumu sadalījums ir atbilstošs un, ja tas konstatē kļūdu, - jānodrošina, ka AIFP veic attiecīgus situācijas uzlabojumus. Tiklīdz depozitārijs ir to panācis, tam būtu jāpārbauda ienākumu sadalījuma pilnīgums un pareizība, jo sevišķi attiecība uz dividenžu maksājumiem.
(111)
Deleģējot kontu turēšanas funkcijas attiecībā uz citiem aktīviem atbilstīgi Direktīvai 2011/61/ES, deleģējums vairumā gadījumu, visticamāk, attieksies uz administratīvām funkcijām. Ja depozitārijs deleģē dokumentēšanas funkcijas, tam būtu pienākums īstenot un piemērot atbilstošu un dokumentētu procedūru, lai panāktu deleģējuma ņēmēja pastāvīgu atbilstību Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punkta d) apakšpunkta prasībām. Lai nodrošinātu pietiekamu aktīvu aizsardzības līmeni, ir nepieciešams noteikt atsevišķus principus, kas būtu jāpiemēro attiecībā uz turēšanas deleģējumu. Glabāšanas pienākumu deleģējumam ir svarīgi noteikt dažus galvenos principus, kuri efektīvi jāpiemēro visā deleģējuma procesā. Šo principu uzskaitījums nebūtu jāuzskata par pilnīgu, ne attiecībā uz visām niansēm par depozitārija pietiekami prasmīgu un rūpīgu rīcību un uzticamības pārbaudēm, ne arī attiecībā uz visiem pasākumiem, kas depozitārijam būtu jāveic saistībā ar šiem principiem. Pienākumam pastāvīgi uzraudzīt trešo pusi, kurai deleģētas kontu turēšanas funkcijas, būtu jāizpaužas kā pārbaudei, ka trešā puse pareizi veic visas deleģētās funkcijas un atbilst deleģējuma līgumam. Trešai pusei būtu jārīkojas godīgi, labticīgi, ņemot vērā AIF un tā ieguldītāju labākās intereses, saskaņā ar regulatīvajām un uzraudzības prasībām, turklāt ar tādām prasmēm, rūpību un uzticamības pārbaudēm, kas būtu sagaidāma no šīs finanšu tirgus jomas uzmanīga dalībnieka salīdzināmos apstākļos. Depozitārijam būtu inter alia jāpārskata izvēles un iecelšanas procesā novērtētie elementi un tie jāaplūko perspektīvā, salīdzinot tos ar tirgus attīstības tendencēm. Kārtējās pārskatīšanas formai būtu jāatspoguļo apstākļi, kuros depozitārijs būtu tādā pozīcijā, kas ļauj adekvāti novērtēt riskus, kas saistīti ar lēmumu uzticēt aktīvus trešai pusei. Pārskatīšanas biežums ir jāpielāgo tā, lai tas vienmēr ir atbilstošs tirgus apstākļiem un saistītajiem riskiem. Lai depozitārijs varētu pienācīgi reaģēt uz trešās puses maksātnespēju, tam būtu jāveic uzņēmējdarbības nepārtrauktības plānošana, tostarp alternatīvu stratēģiju izstrāde un attiecīgā gadījumā arī iespējamā alternatīva pakalpojuma sniedzēja izvēle. Lai gan šādi pasākumi var samazināt depozitārija uzglabāšanas risku, tie neatceļ pienākumu atdot finanšu instrumentus vai samaksāt attiecīgo summu, ja noticis instrumentu zaudējums, atkarībā no tā, vai izpildītas Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 12. punktā ietvertās prasības.
(112)
Deleģējot kontu turēšanas funkcijas, depozitārijam būtu jānodrošina, ka izpildītas Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punkta d) apakšpunkta iii) punktā noteiktās prasības un depozitārija AIF klientu aktīvi ir pienācīgi nodalīti. Šim pienākumam būtu jo sevišķi jānodrošina, ka AIF aktīvi netiek zaudēti, ja iestājas maksātnespēja trešai pusei, kurai deleģēta turēšanas funkcija. Lai mazinātu šo risku valstīs, kurās nodalīšanas ietekme nav atzīta maksātnespēju regulējošajos tiesību aktos, depozitārijam būtu jāveic papildu pasākumi. Depozitārijs varētu šo informāciju atklāt AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, lai šie uzglabāšanas riska aspekti tiktu pienācīgi ņemti vērā ieguldījuma lēmumā, vai varētu veikt iespējamos pasākumus, kas iespējami attiecīgajā jurisdikcijā, lai atbilstīgi vietējiem tiesību aktiem nodrošinātu aktīvu iespējamo aizsardzību pret maksātnespēju. Depozitārijs varētu arī aizliegt īslaicīgus deficītus klientu aktīvos, izmantot rezerves vai noteikt režīmu, kas aizliedz viena klienta debeta saldo izmantošanu cita klienta kredīta saldo līdzsvarošanai. Lai gan šādi pasākumi var samazināt depozitārija glabāšanas risku, kas rodas līdz ar glabāšanas funkciju deleģējumu, tie neatceļ pienākumu atdot finanšu instrumentus vai samaksāt attiecīgo summu, ja noticis instrumentu zaudējums, atkarībā no tā, vai izpildītas Direktīvas 2011/61/ES prasības.
(113)
Depozitārija atbildība saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 12. punkta otro daļu iestājas, ja noticis tāda finanšu instrumenta zaudējums, kurš atrodas paša depozitārija uzglabāšanā vai deleģētas trešās puses glabāšanā, ar nosacījumu, ka depozitārijs neparāda, ka zaudējums radies no ārējiem apstākļiem ārpus saprātīgas kontroles, no kuru sekām būtu bijis neiespējami izvairīties par spīti pūlēm. Šāds zaudējums būtu jānošķir no ieguldījumu zaudējuma, kas radies, aktīvu vērtībai samazinoties ieguldījumu lēmuma rezultātā.
(114)
Lai zaudējums par tādu tiktu uzskatīts, ir būtiski, ka zaudējums ir neatgriezenisks un aktīvu nav iespējams atgūt. Tādējādi, situācijas, kad finanšu instruments ir īslaicīgi nepieejams vai “iesaldēts”, nebūtu uzskatāmas par zaudējumiem Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 12. punkta izpratnē. Ir iespējams izdalīt trīs situācijas, kurās zaudējums uzskatāms par neatgriezenisku: ja finanšu instruments vairs neeksistē vai nekad nav eksistējis; ja finanšu instruments eksistē, bet AIF ir neatgriezeniski zaudējis īpašumtiesības uz to; un ja AIF ir īpašumtiesības, bet tas vairs nevar tās nodot vai nevar pastāvīgi radīt ierobežotas īpašumtiesības uz šo finanšu instrumentu.
(115)
Uzskatāms, ka finanšu instruments vairs neeksistē tad, ja tas, piemēram, zudis neizlabojamas grāmatvedības kļūdas rezultātā vai ja tas nekad nav eksistējis, - ja AIF īpašumtiesības reģistrētas, balstoties uz viltotiem dokumentiem. Situācijas, kurās finanšu instrumenta zaudējums radies krāpnieciskas rīcības rezultātā, būtu jāuzskata par zaudējumu.
(116)
Zaudējumu nav iespējams noteikt, ja finanšu instruments aizvietots ar vai pārvērsts citā finanšu instrumentā, piemēram, situācijās, kad uzņēmuma reorganizācijas rezultātā akcijas ir anulētas un tās aizvieto ar jaunu akciju laidienu. Nebūtu uzskatāms, ka AIF pastāvīgi zudušas finanšu instrumenta īpašumtiesības, ja AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, ir likumīgi nodevis īpašumtiesības trešai pusei. Ja eksistē atšķirība starp aktīvu juridiskajām īpašumtiesībām un faktiskajām īpašumtiesībām, zaudējumu definīcija attiecas uz faktisko īpašumtiesību zaudējumu.
(117)
Tikai tad, ja iestājušies ārēji apstākļi ārpus depozitārija saprātīgas kontroles, no kuru sekām ir neiespējami izvairīties par spīti pūlēm, depozitārijs var izvairīties no saukšanas pie atbildības saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 12. punktu. Lai depozitāriju atbrīvotu no atbildības, tam jāpierāda šo nosacījumu kumulatīva izpilde.
(118)
Vispirms jānosaka, vai zaudējumu izraisījušie apstākļi bija ārēji. Deleģējumam nevajadzētu ietekmēt depozitārija atbildību, tādēļ apstākļi uzskatāmi par ārējiem, ja tie nav radušies depozitārija vai trešās puses, kam deleģēta finanšu instrumentu glabāšana, darbības vai bezdarbības rezultātā. Tad būtu jānosaka, vai apstākļi bija ārpus saprātīgas kontroles, pārbaudot vai nav bijis kaut kas, ko piesardzīgs depozitārijs būtu spējis darīt, lai novērstu apstākļu rašanos. Saskaņā ar šiem pasākumiem par ārējiem notikumiem ārpus saprātīgas kontroles var tikt uzskatāmas gan dabas parādības, gan varas iestāžu rīcība. Tādējādi, kontekstā ar tādas trešās puses maksātnespēju, kurai deleģēta glabāšana, tiesību akti valstī, kurā instrumentus glabā un kurā nav atzīta pienācīgi veiktas nošķiršanas ietekme, ir uzskatāmi par arēju notikumu ārpus saprātīgas kontroles. Pretēji tam, zaudējums, kuru izraisījusi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punkta d) apakšpunkta iii) punktā noteikto nošķiršanas prasību nepiemērošana, vai aktīvu zaudējums, kas radies no trešās puses darbības pārtraukuma saistībā ar tās maksātnespēju, nav uzskatāms par ārējiem apstākļiem ārpus sapratīgas kontroles.
(119)
Visbeidzot, depozitārijam būtu jāpierāda, ka no zaudējuma nebūtu bijis iespējams izvairīties par spīti visām pūlēm. Šajā sakarībā depozitārijam būtu jāinformē AIFP un jāveic atbilstoša darbība atkarībā no apstākļiem. Piemēram, situācijā, kad depozitārijs uzskata, ka vienīga piemērotā darbība ir atsavināt finanšu instrumentus, depozitārijam par to būtu attiecīgi jāinformē AIFP, kam savukārt rakstiski jānorīko depozitārijs vai nu turpināt finanšu instrumentu turējumu vai tos atsavināt. Par visiem rīkojumiem depozitārijam turpināt aktīvu turējumu būtu bez liekas kavēšanās jāinformē AIF ieguldītāji. AIFP vai AIF būtu pienācīgi jāapsver depozitārija ieteikumi. Atkarībā no apstākļiem, ja depozitārijam joprojām ir bažas, ka finanšu instrumentu aizsardzības standarts nav pietiekams, par spīti atkārtotiem brīdinājumiem, tam būtu jāapsver turpmāka rīcība, piemēram, līguma izbeigšana, ar nosacījumu, ka AIF atbilstīgi valsts tiesību aktiem ir atvēlēts pietiekami daudz laika, lai atrastu citu depozitāriju.
(120)
Lai nodrošinātu tādu pašu ieguldītāju aizsardzības standartu, tie paši apsvērumi būtu jāpiemēro arī deleģējuma ņēmējam, kuram depozitārijs ir līgumiski nodevis savu atbildību. Tādēļ, lai atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 12. punktam to atbrīvotu no atbildības, deleģējuma ņēmējam būtu jāpierāda, ka tas kumulatīvi izpilda tos pašus nosacījumus.
(121)
Noteiktos apstākļos depozitārijam ir atļauts atbrīvot sevi no atbildības par to finanšu instrumentu zaudējumu, kurus glabā trešā puse, kurai deleģēta glabāšana. Lai būtu atļauts šāds atbrīvojums no atbildības, šāda atbrīvojuma paredzēšanai līgumā ir vajadzīgs objektīvs iemesls, kuru akceptē gan depozitārijs, gan AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā. Objektīvs iemesls būtu jānosaka katram atbrīvojumam no atbildības, ņemot vērā konkrētos apstākļus, kuros glabāšana ir deleģēta.
(122)
Apsverot objektīvu iemeslu, būtu jānosaka pareizais līdzsvars, lai nodrošinātu, ka vajadzības gadījumā līgumā paredzēto atbrīvojumu var efektīvi īstenot un ir arī izveidoti pietiekami aizsardzības pasākumi nolūkā izvairīties no tā, ka depozitārijs ļaunprātīgi izmanto līgumā paredzēto atbrīvojumu no atbildības. Līgumiskais atbrīvojums no atbildības nekādā gadījumā nebūtu izmantojams, lai izvairītos no Direktīvā 2011/61/ES paredzēto atbildības prasību piemērošanas. Depozitārijam būtu jāpierāda, ka tas ir bijis spiests deleģēt glabāšanu trešai pusei noteiktu apstākļu ietekmē. Līgumiskai atbrīvošanai no atbildības vienmēr vajadzētu būt AIF vai tā ieguldītāju labākajās interesēs, turklāt AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, būtu skaidri jānorāda, ka tie darbojas šajās labākajās interesēs. Scenāriju piemēros būtu jānorāda situācijas, kurās var tikt uzskatīts, ka depozitārijam nav citu iespēju kā vien deleģēt uzglabāšanu trešām pusēm.
(123)
Ir svarīgi, ka kompetentās iestādes iegūst piemērotu un pietiekamu informāciju, lai pienācīgi un konsekventi uzraudzītu AIF darbības un ar tām saistītos riskus. Turklāt, tā kā AIFP darbībām varētu būt pārrobežu sekas finanšu tirgos, kompetentajām iestādēm būtu cieši jāuzrauga AIFP un AIF ar mērķi veikt atbilstošas darbības un izvairīties no sistēmisko risku uzkrāšanās. Labākai pārskatāmībai un konsekvencei ziņojumu sniegšanas un informācijas paziņošanas prasībās, kas izklāstītas īstenošanas pasākumos, būtu jānodrošina iespēja kompetentajām iestādēm konstatēt riskus finanšu tirgos un reaģēt uz tiem.
(124)
Ir svarīgi, lai ieguldītāji saņemtu minimālo nepieciešamo informāciju attiecībā uz konkrētiem AIFP un AIF un to struktūru un tādējādi spētu pieņemt pareizo ieguldījuma lēmumu, kas atbilst to vajadzībām un attieksmei pret risku. Šai informācijai vajadzētu būt skaidrai, uzticamai, viegli saprotamai un skaidri izklāstītai, turklāt informācijas lietderīgums palielinās, ja tā ir salīdzināma pa AIFP un AIF kategorijām un laika periodiem. AIFP pirms informācijas paziņošanas nebūtu jāiesaistās darbībās (piemēram, informācijas izskaistināšanā), kas varētu ieguldītājiem apgrūtināt informācijas objektīvu izpratni un praktisku izmantojamību.
(125)
Ir jāizveido režīms, kurā noteikti minimālie standarti gada pārskatu sniegšanas prasībām, tostarp galvenie elementi un finanšu posteņu uzskaitījums, kas nav izsmeļošs. Būtiskas izmaiņas Direktīvas 2011/61/ES 22. panta 2. punkta d) apakšpunktā minētajā informācijā būtu jāatklāj gada pārskata finanšu daļā. Papildus neizsmeļošajam uzskaitījumam ar bāzes posteņiem un papildu posteņiem var iekļaut arī nosaukumus un starpsummas, ja šo ziņu norādīšana ir svarīga AIF kopējās finansiālās situācijas vai rezultātu izpratnei. Posteņi, kas ir dažādu veidu vai ar dažādām funkcijām, var tikt apvienoti, ja šie posteņi katrs par sevi ir nebūtiski. Šos posteņus var apvienot zem nosaukuma “cita kategorija”, piemēram, “citi aktīvi” vai “citas saistības”. Ja posteņi vispār neattiecas uz konkrētu AIF, tie nav jāuzrāda. Neatkarīgi no grāmatvedības standarta, kas izmantots saskaņā ar Direktīvu 2011/61/ES, visi aktīvi būtu jāvērtē vismaz vienu reizi gadā. Bilances vai aktīvu un pasīvu pārskatā saskaņā ar Direktīvu 2011/61/ES būtu jāietver inter alia naudas līdzekļi un to ekvivalenti. Tādējādi AIF riska darījumu apjoma aprēķina nolūkiem naudas līdzekļu ekvivalenti būtu uzskatāmi par ieguldījumiem ar augstu likviditāti.
(126)
Kas attiecas uz saturu un formātu finanšu gada darbības pārskatam, kam saskaņā ar Direktīvu 2011/61/ES jābūt gada pārskata daļai, pārskatā būtu jāiekļauj skaidrs un līdzsvarots pārskats par AIF darbībām, ietverot arī galveno risku un ieguldījumu aprakstu vai apskatu par ekonomisko nenoteiktību, ar ko tas sastopas. Šādas informācijas sniegšanai nevajadzētu izvērsties par aizsargātas AIF informācijas publiskošanu, kas nodarītu kaitējumu AIF un tā ieguldītājiem. Tādējādi, ja noteiktas aizsargātas informācijas publiskošanai būtu šāds efekts, to var apkopot tādā līmenī, kas ļautu izvairīties no kaitējošās ietekmes un nekonkretizētu, piemēram, rezultātus vai statistikas datus, kas attiecas uz konkrētu portfeļa uzņēmumu vai ieguldījumu un varētu izraisīt AIF aizsargātas informācijas izpaušanu. Šī informācija būtu jāietver vadības ziņojumā, ciktāl to parasti atklāj kopā ar finanšu pārskatiem.
(127)
Attiecībā uz saturu un formātu atalgojuma informācijai, kurā ziņas norāda AIFP līmenī, tajā būtu jāietver papildu informācija, norādot kopējā atalgojuma attiecinājumu vai sadalījumu saistībā ar attiecīgo AIF. Tas būtu panākams, norādot kopējā AIFP atalgojuma sadalījumu fiksētajā un mainīgajā daļā, iekļaujot paziņojumu, ka šie dati attiecas uz visu AIFP, nevis uz AIF, norādot AIFP pārvaldīto AIF un PVKIU fondu skaitu un šo AIF un PVKIU kopējo pārvaldīto aktīvu vērtību līdz ar atalgojuma politikas pārskatu un atsauci uz avotu, kur pēc ieguldītāju pieprasījuma ir pieejams pilns AIFP atalgojuma politikas pārskats. Sīkākas ziņas var nodrošināt, iekļaujot informāciju par kopējo mainīgo atalgojumu, ko finansē AIF, maksājot par konkrētiem rezultātiem vai procentu likmēm, atkarībā no situācijas. Papildus atalgojuma informācijai nolūkā palīdzēt ieguldītājiem novērtēt radītos stimulus AIFP var būt lietderīgi norādīt informāciju, kas attiecas uz atalgojuma politikas un prakses finansiāliem un nefinansiāliem kritērijiem attiecīgajām darbinieku kategorijām.
(128)
Ja AIF emitē ieguldījumu apliecības, jebkuru aktīvu pārcelšana uz norobežotajiem kontiem pārcelšanas brīdī būtu jāaprēķina, pamatojoties uz ieguldījumu apliecības cenas reizinājumu ar ieguldījumu apliecību skaitu, kas attiecināts uz aktīvu pārcelšanu. Vienmēr būtu skaidri jāatklāj vērtējuma bāze un skaidri jānorāda datums, kurā veikts vērtējums.
(129)
Lai nodrošinātu likviditātes pārvaldību, AIFP būtu jāatļauj tā pārvaldīto AIF vārdā iesaistīties aizņēmumu līgumos. Šie līgumi var būt īstermiņa vai pastāvīgāki. Otrajā gadījumā ir lielāka iespējamība, ka šāds līgums ir īpašs pasākums nolūkā pārvaldīt nelikvīdus aktīvus.
(130)
Saskaņā ar diferenciācijas principu un ņemot vērā AIF daudzveidību, AIFP ieguldītājiem sniedzamajai informācijai būtu jāatšķiras atkarībā no AIF veida, turklāt tā būtu atkarīga arī no citiem faktoriem, piemēram, ieguldījumu stratēģijas un portfeļa struktūras.
(131)
Direktīvā 2011/61/ES ietverta prasība AIFP regulāri sniegt noteiktu informāciju savas piederības dalībvalsts kompetentajai iestādei par katru ES AIF, ko tas pārvalda un par katru AIF, ko tas tirgo Savienībā. Tādēļ ir svarīgi sīkāk konkretizēt sniedzamo informāciju un informācijas sniegšanas biežumu, kas abi atkarīgi no pārvaldīto aktīvu vērtības konkrēta AIFP pārvaldīta AIF portfeļos. Būtu jānodrošina formālas veidnes informācijas sniegšanai, un tās būtu jāaizpilda AIFP par katru tā pārvaldīto AIF. Ja struktūra, kurai izsniegta AIFP atļauja, tirgo AIF, kurus pārvalda citi AIFP, tā nedarbojas kā šo AIF pārvaldnieks, bet gan kā tāds starpnieks kā jebkura ieguldījumu sabiedrība, uz ko attiecas Direktīva 2004/39/EK. Tādēļ tai nav jāsniedz informācija par šiem AIF, jo tas radītu dubultu vai vairākkārtēju informācijas sniegšanu. Taču šī informācijas sniegšanas prasība būtu piemērojama trešo valstu AIFP, kas pārvalda Savienībā tirgotus AIF.
(132)
Šajā regulā noteiktā robežvērtība paredz vienīgi Direktīvas 2011/61/ES 24. panta 4. punktā noteikto prasību izpildi. AIF, kura saistību īpatsvara rādītājs, kas aprēķināts pēc saistību metodes, ir vismaz trīs reizes mazāks nekā tā neto aktīvu vērtība, nav uzskatāms par tādu, kurā ir būtisks saistību īpatsvars. Taču kompetentās iestādes var prasīt sniegt papildu informāciju, ja tas vajadzīgs efektīvai sistēmisko risku kontrolei. Informācijas sniegšanas sliekšņa noteikšana arī garantē, ka informāciju, kas saistīta ar sistēmiskā riska uzkrāšanos, konsekventi ievāc visā Savienība un AIFP ir nodrošināta noteiktība.
(133)
Kompetentās iestādes uzraudzības pilnvaras saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 25. panta 3. punktu īsteno jaunajā uzraudzības sistēmā, kas ir daļa no kompetento iestāžu un Eiropas līmeņa uzraudzības iestāžu uzsāktā AIFP sistēmisko risku novērtējuma, saistībā ar finanšu sistēmas stabilitāti un integritāti. Kompetentajām iestādēm būtu atbilstoši jāizmanto saņemtā informācija un jānosaka ierobežojumi AIF izmantotajam saistību īpatsvaram vai citi aizliegumi AIF pārvaldībai saistībā ar pārvaldītajiem AIF, attiecībā uz kuriem tie saskata šādu nepieciešamību nolūkā garantēt finanšu sistēmas stabilitāti un integritāti. Iespējams, ka sistēmiskā riska novērtējums var atšķirties atkarībā no ekonomiskās vides, līdz ar to jebkurš AIFP attiecībā uz tā pārvaldītajiem AIF var būt sistēmiski svarīgs. Tādēļ iegūt visu vajadzīgo informāciju, lai pienācīgi novērtētu šīs situācijas un izvairītos no sistēmiskā riska uzkrāšanās, ir pamatprasība, kas attiecas uz kompetentajām iestādēm. Kompetentajām iestādēm tad šī informācija būtu rūpīgi jānovērtē un jāveic attiecīgi pasākumi.
(134)
Lai ļautu ES AIFP pārvaldīt un tirgot trešo valstu AIF, kā arī trešo valstu AIFP pārvaldīt un tirgot AIF Savienībā, Direktīvā 2011/61/ES noteikt prasība izveidot piemērotus sadarbības mehānismus ar attiecīgajām uzraudzības iestādēm trešā valstī, kurā darbojas trešās valsts AIF un/vai trešās valsts AIFP. Ar šādiem sadarbības mehānismiem būtu jānodrošina vismaz efektīva informācijas apmaiņa, kas ļauj kompetentajām iestādēm pildīt savus pienākumus saskaņā ar šo Direktīvu 2011/61/ES.
(135)
Sadarbības mehānismiem vajadzētu ļaut kompetentajām iestādēm īstenot to uzraudzības un izpildes pienākumus attiecībā uz trešo valstu struktūrām. Sadarbības mehānismos būtu jāiestrādā skaidrs un nepārprotams režīms informācijas piekļuves nodrošināšanai, pārbaužu veikšanai uz vietas un palīdzības sniegšanai, ko veic trešo valstu iestādes. Sadarbības mehānismos būtu skaidri jānorāda, ka saņemtajā informācijā var dalīties ar citām iesaistītajām kompetentajām iestādēm, kā arī ar EVTI un ESRK.
(136)
Ar mērķi nodrošināt iespēju kompetentajām iestādēm, AIFP un depozitārijiem pielāgoties jaunajām šajā regulā izklāstītajām prasībām, lai tās varētu piemērot sekmīgi un efektīvi, šīs regulas piemērošanas sākuma datums jāsalāgo ar Direktīvas 2011/61/ES transponēšanas datumu,
IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.
I NODAĻA
DEFINĪCIJAS
1. pants
Definīcijas
Papildus Direktīvas 2011/61/ES 2. pantā ietvertajām definīcijām šīs regulas mērķiem piemēro šādas definīcijas:
1)
“kapitāla saistības” ir ieguldītāja līgumā noteiktās saistības pēc AIFP pieprasījuma nodrošināt alternatīvo ieguldījumu fondam (AIF) iepriekš salīgtu ieguldījuma summu;
2)
“attiecīgā persona” saistībā ar AIFP ir jebkurš no šiem:
a)
AIFP direktors, partneris vai tiem pielīdzināma persona, vai vadītājs;
b)
AIFP darbinieks, kā arī ikviena cita fiziska persona, kuras pakalpojumi ir AIFP rīcībā un kontrolē un kura ir iesaistīta kolektīvā ieguldījumu portfeļa pārvaldībā, ko veic AIFP;
c)
fiziska vai juridiska persona, kura saskaņā ar vienošanos par deleģējumu trešām personām ir tieši iesaistīta pakalpojumu sniegšanā AIFP, lai AIFP varētu sniegt kolektīvā ieguldījumu portfeļa pārvaldības pakalpojumus;
3)
“augstākā vadība” ir persona vai personas, kas faktiski vada AIFP uzņēmējdarbību saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 8. panta 1. punkta c) apakšpunktu un attiecīgos gadījumos ir pārvaldības struktūras izpildloceklis vai locekļi;
4)
“pārvaldības struktūra” ir struktūra, kurai AIFP ir tiesības pieņemt galīgos lēmumus un kura aptver uzraudzības un pārvaldības funkcijas vai arī tikai pārvaldības funkcijas, ja šīs divas funkcijas ir nodalītas;
5)
“īpašs pasākums” ir pasākums, ko piemēro kā tiešas sekas AIF aktīvu nelikviditātei un kas ietekmē ieguldītāju īpašās izpirkšanas tiesības attiecībā uz AIF ieguldījumu apliecībām vai akcijām, un kurš ir individuāli pielāgots vai atšķirīgs no vispārējām ieguldītāju izpirkšanas tiesībām.
II NODAĻA
VISPĀRĪGI NOTEIKUMI
1. IEDAĻA
Pārvaldīto aktīvu aprēķins
(Direktīvas 2011/61/ES 3. panta 2. punkts)
2. pants
Pārvaldīto aktīvu kopējās vērtības aprēķins
1. Lai varētu piemērot Direktīvas 2011/61/ES 3. panta 2. punkta paredzēto atkāpi, AIFP:
a)
norāda visus AIF, kuriem tas iecelts kā ārējais AIFP, vai AIF, kuriem tas ir AIFP, ja AIF juridiskā forma atļauj iekšējo pārvaldību atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 5. panta prasībām;
b)
attiecībā uz katru pārvaldīto AIF nosaka aktīvu portfeli un pārvaldīto aktīvu, tostarp aktīvu, kas iegūti saistību izmantošanas rezultātā, vērtību saskaņā ar novērtēšanas noteikumiem, kas iekļauti tiesību aktos dalībvalstī, kurā AIF veic uzņēmējdarbību, un/vai ietverti AIF nolikumā vai dibināšanas dokumentos;
c)
apkopo noteiktās pārvaldīto aktīvu vērtības visiem pārvaldītajiem AIF un salīdzina iegūto kopējo pārvaldīto aktīvu vērtību ar attiecīgajām robežvērtībām, kas noteiktas Direktīvas 2011/61/ES 3. panta 2. punktā.
2. Šā panta 1. punkta mērķiem pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumus (PVKIU), kuriem AIFP atbilstīgi Direktīvas 2009/65/EK noteikumiem ir izraudzītā pārvaldības sabiedrība, aprēķinā neiekļauj.
Šā panta 1. punkta mērķiem aprēķinā iekļauj AIF, kurus pārvalda AIFP un attiecībā uz kuriem AIFP ir deleģējis funkcijas atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 20. panta noteikumiem. Taču AIF portfeļus, kurus AIFP pārvalda saskaņā ar deleģējumu, aprēķinā neietver.
3. Kopējās pārvaldīto aktīvu vērtības aprēķina mērķiem visas atvasināto instrumentu pozīcijas, tostarp atvasinātos instrumentus, kas iegulti pārvedamos vērtspapīros, konvertē līdzvērtīgās atvasināto instrumentu bāzes aktīvu pozīcijās, izmantojot 10. pantā noteiktās konvertācijas metodoloģijas. Absolūto šo līdzvērtīgo pozīciju vērtību tad izmanto pārvaldīto aktīvu kopējās vērtības aprēķinam.
4. Ja AIF iegulda citos AIF, ko pārvalda tas pats ārēji ieceltais AIFP, šo ieguldījumu var izslēgt no AIFP pārvaldīto aktīvu aprēķina.
5. Ja viena iekšēji vai ārēji pārvaldīta AIF apakšstruktūra iegulda citā tā paša AIF apakšstruktūrā, šo ieguldījumu var izslēgt no AIFP pārvaldīto aktīvu aprēķina.
6. Kopējo pārvaldīto aktīvu vērtību aprēķina vismaz reizi gadā saskaņā ar 1. līdz 4. punktā minēto kartību, izmantojot jaunākās pieejamās aktīvu vērtības. Jaunākā pieejamā aktīvu vērtība visiem AIF iegūstama divpadsmit mēnešu laikposmā pirms robežvērtību aprēķina, kā noteikts šā punkta pirmajā teikumā. AIFP nosaka robežvērtības aprēķina datumu un konsekventi to piemēro. Jebkuras turpmākas izvēlētā datuma izmaiņas jāpamato kompetentajai iestādei. Izvēloties robežvērtības aprēķina datumu AIFP, ņem vērā pārvaldīto aktīvu novērtēšanas laiku un biežumu.
3. pants
Pārvaldīto aktīvu pastāvīga uzraudzība
AIFP izveido, īsteno un piemēro procedūras, lai pastāvīgi uzraudzītu pārvaldīto aktīvu kopējo vērtību. Uzraudzībā atspoguļo aktualizētu pārvaldīto aktīvu pārskatu un ietver apskatu par parakstīšanās un izpirkšanas darbībām vai attiecīgos gadījumos - kapitāla pakāpenisku izmantošanu (draw downs), kapitāla sadali un ieguldījumu vērtību katra AIF aktīvos.
Pārvaldīto aktīvu kopējas vērtības tuvumu Direktīvas 2011/61/ES 3. panta 2. punktā noteiktajai robežvērtībai un sagaidāmo parakstīšanās un izpirkšanas aktivitāti ņem vērā, lai novērtētu pārvaldīto aktīvu kopējās vērtības biežāka aprēķina nepieciešamību.
4. pants
Neregulāri robežvērtības pārkāpumi
1. AIFP novērtē situācijas, kurās pārvaldīto aktīvu kopējā vērtība pārsniedz attiecīgo robežvērtību, lai noteiktu, vai šiem pārsniegumiem ir pagaidu raksturs.
2. Ja pārvaldīto aktīvu kopējā vērtība pārsniedz attiecīgo robežvērtību un AIFP uzskata, ka šai situācijai nav pagaidu raksturs, AIFP nekavējoties par to paziņo kompetentajai iestādei, norādot, ka šī situācija nav uzskatāma par pagaidu stāvokli, un atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 7. pantam 30 dienu laikā iesniedz darbības atļaujas pieteikumu.
3. Ja pārvaldīto aktīvu kopējā vērtība pārsniedz attiecīgo robežvērtību un AIFP uzskata, ka šī situācija ir pagaidu, AIFP nekavējoties par to paziņo kompetentajai iestādei, noradot, ka šī situācija ir uzskatāma par pagaidu stāvokli. Paziņojumā iekļauj papildinformāciju, kas pamato AIFP novērtējumu attiecībā uz to, ka situācijai ir pagaidu raksturs, tostarp situācijas aprakstu un izskaidrojumu iemesliem, kas liek uzskatīt, ka situācijai ir pagaidu raksturs.
4. Ja situācijas ilgums, visticamāk, pārsniegs trīs mēnešus, nav uzskatāms, ka situācijai ir pagaidu raksturs.
5. Trīs mēnešus pēc datuma, kad pārvaldīto aktīvu kopējā vērtība pārsniegusi attiecīgo robežvērtību, AIFP pārrēķina pārvaldīto aktīvu kopējo vērtību, lai parādītu, ka tā ir zemāka par attiecīgo robežvērtību, vai demonstrētu kompetentajām iestādēm, ka situācija, kuras rezultātā pārvaldītie aktīvi pārsniedza robežvērtību, ir atrisināta un AIFP nav jāiesniedz pieteikums darbības atļaujas saņemšanai.
5. pants
Informācija, kas sniedzama pie reģistrācijas
1. Izpildot daļu no Direktīvas 2011/61/ES 3. panta 3. punkta b) apakšpunktā minētajām prasībām, AIFP informē kompetentās iestādes par pārvaldīto aktīvu kopējo vērtību, kas aprēķināta saskaņā ar 2. pantā izklāstīto procedūru.
2. Direktīvas 2011/61/ES 3. panta 3. punkta c) apakšpunktā minēto prasību ietvaros AIFP par katru AIF nodrošina piedāvājuma dokumentu vai attiecīgu izrakstu no piedāvājuma dokumenta, vai vispārīgu ieguldījumu stratēģijas aprakstu. Attiecīgā izrakstā no piedāvājuma dokumenta vai ieguldījumu stratēģijas aprakstā ietver vismaz šādu informāciju:
a)
galvenās aktīvu kategorijas, kurās AIF var ieguldīt;
b)
nozaru, ģeogrāfiskos vai citus tirgus sektorus vai konkrētus aktīvu veidus, uz kuriem virzīta ieguldījumu stratēģija;
c)
AIF aizņemšanās vai saistību politikas aprakstu.
3. Informācija, kas AIFP jāsniedz saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 3. panta 3. punkta d) apakšpunktu, ir uzskaitīta šīs regulas 110. panta 1. punktā. To sniedz, izmantojot informācijas sniegšanas veidni, kuras paraugs iekļauts IV pielikumā.
4. Informāciju, kas ievākta saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 3. panta 3. punkta d) apakšpunktu, dara pieejamu kompetentajām iestādēm Savienībā, Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādei (EVTI) un Eiropas Sistēmisko risku kolēģijai (ESRK), ja tas nepieciešams citu pienākumu izpildei.
5. Informācija, kas vajadzīga reģistrācijas mērķiem, atjaunināma un sniedzama katru gadu. Tādu iemeslu dēļ, kas saistīti ar to pilnvaru īstenošanu atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 46. pantam, kompetentās iestādes var prasīt AIFP biežāk sniegt informāciju, kas minēta Direktīvas 2011/61/ES 3. pantā.
2. IEDAĻA
Saistību īpatsvara aprēķins
(Direktīvas 2011/61/ES 4. panta 3. punkts)
6. pants
Vispārīgi noteikumi attiecībā uz saistību īpatsvara aprēķinu
1. AIF saistību īpatsvars izsakāms kā attiecība starp AIF riska darījumu apjomu un tā neto aktīvu vērtību.
2. AIFP pārvaldīto AIF riska darījumu apjomu aprēķina izmantojot 7. pantā izklāstīto bruto metodi un 8. pantā izklāstīto saistību metodi.
Komisija, ņemot vērā tirgus attīstības tendences un ne vēlāk kā 2015. gada 21. jūlijā, pārskata šā punkta pirmajā daļā minētās metodes, lai izlemtu, vai šīs metodes ir pietiekamas un piemērotas visiem AIF veidiem, vai arī nepieciešams izstrādāt papildu un izvēles metodi saistību īpatsvara aprēķinam.
3. Riska darījumu apjomu finansiālās vai juridiskās struktūrās, kurās iesaistītas trešās puses, ko kontrolē attiecīgie AIF, ietver riska darījumu apjoma aprēķinā tad, ja šīs struktūras ir īpaši izveidotas, lai tieši vai netieši palielinātu riska darījumu apjomu AIF līmenī. Tiem AIF, kuru pamata ieguldījumu politika ir iegūt kontroli pār biržā nekotētiem uzņēmumiem vai emitentiem, AIFP saistību īpatsvara aprēķinā neiekļauj to riska darījumu apjomu, kas ir šo biržā nekotēto uzņēmumu un emitentu līmenī, ja šim AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, nav jāatbild par iespējamiem zaudējumiem, kas pārsniedz tā ieguldījumu attiecīgajā uzņēmumā vai emitentā.
4. AIFP no aprēķina izslēdz aizņēmuma mehānismus, kuros tas iesaistījies, ja tiem ir pagaidu raksturs un tos pilnībā sedz AIF ieguldītāju līgumiskās kapitāla saistības.
5. AIFP izstrādā pienācīgi dokumentētas procedūras katra pārvaldītā AIF riska darījumu apjoma aprēķinam saskaņā ar bruto metodi un saistību metodi. Aprēķinu konsekventi piemēro laika gaitā.
7. pants
Bruto metode AIF riska darījumu apjoma aprēķinam
AIF riska darījumu apjoms, kas aprēķināts atbilstoši bruto metodei, ir saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 19. pantu un visiem attiecīgajiem deleģētajiem aktiem novērtēto pozīciju absolūto vērtību summa.
Lai aprēķinātu AIF riska darījumu apjomu atbilstīgi bruto metodei, AIFP:
a)
no aprēķina izslēdz naudas līdzekļus vai to ekvivalentus, kas ir ieguldījumi ar augstu likviditāti AIF bāzes valūtā, kurus var brīvi konvertēt noteiktā naudas summā, kuri ir pakļauti nenozīmīgam vērtības izmaiņu riskam un kuru ienesīgums nav lielāks kā kvalitatīvām trīs mēnešu valdības obligācijām;
b)
konvertē atvasinātos instrumentus līdzvērtīgās bāzes aktīvu pozīcijās, izmantojot 10. pantā noteikto konvertācijas metodoloģiju un I pielikuma 4.-9. punktā un 14. punktā noteiktās metodes;
c)
no aprēķina izslēdz skaidras naudas aizņēmumus, kas saglabājas naudas līdzekļos vai to ekvivalentos, kas minēti a) apakšpunktā un kuriem zināmas maksājamās summas;
d)
aprēķinā ietver riska darījumu apjomu, kas veidojas no naudas līdzekļu aizņēmumu atkārtotas ieguldīšanas, ko izsaka kā augstāko no divām vērtībām: vai nu izdarītā ieguldījuma tirgus vērtību vai naudas līdzekļu aizņēmumu kopējo summu atbilstīgi I pielikuma 1. un 2. punktam;
e)
aprēķinā ietver pozīcijas repo vai reverso repo darījumu līgumos, vērtspapīru aizņēmumos vai aizdevumos vai citās vienošanās atbilstīgi I pielikuma 3. punktam un 10.-13. punktam.
8. pants
Saistību metode AIF riska darījumu apjoma aprēķinam
1. AIF riska darījumu apjoms, kas aprēķināts atbilstoši saistību metodei, ir saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 19. pantu un visiem tās attiecīgajiem deleģētajiem aktiem novērtēto pozīciju absolūto vērtību summa, ņemot vērā šā panta 2.-9. punktā uzskaitītos kritērijus.
2. Lai aprēķinātu AIF riska darījumu apjomu atbilstīgi saistību metodei, AIFP:
a)
konvertē katru atvasināto instrumentu līdzvērtīgā bāzes aktīvu pozīcijā, izmantojot 10. pantā noteikto konvertācijas metodoloģiju un II pielikuma 4.-9. punktā un 14. punktā noteiktās metodes;
b)
piemēro savstarpējā ieskaita un riska ierobežošanas pasākumus;
c)
aprēķina riska darījumu apjomu, kas radies, atkārtoti ieguldot aizņēmumus, ja šāds atkārtots ieguldījums palielina AIF riska darījumu apjomu atbilstīgi I pielikuma 1. un 2. punktam;
d)
aprēķinā ietver citas vienošanās atbilstīgi I pielikuma 3. punktam un 10.-13. punktam.
3. AIF riska darījumu apjoma aprēķināšanas mērķiem saskaņā ar saistību metodi:
a)
savstarpējā ieskaita pasākumi ietver atvasināto instrumentu tirdzniecības darījumu vai vērtspapīru pozīciju kombinācijas, kas attiecas uz vienu un to pašu bāzes aktīvu, neatkarīgi no atvasināto instrumentu beigu termiņa un tā, vai šie darījumi ar atvasinātajiem instrumentiem vai vērtspapīru pozīcijām ir noslēgti vienīgi ar mērķi likvidēt riskus, kas saistīti ar citu atvasināto instrumentu vai vērtspapīru pozīcijām šajās kombinācijās;
b)
riska ierobežošanas pasākumi ietver atvasināto instrumentu tirdzniecības darījumu vai vērtspapīru pozīciju kombinācijas, kas var neattiekties uz vienu un to pašu bāzes aktīvu, un šie darījumi ar atvasinātajiem instrumentiem vai vērtspapīru pozīcijām ir noslēgti vienīgi ar mērķi novērst riskus, kas saistīti ar citu atvasināto instrumentu vai vērtspapīru pozīciju pozīcijām.
4. Atkāpjoties no šā panta 2. punktā noteiktā, atvasināto instrumentu nekonvertē līdzvērtīgā bāzes aktīvu pozīcijā, ja tas atbilst visām šīm pazīmēm:
a)
tas nodrošina mijmaiņu starp AIF portfelī esošo finanšu aktīvu rādītājiem un citu attiecīgo finanšu aktīvu rādītājiem;
b)
tas pilnībā novērš riskus tiem AIF portfeļa aktīviem, ar kuriem noticis mijmaiņas darījums, tā, ka AIF rādītāji nav atkarīgi no mijmaiņā iesaistīto aktīvu rādītājiem;
c)
tam nav ne papildus izvēles iezīmju, ne saistību īpatsvara klauzulu, ne citu papildu risku salīdzinājumā ar attiecīgo finanšu aktīvu tiešu turējumu.
5. Atkāpjoties no šā panta 2. punktā noteiktā, atvasināto instrumentu, aprēķinot riska darījumu apjomu atbilstīgi saistību metodei, nekonvertē līdzvērtīgā bāzes aktīvu pozīcijā, ja tas atbilst šiem diviem nosacījumiem:
a)
kombinācija, ko veido AIF turējumā esošs ar finanšu aktīvu saistīts atvasinātais instruments un naudas līdzekļi, kas ieguldīti naudas līdzekļa ekvivalentā, kas definēts 7. panta a) punktā, ir vienlīdzīga šā finanšu aktīva garajai pozīcijai;
b)
atvasinātais instruments nerada nekādu papildus riska apjomu un saistību īpatsvaru vai risku.
6. Riska ierobežošanas pasākumus AIF riska darījumu apjoma aprēķinā ņem vērā tikai tad, ja tie atbilst visiem šiem nosacījumiem:
a)
pozīcijas, kas iesaistītas riska ierobežošanā, nav vērstas uz ienākumu gūšanu, un ir novērsti specifiskie riski;
b)
AIF līmenī ir vērojams pārbaudāms tirgus riska samazinājums;
c)
ir novērsti vispārējie un specifiskie (ja tādi ir) riski, kas saistīti ar atvasinātajiem instrumentiem;
d)
riska novēršanas pasākumi attiecas uz vienu un to pašu aktīvu grupu;
e)
tie ir efektīvi tirgus stresa apstākļos.
7. Ievērojot šā panta 6. punktu, atvasinātos instrumentus, kas izmantoti valūtas riska ierobežošanas mērķiem un nepalielina riska darījumu apjomu, saistību īpatsvaru vai citus riskus, aprēķinā neiekļauj.
8. AIFP veic pozīciju mijmaiņu šādos gadījumos:
a)
starp atvasinātajiem instrumentiem, ja tie attiecas uz vienu un to pašu bāzes aktīvu, pat ja atšķiras atvasināto instrumentu beigu termiņš;
b)
starp atvasināto instrumentu, kura bāzes aktīvs ir pārvedams vērtspapīrs, naudas tirgus instruments vai ieguldījumu apliecības kolektīvo ieguldījumu sabiedrībā, kā noteikts Direktīvas 2004/39/EK I pielikuma C iedaļas 1.-3. punktā, un to pašu bāzes aktīvu.
9. AIFP, kuri pārvalda AIF, kas saskaņā ar to pamata ieguldījumu politiku iegulda galvenokārt procentu likmju atvasinātajos instrumentos, izmanto noteikta ilguma savstarpējā ieskaita noteikumus nolūkā ņemt vērā korelāciju starp procentu likmes līknes termiņu segmentiem, kā noteikts 11. pantā.
9. pants
Metodes AIF riska darījumu apjoma palielināšanai
Riska darījumu apjoma aprēķinos AIFP izmanto I pielikumā noteiktās metodes tur paredzētajās situācijās.
10. pants
Atvasināto instrumentu konvertācijas metodoloģijas
AIFP izmanto II pielikumā noteiktās konvertācijas metodoloģijas tur paredzētajiem atvasinātajiem instrumentiem.
11. pants
Noteikta ilguma savstarpējā ieskaita noteikumi
1. Noteikta ilguma savstarpējā ieskaita noteikumus AIFP piemēro AIF riska darījumu apjoma aprēķinos atbilstīgi 8. panta 9. punktam.
2. Noteikta ilguma savstarpējā ieskaita noteikumus neizmanto gadījumos, kad tie var izraisīt AIF riska profila sagrozījumus. AIFP, kas izmanto šos savstarpējā ieskaita noteikumus, neiekļauj citus riska avotus, piemēram, svārstīgumu, to procentu likmju stratēģijā. Tādējādi, procentu likmju arbitrāžas stratēģijās nepiemēro šos savstarpējā ieskaita noteikumus.
3. Šo ilguma savstarpējā ieskaita noteikumu izmantošana nerada nekādu nepamatotu saistību īpatsvara līmeni ar ieguldījumiem īstermiņa pozīcijās. Procentu likmju īstermiņa atvasinātie instrumenti nav galvenais rādītāju avots vidēja ilguma AIF, kas izmanto noteikta ilguma savstarpējā ieskaita noteikumus.
4. Procentu likmju atvasinātos instrumentus konvertē tiem līdzvērtīgās bāzes aktīvu pozīcijās un veic savstarpējo ieskaitu atbilstīgi III pielikumam.
5. AIF, kas izmanto noteikta ilguma savstarpējā ieskaita noteikumus, var izmantot arī riska ierobežošanas sistēmu. Noteikta ilguma savstarpējā ieskaita noteikumus var piemērot tikai tiem procentu likmju atvasinātajiem instrumentiem, uz kuriem neattiecas riska ierobežošanas pasākumi.
3. IEDAĻA
Papildu pašu kapitāls un profesionālās civiltiesiskās atbildības apdrošināšana
(Direktīvas 2011/61/ES 9. panta 7. punkts un 15. pants)
12. pants
Profesionālās atbildības risks
1. Profesionālās atbildības riski, kas jāsedz saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 9. panta 7. punkta noteikumiem, ir kaitējums vai zaudējums, ko izraisījusi attiecīgā persona, nolaidīgi veicot darbības, par kurām AIFP ir juridiski atbildīgs.
2. Profesionālās atbildības riski, kas definēti šā panta 1. punktā, ietver, bet neaprobežojas ar:
a)
tādu dokumentu zaudējumu, kas apliecina AIF aktīvu īpašumtiesības;
b)
sagrozījumus vai maldinošus apgalvojumus AIF vai tā ieguldītājiem;
c)
darbības, kļūdas vai bezdarbību, kas izraisa:
i)
juridisko un normatīvo pienākumu pārkāpumus;
ii)
prasmju un rūpības pienākuma pret AIF un tā ieguldītājiem pārkāpumus;
iii)
fiduciāro pienākumu pārkāpumus;
iv)
konfidencialitātes ievērošanas pienākuma pārkāpumus;
v)
AIF nolikuma vai dibināšanas dokumentu noteikumu pārkāpumus;
vi)
AIF īstenotās AIFP iecelšanas nosacījumu pārkāpumus;
d)
nespēju izveidot, īstenot un uzturēt atbilstošas procedūras, lai novērstu negodīgu, krāpniecisku vai ļaunprātīgu rīcību;
e)
neatbilstoši veiktu aktīvu novērtējumu vai ieguldījumu apliecību/akciju cenu aprēķinu;
f)
zaudējumus, kas rodas no uzņēmējdarbības pārtraukšanas, sistēmu kļūmēm, darījumu apstrādes vai procesu pārvaldības kļūmēm.
3. Profesionālās atbildības riski vienmēr ir segti vai nu ar papildu pašu kapitālu, ko nosaka saskaņā ar 14. pantu, vai piemērotu profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu, ko nosaka saskaņā ar 15. pantu.
13. pants
Kvalitatīvas prasības, kas attiecas uz profesionālās atbildības riskiem
1. AIFP īsteno efektīvu iekšējā darbības riska pārvaldības politiku un procedūras nolūkā pienācīgi konstatēt, izmērīt, pārvaldīt un uzraudzīt darbības riskus, tostarp profesionālās atbildības riskus, kam AIF ir vai varētu būt pakļauts. Darbības risku pārvaldības pasākumus veic neatkarīgi, kā daļu no riska pārvaldības politikas.
2. AIFP izveido vēsturisko zaudējumu datubāzi, kurā dokumentē visas darbības kļūmes, kā arī zaudējumu un kaitējuma gadījumus. Šajā datubāzē dokumentē visus 12. panta 2. punktā minētos profesionālās atbildības riskus, kas īstenojušies, bet neaprobežojas ar tiem.
3. Riska pārvaldības sistēmā AIFP izmanto savus vēsturiskos datus par zaudējumiem un atbilstošos gadījumos - ārējos datus, scenāriju analīzi un faktorus, kas atspoguļo uzņēmējdarbības vidi, un iekšējās kontroles sistēmas.
4. Darbības riska apjomu un zaudējumus pastāvīgi kontrolē, turklāt par tiem sniedz regulārus iekšējos pārskatus.
5. AIFP darbības riska pārvaldības politiku un procedūras sīki dokumentē. AIFP izstrādā pasākumus ar mērķi nodrošināt atbilstību tā darbības riska pārvaldības politikai, kā arī efektīvus pasākumus rīcībai, ja nav nodrošināta atbilstība šai politikai. AIFP nosaka procedūras atbilstošas korektīvas rīcības nodrošināšanai.
6. Darbības riska pārvaldības politiku un procedūras, kā arī mērījumu sistēmas regulāri pārskata, vismaz vienu reizi gadā.
7. AIFP uztur finansiālo resursu līmeni, kas atbilst tā novērtētajam riska profilam.
14. pants
Papildu pašu kapitāls
1. Šo pantu piemēro AIFP, kas izvēlas profesionālās darbības risku segt ar papildu pašu kapitālu.
2. AIFP nodrošina papildu pašu kapitālu profesionālās nolaidības radītās atbildības risku segšanai apmērā, kas atbilst vismaz 0,01 % no pārvaldīto AIF portfeļu vērtības.
Pārvaldīto AIF portfeļu vērtība ir visu AIFP pārvaldīto AIF aktīvu absolūto vērtību summa, tostarp aktīvu, kas iegūti, izmantojot saistību īpatsvaru, kā rezultātā atvasinātos instrumentus novērtē to tirgus vērtībā.
3. Papildu pašu kapitāla prasības, kas minētas 2. punktā, pārrēķina katra finanšu gada beigās, un attiecīgi koriģē papildu pašu kapitāla apjomu.
AIFP izveido, īsteno un piemēro procedūras, lai pastāvīgi uzraudzītu pārvaldīto AIF portfeļu vērtību, kas aprēķināta saskaņā ar 2. punkta otro daļu. Ja pirms pirmajā daļā minētā ikgadējā pārrēķina pārvaldīto AIF portfeļu vērtība ievērojami palielinās, AIFP bez liekas kavēšanās pārrēķina papildu pašu kapitāla prasības un attiecīgi koriģē papildu pašu kapitāla apjomu.
4. AIFP piederības dalībvalsts kompetentā iestāde var atļaut AIFP nodrošināt zemāku papildu pašu kapitāla apjomu nekā 2. punktā minētais tikai tad, ja tā, balstoties uz vēsturiskajiem AIFP zaudējumu datiem, kas dokumentēti novērošanas periodā vismaz trīs gadus pirms novērtējuma, ir pārliecināta, ka AIFP ir pietiekams papildu pašu kapitāla apjoms, lai pienācīgi segtu profesionālās atbildības riskus. Atļautais zemākais papildu pašu kapitāla apjoms nav mazāks kā 0,008 % no AIFP pārvaldīto AIF portfeļu vērtības.
5. AIFP piederības dalībvalsts kompetentā iestāde var pieprasīt AIFP nodrošināt papildu pašu kapitāla apjomu, kas ir lielāks nekā 2. punktā noteiktais, ja tā nav pārliecināta, ka AIFP ir pietiekams papildu pašu kapitāla apjoms, lai pienācīgi segtu profesionālās atbildības riskus. Kompetentā iestāde norāda iemeslus, kāpēc tā uzskata, ka AIFP papildu pašu kapitāla apjoms ir nepietiekams.
15. pants
Profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības apdrošināšana
1. Šo pantu piemēro AIFP, kas izvēlas profesionālās darbības risku segt ar profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu.
2. AIFP veic un pastāvīgi uztur spēkā profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu:
a)
kas sākotnēji ir spēkā vismaz vienu gadu;
b)
par kuras anulēšanu jābrīdina vismaz 90 dienas iepriekš;
c)
kura sedz profesionālas atbildības riskus, kas noteikti 12. panta 1. un 2. punktā;
d)
kuru veic ES vai trešās valsts sabiedrība, kurai saskaņā ar Savienības vai valsts tiesību aktiem atļauts piedāvāt profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu;
e)
kuru veic trešā puse.
Jebkuru pašrisku, par kuru notikusi vienošanās, sedz no pašu kapitāla, kas pārsniedz pašu kapitāla apjomu, kāds nodrošināms saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 9. panta 1. un 3. punktu.
3. Apdrošināšanas segums katrai atsevišķai prasībai ir vismaz 0,7 % no AIFP pārvaldīto AIF portfeļu vērtības, ko aprēķina atbilstīgi 14. panta 2. punktam.
4. Apdrošināšanas segums kopējam prasību apjomam gadā ir vismaz 0,9 % no AIFP pārvaldīto AIF portfeļu vērtības, ko aprēķina atbilstīgi 14. panta 2. punktam.
5. Profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas polisi un tās atbilstību šajā pantā noteiktajām prasībām AIFP pārskata vismaz reizi gadā, kā arī tad, kad notikušas izmaiņas, kas ietekmē polises atbilstību šā panta prasībām.
III NODAĻA
AIFP DARBĪBAS NOSACĪJUMI
1. IEDAĻA
Vispārīgi principi
(Direktīvas 2011/61/ES 12. panta 1. punkts)
16. pants
Kompetento iestāžu vispārīgie pienākumi
Novērtējot AIFP atbilstību Direktīvas 2011/61/ES 12. panta 1. punkta prasībām, kompetentās iestādes izmanto vismaz šajā iedaļā noteiktos kritērijus.
17. pants
Pienākums rīkoties AIF vai šo AIF ieguldītāju un tirgus integritātes labākajās interesēs
1. AIFP piemēro politiku un procedūras ar mērķi novērst nelikumīgu rīcību, tostarp tādu, kas var negatīvi ietekmēt tirgus stabilitāti un integritāti.
2. AIFP nodrošina, ka no to pārvaldītajiem AIF vai šo AIF ieguldītājiem netiek iekasētas nepamatotas izmaksas.
18. pants
Uzticamības pārbaude
1. Ieguldījumu izvēlē un to pastāvīgā kontrolē AIFP piemēro augstus uzticamības pārbaudes standartus.
2. AIFP nodrošina, ka tam ir pietiekamas zināšanas un izpratne par aktīviem, kuros veikti AIF ieguldījumi.
3. AIFP izstrādā, īsteno un piemēro rakstiski dokumentētu politiku un procedūras attiecībā uz uzticamības pārbaudēm un ievieš efektīvu kārtību, lai nodrošinātu, ka lēmumus par ieguldījumiem AIF vārdā izpilda saskaņā ar AIF mērķiem, ieguldījumu stratēģiju un atbilstošos gadījumos - riska ierobežojumiem.
4. Šā panta 3. punktā minēto uzticamības pārbaudes politiku un procedūras regulāri pārskata un atjaunina.
19. pants
Uzticamības pārbaude, ieguldot aktīvos ar ierobežotu likviditāti
1. Ja AIFP iegulda aktīvos ar ierobežotu likviditāti un pirms šāda ieguldījuma notikušas sarunas, tie attiecībā uz sarunu fāzi papildus 18. panta noteiktajām prasībām:
a)
izstrādā un regulāri atjaunina uzņēmējdarbības plānu atbilstīgi AIF ilgumam un tirgus apstākļiem;
b)
meklē un izvēlas iespējamus darījumus atbilstīgi a) apakšpunktā minētajam uzņēmējdarbības plānam;
c)
novērtē izvēlētos darījumus, ņemot vērā iespējas, ja tādas ir, un kopējos saistītos riskus, visus atbilstošos juridiskos, nodokļu, finansiālos vai citus vērtību ietekmējošos faktorus, cilvēkresursus un materiālos resursus, kā arī stratēģijas, tostarp izejas stratēģijas;
d)
attiecībā uz darījumiem pirms to īstenošanas veic uzticamības pārbaudes darbības;
e)
kontrolē AIF darbības rādītājus saistība ar a) apakšpunktā minēto uzņēmējdarbības plānu.
2. AIFP vismaz piecus gadus uzglabā dokumentāciju par darbībām, kas veiktas saskaņā ar šā panta 1. punktu.
20. pants
Uzticamības pārbaude darījumu partneru un galveno brokeru izvēlē un iecelšanā
1. Veicot darījumu partneru un galveno brokeru izvēli un iecelšanu, AIFP rīkojas ar nepieciešamajām prasmēm, rūpību un veic uzticamības pārbaudes, pirms tiek noslēgta vienošanās, kā arī pastāvīgi pēc tam, ņemot vērā to sniegto pakalpojumu pilnu spektru un kvalitāti.
2. Izvēloties AIFP vai AIF galvenos brokerus vai darījumu partnerus ārpusbiržas atvasināto instrumentu darījumā, vērtspapīru aizdevuma vai repo darījuma līgumā, AIFP nodrošina šo brokeru un darījumu partneru atbilstību šādiem nosacījumiem:
a)
uz tiem attiecas pastāvīga uzraudzība, ko veic publiskā sektora iestāde;
b)
tie ir finansiāli stabili;
c)
tiem ir vajadzīgā organizatoriskā struktūra un resursi, lai tie sniegtu pakalpojumus AIFP vai AIF.
3. Novērtējot 2. punkta b) apakšpunktā minēto finansiālo stabilitāti, AIFP ņem vērā to, vai uz galveno brokeri vai darījuma partneri attiecas uzraudzības regulējums, tostarp kapitāla pietiekamības prasības un efektīva uzraudzība.
4. Izvēlēto galveno brokeru sarakstu apstiprina AIFP augstākā vadība. Izņēmuma gadījumos var tikt iecelti arī galvenie brokeri, kas nav iekļauti sarakstā, ja tie atbilst 2. punktā noteiktajiem kritērijiem un tos apstiprina augstākā vadība. AIFP spēj norādīt savas izvēles iemeslus un demonstrēt uzticamības pārbaudes, ko tas veicis izvēloties un kontrolējot galvenos brokerus, kas nav iekļauti sarakstā.
21. pants
Godīga, taisnīga un prasmīga rīcība
Lai konstatētu, vai AIFP rīkojas godīgi, taisnīgi un prasmīgi, kompetentās iestādes novērtē, vai izpildīti vismaz šādi nosacījumi:
a)
AIFP pārvaldības struktūrai ir pietiekamas kolektīvās zināšanas, prasmes un pieredze, lai varētu izprast AIFP darbību, jo sevišķi galvenos riskus, kas saistās ar šo darbību, un aktīvus, kuros veikti AIF ieguldījumi;
b)
pārvaldības struktūras locekļi velta pietiekami daudz laika, lai pienācīgi veiktu savas funkcijas AIFP;
c)
visi pārvaldības struktūras locekļi rīkojas pēc godīguma, integritātes un neatkarības principa;
d)
AIFP velta pietiekami daudz resursu pārvaldības struktūras locekļu ievadīšanai amatā un apmācībai.
22. pants
Resursi
1. AIFP nodarbina pietiekamu darbinieku skaitu ar tādām spējām, zināšanām un kompetenci, kas ir nepieciešama tiem noteikto pienākumu izpildē.
2. Šā panta 1. punkta mērķiem AIFP ņem vērā uzņēmējdarbības specifiku, apjomu un sarežģītību, kā arī šīs uzņēmējdarbības gaitā sniegto pakalpojumu un veikto darbību specifiku un klāstu.
23. pants
Godīga attieksme pret AIF ieguldītājiem
1. AIFP garantē, ka tā lēmumu pieņemšanas procedūras un organizatoriskā struktūra, kas noteikta 57. pantā, nodrošina godīgu attieksmi pret ieguldītājiem.
2. Jebkuras priekšrocības, ko AIFP piešķir vienam vai vairākiem ieguldītājiem, nerada vispārēju ievērojami neizdevīgu stāvokli citiem ieguldītājiem.
24. pants
Pamudinājumi
1. Nav uzskatams, ka AIFP rīkojas godīgi, taisnīgi un pārvaldīto AIF vai šo AIF ieguldītāju labākajās interesēs, ja saistībā ar darbībām, ko tie veic, izpildot Direktīvas 2011/61/ES I pielikumā minētās funkcijas, tie maksā vai tiem maksā pakalpojuma maksu vai komisijas maksu, kā arī tie sniedz vai saņem kādu nemonetāru labumu, kas nav:
a)
maksa, komisijas maksa vai nemonetārs labums, ko maksā vai saņem AIF vai cita persona AIF vārdā;
b)
maksa, komisijas maksa vai nemonetārs labums, ko maksā vai saņem trešā persona vai personas, kas rīkojas trešās personas vārdā, ja AIFP var pierādīt, ka ir izpildīti šādi nosacījumi:
i)
maksas, komisijas maksas vai labuma esamība, specifika un summa vai - ja summa nav nosakāma - šīs summas aprēķināšanas metode pirms attiecīgā pakalpojuma sniegšanas ir skaidri izklāstīta AIF ieguldītājiem pilnīgā, precīzā un saprotamā veidā;
ii)
maksas vai komisijas maksas maksājums vai nemonetāra labuma sniegšana ir paredzēta tam, lai paaugstinātu attiecīgā pakalpojuma kvalitāti, nevis ietekmētu AIFP pienākuma rīkoties tā pārvaldītā AIF vai AIF ieguldītāju interesēs ievērošanu;
c)
pienācīgas maksas, kuras padara iespējamu attiecīgo pakalpojumu sniegšanu vai ir nepieciešamas to sniegšanai, tostarp kontu turēšanas izmaksas, norēķinu un maiņas maksas, likumīgās nodevas vai maksa par juridiskiem pakalpojumiem, un kuras to specifikas dēļ nav pretrunā ar AIFP pienākumu rīkoties godīgi, taisnīgi un tā pārvaldīto AIF vai AIF ieguldītāju labākajās interesēs.
2. Kopsavilkuma veidā sniegta informācija par galvenajiem noteikumiem attiecībā uz vienošanos par maksu, komisijas maksu vai nemonetāru labumu uzskatāma par pietiekamu šā panta 1. punkta b) apakšpunkta i) punkta mērķiem, ja AIFP apņemas atklāt sīkākas ziņas pēc tā pārvaldītā AIF ieguldītāja pieprasījuma un šo apņemšanos izpilda.
25. pants
Efektīva resursu un procedūru izmantošana - rīkojumu apstrāde
1. AIFP izstrādā, īsteno un piemēro procedūras un kārtību, kas paredz tūlītēju, taisnīgu un ātru rīkojumu izpildi AIF vārdā.
2. Šā panta 1. punktā minētās procedūras un kārtība atbilst šādām prasībām:
a)
tās nodrošina, ka rīkojumi, kas izpildīti AIF vārdā, ir reģistrēti un sadalīti nekavējoties un precīzi;
b)
tie citādi salīdzināmus AIF rīkojumus izpilda secīgi un nekavējoties, ja vien rīkojuma specifika vai tirgū valdošie apstākļi nepadara šādu rīcību neiespējamu vai AIF vai AIF ieguldītāju intereses neprasa rīkoties citādi.
3. Finanšu instrumenti, naudas summas vai citi aktīvi, kas saņemti kā norēķini par izpildīto rīkojumu, tiek nekavējoties un pareizi ieskaitīti vai reģistrēti katra attiecīgā AIF kontā.
4. AIFP ļaunprātīgi neizmanto informāciju par vēl neizpildītiem AIF rīkojumiem, un tas veic visus pamatotos pasākumus, lai novērstu, ka to attiecīgās personas ļaunprātīgi izmanto šādu informāciju.
26. pants
Pienākums ziņot par parakstīšanās un izpirkšanas rīkojumu izpildi
1. Ja AIFP ir izpildījis ieguldītāja parakstīšanās vai atbilstošā gadījumā izpirkšanas rīkojumu, tie nekavējoties, izmantojot pastāvīgu informācijas nesēju, ieguldītajam sniedz būtisko informāciju, kas attiecas uz šā rīkojuma izpildi vai atbilstošā gadījumā parakstīšanās piedāvājuma pieņemšanu.
2. Šā panta 1. punkts nav piemērojams, ja tā ir trešā persona, kas ieguldītajam sniedz apliecinājumu par rīkojuma izpildi, un šis apliecinājums satur būtiskāko informāciju.
AIFP nodrošina, ka trešā persona izpilda savus pienākumus.
3. Šā panta 1. un 2. punktā minētā būtiskā informācija ietver šādus datus:
a)
AIFM identifikāciju;
b)
ieguldītāja identifikāciju;
c)
rīkojuma saņemšanas datumu un laiku;
d)
izpildes datumu;
e)
AIF identifikāciju;
f)
rīkojuma bruto vērtību, ieskaitot maksas par parakstīšanos, vai neto summu, atņemot maksas par izpirkšanu.
4. AIFP pēc ieguldītāja pieprasījuma tam sniedz informāciju par rīkojuma statusu vai parakstīšanās piedāvājuma pieņemšanu, vai abiem minētajiem.
27. pants
Lēmumu slēgt darījumus pārvaldīto AIF vārdā izpilde
1. Izpildot darījumu rīkojumus pārvaldītā AIF vārdā to portfeļu pārvaldības kontekstā, AIFP rīkojas AIF vai pārvaldīto AIF ieguldītāju labākajās interesēs.
2. Visos gadījumos, kad AIFP pērk vai pārdod finanšu instrumentus vai citus aktīvus, kuriem ir svarīga labākā izpilde, kā arī šā panta 1. punkta mērķiem AIFP veic visus pamatotos pasākumus, lai iegūtu iespējami labāko rezultātu pārvaldītajiem AIF vai AIF ieguldītājiem, ņemot vērā cenu, izmaksas, ātrumu, rīkojuma izpildes iespēju un norēķinus, apmēru, specifiku vai jebkurus citus apsvērumus, kas ir būtiski rīkojuma izpildei. Šādu faktoru relatīvo nozīmi nosaka saskaņā ar šādiem kritērijiem:
a)
AIF mērķiem, ieguldījumu politiku un riskiem, kā noteikts AIF nolikumā vai dibināšanas dokumentos, AIF prospektos vai piedāvājuma dokumentos;
b)
rīkojuma specifiku;
c)
tā finanšu instrumenta vai citu aktīvu specifiku, uz ko attiecas konkrētais rīkojums;
d)
to izpildes vietu specifiku, uz kurām var būt novirzīts šis rīkojums.
3. AIFP izveido un īsteno efektīvu kārtību, lai nodrošinātu atbilstību šā panta 1. un 2. punktā minētajiem pienākumiem. Konkrēti, AIFP izveido un īsteno izpildes politiku, kas ļauj AIF un to ieguldītājiem AIF rīkojumu izpildē iegūt labākos iespējamos rezultātus atbilstīgi 2. punktam.
4. AIFP pastāvīgi kontrolē savas rīkojumu izpildes kārtības un politikas efektivitāti, lai atklātu un attiecīgā gadījumā novērstu visus trūkumus.
5. AIFP rīkojumu izpildes politiku pārskata reizi gadā. Šādu pārskatīšanu veic arī katru reizi, kad ir notikušas būtiskas izmaiņas, kas ietekmē AIFP spēju arī turpmāk sasniegt labākos iespējamos rezultātus to pārvaldītajiem AIF.
6. AIFP spēj pierādīt, ka rīkojumus AIF vārdā tie ir izpildījuši atbilstīgi pieņemtajai rīkojumu izpildes politikai.
7. Ja nav iespējams izvēlēties starp vairākām izpildes vietām, šā panta 2.-5. punktu nepiemēro. Taču AIFP spēj pierādīt, ka nav iespējams izvēlēties starp vairākām izpildes vietām.
28. pants
Rīkojumu slēgt darījumus AIF vārdā izvietošana izpildei citās struktūrās
1. Visos gadījumos, kad AIFP pērk vai pārdod finanšu instrumentus vai citus aktīvus, kuriem ir svarīga labākā izpilde, tas rīkojumu slēgt darījumu pārvaldīto AIF vārdā izvietojot izpildei citās struktūrās rīkojas pārvaldīto AIF vai to ieguldītāju labākajās interesēs, kontekstā ar to portfeļu pārvaldību.
2. AIFP veic visus pamatotos pasākumus, lai sasniegtu labāko iespējamo rezultātu AIF vai AIF ieguldītājiem, ņemot vērā cenu, izmaksas, izpildes ātrumu, izpildes un norēķinu iespējamību, uzdevuma apjomu un specifiku vai jebkādus citus apsvērumus, kas būtiski uzdevuma izpildei. Šādu faktoru relatīvo nozīmi nosaka saskaņā ar 27. panta 2. punktā noteiktajiem kritērijiem.
AIFP izstrādā, īsteno un piemēro politiku, kas ļauj tiem izpildīt šā punkta pirmajā daļā noteikto pienākumu. Šajā politikā attiecībā uz katru instrumentu kategoriju norāda struktūras, kurās var izvietot rīkojumus. AIFP slēdz vienošanās par rīkojumu izpildi tikai tad, ja šādas vienošanās atbilst šajā pantā noteiktajām prasībām. AIFP pārvaldīto AIF ieguldītājiem dara pieejamu attiecīgo informāciju par politiku, kas izstrādāta saskaņā ar šo punktu, un visām būtiskajām izmaiņām šajā politikā.
3. AIFP pastāvīgi kontrolē saskaņā ar 2. punktu izveidotās politikas efektivitāti un jo īpaši šajā politikā norādīto struktūru izpildes kvalitāti, vajadzības gadījumā novēršot visus trūkumus.
Turklāt AIFP katru gadu pārskata šo politiku. Šādu pārskatīšanu veic arī katru reizi, kad ir notikušas būtiskas izmaiņas, kas ietekmē AIFP spēju arī turpmāk sasniegt labākos iespējamos rezultātus to pārvaldītajiem AIF.
4. AIFP spēj pierādīt, ka rīkojumus slēgt darījumus AIF vārdā tās izvietojušas atbilstīgi politikai, kas izstrādāta saskaņā ar 2. punktu.
5. Ja nav iespējams izvēlēties starp vairākām izpildes vietām, šā panta 2.-5. punktu nepiemēro. Taču AIFP spēj pierādīt, ka nav iespējams izvēlēties starp vairākām izpildes vietām.
29. pants
Tirdzniecības rīkojumu apvienošana un sadalīšana
1. AIFP viena AIF rīkojumu apvienojumā ar cita AIF, PVKIU vai klienta rīkojumu, kuri rīkojumu izdevuši līdz ar sava kapitāla ieguldījumu, var izpildīt tikai, ja:
a)
ir pamatoti sagaidīt, ka rīkojumu apvienošana kopumā nekaitēs to AIF, PVKIU vai klientu interesēm, kuru rīkojumus apvieno;
b)
ir izveidota un tiek īstenota rīkojumu sadalīšanas politika, kas pietiekami precīzi paredz šādu rīkojumu taisnīgu sadalījumu, tostarp to, kā rīkojumu apjoms un cena nosaka rīkojumu sadalīšanu un daļu izpildes kārtību.
2. Ja AIFP apvieno viena AIF rīkojumu ar vienu vai vairākiem citu AIF, PVKIU vai klientu rīkojumiem un šis apvienotais rīkojums tiek izpildīts daļēji, tas šos darījumus sadala saskaņā ar tā rīkojumu sadalīšanas politiku.
3. Ja AIFP apvieno darījumus par saviem līdzekļiem ar vienu vai vairākiem AIF, PVKIU vai klientu rīkojumiem, tas šos darījumus sadala veidā, kas nekaitētu AIF, PVKIU vai klientam.
4. Ja AIFP apvieno AIF, PVKIU vai klienta rīkojumu ar darījumu par saviem līdzekļiem un apvienoto rīkojumu izpilda daļēji, tas attiecīgos darījumus sadala prioritārā kārtībā vispirms par labu AIF, PVKIU vai citam klientam un tad sev.
Tomēr, ja AIFP var AIF vai klientam pamatoti pierādīt, ka bez šādas apvienošanas tas nebūtu varējis izpildīt rīkojumu ar tik izdevīgiem nosacījumiem vai nebūtu varējis to izpildīt vispār, tas darījumam par saviem līdzekļiem var piemērot proporcionālu sadalījumu saskaņā ar 1. punkta b) apakšpunktā minēto rīkojumu sadalīšanas politiku.
2. IEDAĻA
Interešu konflikti
(Direktīvas 2011/61/ES 14. pants)
30. pants
Interešu konfliktu veidi
Ar mērķi konstatēt to interešu konfliktu veidus, kas rodas pārvaldot AIF, AIFP jo īpaši ņem vērā to, vai AIFP, attiecīgā persona vai persona, kas tieši vai netieši ar kontroles starpniecību saistīta ar AIFP:
a)
potenciāli varēs gūt finansiālu labumu vai izvairīties no finansiāla zaudējuma uz AIF vai tā ieguldītāju rēķina;
b)
ir ieinteresēta AIF vai tā ieguldītājiem vai citam klientam sniegtā pakalpojuma vai darbības rezultātā, vai AIF vai cita klienta vārdā veikta darījuma rezultātā, kas atšķiras no AIF interesēm attiecībā uz šo rezultātu;
c)
tai ir finansiāls vai cita veida stimuls dot priekšroku:
-
PVKIU, klienta vai klientu grupas vai cita AIF interesēm salīdzinājumā ar AIF interesēm,
-
viena ieguldītāja interesēm salīdzinājumā ar cita ieguldītāja vai ieguldītāju grupas interesēm tajā pašā AIF;
d)
veic vienas un tās pašas darbības gan AIF, gan citam AIF, PVKIU vai klientam; vai
e)
saistībā ar AIF sniegtajiem kolektīvā ieguldījumu portfeļa pārvaldības pakalpojumiem no personas, kas nav AIF, saņem vai saņems pamudinājumu naudas, preču vai pakalpojumu izteiksmē, kas nav standarta komisijas maksa vai maksa par šo pakalpojumu.
31. pants
Politika attiecībā uz interešu konfliktiem
1. AIFP izveido, īsteno un piemēro efektīvu politiku attiecībā uz interešu konfliktiem. Šī politika ir izklāstīta rakstiski un atbilst AIFP lielumam un organizācijai, kā arī tā darījumu specifikai, apjomam un sarežģītībai.
Ja AIFP ir kādas grupas loceklis, šajā politikā ņem vērā arī visus apstākļus, par kuriem AIFP ir informēts vai par ko tam vajadzētu būt informētam un kuri citu grupas locekļu struktūras vai uzņēmējdarbības dēļ var izraisīt interešu konfliktu.
2. Atbilstīgi 1. punktam izstrādātajā politikā attiecībā uz interešu konfliktiem ietver:
a)
attiecībā uz AIFP vai AIFP vārdā veiktajām darbībām, tostarp darbībām, ko veicis deleģējuma saņēmējs, apakšdeleģējuma saņēmējs, ārējais vērtētājs vai darījuma partneris, - norādi uz apstākļiem, kuri veido vai var radīt interešu konfliktu, kas rada būtisku risku, ka tiek nodarīts kaitējums AIF vai tā ieguldītāju interesēm;
b)
procedūras, kas jāievēro, un pasākumus, kas jāveic, lai novērstu, pārvaldītu un kontrolētu šādus konfliktus.
32. pants
Interešu konflikti attiecībā uz ieguldījumu izpirkšanu
AIFP, kas pārvalda atvērtu AIF, konstatē, pārvalda un kontrolē interešu konfliktus, kas rodas starp ieguldītājiem, kas vēlas izpirkt savus ieguldījumus, un ieguldītājiem, kas vēlas saglabāt savus ieguldījumus AIF, kā arī visus interešu konfliktus starp AIFP stimulu ieguldīt nelikvīdos aktīvos un AIF izpirkšanas politiku saskaņā ar tā pienākumiem atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 14. panta 1. punktam.
33. pants
Procedūras un pasākumi interešu konfliktu novēršanai vai pārvaldībai
1. Procedūras un pasākumi, kas izveidoti interešu konfliktu novēršanai vai pārvaldībai, ir izstrādāti tā, lai garantētu, ka attiecīgās personas, kas iesaistītas dažādās uzņēmējdarbības aktivitātēs, kas ietver interešu konfliktu risku, veic šīs aktivitātes ar tādu neatkarības līmeni, kas atbilst AIFP un grupas, kam tas pieder, lielumam un aktivitātēm, kā arī AIF vai tā ieguldītāju interešu apdraudējuma riska nopietnībai.
2. Procedūras, kas jāievēro, un pasākumi, kas jāpieņem saskaņā ar 31. panta 2. punkta b) apakšpunktu, ietver turpmāk minētos elementus, ja tie ir vajadzīgi un piemēroti, lai AIFP varētu nodrošināt vajadzīgo neatkarības līmeni:
a)
efektīvas procedūras, kas paredzētas, lai novērstu vai kontrolētu informācijas apmaiņu starp attiecīgajām personām, kas iesaistītas kolektīva ieguldījumu portfeļa pārvaldības darbībās vai citās darbībās atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 6. panta 2. un 4. punktam, kurās ir interešu konflikta risks un informācijas apmaiņa var kaitēt viena vai vairāku AIF vai to ieguldītāju interesēm;
b)
tādu attiecīgo personu atsevišķa uzraudzība, kuru galvenās funkcijas ietver kolektīvā ieguldījumu portfeļa pārvaldības darbību veikšanu klientu vārdā vai pakalpojumu sniegšanu klientiem vai ieguldītājiem, kuru intereses var būt konfliktējošas vai kuri citādā veidā pārstāv atšķirīgas intereses, kas var būt konfliktējošas, tostarp AIFP intereses;
c)
jebkuras tiešas saiknes novēršana starp to attiecīgo personu atalgojumu, kuras galvenokārt iesaistītas vienā darbībā, un citu attiecīgo personu atalgojumu vai gūtiem ienākumiem, kuras galvenokārt iesaistītas citā darbībā, ja saistībā ar šīm darbībām var rasties interešu konflikts;
d)
pasākumi, lai novērstu vai ierobežotu iespēju, ka kāda persona izmanto neatbilstīgu ietekmi uz to, kā attiecīgā persona veic kolektīvā ieguldījumu portfeļa pārvaldības darbības;
e)
pasākumi, lai novērstu vai kontrolētu attiecīgās personas vienlaicīgu vai secīgu iesaistīšanu atsevišķās kolektīvā ieguldījumu portfeļa pārvaldības darbībās vai citās darbībās atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 6. panta 2. un 4. punktam, ja šāda iesaistīšana var vājināt interešu konfliktu pienācīgu pārvaldību.
Ja viena vai vairāku pasākumu vai procedūru pieņemšana vai izmantošana nenodrošina prasīto neatkarības līmeni, AIFP nosaka alternatīvus vai papildu pasākumus un procedūras, kas ir nepieciešami un piemēroti šiem nolūkiem.
34. pants
Interešu konfliktu pārvaldība
Ja AIFP noteiktie organizatoriskie vai administratīvie pasākumi nav pietiekami, lai ar attiecīgu pārliecību nodrošinātu, ka AIF vai to ieguldītāju interešu kaitējuma risks ir novērsts, par to nekavējoties informē AIFP augstāko vadību vai citu kompetento iekšējo struktūru, lai būtu iespējams pieņemt vajadzīgo lēmumu vai veikt attiecīgās darbības, lai garantētu, ka AIFP rīkojas AIF vai AIF klientu labākajās interesēs.
35. pants
Interešu konfliktu kontrole
1. AIFP izveido un regulāri atjaunina uzskaiti par tiem darbību veidiem, ko veicis AIFP vai kas veikti tā vārdā, kad ir radies vai - vēl notiekošas darbības gadījumā - var rasties tāds interešu konflikts, kas būtiski apdraud viena vai vairāku AIF vai to ieguldītāju intereses.
2. Augstākā vadība regulāri un vismaz vienu reizi gadā saņem rakstiskus pārskatus pār šā panta 1. punktā minētajām darbībām.
36. pants
Interešu konfliktu atklāšana
1. Informāciju, kas atklājama ieguldītājiem saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 14. panta 1. un 2. punktu, sniedz, izmantojot pastāvīgu informācijas nesēju vai tīmekļa vietni.
2. Ja informācija, kas minēta šā panta 1. punktā, ir sniegta tīmekļa vietnē un nav adresēta ieguldītājam personiski, tad nodrošina atbilstību šādiem nosacījumiem:
a)
ieguldītājam ir paziņota tīmekļa vietnes adrese un vieta tīmekļa vietnē, kur nodrošināta piekļuve informācijai, un ieguldītājs ir piekritis informācijas sniegšanai šādā veidā;
b)
informācija atbilst aktuālajai situācijai;
c)
informācija šajā tīmekļa vietnē ir pastāvīgi pieejama tik ilgi, cik ieguldītājam ir pamatoti nepieciešams, lai varētu to pārbaudīt.
37. pants
Balsstiesību izmantošanas stratēģijas
1. AIFP izveido piemērotas un efektīvas stratēģijas nolūkā noteikt, kad un kā izmantojamas balsstiesības tā pārvaldītajos AIF ieguldījumu portfeļos, lai gūtu labumu attiecīgajam AIF un tā ieguldītājiem.
2. Šā panta 1. punktā minētajā stratēģijā nosaka pasākumus un procedūras, lai:
a)
kontrolētu attiecīgās korporatīvās darbības;
b)
nodrošinātu, ka balsstiesību izmantošana notiek saskaņā ar attiecīgā AIF ieguldījumu mērķiem un politiku;
c)
novērstu vai pārvaldītu visus interešu konfliktus, kas izriet no balsstiesību izmantošanas.
3. Ieguldītājiem pēc to pieprasījuma dara pieejamu šo stratēģiju aprakstu kopsavilkuma veidā un ziņas par darbībām, kas veiktas saistībā ar šīm stratēģijām.
3. IEDAĻA
Riska pārvaldība
(Direktīvas 2011/61/ES 15. pants)
38. pants
Riska pārvaldības sistēmas
Šīs iedaļas mērķiem riska pārvaldības sistēmas saprot kā sistēmas, kuras veido AIFP organizatoriskās struktūras atbilstošie elementi, kuru galvenais uzdevums ir pastāvīgas riska pārvaldības funkcija, politika un procedūras, kas attiecas uz katra AIF ieguldījumu politikas riska pārvaldību, kā arī AIFP izmantoto kārtību, procesiem un paņēmieniem katra tā pārvaldītā AIF riska mērīšanai un pārvaldībai.
39. pants
Pastāvīga riska pārvaldības funkcija
1. AIFP izveido un uztur pastāvīgu riska pārvaldības funkciju, ar ko:
a)
ievieš efektīvu riska pārvaldības politiku un procedūras, lai pastāvīgi konstatētu, mērītu, pārvaldītu un uzraudzītu visus ar katra AIF ieguldījumu stratēģiju saistītos riskus, kam AIF ir vai var būt pakļauti;
b)
nodrošina, ka riska profils, par ko AIF informējis ieguldītājus saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 23. panta 4. punkta c) apakšpunktu, atbilst riska ierobežojumiem, kas noteikti atbilstīgi šīs regulas 44. pantam;
c)
uzrauga atbilstību riska ierobežojumiem atbilstīgi 44. panta noteikumiem un laicīgi paziņo AIFP pārvaldības struktūrai un, ja tāda ir, - AIFP uzraudzības funkcijai, ja tā uzskata, ka AIF riska profils neatbilst šiem ierobežojumiem, vai tā saskata būtisku risku, ka riska profils var kļūt neatbilstošs šiem ierobežojumiem;
d)
nodrošina AIFP pārvaldības struktūrai un, ja tāda ir, - AIFP uzraudzības funkcijai šādu jaunāko informāciju tādā biežumā, kas atbilst AIF vai AIFP darbību specifikai, apjomam un sarežģītībai:
i)
atbilstību riska ierobežojumiem, kas noteikti 44. pantā, un AIF riska profilu, par ko sniegta informācija ieguldītājiem saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 23. panta 4. punkta c) apakšpunktu;
ii)
riska pārvaldības procesa piemērotību un efektivitāti, jo īpaši norādot, vai ir vai tiks veikti atbilstoši pasākumi esošo vai iespējamo trūkumu novēršanai;
e)
sniedz augstākajai vadībai regulārus pārskatus, kuros norāda katra pārvaldītā AIF pašreizējo riska līmeni un visus faktiskos vai paredzamos 44. panta noteikto riska ierobežojumu pārkāpumus, lai nodrošinātu, ka nekavējoties var attiecīgi rīkoties;
2. Riska pārvaldības funkcijai ir vajadzīgās pilnvaras un piekļuve visai attiecīgajai informācijai, kas vajadzīga, lai izpildītu 1. punktā noteiktos uzdevumus.
40. pants
Riska pārvaldības politika
1. AIFP izveido, īsteno un uztur piemērotu un dokumentētu riska pārvaldības politiku, kurā noteikti visi attiecīgie riski, kam ir vai var būt pakļauti to pārvaldītie AIF.
2. Riska pārvaldības politika ietver procedūras, kas vajadzīgas, lai AIFP varētu novērtēt katra pārvaldītā AIF pakļautību tirgus, likviditātes un darījumu partnera riskam un AIF pakļautību visiem pārējiem riskiem, tostarp operacionālajiem riskiem, kuri var būt būtiski visiem pārvaldītajiem AIF.
3. AIFP savā riska pārvaldības politikā ietver vismaz:
a)
paņēmienus, instrumentus un pasākumus, kas tam ļauj nodrošināt atbilstību 45. panta noteikumiem;
b)
paņēmienus, instrumentus un pasākumus, kas ļauj novērtēt un kontrolēt AIF likviditātes risku gan normālos, gan ārkārtējos likviditātes apstākļos, tostarp regulāri veicot stresa testus atbilstīgi 48. panta noteikumiem;
c)
ar riska pārvaldību saistīto pienākumu sadalījumu AIFP;
d)
riska ierobežojumus, kas noteikti šīs regulas 44. pantā, un pamatojumu, kā tie atbilst AIF riska profilam, par ko sniegta informācija ieguldītājiem saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 23. panta 4. punkta c) apakšpunktu;
e)
šīs regulas 39. panta minētās riska pārvaldības funkcijas sniegto pārskatu nosacījumus, saturu, biežumu un adresātus.
4. Riska pārvaldības politikā ietver 43. panta minēto aizsardzības pasākumu aprakstu, konkrēti:
a)
iespējamo interešu konfliktu specifiku;
b)
trūkumu novēršanai izveidotos pasākumus;
c)
iemeslus, kāpēc ir pamatoti sagaidīt, ka šie pasākumi nodrošinās neatkarīgu riska pārvaldības funkcijas darbību;
d)
pamatojumu, kā AIFP cer nodrošināt šo aizsardzības pasākumu pastāvīgu efektivitāti.
5. Šā panta 1. punktā minētā riska pārvaldības politika ir piemērota AIFP un tā pārvaldīto AIF uzņēmējdarbības specifikai, apjomam un sarežģītībai.
41. pants
Riska pārvaldības sistēmu novērtēšana, kontrole un pārskatīšana
1. AIFP novērtē, kontrolē un regulāri, vismaz reizi gadā, pārskata:
a)
riska pārvaldības politikas un 45. pantā minētās kārtības, procesu un paņēmienu piemērotību un efektivitāti;
b)
to, cik lielā mērā AIFP piemēro riska pārvaldības politiku un 45. pantā minēto kārtību, procesus un paņēmienus;
c)
piemērotību un efektivitāti pasākumiem, kas veikti, lai novērstu visus trūkumus riska pārvaldības procesa īstenošanā;
d)
riska pārvaldības funkcijas īstenošanu;
e)
piemērotību un efektivitāti pasākumiem, kas veikti, lai nodrošinātu funkcionālu un hierarhisku riska pārvaldības funkcijas nodalīšanu atbilstīgi 42. panta noteikumiem.
Šā punkta pirmajā daļā minētās periodiskās pārskatīšanas biežumu nosaka augstākā vadība saskaņā ar proporcionalitātes principu, ņemot vērā AIFP uzņēmējdarbības un tā pārvaldīto AIF specifiku, apjomu un sarežģītību.
2. Papildus 1. punktā minētajai periodiskajai pārskatīšanai riska pārvaldības sistēmas pārskata, ja:
a)
ir būtiski mainīta riska pārvaldības politika un procedūras, kā arī 45. pantā minētā kārtība, procesi un paņēmieni;
b)
ārējie vai iekšējie notikumi norāda uz papildu pārskatīšanas nepieciešamību;
c)
ir būtiski mainīta AIFP pārvaldīto AIF ieguldījumu stratēģija un mērķi.
3. AIFP atjaunina riska pārvaldības sistēmas, pamatojoties uz 1. un 2. punktā minētās pārskatīšanas rezultātu.
4. AIFP informē savas piederības dalībvalsts kompetento iestādi par jebkuram būtiskām izmaiņām riska pārvaldības politikā un 45. pantā minētajā kārtībā, procesos un paņēmienos.
42. pants
Funkcionālā un hierarhiskā riska pārvaldības funkcijas nodalīšana
1. Riska pārvaldības funkcija uzskatāma par funkcionāli un hierarhiski nodalītu no funkcionālajām struktūrvienībām, tostarp portfeļa pārvaldības funkcijas, tikai tad, ja izpildīti šādi nosacījumi:
a)
personas, kas iesaistītas riska pārvaldības funkcijas īstenošanā, neuzrauga tie, kas atbildīgi par funkcionālo struktūrvienību darbu, tostarp AIFP portfeļu pārvaldības funkciju;
b)
personas, kas iesaistītas riska pārvaldības funkcijas īstenošanā, nav iesaistītas funkcionālo struktūrvienību darbībās, tostarp portfeļu pārvaldības funkcijas darbībā;
c)
personām, kas iesaistītas riska pārvaldības funkcijas īstenošanā, atalgojumu nosaka saistībā ar šīs funkcijas mērķu sasniegšanu, neatkarīgi no funkcionālo struktūrvienību, tostarp portfeļu pārvaldības funkcijas, darbības rezultātiem;
d)
riska pārvaldības funkcijas augstāko amatpersonu atalgojumu tieši pārrauga atalgojuma komiteja, ja šāda komiteja ir izveidota.
2. Riska pārvaldības funkcijas funkcionālā un hierarhiskā nodalīšana atbilstīgi 1. punkta noteikumiem ir nodrošināma visā AIFP hierarhiskajā struktūrā līdz pat pārvaldības struktūrai. To pārskata pārvaldības struktūra un, ja tā ir izveidota, - AIFP uzraudzības funkcija.
3. AIFP piederības dalībvalsts kompetentās iestādes, pamatojoties uz Direktīvas 2011/61/ES 15. panta 1. punkta otrajā daļā noteiktajiem kritērijiem, pārskata to, kā AIFP ir piemērojis šā panta 1. un 2. punkta noteikumus.
43. pants
Aizsardzības pasākumi pret interešu konfliktiem
1. Direktīvas 2011/61/ES 15. panta 1. punktā minētie aizsardzības pasākumi pret interešu konfliktiem nodrošina vismaz, ka:
a)
riska pārvaldības funkcijas pieņemtie lēmumi balstās uz ticamiem datiem, kurus atbilstošā mērā kontrolē riska pārvaldības funkcija;
b)
riska pārvaldības funkcijā iesaistīto atalgojums atspoguļo riska pārvaldības funkcijas mērķu sasniegšanu, neatkarīgi no rezultātiem uzņēmējdarbības jomās, kurās tie iesaistīti;
c)
riska pārvaldības funkcijai veic atbilstošu neatkarīgu pārskatīšanu, lai nodrošinātu neatkarīgu lēmumu pieņemšanu;
d)
riska pārvaldības funkcija ir pārstāvēta pārvaldības struktūrā vai uzraudzības funkcijā, kur tai ir vismaz tāda pati vara kā portfeļa pārvaldības funkcijai;
e)
visi konfliktējošie pienākumi ir pienācīgi nodalīti.
2. Ja tas ir proporcionāli AIFP specifikai, apjomam un sarežģītībai, ar 1. punktā minētajiem aizsardzības pasākumiem nodrošina, ka:
a)
riska pārvaldības funkcijas īstenošanu regulāri pārskata iekšējās revīzijas funkcija vai, ja tāda nav izveidota, - ārēja struktūra, kuru iecēlusi pārvaldības struktūra;
b)
ja ir izveidota risku komiteja, tai ir pietiekami daudz resursu, un tās locekļiem, kas nav neatkarīgi, nav pārmērīgas ietekmes uz riska pārvaldības funkcijas īstenošanu.
3. AIFP pārvaldības struktūra un uzraudzības funkcija, jā tāda ir izveidota, izstrādā 1. un 2. punktā minētos aizsardzības pasākumus pret interešu konfliktiem, regulāri pārskata to efektivitāti un savlaicīgi veic situācijas uzlabojumus nepilnību novēršanai.
44. pants
Riska ierobežojumi
1. AIFP izveido un īsteno kvalitatīvus vai kvantitatīvus riska ierobežojumus vai to kombināciju katram pārvaldītajam AIF, ņemot vērā visus atbilstošos riskus. Ja noteikti tikai kvantitatīvi ierobežojumi, AIFP spēj šo pieeju pamatot kompetentajai iestādei.
2. Kvalitatīvie un kvantitatīvie risku ierobežojumi katram AIF attiecas vismaz uz šiem riskiem:
a)
tirgus riski;
b)
kredītriski;
c)
likviditātes riski;
d)
darījuma partnera riski;
e)
darbības riski.
3. Nosakot risku ierobežojumus, AIF ņem vērā stratēģijas un aktīvus, ko izmanto attiecībā uz katru pārvaldīto AIF, kā arī valstu noteikumus, kas piemērojami katram AIF. Šos risku ierobežojumus salāgo ar AIF riska profilu, par kuru sniegta informācija ieguldītājiem saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 23. panta 4. punkta c) apakšpunktu un kuru apstiprinājusi pārvaldības struktūra.
45. pants
Riska mērīšana un pārvaldība
1. AIFP pieņem piemērotu un efektīvu kārtību, procesus un paņēmienus, lai:
a)
pastāvīgi konstatētu, mērītu, pārvaldītu un kontrolētu riskus, kam ir vai varētu būt pakļauti pārvaldītie AIF;
b)
nodrošinātu atbilstību ierobežojumiem, kas noteikti saskaņā ar 44. panta noteikumiem.
2. Šā panta 1. punktā minētā kārtība, procesi un paņēmieni ir proporcionāli AIFP uzņēmējdarbības un katra pārvaldītā AIF specifikai, apjomam un sarežģītībai, turklāt atbilst AIF riska profilam, par kuru atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 23. panta 4. punkta c) apakšpunktam ir informēti ieguldītāji.
3. Šā panta 1. punkta mērķiem AIFP saistībā ar katru pārvaldīto AIF veic šādas darbības:
a)
ievieš riska mērīšanas kārtību, procesus un paņēmienus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu to, ka ir iespējams pareizi izmērīt pozīciju risku un to ietekmi uz kopējo riska profilu, pamatojoties uz pareiziem un ticamiem datiem, un to, ka riska mērīšanas kārtība, procesi un paņēmieni ir pienācīgi dokumentēti;
b)
veic periodiskas atpakaļejošas pārbaudes, lai pārbaudītu, cik efektīva ir riska mērīšanas kārtība, kas ietver uz modeļu izmantošanu balstītas prognozes un aplēses;
c)
veic periodiskus stresa testus un scenāriju analīzes, lai izvērtētu riskus, kas izriet no iespējamām izmaiņām tirgus apstākļos, kuras var negatīvi ietekmēt AIF;
d)
nodrošina, ka esošais riska līmenis atbilst riska ierobežojumiem, kas noteikti atbilstīgi 44. pantam;
e)
izveido, īsteno un uztur piemērotas procedūras, lai faktisku vai paredzamu AIF riska ierobežojumu pārkāpumu gadījumā laikus veiktu atbilstošus pasākumus pārkāpumu novēršanai ieguldītāju labākajās interesēs;
f)
nodrošina, ka katram AIF ir piemērotas likviditātes pārvaldības sistēmas un procedūras atbilstīgi 46. panta prasībām.
4. IEDAĻA
Likviditātes pārvaldība
(Direktīvas 2011/61/ES 16. pants)
46. pants
Likviditātes pārvaldības sistēmas un procedūras
AIFP savas piederības dalībvalsts kompetentajai iestādei spēj pierādīt, ka saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 16. panta 1. punkta noteikumiem ir izveidotas piemērotas likviditātes pārvaldības sistēmas un efektīvas procedūras, ņemot vērā katra AIF ieguldījumu stratēģiju, likviditātes profilu un izpirkšanas politiku.
47. pants
Likviditātes riska kontrole un pārvaldība
1. Ar likviditātes pārvaldības sistēmu un 46. pantā paredzētajām procedūrām nodrošina vismaz, ka:
a)
AIFP uztur AIF pamatsaistībām atbilstošu likviditātes līmeni, kas balstīts uz AIF tirgū esošo aktīvu relatīvās likviditātes novērtējumu, ņemot vērā likvidācijai nepieciešamo laiku, kā arī cenu vai vērtību, par kuru šos aktīvus iespējams likvidēt, un aktīvu jutīgumu pret citiem tirgus riskiem vai faktoriem;
b)
AIFP kontrolē AIF aktīvu portfeļa likviditātes profilu, ņemot vērā atsevišķu aktīvu marginālo ietekmi, kas savukārt var būtiski ietekmēt likviditāti, un uzrauga arī būtiskās iespējamās vai cita veida saistības un apņemšanās, kuras AIF var rasties attiecībā uz to pamatsaistībām. Šiem mērķiem AIFP ņem vērā AIF ieguldītāju bāzes profilu, tostarp ieguldītāju veidus, ieguldījumu relatīvo apjomu un izpirkšanas nosacījumus, kas attiecas uz šiem ieguldītājiem;
c)
AIFP, kuru AIF iegulda citās kolektīvo ieguldījumu sabiedrībās, kontrolē šo citu kolektīvo ieguldījumu sabiedrību vadītāju izvēlēto pieeju likviditātes pārvaldībai, tostarp veicot regulāru pārskatīšanu nolūkā kontrolēt izpirkuma nosacījumu izmaiņas šajās kolektīvo ieguldījumu sabiedrībās, kurās iegulda AIF. Ņemot vērā Direktīvas 2011/61/ES 16. panta 1. punktu, šis pienākums nav piemērojams, ja šīs citas kolektīvo ieguldījumu sabiedrības, kurās AIF iegulda, tiek aktīvi tirgotas regulētā tirgū Direktīvas 2004/39/EK 4. panta 1. punkta 14. apakšpunkta izpratnē vai līdzvērtīgā trešās valsts tirgū;
d)
lai varētu pienācīgi izmērīt to ietekmi uz kopējo riska profilu, AIFP īsteno un uztur piemērotu likviditātes mērīšanas kārtību un procedūras nolūkā novērtēt pozīciju un plānoto ieguldījumu kvantitatīvos un kvalitatīvos riskus, kuriem ir būtiska ietekme uz AIF aktīvu portfeļa likviditātes profilu; ar izmantotajām procedūrām nodrošina, ka AIFP ir pienācīgās zināšanas un izpratne par to aktīvu likviditāti, kuros AIF ir ieguldījis vai plāno ieguldīt, tostarp atbilstošos gadījumos par tirdzniecības apjomu un cenu jutīgumu un/vai atsevišķu aktīvu cenu starpību normālos un ārkārtējos likviditātes apstākļos;
e)
AIFP ņem vērā un pielieto instrumentus un pasākumus, tostarp īpašus pasākumus, kas vajadzīgi katra pārvaldītā AIF likviditātes riska pārvaldībai; AIFP nosaka tos apstākļus, kuros šos instrumentus un pasākumus var izmantot gan normālos, gan ārkārtējos apstākļos, ņemot vērā godīgu attieksmi pret visiem AIF ieguldītājiem saistība ar katru pārvaldīto AIF. AIFP šos instrumentus un pasākumus var izmantot tikai šajos apstākļos, ja saskaņā ar 108. panta noteikumiem ir sniegta atbilstošā informācija.
2. AIFP dokumentē savu likviditātes pārvaldības politiku un procedūras saskaņā ar 1. punkta noteikumiem, pārskata tās vismaz reizi gadā, kā arī atjaunina jebkuru izmaiņu vai jaunu pasākumu gadījumā.
3. AIFP, kā noteikts 1. punktā, savā likviditātes pārvaldības sistēmā ietver piemērotus eskalācijas pasākumus un procedūras, lai risinātu sagaidāmos vai faktiskos likviditātes nepietiekamības gadījumus vai citas AIF krīzes situācijas.
4. Ja AIFP pārvaldītais AIF ir slēgts AIF, kurā izmanto saistības, nepiemēro 1. punkta e) apakšpunktu.
48. pants
Likviditātes pārvaldības ierobežojumi un stresa testi
1. AIFP atbilstošos gadījumos, ņemot vērā katra tā pārvaldītā AIF specifiku, apjomu un sarežģītību, īsteno un uztur atbilstošus AIF likviditātes vai nelikviditātes ierobežojumus atbilstīgi AIF pamatsaistībām un izpirkšanas politikai un saskaņā ar 44. panta noteiktajām prasībām, kas attiecas uz kvantitatīvajiem un kvalitatīvajiem riska ierobežojumiem.
AIFP kontrolē atbilstību šiem ierobežojumiem un ierobežojumu pārsnieguma vai iespējamā pārsnieguma gadījumā nosaka prasīto (vai vajadzīgo) darbības virzienu. Nosakot atbilstošo darbību, AIFP ņem vērā likviditātes pārvaldības politikas un procedūru pietiekamību, AIF aktīvu likviditātes profila piemērotību un neparasta izpirkuma rīkojumu līmeņa ietekmi.
2. AIFP regulāri veic stresa testus normālos un ārkārtējos likviditātes apstākļos, kas tam ļauj novērtēt katra pārvaldītā AIF likviditātes risku. Stresa testi:
a)
tiek veikti, pamatojoties uz ticamu un aktuālu kvantitatīvo informāciju vai, ja tas nav piemēroti, - kvalitatīvo informāciju;
b)
atbilstošā gadījumā simulē AIF aktīvu likviditātes nepietiekamību un neparastus izpirkuma rīkojumus;
c)
sedz tirgus riskus un to ietekmi, tostarp uz papildu nodrošinājuma pieprasījumiem un kredītlīniju nodrošinājumiem;
d)
ņem vērā novērtējumu jutīgumu stresa apstākļos;
e)
tiek veikti tik bieži, cik tas ir atbilstoši AIF specifikai, ņemot vērā ieguldījumu stratēģiju, likviditātes profilu, ieguldītāju veidu un AIF izpirkuma politiku, bet vismaz vienu reizi gadā.
3. AIFP attiecībā uz stresa testu iznākumu rīkojas ieguldītāju labākajās interesēs.
49. pants
Ieguldījumu stratēģijas, likviditātes profila un izpirkšanas politikas saskaņošana
1. Direktīvas 2011/61/ES 16. panta 2. punkta mērķiem katra AIFP pārvaldītā AIF ieguldījumu stratēģija, likviditātes profils un izpirkšanas politika uzskatāma par saskaņotu, ja ieguldītāji var atgūt savus ieguldījumus tā, ka tas nodrošina godīgu attieksmi pret visiem AIF ieguldītājiem un atbilst AIF izpirkšanas politikai un tās saistībām.
2. Novērtējot ieguldījumu stratēģijas, likviditātes profila un izpirkšanas politikas saskaņotību, AIF ņem vērā arī izpirkšanas iespējamo ietekmi uz AIF atsevišķo aktīvu bāzes cenām un cenu starpību.
5. IEDAĻA
Ieguldījumi vērtspapīrošanas pozīcijās
(Direktīvas 2011/61/ES 17. pants)
50. pants
Definīcijas
Šīs iedaļas mērķiem:
a)
“vērtspapīrošana” ir pārvēršana vērtspapīros (vērtspapīrošana) Direktīvas 2006/48/EK 4. panta 36. punkta izpratnē;
b)
“vērtspapīrošanas pozīcija” ir pārvēršanas vērtspapīros (vērtspapīrošanas) pozīcija Direktīvas 2006/48/EK 4. panta 40. punkta izpratnē;
c)
“sponsors” ir sponsors Direktīvas 2006/48/EK 4. panta 42. punkta izpratnē;
d)
“laidiens” ir laidiens Direktīvas 2006/48/EK 4. panta 39. punkta izpratnē.
51. pants
Prasības attiecībā uz saglabāto ieinteresētību
1. AIFP uzņemas vērtspapīrošanas kredītriska riska darījumu viena vai vairāku pārvaldīto AIF vārdā tikai tad, ja iniciators, sponsors vai sākotnējais aizdevējs ir skaidri un nepārprotami informējis AIFP, ka tas pastāvīgi saglabā būtisku neto ekonomisko ieinteresētību, kura nav mazāka par 5 %.
Būtiskas neto ekonomiskās ieinteresētības saglabāšana vismaz 5 % apmērā ir tikai:
a)
saglabāšana vismaz 5 % apmērā no katra ieguldītājiem pārdotā vai nodotā laidiena nominālās vērtības;
b)
gadījumā, ja atjaunojamu riska darījumu vērtspapīro, - iniciatora daļa ne mazāk kā 5 % apmērā no vērtspapīroto riska darījumu nominālvērtības;
c)
nejauši izvēlētu riska darījumu saglabāšana, kas atbilst ne mazāk kā 5 % no vērtspapīroto riska darījumu nominālvērtības, ja citā gadījumā šādus riska darījumus nodrošinātu, pārvēršot vērtspapīros, ja potenciāli vērtspapīros pārvēršamo riska darījumu skaits sākumā nav mazāks par 100;
d)
pirmās kārtas zaudējumu laidiena saglabāšana un vajadzības gadījumā citu laidienu saglabāšana, kuriem ir līdzīgs vai augstāks riska profils nekā investoriem nodotajiem vai pārdotajiem laidieniem un kuru derīguma termiņš nebeidzas pirms investoriem nodoto vai pārdoto laidienu termiņa, lai kopumā saglabāti tiktu ne mazāk par 5 % no vērtspapīroto riska darījumu nominālvērtības;
e)
pirmās kārtas zaudējumu riska darījumu saglabāšana vismaz 5 % apmērā no visiem vērtspapīrošanas riska darījumiem.
Neto ekonomisko ieinteresētību mēra pie iniciēšanas un pēc tam pastāvīgi uztur. Neto ekonomiskajai ieinteresētībai, tostarp saglabātajām pozīcijām, interesei vai riska darījumiem, nepiemēro kredītriska mazināšanu, citas īsās pozīcijas vai citus riska ierobežošanas veidus, un to nepārdod. Neto ekonomisko ieinteresētību nosaka pēc ārpusbilances posteņu nosacītās vērtības.
Saglabāšanas prasības attiecībā uz kādu konkrētu vērtspapīrošanu nepiemēro vairākkārt.
2. Šā panta 1. punktu nepiemēro, ja vērtspapīrotie riska darījumi ir prasības vai iespējamās prasības, vai ja tās pilnībā, bez nosacījumiem un neatsaucami garantē Direktīvas 2006/48/EK 122.a panta 3. punkta pirmajā daļā minētās iestādes, un to nepiemēro arī darījumiem, kas minēti Direktīvas 2006/48/EK 122.a panta 3. punkta otrajā daļā.
52. pants
Kvalitatīvās prasības sponsoriem un iniciatoriem
Pirms AIFP uzņemas vērtspapīrošanas kredītriska riska darījumu viena vai vairāku AIF vārdā, tas nodrošina, ka sponsors un iniciators:
a)
piešķir kredītus, balstoties uz stabiliem un sīki definētiem kritērijiem, un skaidri nosaka procesu aizdevumu apstiprināšanai, grozīšanai, atjaunošanai un pārfinansēšanai riska darījumos, ko paredzēts vērtspapīrot, jo tie attiecas uz turējumā esošajiem riska darījumiem;
b)
izveido un īsteno efektīvas sistēmas, lai pārvaldītu kredītriskam pakļauto portfeļu un riska darījumu pastāvīgo vadību un kontroli, tostarp lai konstatētu un pārvaldītu problemātiskos aizdevumus un veiktu atbilstošas vērtības korekcijas un uzkrājumus;
c)
atbilstoši diversificē katru kredītportfeli, pamatojoties uz mērķa tirgu un vispārējo kredītstratēģiju;
d)
nosaka rakstisku kredītriska politiku, kura ietver riska tolerances ierobežojumus un finansēšanas kārtību, kā arī aprakstu par to, kā risku mēra, kontrolē un uzrauga;
e)
nodrošina vieglu piekļuvi visiem būtiski svarīgajiem datiem, kas attiecas uz kredītu kvalitāti un atsevišķu riska darījumu rādītājiem, naudas plūsmām un vērtspapīrošanas riska darījuma nodrošinājumiem, un informācijai, kas vajadzīga, lai veiktu visaptverošus stresa testus attiecībā uz naudas plūsmām un attiecīgo riska darījumu nodrošinājuma vērtībām. Minētajā nolūkā būtiski svarīgos datus nosaka tajā dienā, kad veic pārvēršanu vērtspapīros, un attiecīgā gadījumā pārvēršanas vērtspapīros specifikas dēļ - arī pēc minētās dienas;
f)
nodrošina vieglu piekļuvi visiem citiem būtiskajiem datiem, kas AIFP vajadzīgi, lai izpildītu 53. panta prasības;
g)
informē par saglabātās neto ekonomiskās ieinteresētības līmeni, kā noteikts 51. pantā, kā arī situācijām, kas varētu apdraudēt minimālās minētajā pantā prasītās neto ekonomiskās ieinteresētības saglabāšanu.
53. pants
Kvalitatīvās prasības AIFP, kas uzņēmies vērtspapīrošanas kredītrisku
1. Pirms vērtspapīrošanas kredītriska riska darījumu uzņemšanās viena vai vairāku AIF vārdā, kā arī atbilstošā gadījumā - pēc tam, AIFP spēj kompetentajām iestādēm attiecībā uz katru atsevišķo vērtspapīrošanas pozīciju pierādīt, ka tam ir visaptveroša un dziļa izpratne par šīm pozīcijām un tas ir ieviesis politiku un procedūras, kas atbilst attiecīgā AIF ieguldījumu vērtspapīrotās pozīcijās riska profilam, lai analizētu un dokumentētu:
a)
informāciju, ko saskaņā ar 51. pantu atklājuši iniciatori vai sponsori, lai precizētu neto ekonomisko ieinteresētību, kuru tie pastāvīgi saglabā attiecībā uz pārvēršanu vērtspapīros;
b)
atsevišķu vērtspapīrošanas pozīciju riska specifiku;
c)
riska specifiku riska darījumiem, kas ir pamatā vērtspapīrošanas pozīcijām;
d)
iniciatoru vai sponsoru reputāciju un zaudējumu pieredzi saistībā ar agrāk veiktu vērtspapīrošanu attiecīgajā to riska darījumu kategorijā, kas ir pamatā vērtspapīrošanas pozīcijai;
e)
iniciatoru vai sponsoru, vai to pārstāvju vai padomdevēju apliecinājumus un informāciju par to veikto uzticamības pārbaudi attiecībā uz vērtspapīrotajiem riska darījumiem un attbilstošā gadījumā attiecībā uz vērtspapīroto riska darījumu nodrošinājuma kvalitāti;
f)
atbilstošā gadījumā - metodoloģiju un koncepcijas, uz ko pamatojas vērtspapīroto riska darījumu nodrošinājuma vērtēšana, un iniciatora vai sponsora īstenoto politiku, lai nodrošinātu vērtētāja neatkarību;
g)
visas vērtspapīrošanas strukturālās iezīmes, kas var būtiski ietekmēt iestādes vērtspapīrošanas pozīcijas rādītājus, piemēram, “līgumsaistību ūdenskritumu” (contractual waterfall) un ar “ūdenskritumu” saistītos katalizatorus, kredītkvalitātes uzlabojumus, likviditātes uzlabojumus, tirgus vērtības katalizatorus un konkrētam darījumam specifisku saistību nepildīšanas definīciju.
2. Ja AIFP ir uzņēmies vērtspapīrošanas kredītriska riska darījuma ievērojamu daļu viena vai vairāku AIF vārdā, tas regulāri veic stresa testus, kas piemēroti šīm vērtspapīrošanas pozīcijām, ka noteikts Direktīvas 2011/61/ES 15. panta 3. punkta b) apakšpunktā. Stresa testi atbilst vērtspapīrošanas pozīciju riska specifikai, apjomam un sarežģītībai.
AIFP saskaņā ar principiem, kas noteikti Direktīvas 2011/61/ES 15. pantā, izveido formālas kontroles procedūras, kas atbilst attiecīga AIF riska profilam saistībā ar vertspapīrošanas pozīcijas kredītrisku nolūkā pastāvīgi un savlaicīgi kontrolēt rādītājus riska darījumiem, kas ir šo vērtpapīrošanas pozīciju pamatā. Šāda informācija ietver (ja tas ir būtiski konkrētajam vērtspapīrošanas veidam, turklāt neaprobežojas ar šeit uzskaitītajiem informācijas veidiem) riska darījuma veidu, to aizdevumu procentuālo daļu, kuru maksājumi kavēti vairāk nekā 30, 60 un 90 dienas, saistību neizpildes rādītājus, avansa maksājumu līmeņa rādītājus, ziņas par aizdevumiem, kam zaudētas tiesības ieķīlātā īpašuma izpirkšanai, nodrošinājuma veidu un apdzīvotību, kredītvērtējumu vai citu kredītspējas mērījumu biežuma sadalījumu pa attiecīgajiem riska darījumiem, nozaru un ģeogrāfisko diversifikāciju un aizdevuma apjoma attiecības pret ieķīlāto vērtību biežuma sadalījumu pa attiecīgām grupām, kas sekmē atbilstošu jutīguma analīzes veikšanu. Ja bāzes riska darījumi paši ir vērtspapīrošanas pozīcijas, AIFP ir šā punkta šajā daļā norādītā informācija - ne tikai par pakārtotajiem vērtspapīrošanas laidieniem (piemēram, emitenta vārds un kredītkvalitāte), bet arī par kopējo portfeļu, kuri saistīti ar šiem vērtspapīrošanas laidieniem, specifiku un rādītājiem.
AIFP piemēro vienus un tos pašus analīzes standartus arī pie parakstīšanās uz vērtspapīrošanas emisijām, kuras pērk no trešām pusēm, un piedaloties tajās.
3. Nolūkā īstenot atbilstošu riska un likviditātes pārvaldību AIFP, kas uzņemas vērtspapīrošanas kredītriska riska darījumu viena vai vairāku AIF vārdā, pienācīgi nosaka, mēra, kontrolē, pārvalda, uzrauga un informē par riskiem, kas rodas no attiecīgā AIF aktīvu un saistību savstarpējās neatbilstības, koncentrācijas riskiem vai ieguldījumu riskiem, kas rodas no šiem instrumentiem. AIFP nodrošina, ka šādu vērtspapīrošanas pozīciju riska profils atbilst attiecīgā AIF apjomam, kopējai portfeļa struktūrai, ieguldījumu stratēģijām un mērķiem, kas noteikti AIF nolikumā vai dibināšanas dokumentos, prospektā vai piedāvājuma dokumentos.
4. AIFP saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 18. panta prasībām nodrošina pienācīgu iekšējo pārskatu sniegšanas līmeni augstākajai vadībai tā, lai augstākā vadība būtu pilnībā informēta par jebkuru būtisku vērtspapīrošanas riska darījumu uzņemšanos, turklāt nodrošina, ka riski, kas rodas no šiem riska darījumiem, ir pienācīgi pārvaldīti.
5. AIFP pārskatos un informācijā, kas sniedzama saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 22., 23. un 24. pantu, iekļauj atbilstošu informāciju par to vērtspapīrošanas kredītriska riska darījumiem un riska pārvaldības procedūrām šajā jomā.
54. pants
Korektīva rīcība
1. AIFP īsteno tādu korektīvu rīcību, kas ir attiecīgā AIF ieguldītāju labākajās interesēs, ja tas pēc vērtspapīrošanas riska darījuma uzņemšanās atklāj, ka saglabātās ieinteresētības noteikšana un atklāšana nav notikusi atbilstīgi šīs regulas prasībām.
2. AIFP īsteno tādu korektīvu rīcību, kas ir attiecīgā AIF ieguldītāju labākajās interesēs, ja noteiktā brīdī pēc riska darījuma uzņemšanās saglabātās ieinteresētības apjoms samazinās zem 5 % un tas nenotiek darījuma dabīgā maksājumu mehānisma rezultātā.
55. pants
Iegūto tiesību klauzula
Šā panta 51. līdz 54. punktu piemēro jauniem vērtspapīrošanas darījumiem, kas veikti, sākot no 2011. gada 1. janvāra. Šā panta 51. līdz 54. punktu jau veiktai vērtspapīrošanai piemēro pēc 2014. gada 31. decembra, ja pēc šīs dienas pievieno jaunus bāzes riska darījumus vai tos aizstāj.
56. pants
Interpretācija
Ja EVTI vai Eiropas Uzraudzības iestāžu apvienotā komiteja nav sniegušas atsevišķu interpretāciju, šīs iedaļas prasības interpretējamas atbilstoši attiecīgajām Direktīvas 2006/48/EK prasībām un Pamatnostādnēm 2010. gada 31. decembra Kapitāla prasību direktīvas 122.a panta interpretācijai (9), ko izdevusi Eiropas Banku uzraudzītāju komiteja, kā arī to turpmākajiem grozījumiem.
6. IEDAĻA
Organizatoriskās prasības - vispārīgi principi
(Direktīvas 2011/61/ES 12. un 18. pants)
57. pants
Vispārīgas prasības
1. AIFP:
a)
izveido, īsteno un uztur lēmumu pieņemšanas procedūras un organizatorisko struktūru, kas skaidri un dokumentētā veidā nosaka pārskatu sniegšanas kārtību un sadala funkcijas un pienākumus;
b)
nodrošina, ka to attiecīgās personas ir informētas par procedūrām, kuras jāievēro, lai pienācīgi izpildītu savus pienākumus;
c)
izveido, īsteno un uztur atbilstošus iekšējās kontroles mehānismus, kas paredzēti, lai visos AIFP līmeņos nodrošinātu atbilstību lēmumiem un procedūrām;
d)
izveido, īsteno un uztur efektīvu iekšējo pārskatu sniegšanas un informēšanas sistēmu visos attiecīgajos AIFP līmeņos, kā arī efektīvu informācijas plūsmu ar ikvienu iesaistīto trešo personu;
e)
uztur atbilstošu un sakārtotu lietvedību par darījumiem un iekšējo organizāciju.
AIFP ņem vērā uzņēmējdarbības specifiku, apjomu un sarežģītību, kā arī šīs uzņēmējdarbības gaitā sniegto pakalpojumu un veikto darbību specifiku un klāstu.
2. AIFP izveido, īsteno un uztur sistēmas un procedūras, kas ir piemērotas, lai nodrošinātu informācijas drošību, integritāti un konfidencialitāti, ņemot vērā informācijas raksturu.
3. AIFP izveido, īsteno un uztur atbilstošu darbības nepārtrauktības politiku, kuras mērķis ir nodrošināt svarīgu datu un funkciju saglabāšanu un pakalpojumu un darbību uzturēšanu gadījumā, ja tās sistēmās un procedūrās rodas pārtraukumi, vai - ja tas nav iespējams - iespēju laikus atjaunot šādus datus un funkcijas un laikus atsākt pakalpojumus un darbības.
4. AIFP izveido, īsteno un uztur grāmatvedības politiku un procedūras, kā arī vērtēšanas noteikumus, kas nodrošina, ka pēc kompetentas iestādes pieprasījuma AIFP var savlaicīgi iesniegt kompetentajai iestādei finanšu pārskatus, kas sniedz pareizu un patiesu pārskatu par tās finansiālo stāvokli un kuri atbilst visiem piemērojamiem grāmatvedības standartiem un noteikumiem.
5. AIFP īsteno piemērotu politiku un procedūras ar mērķi garantēt, ka ieguldītāji ir pietiekami detalizēti informēti par AIF izpirkšanas politiku, gan pirms tie iegulda AIF, gan būtisku izmaiņu gadījumā.
6. AIFP kontrolē un regulāri novērtē saskaņā ar 1. līdz 5. punktu izveidoto sistēmu, iekšējās kontroles mehānismu un kārtības atbilstību un efektivitāti un veic atbilstošus pasākumus trūkumu novēršanai.
58. pants
Elektroniskā datu apstrāde
1. AIFP nosaka atbilstošu un pietiekamu kārtību attiecībā uz piemērotām elektroniskajām sistēmām, lai nodrošinātu savlaicīgu un pienācīgu portfeļa darījumu vai parakstīšanās vai atbilstošos gadījumos izpirkuma rīkojuma reģistrāciju.
2. AIFP garantē augstu drošības standartu elektroniskās datu apstrādes laikā, kā arī reģistrētās informācijas integritāti un konfidencialitāti.
59. pants
Grāmatvedības procedūras
1. AIFP izmanto 57. panta 4. punktā paredzēto grāmatvedības politiku un procedūras ar mērķi nodrošināt ieguldītāju aizsardzību. Grāmatvedību kārto tā, lai jebkurā laikā varētu tieši identificēt visus AIF aktīvus un saistības. Ja AIF ir dažādas ieguldījumu apakšstruktūras, šīm ieguldījumu apakšstruktūrām iekārto atsevišķus kontus.
2. AIFP izveido, īsteno un uztur grāmatvedības un vērtēšanas politiku un procedūras nolūkā garantēt, ka neto aktīvu vērtība katram AIF ir precīzi aprēķināta, balstoties uz piemērojamajiem noteikumiem un standartiem.
60. pants
Pārvaldības struktūras, augstākās vadības un uzraudzības funkcijas kontrole
1. Piešķirot funkcijas iekšēji, AIFP nodrošina, ka pārvaldības struktūra, augstākā vadība un, ja tāda ir, - uzraudzības funkcija - ir atbildīga par AIFP pienākumu izpildi atbilstīgi Direktīvā 2011/61/ES noteiktajam.
2. AIFP nodrošina, ka tā augstākā vadība:
a)
ir atbildīga par katra pārvaldītā AIF vispārējās ieguldījumu stratēģijas īstenošanu, kura izklāstīta attiecīgi fonda nolikumā, dibināšanas dokumentos, prospektā vai piedāvājuma dokumentos;
b)
pārrauga katra pārvaldītā AIF ieguldījumu stratēģijas apstiprināšanu;
c)
ir atbildīga par to, lai panāktu vērtēšanas politikas un procedūru izveidošanu un īstenošanu atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 19. pantam;
d)
ir atbildīga par to, lai AIFP būtu pastāvīga un efektīva atbilstības funkcija, arī tad, ja šo funkciju veic trešās personas;
e)
periodiski pārliecinās un pārbauda, ka tiek pareizi un efektīvi īstenota un ievērota katra pārvaldītā AIF vispārējā ieguldījumu politika, ieguldījumu stratēģijas un riska ierobežojumi, arī tad, ja riska pārvaldības funkciju veic trešās personas;
f)
periodiski apstiprina un pārskata to, cik piemērotas ir katra pārvaldītā AIF iekšējās procedūras ieguldījumu lēmumu pieņemšanai, lai nodrošinātu šādu lēmumu atbilstību apstiprinātajām ieguldījumu stratēģijām;
g)
periodiski apstiprina un pārskata riska pārvaldības politiku un šīs politikas īstenošanas kārtību, procesus un paņēmienus, tostarp katra pārvaldītā AIF riska ierobežojumu sistēmu;
h)
ir atbildīga par to, lai izveidotu un īstenotu atalgojuma politiku saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES II pielikumu.
3. AIFP arī nodrošina, ka tā augstākā vadība un atbilstošā gadījumā tā pārvaldības struktūra vai uzraudzības funkcija:
a)
novērtē un periodiski pārskata tās politikas, kārtības un procedūru efektivitāti, kas ieviestas, lai izpildītu Direktīvā 2011/61/ES noteiktās saistības;
b)
veic atbilstīgus pasākumus visu trūkumu novēršanai.
4. AIFP nodrošina, ka to augstākā vadība regulāri un vismaz reizi gadā saņem rakstiskus pārskatus par atbilstības, iekšējās revīzijas un riska pārvaldības jautājumiem, kuros jo īpaši norādīts, vai ir veikti atbilstoši pasākumi stāvokļa uzlabošanai.
5. AIFP nodrošina, ka to augstākā vadība regulāri saņem pārskatus par ieguldījumu stratēģiju īstenošanu un par iekšējām procedūrām ieguldījumu lēmumu pieņemšanai, kā minēts 2. punkta b) līdz e) apakšpunktā.
6. AIFP nodrošina, ka uzraudzības funkcija, ja tāda ir, regulāri saņem rakstiskus pārskatus par 4. punktā minētajiem jautājumiem.
61. pants
Pastāvīga atbilstības funkcija
1. AIFP izveido, īsteno un uztur atbilstīgas politikas un procedūras, kas paredzētas, lai atklātu risku, ka AIFP var nepildīt Direktīvā 2011/61/ES paredzētos pienākumus, kā arī ar to saistītos riskus, un izstrādātu piemērotus pasākumus un procedūras, lai mazinātu šādus riskus un ļautu kompetentajām iestādēm efektīvi īstenot savas pilnvaras saskaņā ar minēto direktīvu.
AIFP ņem vērā uzņēmējdarbības specifiku, apjomu un sarežģītību, kā arī šīs uzņēmējdarbības gaitā sniegto pakalpojumu un veikto darbību specifiku un klāstu.
2. AIFP izveido un uztur pastāvīgu un efektīvu atbilstības funkciju, kura ir neatkarīga un kurai ir šādi pienākumi:
a)
kontrolēt un regulāri novērtēt, cik atbilstoši un efektīvi ir pasākumi, politika un procedūras, kas izveidotas saskaņā ar 1. punktu, un darbības, ar kurām novērš trūkumus AIFP pienākumu izpildē;
b)
konsultēt attiecīgās personas, kuras ir atbildīgas par pakalpojumu un darbību veikšanu, un palīdzēt tām nodrošināt AIFP atbilstību Direktīvas 2011/61/ES prasībām.
3. Lai 2. punktā minētā atbilstības funkcija varētu veikt savus pienākumus pareizi un neatkarīgi, AIFP nodrošina, ka:
a)
atbilstības uzraudzītājam ir vajadzīgās pilnvaras, resursi, kompetence un pieeja visai būtiskajai informācijai;
b)
ir iecelta atbilstības amatpersona, kas ir atbildīga par atbilstības funkciju un to, lai augstākajai vadībai regulāri un vismaz reizi gadā tiktu sniegti pārskati par atbilstības jautājumiem, kuros īpaši norādīts, vai ir veikti atbilstoši pasākumi situācijas uzlabošanai;
c)
personas, kas veic atbilstības funkciju, nav iesaistītas to pakalpojumu un darbību izpildē, ko tās kontrolē;
d)
atalgojuma noteikšanas metode atbilstības amatpersonai un citām personām, kuras veic atbilstības funkciju, neietekmē to objektivitāti un nav iespējams, ka tas varētu notikt.
Tomēr AIFP neprasa nodrošināt atbilstību pirmās daļas c) vai d) apakšpunktam, ja tā spēj pierādīt, ka, ņemot vērā tās darījumu specifiku, apjomu un sarežģītību un pakalpojumu un darbību specifiku un klāstu, minētā prasība nav samērīga un ka pārvaldības sabiedrības atbilstības funkcija turpina efektīvi darboties.
62. pants
Pastāvīga iekšējās revīzijas funkcija
1. AIFP attiecīgā gadījumā un proporcionāli to uzņēmējdarbības specifikai, apjomam un sarežģītībai un šīs uzņēmējdarbības laikā veikto kolektīvā ieguldījumu portfeļa pārvaldības darbību specifikai un klāstam izveido un uztur iekšējās revīzijas funkciju, kas ir nodalīta un neatkarīga no citām AIFP funkcijām un darbībām.
2. Šī iekšējās revīzijas funkcija, kas minēta 1. punktā:
a)
izveido, īsteno un uztur revīzijas plānu, lai pārbaudītu un novērtētu AIFP sistēmu, iekšējās kontroles mehānismu un kārtības atbilstību un efektivitāti;
b)
sniedz ieteikumus, pamatojoties uz saskaņā ar a) apakšpunktu veiktā darba rezultātiem;
c)
pārbauda atbilstību b) apakšpunktā minētajiem ieteikumiem;
d)
sniedz pārskatus par iekšējās revīzijas jautājumiem.
63. pants
Personīgie darījumi
1. Saistībā ar visām attiecīgajām personām, kuras ir iesaistītas darbībās, kas var izraisīt interešu konfliktu, vai kurām ir pieeja iekšējai informācijai Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 28. janvāra Direktīvas 2003/6/EK par iekšējās informācijas ļaunprātīgu izmantošanu un tirgus manipulācijām (tirgus ļaunprātīgu izmantošanu) (10) 1. panta 1. punkta izpratnē vai citai konfidenciālai informācijai, kas saistīta vai nu ar AIF vai ar darījumiem, kas slēgti ar AIF vai AIF vārdā, AIFP nosaka, īsteno un uztur atbilstošu kārtību, kas vērsta uz to, lai atturētu šīs personas no:
a)
iesaistīšanās personīgos finanšu instrumentu vai citu aktīvu darījumos, kas atbilst kādam no šiem kritērijiem:
i)
uz darījumu attiecas Direktīvas 2003/6/EK 2. panta 1. punkts;
ii)
tas ietver konfidenciālas informācijas ļaunprātīgu izmantošanu vai neatbilstošu izpaušanu;
iii)
darījums ir pretrunā vai iespējamā pretrunā ar AIFP pienākumiem atbilstīgi Direktīvai 2011/61/ES;
b)
citu personu, izņemot, ja tas darīts pienācīgi veicot darba pienākumus vai izpildot pakalpojumu līgumu, konsultēšana vai pamudināšana iesaistīties personīgā darījumā, kā minēts a) apakšpunkta i) un ii) punktā, vai tādā, kas kā citādi būtu uzskatāma par izpildāmu rīkojumu informācijas ļaunprātīgu izmantošanu;
c)
citādi, nekā veicot parastos darba pienākumus un izpildot pakalpojumu līgumu, un neskarot Direktīvas 2003/6/EK 3. panta a) punktu, izpaust kādai citai personai informāciju vai atzinumu, ja attiecīgā persona zina vai tai pamatoti vajadzētu zināt, ka šādas izpaušanas rezultātā minētā cita persona veiks vai potenciāli varētu veikt kādu no šādām darbībām:
i)
iesaistīsies personīgos finanšu instrumentu vai citu aktīvu darījumos, kas minēti a) apakšpunkta i) un ii) punktā, vai citos darījumos, kas citādi uzskatāmi par izpildāmu rīkojumu informācijas ļaunprātīgu izmantošanu;
ii)
konsultēs vai pamudinās citu personu iesaistīties šādā darījumā.
2. Šā panta 1. punktā paredzēto kārtību izveido tā, lai nodrošinātu, ka:
a)
katra attiecīgā persona ir informēta par 1. punktā noteiktajiem ierobežojumiem attiecībā uz personīgiem darījumiem un AIF noteikto kārtību saistībā ar personīgajiem darījumiem un informācijas atklāšanu saskaņā ar 1. punktu;
b)
AIFP tiek nekavējoties informēts par personīgo darījumu, kurā iesaistījusies 1. punktā minētā attiecīgā persona, vai nu paziņojot par šādu darījumu, vai citādā veidā, kas ļauj AIFP konstatēt šādu darījumu;
c)
tiek izveidota personīgo darījumu uzskaite, par kuriem AIFP ir saņēmis informāciju vai kurus tas atklājis, tostarp jebkuru ar šiem darījumiem saistīto pilnvarojumu vai aizliegumu uzskaite.
Ja konkrētas AIFP darbības veic trešās personas, AIFP pirmās daļas b) apakšpunkta piemērošanas nolūkos garantē, ka tiesību subjekts, kas veic darbību, veic to personīgo darījumu uzskaiti, kas noslēgti ar attiecīgajām personām, uz kurām attiecas 1. punkts, un pēc pieprasījuma nekavējoties sniedz šo informāciju AIFP.
3. Šā panta 1. un 2. punktu nepiemēro personīgiem darījumiem:
a)
ja personīgais darījums ir veikts, izmantojot diskrecionārus ieguldījumu portfeļa pārvaldības pakalpojumus, kad nav notikusi iepriekšēja saziņa saistībā ar darījumu starp portfeļa pārvaldnieku un attiecīgo personu, vai citu personu, kuras vārdā tiek veikts darījums;
b)
PVKIU vai AIF, uz kuriem attiecas uzraudzība atbilstīgi dalībvalsts tiesību aktiem, ar kuriem pieprasa nodrošināt vienādu riska sadalījumu to aktīvos, ja attiecīgā persona un jebkura cita persona, par kuras līdzekļiem tiek veikts darījums, nav iesaistīta attiecīgā uzņēmuma vadībā.
4. Šā panta 1. punkta mērķiem personīgs darījums ietver arī finanšu instrumentu vai citu aktīvu darījumu, kas īstenots šādu personu vārdā vai par to līdzekļiem:
a)
attiecīgā persona;
b)
jebkura persona, ar kuru attiecīgajai personai ir ģimenes attiecības vai ar kuru tai ir ciešas saites;
c)
persona, kuras attiecības ar attiecīgo personu ir tādas, ka attiecīgajai personai ir tieša vai netieša mantiska ieinteresētība darījuma iznākumā, kas nav maksa vai komisijas maksa par darījuma izpildi.
64. pants
Portfeļa darījumu uzskaite
1. AIFP nekavējoties par katra tā pārvaldītā AIF portfeļa darījumu nodrošina tādu uzskaiti, kas ir pietiekama, lai rekonstruētu rīkojuma un izpildītā darījuma vai līguma detaļas.
2. Attiecībā uz portfeļa darījumiem izpildes vietā 1. punktā minētajā uzskaitē ietver šādu informāciju:
a)
AIF un personas, kas rīkojas par AIF līdzekļiem, vārdu, nosaukumu vai citu apzīmējumu;
b)
aktīvu;
c)
atbilstošā gadījumā - daudzumu;
d)
rīkojuma vai darījuma veidu;
e)
cenu;
f)
rīkojumiem - rīkojuma nodošanas datumu un precīzu laiku un personas, kurai rīkojums nodots, vārdu, nosaukumu vai citu apzīmējumu, bet darījumiem - lēmuma slēgt darījumu un darījuma izpildes datumu un precīzu laiku;
g)
atbilstošā gadījumā tās personas vārdu, kas nodod rīkojumu vai izpilda darījumu;
h)
atbilstošā gadījumā - rīkojuma atcelšanas iemeslus;
i)
izpildītiem darījumiem - darījuma partnera un izpildes vietas nosaukumu.
3. Attiecībā uz AIF portfeļa darījumiem ārpus izpildes vietas 1. punktā minētajā uzskaitē ietver šādu informāciju:
a)
AIF nosaukumu vai citu apzīmējumu;
b)
juridisko un citu dokumentāciju, kas veido portfeļa darījuma pamatu, tostarp jo īpaši līgumu, kas izpildīts;
c)
cenu.
4. Šā panta 2. un 3. punkta mērķiem izpildes vieta ietver sistemātisku internalizētāju, kā minēts Direktīvas 2004/39/EK 4. panta 1. punkta 7. apakšpunktā, regulētu tirgu, kā noteikts minētās direktīvas 4. panta 1. punkta 14. apakšpunktā, daudzpusēju tirdzniecības sistēmu, kā noteikts minētās direktīvas 4. panta 1. punkta 15. apakšpunktā, tirgus uzturētāju, kā noteikts minētās direktīvas 4. panta 1. punkta 8. apakšpunktā vai citu likviditātes nodrošinātāju vai struktūru, kas trešā valstī izpilda iepriekš minētajām līdzīgas funkcijas.
65. pants
Parakstīšanās un izpirkšanas rīkojumu uzskaite
1. AIFP veic visus pamatotos pasākumus ar mērķi nodrošināt, ka visi saņemtie AIF parakstīšanās un atbilstošā gadījumā - izpirkuma rīkojumi - tiek reģistrēti tūlīt pēc to saņemšanas.
2. Minētajā uzskaitē iekļauta šāda informācija:
a)
attiecīgais AIF;
b)
persona, kas dod vai nodod rīkojumu;
c)
persona, kas saņem rīkojumu;
d)
rīkojuma datums un laiks;
e)
maksāšanas noteikumi un līdzekļi;
f)
rīkojuma veids;
g)
rīkojuma izpildes datums;
h)
parakstīto vai izpirkto ieguldījuma apliecību vai akciju skaits vai līdzvērtīgs apjoms;
i)
parakstīšanās vai atbilstošā gadījumā izpirkšanas cena par katru ieguldījuma apliecību vai akciju vai atbilstošā gadījumā - atvēlētā un samaksāta kapitāla apjoms;
j)
ieguldījuma apliecību vai akciju parakstīšanās vai izpirkšanas kopējā vērtība;
k)
rīkojuma bruto vērtība, ieskaitot maksas par parakstīšanos, vai neto summu, atņemot maksas par izpirkšanu.
Šā punkta i), j) un k) apakšpunktā minēto informāciju uzskaitē reģistrē, tiklīdz tā pieejama.
66. pants
Dokumentu glabāšanas prasības
1. AIFP nodrošina, ka visus 64. un 65. pantā minētos dokumentus glabā vismaz piecus gadus.
Tomēr kompetentās iestādes var pieprasīt, lai AIFP dažus vai visus uzskaites dokumentus glabātu ilgāk, atkarībā no instrumenta vai portfeļa darījuma specifikas, ja tas ir vajadzīgs, lai iestāde varētu veikt uzraudzības funkcijas saskaņā ar Direktīvu 2011/61/ES.
2. AIFP darbības atļaujai beidzoties, minētos dokumentus glabā visu atlikušo 1. punktā minēto piecu gadu laikposmu. Kompetentās iestādes var prasīt glabāšanu ilgāku laiku.
Ja AIFP savu atbildību attiecībā uz AIF nodod citam AIFP, tas nodrošina, ka 1. punktā minētie dokumenti ir pieejami šim citam AIFP.
3. Uzskaites dokumentus glabā uz informācijas nesēja, kas nodrošina informācijas uzglabāšanu tā, lai kompetentās iestādes tos nākotnē varētu izmantot un tiktu ievēroti šādi nosacījumi:
a)
kompetentās iestādes var viegli piekļūt šai uzskaitei un spēj rekonstruēt ikvienu galveno posmu visu portfeļa darījumu apstrādē;
b)
ir iespēja viegli noskaidrot visus labojumus vai citus grozījumus, kā arī uzskaites dokumentu saturu pirms šādu labojumu vai grozījumu izdarīšanas;
c)
nav iespējamas citas manipulācijas vai pārveidošana.
7. IEDAĻA
Vērtēšana
(Direktīvas 2011/61/ES 19. pants)
67. pants
AIF aktīvu vērtēšanas politika un procedūras
1. AIFP attiecībā uz katru pārvaldīto AIF izveido, uztur, īsteno un pārskata rakstisku politiku un procedūras, ar ko nodrošina pareizu, pārskatāmu, visaptverošu un pienācīgi dokumentētu vērtēšanas procesu. Vērtēšanas politika un procedūras aptver visus vērtēšanas procesa būtiskos aspektus, kā arī vērtēšanas procedūras un kontroli attiecībā uz konkrēto AIF.
Neskarot valsts tiesību aktos, AIF nolikumā un dibināšanas dokumentos noteiktās prasības, AIFP nodrošina, ka tā pārvaldītajiem AIF piemēro taisnīgas, piemērotas un pārskatāmas vērtēšanas metodoloģijas. Vērtēšanas politikā nosaka un ar vērtēšanas procedūrām īsteno vērtēšanas metodoloģijas katram aktīvu veidam, kurā AIF var ieguldīt saskaņā ar valsts tiesību aktiem, AIF nolikumu un dibināšanas dokumentiem. AIFP neveic pirmo ieguldījumu noteiktā aktīvu kategorijā, ja šai konkrētajai aktīvu kategorijai nav noteikta piemērota vērtēšanas metodoloģija vai metodoloģijas.
Politika un procedūras, kurās norāda vērtēšanas metodoloģijas, ietver izejas datus, modeļus un cenu metodoloģijas un tirgus datu avotu izvēles kritērijus. Tajās paredz, ka cenu informācija iegūstama no neatkarīgiem avotiem, kad vien tas iespējams un piemērojams. Konkrētas metodoloģijas izvēles process ietver pieejamo attiecīgo metodoloģiju novērtējumu, ņemot vērā to jutīgumu pret mainīgo lielumu izmaiņām un to, kā konkrētas stratēģijas ietekmē portfeļa aktīvu relatīvo vērtību.
2. Vērtēšanas politikā norāda pienākumus, uzdevumus un atbildību visām vērtēšanas procesā iesaistītajām pusēm, tostarp AIFP augstākajai vadībai. Procedūras atspoguļo vērtēšanas politikā noteikto organizatorisko struktūru.
Vērtēšanas politika un procedūras attiecas vismaz uz:
a)
to darbinieku kompetenci un neatkarību, kas faktiski veic aktīvu vērtēšanu;
b)
konkrētām AIF ieguldījumu stratēģijām un aktīviem, kuros AIF varētu ieguldīt;
c)
kontroli pār vērtēšanas izejas datu, avotu un metodoloģiju izvēli;
d)
eskalācijas iespējām, lai novērstu aktīvu vērtību atšķirības;
e)
pozīciju apmēra un likviditātes korekciju vērtējumu vai atbilstošā gadījumā tirgus apstākļu izmaiņu vērtējumu;
f)
atbilstošo laiku uzskaites slēgšanai vērtēšanas nolūkiem;
g)
aktīvu vērtēšanas atbilstošo biežumu.
3. Ja ir iecelts ārējais vērtētājs, vērtēšanas politikā un procedūrās norāda informācijas apmaiņas procesu starp AIFP un ārējo vērtētāju, lai panāktu, ka tiek sniegta visa vajadzīgā informācija vērtēšanas pienākuma veikšanai.
Vērtēšanas politika un procedūras garantē, ka AIFP veic sākotnēju un periodisku uzticamības pārbaudi attiecībā uz trešām personām, kas ir ieceltas veikt vērtēšanas pakalpojumus.
4. Ja vērtēšanu veic pats AIFP, politikā ietver aprakstu aizsardzības pasākumiem, kas nodrošina funkcionāli neatkarīgu vērtēšanas pienākuma veikšanu atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 19. panta 4. punkta b) apakšpunktam. Šādi aizsardzības pasākumi aptver pasākumus, kas paredzēti, lai novērstu vai ierobežotu iespēju, ka kāda persona izmanto neatbilstīgu ietekmi uz to, kā cita persona veic kolektīvā ieguldījumu portfeļa pārvaldības darbības.
68. pants
Modeļu izmantošana aktīvu vērtēšanā
1. Ja AIF aktīvu vērtēšanai izmanto modeli, vērtēšanas politikā un procedūrās izskaidro un pamato modeli un tā galvenās iezīmes. Pienācīgi dokumentē iemeslu konkrētā modeļa un bāzes datu izvēlei, modelī izmantotos pieņēmumus un pamatojumu to izmantošanai, kā arī uz modeli balstītās vērtēšanas ierobežojumus.
2. Vērtēšanas politika un procedūras nodrošina, ka pirms modeļa izmantošanas to izvērtē pietiekami kompetenta persona, kura nav bijusi iesaistīta šā modeļa izstrādē. Izvērtēšanas procesu pienācīgi dokumentē.
3. Modeli pirms izmantošanas apstiprina AIFP augstākā vadība. Ja modeli izmanto AIFP, kas pats veic vērtēšanu, augstākās vadības apstiprinājums neskar kompetentās iestādes tiesības atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 19. panta 9. punktam prasīt, lai modeli pārbauda ārējais vērtētājs vai revidents.
69. pants
Vērtēšanas politikas un procedūru konsekventa piemērošana
1. AIFP nodrošina vērtēšanas politikas un procedūru, ka arī attiecīgo vērtēšanas metodoloģiju konsekventu piemērošanu.
2. Vērtēšanas politika un procedūras un attiecīgās metodoloģijas piemēro visiem AIF aktīviem, ņemot vērā ieguldījumu stratēģiju, aktīva kategoriju un atbilstošā gadījumā dažādu ārējo vērtētāju esību.
3. Ja nav vajadzīgi atjauninājumi, politikas un procedūras laika gaitā piemēro konsekventi, turklāt laika gaitā konsekventi ir arī vērtēšanas datu avoti un noteikumi.
4. Vērtēšanas politika un procedūras un attiecīgās metodoloģijas konsekventi piemēro attiecībā uz visiem viena un tā paša AIFP pārvaldītajiem AIF, ņemot vērā ieguldījumu stratēģijas, AIF turējumā esošo aktīvu kategorijas un atbilstošā gadījumā dažādu ārējo vērtētāju esību.
70. pants
Vērtēšanas politikas un procedūru periodiska pārskatīšana
1. Vērtēšanas politikā paredz periodisku politikas un procedūru, tostarp vērtēšanas metodoloģiju pārskatīšanu. Pārskatīšanu veic vismaz reizi gadā un pirms tam, kad AIF uzsāk jaunu ieguldījumu stratēģiju vai sāk ieguldīt jaunā aktīvu kategorijā, uz kuru neattiecas esošā vērtēšanas politika.
2. Vērtēšanas politikā un procedūrās izklāsta to, kā izdarīt izmaiņas vērtēšanas politikā, tostarp metodoloģijā, un kādos apstākļos tas varētu būt atbilstoši. Ieteikumi politikas un procedūras izmaiņām sniedzami augstākajai vadībai, kura tad pārskata un apstiprina jebkuras izmaiņas.
3. Šīs regulas 38. pantā minētā riska pārvaldības funkcija pārskata un vajadzības gadījumā sniedz vajadzīgo atbalstu saistībā ar aktīvu vērtēšanas politiku un procedūrām.
71. pants
Aktīvu individuālo vērtību pārskatīšana
1. AIFP nodrošina, ka visi AIF turējumā esošie aktīvi tiek taisnīgi un atbilstoši novērtēti. AIFP dokumentē pa aktīvu kategorijām to, kā tiek novērtēts individuālo vērtību taisnīgums un atbilstība. AIFP jebkurā laikā spēj pierādīt, ka tā pārvaldīto AIF portfeļiem ir veikts pienācīgs vērtējums.
2. Vērtēšanas politikā un procedūrās norāda aktīvu individuālo vērtību pārskatīšanas procesu, ja eksistē neatbilstoša novērtējuma risks, piemēram, šādos gadījumos:
a)
vērtējums ir balstīts uz cenu informāciju, kas pieejama tikai no viena darījuma partnera vai brokera avota;
b)
vērtējums ir balstīts uz nelikvīdām biržas cenām;
c)
vērtējumu ir ietekmējušas ar AIFP saistītas puses;
d)
vērtējumu ir ietekmējušas citas struktūras, kurām var būt finansiāla ieinteresētība AIF darbības rezultātos;
e)
vērtējums ir balstīts uz cenu informāciju, kas iegūta no darījuma partnera, kas ir finanšu instrumenta iniciators, jo sevišķi, ja iniciators turklāt finansē AIF šā instrumenta pozīciju;
f)
vērtējumu ir ietekmējis viens vai vairāki AIFP pārstāvji.
3. Vērtēšanas politikā un procedūrās apraksta pārskatīšanas procesu, tostarp pietiekamas un piemērotas pārbaudes un kontroles attiecība uz individuālo vērtību pamatotību. Pamatotību novērtē saistībā ar atbilstošas objektivitātes pakāpes esību. Šādas pārbaudes un kontroles ietver vismaz:
a)
vērtību pārbaudi, noteiktā laikposmā salīdzinot tās ar cenu informāciju, kas iegūta no darījuma partnera;
b)
vērtību izvērtēšanu, salīdzinot pārdošanas cenas ar nesenām uzskaites vērtībām;
c)
vērtējuma avota reputācijas, konsekvences un kvalitātes ņemšanu vērā;
d)
salīdzinājumu ar trešās puses ģenerētajām vērtībām;
e)
atkāpju analīzi un dokumentēšanu;
f)
konstatēšanu un izpēti attiecībā uz jebkurām atšķirībām, kas šķiet neparastas vai mainās atkarībā no konkrētajai aktīvu kategorijai noteiktajiem vērtējuma kritērijiem;
g)
testēšanu nolūkā konstatēt novecojušas cenas un implicētos parametrus;
h)
salīdzinājumu ar radniecīgu aktīvu cenām vai to riska ierobežojumiem;
i)
pārskatu par datiem, kas izmantoti uz modeli balstītā cenu noteikšanā, jo sevišķi tiem, uz kuriem modeļa cenai vērojams liels jutīgums.
4. Vērtēšanas politikā un procedūrās ietver piemērotus eskalācijas pasākumus, lai novērstu viedokļu dažādību vai citas problēmas aktīvu vērtēšanā.
72. pants
Neto aktīvu vērtības uz vienu ieguldījuma apliecību vai akciju aprēķins
1. AIFP nodrošina, ka attiecība uz katru tā pārvaldīto AIF neto aktīvu vērtību uz vienu ieguldījuma apliecību vai akciju aprēķina pie katra ieguldījuma apliecību vai akciju laidiena vai parakstīšanās vai izpirkšanas vai anulēšanas, bet vismaz vienu reizi gadā.
2. AIFP nodrošina, ka procedūras un metodoloģija neto aktīvu vērtības uz vienu ieguldījuma apliecību vai akciju aprēķinam ir pilnībā dokumentētas. AIFP regulāri pārbauda aprēķina procedūras un metodoloģijas un to piemērošanu un veic attiecīgos grozījumus dokumentācijā.
3. AIFP nodrošina, ka ir izveidoti pasākumi pārkāpumu novēršanai, ja noticis nepareizs neto aktīvu vērtības aprēķins.
4. AIFP nodrošina, ka viena laidiena ieguldījuma apliecību vai akciju skaitu pārbauda regulāri, vismaz tikpat bieži, cik veic ieguldījuma apliecību vai akciju cenas aprēķinu.
73. pants
Profesionālās garantijas
1. Ārējie vērtētāji pēc pieprasījuma sniedz profesionālās garantijas nolūkā apliecināt to spēju veikt vērtēšanas funkciju. Ārējo vērtētāju sniegtās profesionālās garantijas ir rakstiskā formā.
2. Profesionālajās garantijās iekļauj pierādījumus par ārējā vērtētāja kvalifikāciju un spēju veikt pareizu un neatkarīgu vērtējumu, tostarp vismaz šādus pierādījumus:
a)
par darbaspēka un tehnisko resursu pietiekamību;
b)
par piemērotām procedūrām, ar kurām nodrošina pareizu un neatkarīgu vērtējumu;
c)
par pietiekamam zināšanām un izpratni attiecībā uz AIF ieguldījumu stratēģiju un aktīviem, kuru vērtēšanai ārējais vērtētājs ir iecelts;
d)
par pietiekami labu reputāciju un pietiekamu vērtēšanas pieredzi.
3. Ja ārējam vērtētajam ir obligāta profesionālā reģistrācija tā darbības dalībvalsts kompetentajā iestādē vai citā struktūrā, profesionālajās garantijās norāda šīs iestādes vai struktūras nosaukumu un atbilstošo kontaktinformāciju. Profesionālajā garantijā skaidri norāda tiesību aktus vai reglamentējošos noteikumus vai profesionālās ētikas normas, kam pakļauts ārējais vērtētājs.
74. pants
Atvērto AIF aktīvu vērtēšanas biežums
1. Atvērto AIF turējumā esošo finanšu instrumentu vērtējumu veic katru reizi, kad atbilstīgi 72. panta 1. punktam aprēķina neto aktīvu vērtību uz vienu ieguldījuma apliecību vai akciju.
2. Citu atvērta AIF aktīvu vērtējumu veic vismaz reizi gadā un katru reizi, kad pierādījumi liecina, ka pēdējā noteiktā vērtība vairs nav taisnīga vai pareiza.
8. IEDAĻA
AIFP funkciju deleģējums
(Direktīvas 2011/61/ES 20. panta 1., 2., 4. un 5. punkts)
75. pants
Vispārīgi principi
Deleģējot uzdevumu veikt vienu vai vairākas funkcijas tā vārdā, AIFP nodrošina atbilstību šādiem vispārīgiem principiem:
a)
deleģējuma struktūra neļauj AIFP izvairīties no pienākumiem vai atbildības;
b)
deleģējuma rezultātā nemainās AIFP pienākumi pret AIF un tā ieguldītajiem;
c)
netiek pārkāpti nosacījumi, atbilstība kuriem AIFP ir obligāta, lai saņemtu darbības atļauju un veiktu darbību atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES noteikumiem;
d)
deleģējuma forma ir rakstisks līgums, kas noslēgts starp AIFP un deleģējuma saņēmēju;
e)
AIFP nodrošina, ka deleģējuma saņēmējs efektīvi un saskaņā ar piemērojamiem tiesību aktiem un normatīvām prasībām īsteno deleģētās funkcijas, turklāt tam jāizstrādā metodes un procedūras deleģējuma saņēmēja sniegto pakalpojumu pastāvīgai pārskatīšanai; AIFP atbilstīgi rīkojas, ja šķiet, ka deleģējuma saņēmējs nespēj īstenot funkcijas efektīvi un saskaņā ar piemērojamiem tiesību aktiem un normatīvām prasībām;
f)
AIFP faktiski uzrauga deleģētās funkcijas un pārvalda ar deleģējumu saistītos riskus. Šim mērķim AIFP rīcībā vienmēr ir vajadzīgās zināšanas un resursi, lai uzraudzītu deleģētās funkcijas. AIFP līgumā iekļauj savas tiesības uz informāciju, tiesības veikt pārbaudes, tiesības tikt uzņemtam un piekļuves tiesības, kā arī norādījumu sniegšanas un kontroles tiesības attiecībā uz deleģējuma saņēmēju. AIFP nodrošina arī, ka deleģējuma saņēmējs pienācīgi uzrauga deleģēto funkciju veikšanu un atbilstoši pārvalda ar deleģējumu saistītos riskus;
g)
AIFP garantē, ka deleģēto funkciju vai deleģētā pienākuma īstenot funkcijas nepārtrauktība un kvalitāte tiek uzturēta arī deleģējuma izbeigšanas gadījumā, vai nu nododot deleģētās funkcijas vai deleģēto pienākumu īstenot funkcijas citai trešai personai, vai īstenojot tos pašam;
h)
AIFP un deleģējuma saņēmēja attiecīgās tiesības un pienākumi ir skaidri sadalīti un norādīti līgumā. Konkrēti, AIFP līgumā nosaka savas norādījumu sniegšanas un līguma izbeigšanas tiesības, tiesības uz informāciju, tiesības veikt pārbaudes un tiesības piekļuvei uzskaites datiem un telpām. Līgumā paredz, ka apakšdeleģējums iespējams tikai ar AIFP atļauju;
i)
ja tas attiecas uz portfeļa pārvaldību, deleģējums atbilst AIF ieguldījumu politikai. AIFP sniedz norādes deleģējuma saņēmējam par to, kā īstenot ieguldījumu politiku, un AIFP kontrolē, vai deleģējuma ņēmējs to pastāvīgi ievēro;
j)
AIFP garantē, ka deleģējuma ņēmējs informē AIFP par jebkuru pavērsienu, kam var būt būtiska ietekme uz deleģējuma saņēmēja spēju efektīvi īstenot deleģētās funkcijas saskaņā ar piemērojamiem tiesību aktiem un normatīvām prasībām;
k)
AIFP nodrošina, ka deleģējuma saņēmējs aizsargā visu konfidenciālo informāciju, kas attiecas uz AIFP, AIF, kuru skar deleģējums, un šā AIF ieguldītājiem;
l)
AIFP nodrošina, ka deleģējuma saņēmējs izveido, īsteno un uztur darbības nepārtrauktības plānu darbības atjaunošanai un rezerves iekārtu periodiskai pārbaudei, ņemot vērā deleģēto funkciju veidus.
76. pants
Deleģējuma objektīvie iemesli
1. AIFP kompetentajām iestādēm sniedz deleģējuma objektīvo iemeslu sīku aprakstu, izskaidrojumu un pierādījumus. Novērtējot, vai deleģējuma struktūra ir balstīta uz objektīviem iemesliem Direktīvas 2011/61/ES 20. panta 1. punkta a) apakšpunkta izpratnē, ņem vērā šādus kritērijus:
a)
uzņēmējdarbības funkciju un procesu optimizācija;
b)
izmaksu ietaupījumi;
c)
deleģējuma saņēmēja kompetence administratīvajā darbā vai darbā ar konkrētiem tirgiem vai ieguldījumiem;
d)
deleģējuma saņēmēja piekļuve pasaules tirdzniecības sistēmām.
2. Pēc kompetento iestāžu pieprasījuma AIFP iesniedz papildu paskaidrojumus un dokumentus, kas pierāda, ka visas deleģējuma struktūras pamatā ir objektīvi iemesli.
77. pants
Deleģējuma saņēmēja iezīmes
1. Deleģējuma saņēmējam ir pietiekami resursi, pietiekami daudz darbinieku ar deleģēto pienākumu izpildīšanai vajadzīgajām prasmēm, zināšanām un kompetenci un deleģēto pienākumu izpildīšanas atbalstam atbilstoša organizatoriskā struktūra.
2. Personām, kuras faktiski veic darbības, kuras deleģējis AIFP, ir pietiekama pieredze, atbilstošas teorētiskās zināšanas un atbilstoša praktiskā pieredze saistībā ar attiecīgajām funkcijām. To profesionālā apmācība un iepriekš veikto funkciju specifika ir piemērota attiecīgās uzņēmējdarbības veikšanai.
3. Nav uzskatams, ka personām, kuras faktiski vada deleģējuma saņēmēja uzņēmējdarbību, ir pietiekami laba reputācija, ja eksistē negatīvi fakti, kas ir būtiski gan labas reputācijas novērtējumam, gan pienācīgai deleģēto pienākumu izpildei, vai ir pieejama cita būtiska informācija, kas ietekmē šo personu labo reputāciju. Šādi negatīvi fakti ietver, bet neaprobežojas ar krimināliem pārkāpumiem, tiesvedību vai administratīvam sankcijām, kas būtiskas deleģēto pienākumu izpildei. Īpaša uzmanība pievēršama jebkuriem pārkāpumiem, kas saistīti ar finansiālām darbībām, kas ietver, bet neaprobežojas ar pienākumiem attiecībā uz naudas līdzekļu atmazgāšanu, negodīgumu, krāpšanu vai finanšu noziegumiem, bankrotu vai maksātnespēju. Cita būtiska informācija ir, piemēram, informācija, ka persona ir neuzticama vai negodīga.
Ja uz deleģējuma saņēmēja profesionālajiem pakalpojumiem attiecas regulējums Savienībā, šā punkta pirmajā daļā uzskaitītie kritēriji uzskatāmi par izpildītiem, ja attiecīgā kompetentā iestāde ir izskatījusi “labas reputācijas” kritēriju darbības atļaujas izsniegšanas procedūrā un nav pierādījumu par pretējo.
78. pants
Portfeļa vai riska pārvaldības deleģējums
1. Šo pantu piemēro attiecībā uz portfeļa pārvaldības vai riska pārvaldības deleģējumu.
2. Uzskatāms, ka šīs struktūras ir saņēmušas atļauju vai reģistrētas aktīvu pārvaldības veikšanai un uz tām attiecas uzraudzība atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 20. panta 1. punkta c) apakšpunktam:
a)
pārvaldības sabiedrības, kas saņēmušas darbības atļauju atbilstīgi Direktīvai 2009/65/EK;
b)
ieguldījumu sabiedrības, kas atbilstīgi Direktīvai 2004/39/EK saņēmušas atļauju veikt portfeļu pārvaldību;
c)
kredītsabiedrības, kas saņēmušas darbības atļauju atbilstīgi Direktīvai 2006/48/EK un kurām ir atļauja veikt portfeļu pārvaldību atbilstīgi Direktīvai 2004/39/EK;
d)
ārēji AIFP, kas saņēmuši darbības atļauju atbilstīgi Direktīvai 2011/61/ES;
e)
trešo valstu sabiedrības, kas saņēmušas darbības atļauju vai reģistrētas aktīvu pārvaldības veikšanai un kuras šajās valstīs faktiski uzrauga kompetentā iestāde.
3. Ja deleģējuma saņēmējs ir trešās valsts sabiedrība, tad atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 20. panta 1. punkta d) apakšpunktam izpildāmi šādi nosacījumi:
a)
starp AIFP piederības dalībvalsts kompetento iestādi un deleģējuma saņēmēja uzraudzības iestādēm ir noslēgta rakstiska vienošanās;
b)
attiecībā uz sabiedrību, kura saņēmusi deleģējumu, a) apakšpunktā minētā vienošanās ļauj kompetentajām iestādēm veikt turpmākās darbības:
i)
pēc pieprasījuma saņemt atbilstošo informāciju, kas vajadzīga to Direktīvā 2011/61/ES paredzēto uzraudzības pienākumu veikšanai;
ii)
iegūt piekļuvi dokumentiem, kas ir būtiski to trešā valstī uzturēto uzraudzības pienākumu veikšanai;
iii)
veikt pārbaudes uz vietas tās sabiedrības telpās, kura saņēmusi funkciju deleģējumu. Praktiskās procedūras pārbaudēm uz vietas izklāsta rakstiski vienošanās dokumentā;
iv)
cik ātri vien iespējams saņemt informāciju no uzraudzības iestādes trešā valstī ar mērķi izmeklēt acīmredzamus Direktīvas 2011/61/ES un tās īstenošanas pasākumu pārkāpumus;
v)
piedalīties izpildes nodrošināšanā atbilstīgi valstu un starptautiskajiem tiesību aktiem, kas piemērojami trešās valsts uzraudzības iestādei un ES kompetentajām iestādēm gadījumos, ja notikuši Direktīvas 2011/61/ES, tās īstenošanas pasākumu un atbilstošo valsts tiesību aktu prasību pārkāpumi.
79. pants
Efektīva uzraudzība
Uzskatāms, ka deleģējums kavē AIFP efektīvu uzraudzību, ja:
a)
AIFP, tā revidentiem un kompetentajām iestādēm nav faktiskas piekļuves datiem, kas attiecas uz deleģētajām funkcijām un deleģējuma saņēmēja uzņēmējdarbības telpām, vai arī kompetentās iestādes nespēj šīs piekļuves tiesības īstenot;
b)
deleģējuma saņēmējs saistībā ar deleģētajām funkcijām nesadarbojas ar AIFP kompetentajām iestādēm;
c)
AIFP pēc pieprasījuma nedara kompetentajām iestādēm pieejamu visu informāciju, kas iestādēm vajadzīga, lai uzraudzītu deleģēto funkciju izpildes atbilstību Direktīvā 2011/61/ES un tās īstenošanas pasākumos noteiktajām prasībām.
80. pants
Interešu konflikti
1. Atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 20. panta 2. punkta b) apakšpunktam kritēriji, kas paredzēti, lai novērtētu, vai deleģējums konfliktē ar AIFP interesēm vai AIF ieguldītāju interesēm, ietver vismaz:
a)
to, cik lielā mērā deleģējuma saņēmējs kontrolē AIFP vai spēj ietekmēt tā darbības, ja AIFP un deleģējuma saņēmējs ietilpst vienā uzņēmumu grupā vai tiem ir citas līgumiskas saistības;
b)
to, cik lielā mērā ieguldītājs kontrolē deleģējuma saņēmēju vai spēj ietekmēt tā darbības, ja deleģējuma saņēmējs un attiecīgā AIF ieguldītājs ietilpst vienā uzņēmumu grupā vai tiem ir citas līgumiskas saistības;
c)
iespējamību, ka deleģējuma saņēmējs gūst finansiālu labumu vai izvairās no finansiāla zaudējuma uz AIF vai šī AIF ieguldītāju rēķina;
d)
iespējamību, ka deleģējuma saņēmējs ir ieinteresēts tāda pakalpojuma vai darbības iznākumā, kas sniegti AIFP vai AIF;
e)
iespējamību, ka deleģējuma saņēmējam ir finansiāls vai cita veida stimuls dot priekšroku cita klienta, nevis AIF vai tā ieguldītāju interesēm;
f)
iespējamību, ka deleģējuma saņēmējs saistībā ar kolektīvā ieguldījumu portfeļa pārvaldības pakalpojumiem, kas sniegti AIFP un tā pārvaldītajiem AIF, no personas, kas nav AIFP, saņem vai saņems pamudinājumu naudas, preču vai pakalpojumu izteiksmē, kas nav standarta komisijas maksa vai maksa par šo pakalpojumu.
2. Var uzskatīt, ka portfeļa vai riska pārvaldības funkcija ir funkcionāli un hierarhiski nodalīta no citiem iespējami konfliktējošiem pienākumiem tikai tad, ja izpildīti šādi kritēriji:
a)
personas, kas iesaistītas portfeļa pārvaldības pienākumos, nav iesaistītas iespējami konfliktējošu pienākumu (piemēram, kontroles pienākumu) izpildē;
b)
personas, kas iesaistītas riska pārvaldības pienākumos, nav iesaistītas iespējami konfliktējošu pienākumu (piemēram, operacionālo pienākumu) izpildē;
c)
personas, kas iesaistītas riska pārvaldības pienākumos, neuzrauga tie, kuru pienākumos ietilpst operacionālo pienākumu uzraudzība;
d)
nodalīšana ir nodrošināta visā deleģējuma saņēmēja hierarhiskajā struktūrā līdz pat pārvaldības struktūras līmenim, turklāt to ir pārskatījusi pārvaldības struktūra un, ja tāda ir, - deleģējuma saņēmēja uzraudzības struktūra.
3. Iespējami interešu konflikti uzskatāmi par pienācīgi konstatētiem, pārvaldītiem, kontrolētiem un atklātiem AIF ieguldītājiem tikai, ja:
a)
AIFP nodrošina, ka deleģējuma saņēmējs veic visus pamatotos pasākumus, lai pārvaldītu un kontrolētu iespējamos interešu konfliktus, kas var rasties starp to un AIFP, AIF vai AIF ieguldītājiem. AIFP panāk, ka deleģējuma saņēmējam ir izveidotas procedūras, kas atbilst 31.-34. pantā paredzētajām;
b)
AIFP nodrošina, ka deleģējuma saņēmējs AIFP atklāj iespējamos interešu konfliktus, kā arī procedūras un pasākumus, ko tas paredzējis pieņemt, lai pārvaldītu šos interešu konfliktus, un AIFP to atbilstīgi 36. panta prasībām atklāj AIF un AIF ieguldītājiem.
81. pants
Piekrišana apakšdeleģējumam un paziņošana par to
1. Apakšdeleģējums stājas spēkā, ja AIFP savu piekrišanu tam apliecina rakstiski.
Vispārēja piekrišana, ko AIFP devis iepriekš, nav uzskatāma par piekrišanu atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 20. panta 4. punkta a) apakšpunktam.
2. Atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 20. panta 4. punkta b) apakšpunktam paziņojumā ietver ziņas par deleģējuma saņēmēju, tās kompetentās iestādes nosaukumu, kurā apakšdeleģējuma saņēmējs ir saņēmis darbības atļauju vai reģistrēts, deleģētās funkcijas, tos AIF, uz kuriem attiecas apakšdeleģējums, AIF rakstiskās piekrišanas kopiju un plānoto apakšdeleģējuma spēkā stāšanās datumu.
82. pants
Pastkastītes uzņēmums un AIFP, kas vairs nav uzskatāms par AIF pārvaldnieku
1. AIFP uzskatāms par pastkastītes uzņēmumu vai vairs nav uzskatāms par AIF pārvaldnieku vismaz šādās situācijās:
a)
AIFP vairs nav vajadzīgās kompetences un resursu, lai efektīvi uzraudzītu deleģētos pienākumus un pārvaldītu ar deleģējumu saistītos riskus;
b)
AIFP vairs nav pilnvaru lēmumu pieņemšanai galvenajās jomās, par ko ir atbildīga augstākā vadība, vai tam vairs nav pilnvaru augstākās vadības funkciju īstenošanai, konkrēti, attiecībā uz vispārējās ieguldījumu politikas un ieguldījumu stratēģiju īstenošanu;
c)
AIFP zaudē savas līgumiskās tiesības prasīt informāciju, pārbaudīt, piekļūt vai sniegt norādījumus saviem deleģējuma saņēmējiem vai šo tiesību īstenošana praksē kļūst neiespējama;
d)
AIFP deleģē ieguldījumu pārvaldības funkcijas tādā pakāpē, kas būtiski pārsniedz paša īstenotās ieguldījumu pārvaldības funkcijas. Novērtējot deleģējuma pakāpi, kompetentās iestādes novērtē visu deleģējuma struktūru, ņemot vērā ne tikai aktīvus, ko pārvalda deleģējumā, bet arī šādus kvalitatīvos kritērijus:
i)
aktīvu kategorijas, kurās ieguldījis AIF vai AIF vārdā - AIFP, un deleģējumā pārvaldīto aktīvu svarīgumu AIF riska un ienākumu profilam;
ii)
deleģējumā esošo aktīvu svarīgumu AIF ieguldījumu mērķu sasniegšanai;
iii)
AIF ieguldījumu ģeogrāfisko un nozaru sadalījumu;
iv)
AIF riska profilu;
v)
AIF un AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, īstenoto ieguldījumu stratēģiju veidu;
vi)
deleģēto pienākumu veidus salīdzinājumā ar saglabāto pienākumu veidiem; un
vii)
deleģējuma un apakšdeleģējuma saņēmēju konfigurāciju, to ģeogrāfiskās darbības sfēru un korporatīvo struktūru, tostarp arī to, vai deleģējuma saņēmējs ir struktūra, kas ietilpst tajā pašā korporatīvajā grupā, kurā AIFP.
2. Komisija šā panta piemērošanu uzrauga, ņemot vērā tirgus attīstības tendences. Komsija pēc diviem gadiem veic situācijas pārskatīšanu un vajadzības gadījumā īsteno attiecīgus pasākumus, lai sīkāk precizētu nosacījumus, saskaņā ar kuriem uzskatāms, ka AIFP ir deleģējis savas funkcijas tādā mērā, ka kļuvis par pastkastītes uzņēmumu un vairs nav uzskatāms par AIF pārvaldnieku.
3. EVTI var izdot pamatnostādnes ar mērķi garantēt konsekventu deleģējuma struktūru novērtējumu visā Savienībā.
IV NODAĻA
DEPOZITĀRIJS
1. IEDAĻA
Rakstiskā līguma dati
(Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 2. punkts)
83. pants
Līguma dati
1. Līgumu, ar kuru atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 2. punktam ieceļ depozitāriju, slēdz starp depozitāriju no vienas puses un AIFP un/vai AIFP no otras puses, un tajā iekļauj šādus elementus:
a)
depozitārija sniedzamo pakalpojumu sarakstu un procedūras, kas jāpieņem attiecībā uz katru aktīvu kategoriju, kurā AIF var ieguldīt un kuru pēc tam uztic depozitārijam;
b)
aprakstu par to, kā atkarībā no aktīvu kategorijas un ģeogrāfiskā reģiona, kurā AIF plāno ieguldīt, veicama glabāšanas un pārraudzības funkcija. Attiecībā uz kontu turēšanas pienākumiem šajā aprakstā iekļauj valstu uzskaitījumu un procedūras valstu pievienošanai šim uzskaitījumam vai svītrošanai no tā. Tas sakrīt ar informāciju, kas iekļauta AIF nolikumā, dibināšanas dokumentos un piedāvājuma dokumentos attiecība uz aktīviem, kuros AIF var ieguldīt;
c)
paziņojumu, ka depozitārija atbildību neietekmē tā glabāšanas funkciju deleģējums, izņemot, ja tas sevi atbrīvo no atbildības saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 13. vai 14. punktu;
d)
līguma darbības laiku un nosacījumus līguma grozīšanai vai izbeigšanai, tostarp situācijas, kuras varētu izraisīt līguma izbeigšanu, sīkāku informāciju par izbeigšanas procedūru un atbilstošā gadījumā - procedūras, kuras depozitārijam jāizmanto, nosūtot visu atbilstošo informāciju savam tiesību pārņēmējam;
e)
konfidencialitātes pienākumus, kas pusēm piemērojami atbilstīgi attiecīgajiem tiesību aktiem un noteikumiem. Šie pienākumi neietekmē kompetento iestāžu spēju piekļūt attiecīgajiem dokumentiem un informācijai;
f)
veidus un procedūras, kā depozitārijs nodod AIFP vai AIF visu atbilstošo informāciju, kas tam vajadzīga tā pienākumu veikšanai, tostarp ar aktīviem saistīto tiesību īstenošanai, kā arī lai ļautu AIFP un AIF gūt savlaicīgu un precīzu priekšstatu par AIF kontu stāvokli;
g)
veidus un procedūras, kā AIFP vai AIF nodod depozitārijam visu atbilstošo informāciju vai nodrošina piekļuvi, kas tam vajadzīga, lai izpildītu savus pienākumus, tostarp procedūras, ar kurām garantē, ka depozitārijs saņems informāciju no citām pusēm, kuras iecēlis AIF vai AIFP;
h)
informāciju par to, vai depozitārijs vai trešā puse, kurai atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punktam deleģētas glabāšanas funkcijas, var atkārtoti izmantot aktīvus, kas tiem uzticēti, un kādi ir šādas atkārtotas izmantošanas nosacījumi, ja tādi ir;
i)
procedūras, kuras jāievēro, ja tiek apsvērti grozījumi AIF nolikumā, dibināšanas dokumentos vai piedāvājuma dokumentos, norādot situācijas, kurās depozitārijs par to jāinformē vai kurās grozījumu izdarīšanai vajadzīga depozitārija iepriekšēja piekrišana;
j)
visu vajadzīgo informāciju, ar kuru jāapmainās AIF, AIFP, trešai personai, kas rīkojas AIF vai AIFP vārdā, no vienas puses un depozitārijam no otras puses, kas attiecas uz AIF ieguldījuma apliecību vai akciju pārdošanu, parakstīšanos, izpirkšanu, emisiju, anulēšanu un atpirkšanu;
k)
visu vajadzīgo informāciju, ar kuru jāapmainās AIF, AIFP, trešai personai, kas rīkojas AIF vai AIFP vārdā, un depozitārijam attiecībā uz depozitārija pārraudzības un kontroles funkcijas īstenošanu;
l)
ja līgumslēdzējas puses plāno iecelt trešās puses, lai tās veiktu daļu no to pienākumiem, - apņemšanos regulāri nodrošināt ziņas par visām ieceltajām trešām pusēm un pēc pieprasījuma sniegt informāciju par kritērijiem, kas izmantoti trešās puses izvēlē, kā arī pasākumus, kas paredzēti, lai kontrolētu trešās puses veiktās darbības;
m)
informāciju par līgumslēdzēju pušu pienākumiem un atbildību attiecībā uz pienākumu novērst nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju un terorisma finansēšanu;
n)
informāciju par visiem skaidras naudas kontiem, kas atvērti AIF vārdā vai AIFP vārdā, kas rīkojas AIF vārdā, kā arī procedūras, ar kurām garantē, ka depozitārijs tiks informēts gadījumā, kad tiek atvērts jauns konts AIF vārdā vai AIFP vārdā, kas rīkojas AIF vārdā;
o)
ziņas par depozitārija eskalācijas procedūrām, tostarp norādot tās personas AIF un/vai AIFP, kuras depozitārijam jāinformē, kad tas uzsāk šādu procedūru;
p)
depozitārija apņemšanos paziņot AIFP, kad tam kļūst zināms, ka aktīvu nošķiršana nav vai vairs nav pietiekama, lai nodrošinātu aizsardzību pret tādas trešās puses maksātnespēju, kurai atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punktam deleģētas glabāšanas funkcijas konkrētā jurisdikcijā;
q)
procedūras, ar ko nodrošina, ka depozitārijs savu pienākumu kontekstā var ievākt informāciju par AIFP un/vai AIF darbību un novērtēt nosūtītās informācijas kvalitāti, tostarp ar piekļuvi AIF uzskaites datiem un/vai veicot apmeklējumus uz vietas;
r)
procedūras, ar ko nodrošina, ka AIFP un/vai AIF var pārskatīt depozitārija darbību attiecībā pret depozitārija līgumiskajiem pienākumiem.
2. Šā panta 1. punkta a) līdz r) apakšpunktā noteiktos veidus un procedūras sīkāk apraksta līgumā, ar kuru ieceļ depozitāriju, vai jebkurā šāda līguma turpmākā grozījumā.
3. Šā panta 2. punktā minētajam līgumam, ar kuru ieceļ depozitāriju, vai jebkuram šāda līguma turpmākam grozījumam ir rakstiska forma.
4. Puses var vienoties nosūtīt visu starp tām plūstošo informāciju elektroniski, ja tiek nodrošināta šādas informācijas pienācīga reģistrācija.
5. Ja vien valstu tiesību aktos nav noteikts citādi, nav obligāti slēgt atsevišķu rakstisku līgumu attiecībā uz katru AIF; AIFP un depozitārijam ir iespējams noslēgt pamatlīgumu, kurā uzskaitīti AIFP pārvaldītie AIF, uz kuriem līgums attiecas.
6. Norāda valsts tiesību aktus, kas piemērojami līgumam, ar ko ieceļ depozitāriju, un jebkuriem turpmākiem tā grozījumiem.
2. IEDAĻA
Vispārīgi kritēriji trešo valstu depozitārijiem piemērojamā uzraudzības regulējuma un uzraudzības novērtējumam
(Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 6. punkta b) apakšpunkts)
84. pants
Kritēriji trešās valsts depozitārijam piemērojamā uzraudzības regulējuma un uzraudzības novērtēšanai
Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 6. punkta b) apakšpunkta mērķiem to, vai uzraudzības regulējumam un uzraudzībai, ko piemēro trešās valsts depozitārijam, ir tāda pati ietekme kā Savienības tiesību aktos paredzētajiem, kā arī to efektīvu izpildi novērtē pēc šādiem kritērijiem:
a)
uz depozitāriju attiecas darbības atļaujas saņemšanas prasība un pastāvīga valsts kompetentās iestādes uzraudzība, un tam ir pietiekami resursi savu pienākumu izpildei;
b)
trešās valsts tiesību akti nosaka kritērijus depozitārija darbības atļaujas saņemšanai, kam ir tāda pati ietekme kā tiem, kas Savienībā noteikti kredītiestādes vai ieguldījumu sabiedrības darbības uzsākšanai;
c)
trešās valsts depozitārijam noteiktajām kapitāla prasībām ir tāda pati ietekme kā tām, kas ir piemērojamas Savienībā, atkarībā no tā, vai depozitārijam ir tāda pati specifika kā Savienības kredītiestādei vai ieguldījumu sabiedrībai;
d)
trešās valsts depozitārijam piemērojamajiem darbības nosacījumiem ir tāda pati ietekme kā tiem, kas Savienībā noteikti kredītiestādēm vai ieguldījumu sabiedrībām, atkarībā no depozitārija specifikas;
e)
trešās valsts tiesību aktos noteiktajām prasībām attiecībā uz specifiskajiem AIF depozitārija pienākumiem ir tāda pati ietekme kā tām, kas paredzētas Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 7.-15. punktā, tās īstenošanas pasākumos un attiecīgajos valsts tiesību aktos;
f)
trešās valsts tiesību akti paredz pietiekami preventīvas izpildes darbības, ja depozitārijs nav ievērojis a)-e) apakšpunktā noteiktās prasības un nosacījumus.
3. IEDAĻA
Depozitārija funkcijas, pienākums veikt uzticamības pārbaudes un nošķiršanu
(Direktīva 2011/61/ES 21. panta 7.-9. punkts un 21. panta 11. punkta c) apakšpunkts un d) apakšpunkta iii) punkts)
85. pants
Naudas līdzekļu kontrole - vispārīgas prasības
1. Ja AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, vai depozitārija, kas rīkojas AIF vārdā, vārdā kādā no Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 7. punktā minētajām struktūrām tiek uzturēts vai atvērts naudas līdzekļu konts, AIFP nodrošina, ka depozitārijam pie tā pienākumu uzsākšanas un pēc tam regulāri sniedz visu atbilstošo informāciju, kas tam vajadzīga, lai izpildītu savus pienākumus.
2. Lai iegūtu piekļuvi visai informācijai par AIF naudas līdzekļu kontiem un skaidru priekšstatu par visām AIF naudas plūsmām, depozitārijs vismaz:
a)
pie tā iecelšanas saņem informāciju par visiem naudas līdzekļu kontiem, ko savā vārdā atvēruši AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā;
b)
saņem informāciju, kad AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, atver jaunu naudas līdzekļu kontu;
c)
tieši no trešām pusēm saņem visu informāciju, kas attiecas uz naudas līdzekļu kontiem, kas atvērti šajās trešo pušu struktūrās.
86. pants
AIF naudas plūsmu kontrole
Depozitārijs nodrošina efektīvu un pienācīgu AIF naudas plūsmu kontroli, konkrēti, tas:
a)
garantē, ka visi AIF naudas līdzekļi ir kontos, kas atvērti Direktīvas 2006/73/EK 18. panta 1. punkta a), b) un c) apakšpunktos minētajās struktūrās attiecīgajos tirgos, kur naudas līdzekļu konti ir vajadzīgi AIF darbības īstenošanai un uz kuriem attiecas uzraudzības regulējums un uzraudzība, kam ir tāda pati ietekme ka Savienības tiesību aktos paredzētajiem, kam nodrošina efektīvu izpildi un kas atbilst Direktīvas 2006/73/EK 16. pantā noteiktajiem principiem;
b)
īsteno efektīvas un pienācīgas procedūras, lai saskaņotu visas naudas plūsmas kustības, un šo saskaņošanu veic katru dienu vai, ja naudas plūsmas kustības ir retas, - kad tās ir notikušas;
c)
īsteno piemērotas procedūras, lai darba dienas beigās konstatētu ievērojamas naudas plūsmas un jo sevišķi tās, kas varētu būt neatbilstošas AIF darbībām;
d)
periodiski pārskata šo procedūru piemērotību, tostarp ar pilnu saskaņošanas procesa pārskatīšanu vismaz vienu reizi gadā un garantējot, ka naudas līdzekļu konti, kas atvērti AIF vārdā, AIFP vārdā, ja tas rīkojas AIF vārdā, vai depozitārija vārdā, ja tas rīkojas AIF vārdā, ir iekļauti šajā saskaņošanas procesā;
e)
pastāvīgi kontrolē saskaņošanas rezultātus un darbības, kas veiktas jebkuru saskaņošanas procesā konstatēto pretrunu rezultātā, informē AIFP, ja neatbilstība nav nekavējoties likvidēta, un informē kompetentās iestādes, ja situāciju nav iespējams atrisināt un/vai labot;
f)
pārbauda savu naudas līdzekļu pozīciju datu atbilstību attiecīgajiem AIFP datiem. AIFP nodrošina, ka visi norādījumi un informācija, kas saistīta ar trešo personu struktūrā atvērtu naudas līdzekļu kontu, ir nosūtīta depozitārijam, lai depozitārijs spētu veikt savu saskaņošanas procedūru.
87. pants
Pienākumi attiecībā uz parakstīšanos
AIFP garantē, ka depozitārijam katras darba dienas beigās tiek sniegta informācija par maksājumiem, ko, parakstoties uz AIF ieguldījuma apliecībām vai akcijām, veikuši ieguldītāji vai kas veikti to vārdā, ja AIFP, AIF vai puse, kas rīkojas tā vārdā, piemēram, pārveduma starpnieks saņem šādus maksājumus vai rīkojumu no ieguldītāja. AIFP nodrošina, ka depozitārijs saņem visu pārējo būtisko informāciju, kas tam vajadzīga, lai pārliecinātos, ka šie maksājumi pēc tam atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 7. noteikumiem ir reģistrēti naudas līdzekļu kontos, kas atvērti AIF vārdā, AIFP vārdā, ja tas rīkojas AIF vārdā, vai depozitārija vārdā, ja tas rīkojas AIF vārdā.
88. pants
Glabājamie finanšu instrumenti
1. Finanšu instrumentus, kas pieder AIF vai AIFP, ja tas rīkojas AIF vārdā, un kurus nav iespējams fiziski nogādāt depozitārijam, iekļauj depozitārija glabāšanas pienākumu sfērā, ja izpildīti šādi nosacījumi:
a)
tie ir pārvedami vērtspapīri, tostarp tādi, kuros iestrādāti atvasinātie vērtspapīri, kā minēts Direktīvas 2009/65/EK 51. panta 3. punktā un Komisijas Direktīvas 2007/16/EK (11) 10. pantā, naudas tirgus instrumenti vai kolektīvo ieguldījumu pārvaldības sabiedrību ieguldījuma apliecības;
b)
tos iespējams tieši vai netieši reģistrēt vai glabāt depozitārija vārdā.
2. Finanšu instrumentiem, kuri saskaņā ar piemērojamajiem valsts tiesību aktiem ir tikai tieši reģistrēti AIF vārdā pie tā emitenta vai tā pārstāvja, piemēram, reģistrētāja vai pārveduma starpnieka, glabāšanu nenodrošina.
3. Finanšu instrumentus, kas pieder AIF vai AIFP, ja tas rīkojas AIF vārdā, un kurus ir iespējams fiziski nogādāt depozitārijam, vienmēr iekļauj depozitārija glabāšanas pienākumu sfērā.
89. pants
Turēšanas pienākumi attiecībā uz glabātajiem aktīviem
1. Lai nodrošinātu atbilstību Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 8. punkta a) apakšpunktam attiecībā uz glabājamajiem finanšu instrumentiem, depozitārijs nodrošina vismaz, ka:
a)
finanšu instrumenti ir pienācīgi reģistrēti atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 8. punkta a) apakšpunkta ii) punktam;
b)
uzskaite un nošķirtie konti tiek uzturēti tādā veidā, kas nodrošina to pareizību, un jo īpaši - atbilstības AIF finanšu instrumentiem un naudas līdzekļiem reģistrāciju;
c)
regulāri tiek veikta saskaņošana starp depozitārija iekšējiem kontiem un datiem un tādas trešās puses kontiem un datiem, kurai atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punktam deleģētas glabāšanas funkcijas;
d)
ar mērķi nodrošināt augstu ieguldītāju aizsardzības standartu tiek īstenota pienācīga rūpība attiecībā uz glabātajiem finanšu instrumentiem;
e)
visā glabāšanas ķēdē novērtē un kontrolē visus būtiskos glabāšanas riskus, un sniedz informāciju AIFP par konstatētajiem būtiskajiem riskiem;
f)
ir ieviesta atbilstoša organizatoriskā kartība, lai novērstu finanšu instrumentu zaudējumu vai vērtības samazināšanos, vai ar tiem saistīto tiesību samazināšanos krāpšanas, sliktas pārvaldes, neatbilstošas uzskaites vai nolaidības dēļ;
g)
ir pārbaudītas AIF vai AIFP, ja tas rīkojas AIF vārdā, īpašumtiesības uz aktīviem.
2. Ja depozitārijs savas glabāšanas funkcijas ir deleģējis trešai pusei atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punktam, uz to joprojām attiecas šā panta 1. punkta b)-e) apakšpunkta prasības. Tas arī nodrošina, ka trešā puse atbilst šā panta 1. punkta b)-g) apakšpunkta prasībām un 99. pantā noteiktajiem nošķiršanas pienākumiem.
3. Depozitārija turēšanas pienākumi, kas minēti 1. un 2. punktā, pēc “caurskatāmības” principa piemērojami bāzes aktīviem, kas pieder finanšu un/vai juridiskām struktūrām, kuras tieši vai netieši ir AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, kontrolē.
Šā punkta pirmajā daļā noteiktā prasība neattiecas uz fondu fondu struktūrām vai galvenajām-pakārtotajām struktūrām, ja to bāzes fondiem ir depozitārijs, kas pienācīgi glabā fonda aktīvus.
90. pants
Turēšanas pienākumi attiecībā uz īpašumtiesību pārbaudi un uzskaiti
1. AIFP depozitārijam, kad tas uzsāk savu pienākumu pildīšanu, kā arī pēc tam regulāri nodrošina visu būtisko informāciju, kas depozitārijam vajadzīga tā pienākumu izpildei atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 8. punkta b) apakšpunktam, un garantē, ka arī trešās puses depozitārijam sniedz visu būtisko informāciju.
2. Lai nodrošinātu atbilstību visiem Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 8. punkta b) apakšpunktā minētajiem pienākumiem, depozitārijs vismaz:
a)
bez liekas kavēšanās gūst piekļuvi visai būtiskajai informācijai, kas tam vajadzīga, lai veiktu īpašumtiesību pārbaudi un izpildītu uzskaites pienākumu, tostarp būtiskajai informācijai, ko depozitārijam sniedz trešās puses;
b)
saņem pietiekamu uz uzticamu informācija, lai tas būtu pārliecināts par AIF īpašumtiesībām uz aktīviem vai AIFP īpašumtiesībām uz aktīviem, ja tas rīkojas AIF vārdā;
c)
uztur to aktīvu uzskaiti, par kuriem tas ir pārliecināts, ka īpašumtiesības pieder AIF vai AIFP, ja tas rīkojas AIF vārdā. Lai izpildītu šo pienākumu, depozitārijs veic šādas darbības:
i)
savā uzskaitē AIF vārdā reģistrē aktīvus un to attiecīgos nosacītos apjomus, par kuriem tas ir pārliecinājies, ka īpašumtiesības pieder AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā;
ii)
spēj jebkura laikā nodrošināt visaptverošu un aktuālu informāciju par AIF aktīviem, tostarp to attiecīgajiem nosacītajiem apjomiem.
Šā panta 2. punkta c) apakšpunkta ii) punkta mērķiem depozitārijs nodrošina, ka ir izveidotas procedūras, lai reģistrētos aktīvus nevarētu nodot, pārvest, apmainīt vai piegādāt, par šādu darījumu neinformējot depozitāriju vai tā deleģējuma saņēmēju, turklāt depozitārijam bez liekas kavēšanās ir garantēta piekļuve trešās puses dokumentālajiem pierādījumiem par katru darījumu uz pozīciju. AIFP garantē, ka attiecīgā trešā puse bez liekas kavēšanās depozitārijam nodrošina sertifikātus vai citus dokumentālus pierādījumus vismaz vienu reizi gadā un katru reizi, kad notikusi aktīvu pārdošana vai iegūšana, vai korporatīvs darījums, kura rezultātā emitēti finanšu instrumenti.
3. Jebkurā situācijā depozitārijs garantē, ka AIFP ir un tas īsteno atbilstošas procedūras, lai pārbaudītu, ka tā pārvaldītā AIF iegūtie aktīvi ir pienācīgi reģistrēti AIF vārdā vai AIFP vārdā, ja tas rīkojas AIF vārdā, kā arī lai pārbaudītu AIFP datos reģistrēto pozīciju atbilstību tiem aktīviem, par kuriem depozitārijs ir pārliecinājies, ka aktīvu īpašumtiesības pieder AIF vai AIFP, ja tas rīkojas AIF vārdā. AIFP nodrošina, ka visi norādījumi un būtiskā informācija, kas attiecas uz AIF aktīviem, ir nosūtīta depozitārijam, lai depozitārijs spētu veikt savu pārbaudes vai saskaņošanas procedūru.
4. Depozitārijs izveido un īsteno eskalācijas procedūru gadījumiem, kad konstatētas neatbilstības, tostarp paredzot AIFP un kompetento iestāžu informēšanu, ja situāciju nav iespējams atrisināt un/vai labot.
5. Depozitārija kontu turēšanas funkcijas, kas izklāstītas 1.-4. punktā, piemēro pēc “caurskatāmības” principa tiem bāzes aktīviem, kas pieder finanšu un/vai juridiskām struktūrām, kuras izveidojusi AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, ar mērķi ieguldīt bāzes aktīvos un kuras tieši vai netieši ir AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, kontrolē.
Šā punkta pirmajā daļā noteiktā prasība neattiecas uz fondu fondu struktūrām un galvenajām-pakārtotajām struktūrām, ja to bāzes fondiem ir depozitārijs, kas nodrošina īpašumtiesību pārbaudi un šā fonda aktīvu uzskaiti.
91. pants
Galveno brokeru pārskatu sniegšanas pienākums
1. Ja ir iecelts galvenais brokeris, AIFP nodrošina, ka brokera iecelšanas dienas ir spēkā vienošanās, atbilstīgi kurai galvenajam brokerim ir noteikta prasība uz pastāvīga informācijas nesēja sniegt depozitārijam paziņojumu, kas satur šādu informāciju:
a)
šā panta 3. punkta uzskaitīto posteņu vērtību katras darba dienas beigās;
b)
ziņas par jebkuriem citiem jautājumiem, kas vajadzīgi, lai garantētu, ka AIF depozitārijam ir aktuāla un precīza informācija par to aktīvu vērtībām, kuru turējums ir deleģēts atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punktam.
2. Šā panta 1. punktā minēto paziņojumu sniedz AIF depozitārijam ne vēlāk kā nākamās darba dienas beigās pēc dienas, uz kuru paziņojums attiecas.
3. Šā panta 1. punkta a) apakšpunktā minētie posteņi ietver:
a)
kopējo vērtību aktīviem, kuri pēc AIF rīkojuma ir galvenā brokera turējumā un kuru kontu turēšanas funkcijas ir deleģētas atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punktam. Turpmāk uzskaitīto posteņu vērtības:
i)
naudas līdzekļu aizdevumi AIF un uzkrātie procenti;
ii)
vērtspapīri, ko AIF ir pienākums atkārtoti piegādāt saskaņā ar iesaistīšanos atklātā īsā pozīcijā AIF vārdā;
iii)
norēķinu summas, kuras AIF ir pienākums maksāt atbilstīgi nākotnes iespēju līgumiem;
iv)
naudas līdzekļi galvenā brokera turējumā no īsās pārdošanas, kas gūti no iesaistīšanās īsajā pozīcijā AIF vārdā;
v)
naudas līdzekļu marža galvenā brokera turējumā saskaņā ar AIF vārdā noslēgtajiem nākotnes iespēju līgumiem. Šis pienākums papildina 87. un 88. pantā noteiktos pienākumus;
vi)
tirgus vērtības noslēgšanas riska darījumu apjoms jebkuram ārpusbiržas darījumam, kurā notikusi iesaistīšanās AIF vārdā;
vii)
kopējais AIF nodrošināto saistību apjoms pret galveno brokeri; un
viii)
visi citi ar AIF saistītie aktīvi;
b)
Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 8. punkta b) apakšpunktā minēto citu aktīvu vērtību, kas ir galvenā brokera turējumā kā nodrošinājums attiecībā uz nodrošinātiem darījumiem, kuros iesaistīšanās notikusi saskaņā ar galvenā brokera līgumu;
c)
to aktīvu vērtību, attiecībā uz kuriem galvenais brokeris ir īstenojis AIF aktīvu izmantošanas tiesības;
d)
visu to iestāžu uzskaitījumu, kurās atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 7. punktam galvenajam brokerim ir vai var būt naudas līdzekļi kontā, kas atvērts AIF vārdā vai AIFP vārdā, ja tas rīkojas AIF vārdā.
92. pants
Uzraudzības pienākumi - vispārīgas prasības
1. Iecelšanas brīdī depozitārijs novērtē riskus, kas saistīti ar AIF stratēģijas un AIFP organizācijas specifiku, apjomu un sarežģītību, nolūkā izstrādāt uzraudzības procedūras, kas ir piemērotas AIF un aktīviem, kuros tas iegulda, un kuras tad tiek īstenotas un piemērotas. Šīs procedūras regulāri atjaunina.
2. Veicot savus uzraudzības pienākumus atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 9. punktam depozitārijs veic ex post kontroles, kā arī to procesu un procedūru pārbaudes, kas ir AIFP, AIF vai ieceltas trešās puses atbildības sfērā. Depozitārijs visos apstākļos nodrošina, ka ir izveidota piemērota pārbaudes un saskaņošanas procedūra, kuru īsteno, piemēro un regulāri pārskata. AIFP nodrošina, ka visi norādījumi, kas attiecas uz AIF aktīviem un darbībām, ir nosūtīti depozitārijam, lai depozitārijs spētu veikt savu pārbaudes vai saskaņošanas procedūru.
3. Depozitārijs izveido skaidru un visaptverošu eskalācijas procedūru, lai risinātu situācijas, kad, depozitārijam veicot uzraudzības pienākumus, ir konstatētas iespējamās neatbilstības, sīkākas ziņas par kurām pēc pieprasījuma sniedz AIFP kompetentajām iestādēm.
4. AIFP depozitārijam, kad tas uzsāk savu pienākumu pildīšanu, un pēc tam regulāri, nodrošina visu būtisko informāciju, kas tam vajadzīga tā pienākumu izpildei atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 9. punktam, tostarp informāciju, ko depozitārijam sniedz trešās puses. AIFP jo sevišķi nodrošina, ka depozitārijs var piekļūt uzskaites datiem un veikt pārbaudes uz vietas AIFP telpās, kā arī jebkuru AIF vai AIFP ieceltu pakalpojumu sniedzēju telpās, piemēram, administratoru vai ārējo vērtētāju, un/vai izvērtēt kvalificētu neatkarīgu revidentu vai citu ekspertu sniegtos pārskatus vai atzītus ārējās sertifikācijas paziņojumus ar mērķi nodrošināt izveidoto procedūru piemērotību un atbilstību.
93. pants
Pienākumi, kas attiecas uz parakstīšanos un izpirkšanu
Lai nodrošinātu atbilstību Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 9. punkta a) apakšpunktam, depozitārijs izpilda šādas prasības:
1)
depozitārijs garantē, ka AIF, AIFP vai izraudzītā struktūra ir izveidojusi, īsteno un piemēro atbilstošu un konsekventu procedūru nolūkā:
i)
saskaņot parakstīšanās rīkojumus ar ieņēmumiem no parakstīšanās, kā arī emitēto ieguldījuma daļu apliecību vai akciju skaitu ar AIF saņemtajiem ieņēmumiem no parakstīšanās;
ii)
saskaņot izpirkšanas rīkojumus ar maksājumiem par izpirkšanu, kā arī anulēto ieguldījuma daļu apliecību vai akciju skaitu ar AIF veiktajiem izpirkšanas maksājumiem;
iii)
regulāri pārbaudīt, vai saskaņošanas procedūra ir piemērota.
Šā apakšpunkta i), ii) un iii) punkta mērķiem depozitārijs jo sevišķi regulāri pārbauda atbilstību starp kopējo ieguldījuma apliecību vai akciju skaitu AIF kontos un neapmaksāto ieguldījumu apliecību vai akciju skaitu AIF reģistros;
2)
depozitārijs nodrošina un regulāri pārbauda, ka visas procedūras, kas attiecas uz AIF ieguldījuma apliecību vai akciju pārdošanu, emisiju, atpirkšanu, izpirkšanu un anulēšanu, atbilst piemērojamo valsts tiesību aktu noteikumiem, AIF nolikumam vai dibināšanas dokumentiem, turklāt pārbauda, vai tās tiek faktiski īstenotas;
3)
depozitārija veikto pārbaužu biežums atbilst parakstīšanās un izpirkšanas biežumam.
94. pants
Pienākumi, kas attiecas uz akciju/ieguldījuma apliecību vērtēšanu
1. Lai nodrošinātu atbilstību Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 9. punkta b) apakšpunktam, depozitārijs:
a)
pastāvīgi pārbauda, ka AIF aktīvu vērtēšanai ir izveidotas un tiek piemērotas atbilstošas un konsekventas procedūras atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 19. panta prasībām, tās īstenošanas pasākumiem un AIF nolikumam un/vai dibināšanas dokumentiem; un
b)
nodrošina, ka vērtēšanas politika un procedūras tiek faktiski īstenotas un tiek periodiski pārskatītas.
2. Depozitārijs savas procedūras īsteno tik bieži, cik tas ir atbilstoši AIF vērtēšanas politikā paredzētajam biežumam, kā noteikts Direktīvas 2011/61/ES 19. pantā un tā īstenošanas pasākumos.
3. Ja depozitārijs uzskata, ka AIF ieguldījuma apliecību vai akciju vērtības aprēķins nav veikts atbilstīgi piemērojamajiem tiesību aktiem vai AIF nolikumam vai Direktīvas 2011/61/ES 19. pantam, tas attiecīgi informē AIFP un/vai AIF un nodrošina, ka laicīgi tiek veikti situācijas uzlabojumi AIF ieguldītāju labākajās interesēs.
4. Ja ir iecelts ārējais vērtētājs, depozitārijs pārbauda, vai ārējā vērtētāja iecelšana ir atbilstoša Direktīvas 2011/61/ES 19. panta noteikumiem un attiecīgajiem īstenošanas pasākumiem.
95. pants
Pienākumi, kas attiecas uz AIFP norādījumu izpildi
Lai nodrošinātu atbilstību Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 9. punkta c) apakšpunktam, depozitārijs vismaz:
a)
izveido un īsteno atbilstošas procedūras, lai pārbaudītu, vai AIF un AIFP atbilst piemērojamo tiesību aktu un noteikumu, AIF nolikuma un dibināšanas dokumentu prasībām. Konkrēti, depozitārijs kontrolē AIF atbilstību ieguldījumu ierobežojumiem un saistību īpatsvara ierobežojumiem, kas noteikti AIF piedāvājuma dokumentos. Šīs procedūras ir proporcionālas AIF specifikai, apjomam un sarežģītībai;
b)
izveido un īsteno eskalācijas procedūru, ja AIF ir pārkāpis vienu no a) apakšpunktā minētajiem ierobežojumiem.
96. pants
Pienākumi, kas attiecas uz laicīgu norēķināšanos par darījumiem
1. Lai nodrošinātu atbilstību Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 9. punkta d) apakšpunktam, depozitārijs izveido procedūru, kas paredzēta, lai konstatētu visas situācijas, kurās atlīdzība par darījumiem ar AIF aktīviem vai AIFP aktīviem, ja AIFP rīkojas AIF vārdā, nav pārskaitīta AIF parastajā termiņā, un par to informētu AIFP, un, ja situācija nav atrisināta, - darījuma partnerim pieprasītu finanšu instrumentu restitūciju, ja tas iespējams.
2. Ja darījumi nenotiek regulētā tirgū, parastos termiņus novērtē saistībā ar darījuma nosacījumiem (ārpusbiržas atvasināto instrumentu līgumi vai ieguldījumi nekustamā īpašuma aktīvos vai privātos uzņēmumos).
97. pants
Pienākumi, kas attiecas uz AIF ienākumu sadalījumu
1. Lai nodrošinātu atbilstību Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 9. punkta e) apakšpunktam, depozitārijs:
a)
nodrošina, ka neto ienākumu aprēķinu, kad AIFP ir deklarējis ienākumus, piemēro atbilstīgi AIF nolikumam, dibināšanas dokumentiem un piemērojamajiem valsts tiesību aktiem;
b)
nodrošina, ka tiek īstenoti attiecīgi pasākumi, ja AIF revidenti ir izteikuši iebildes par gada finanšu pārskatiem. No AIF vai AIFP, kas rīkojas AIF vārdā, saņem visu informāciju par iebildēm, kas izteiktas par finanšu pārskatiem; un
c)
pārbauda dividenžu maksājumu pilnīgumu un pareizību, kad tos ir deklarējis AIFP, un atbilstošā gadījumā - arī pelņas procentuālo daļu.
2. Ja depozitārijs uzskata, ka ienākumu aprēķins nav veikts atbilstīgi piemērojamajiem tiesību aktiem vai AIF nolikumam vai dibināšanas dokumentiem, tas attiecīgi informē AIFP un/vai AIF un nodrošina, ka laicīgi tiek veikti situācijas uzlabojumi AIF ieguldītāju labākajās interesēs.
98. pants
Uzticamības pārbaude
1. Lai izpildītu Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punkta c) apakšpunktā noteiktos pienākumus, depozitārijs īsteno un piemēro atbilstošu dokumentētu uzticamības pārbaudes procedūru nolūkā izvēlēties un pastāvīgi kontrolēt deleģējuma saņēmēju. Šo procedūru regulāri pārskata, vismaz vienu reizi gadā, un pēc pieprasījuma dara pieejamu kompetentajām iestādēm.
2. Izvēloties un ieceļot trešo pusi, kurai atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punktam deleģētas turēšanas funkcijas, depozitārijs rīkojas ar nepieciešamajām prasmēm, rūpību un veic uzticamības pārbaudes, lai nodrošinātu, ka finanšu instrumentu uzticēšana šai trešai pusei garantē atbilstošu aizsardzības standartu. Tas vismaz:
a)
novērtē normatīvo un juridisko sistēmu, tostarp valsts risku, glabāšanas risku un trešo pušu līgumu izpildāmību. Šis novērtējums jo sevišķi ļauj depozitārijam noteikt trešās puses iespējamās maksātnespējas sekas attiecībā uz AIF aktīviem un tiesībām. Ja depozitārijam kļūst zināms, ka aktīvu nodalīšana nav pietiekama, lai trešās puses atrašanās valsts tiesību aktu dēļ garantētu aizsardzību pret maksātnespēju, tas nekavējoties attiecīgi informē AIFP;
b)
novērtē, vai trešās puses prakse, procedūras un iekšējās kontroles ir piemērotas, lai nodrošinātu, ka AIF finanšu instrumentiem vai AIFP finanšu instrumentiem, ja AIFP rīkojas AIF vārdā, piemēro augstu rūpības un aizsardzības standartu;
c)
novērtē, vai trešās puses finansiālā situācija un reputācija atbilst deleģētajiem pienākumiem. Šo novērtējumu balsta uz informāciju, ko sniegusi iespējamā trešā puse, kā arī citiem datiem un informāciju, ja tie pieejami;
d)
nodrošina, ka trešai pusei ir operacionālās un tehnoloģiskās iespējas, lai izpildītu deleģētos turēšanas pienākumus ar apmierinošu aizsardzības un drošības pakāpi.
3. Depozitārijs rīkojas ar nepieciešamajām prasmēm un rūpību un veic uzticamības pārbaudes periodiskajā pārskatīšanā un pastāvīgajā kontrolē, lai nodrošinātu, ka trešā puse joprojām atbilst šā panta 1. punkta kritērijiem un Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punkta d) apakšpunkta nosacījumiem. Lai to panāktu, depozitārijs vismaz:
a)
kontrolē trešās puses darbību un tās atbilstību depozitārija standartiem;
b)
garantē, ka trešā puse rīkojas, ievērojot augstus rūpības, piesardzības un uzticamības pārbaužu standartus tās glabāšanas pienākumu izpildē, un jo sevišķi - faktiski nošķir finanšu instrumentus saskaņā ar 99. panta prasībām;
c)
pārskata turēšanas riskus, kas saistīti ar lēmumu uzticēt aktīvus trešai pusei, un nekavējoties informē AIF vai AIFP par izmaiņām šajos riskos. Šo novērtējumu balsta uz informāciju, ko sniegusi trešā puse, kā arī citiem datiem un informāciju, ja tie pieejami. Tirgus satricinājumu laikā vai, ja konstatēts kāds risks, pārskatīšanas biežumu un apjomu palielina. Ja depozitārijam kļūst zināms, ka aktīvu nošķiršana vairs nav pietiekama, lai trešās puses atrašanās valsts tiesību aktu dēļ garantētu aizsardzību pret maksātnespēju, tas nekavējoties attiecīgi informē AIFP.
4. Ja trešā persona, kurai deleģētas funkcijas, kādas no šīm funkcijām deleģē tālāk, 1., 2. un 3. punkta noteiktos kritērijus piemēro mutatis mutandis.
5. Depozitārijs kontrolē atbilstību Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 4. punktam.
6. Depozitārijs izstrādā nepārtrauktības plānus katram tirgum, kurā tas atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punktam turēšanas pienākumu veikšanai ieceļ trešo pusi. Šādā nepārtrauktības plānā ietver norādi uz alternatīvu pakalpojumu sniedzēju, ja tāds ir.
7. Ja deleģējuma saņēmējs vairs neatbilst prasībām, depozitārijs īsteno pasākumus, tostarp līguma izbeigšanu, kas ir AIF un tā ieguldītāju labākajās interesēs.
99. pants
Nošķiršanas pienākums
1. Ja turēšanas funkcijas ir pilnīgi vai daļēji deleģētas trešai pusei, depozitārijs nodrošina, ka trešā puse, kurai atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punktam deleģētas turēšanas funkcijas, rīkojas saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punkta d) apakšpunkta iii) punktā paredzēto nošķiršanas pienākumu, pārbaudot, vai trešā puse:
a)
veic reģistrāciju un uzskaiti, kas vajadzīga, lai tā varētu jebkurā laikā un nekavējoties atšķirt depozitārija AIF klientu aktīvus no saviem aktīviem, citu klientu aktīviem, depozitārija turējumā par tā paša līdzekļiem esošajiem aktīviem un aktīviem, kas ir tā turējumā tādu klientu, kas nav AIF, vārdā;
b)
uztur reģistrāciju un uzskaiti tā, ka tiek nodrošināta to precizitāte un jo īpaši to atbilstība aktīviem, ko depozitārija turējumā ir nodevuši klienti;
c)
regulāri veic saskaņošanu starp savu iekšējo uzskaiti un reģistra datiem un tādas trešās puses uzskaiti un reģistra datiem, kurai tas atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punktam deleģējis turēšanas funkcijas;
d)
ir ieviesis atbilstošu organizatorisko kārtību, lai novērstu finanšu instrumentu zaudējumu vai vērtības samazināšanās risku, vai ar tiem saistīto tiesību samazināšanās risku finanšu instrumentu nepareizas izmantošanas, krāpšanas, sliktas pārvaldes, neatbilstošas uzskaites vai nolaidības dēļ;
e)
ja trešā puse ir kāda no Direktīvas 2006/73/EK 18. panta 1. punkta a), b) un c) apakšpunktā minētajām struktūrām, uz kuru attiecas faktisks uzraudzības regulējums un uzraudzība, kam ir tāda pati ietekme kā Savienības tiesību aktos noteiktajiem un ko efektīvi īsteno, depozitārijs veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka AIF naudas līdzekļi tiek turēti kontā vai kontos atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 7. punktam.
2. Ja depozitārijs savas glabāšanas funkcijas ir deleģējis trešai pusei atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punktam, trešās puses kontrole attiecībā uz nošķiršanas pienākumu izpildi nodrošina, ka finanšu instrumenti, kas pieder tā klientiem, ir aizsargāti pret šīs trešās puses maksātnespēju. Ja atbilstīgi piemērojamajiem tiesību aktiem, jo sevišķi tiesību aktiem, kas attiecas uz īpašumu un maksātnespēju, 1. punktā noteiktās prasības nav pietiekamas, lai sasniegtu šo mērķi, depozitārijs novērtē, kādi papildu pasākumi būtu nosakāmi nolūkā mazināt zaudējuma risku un uzturēt atbilstošu aizsardzības standartu.
3. Šā panta 1. un 2. punkts piemērojams mutatis mutandis, ja trešā puse, kurai atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punktam deleģētas turēšanas funkcijas, ir nolēmusi pilnīgi vai daļēji deleģēt savas turēšanas funkcijas citai trešai pusei atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punktam.
4. IEDAĻA
Finanšu instrumentu zaudējums, atbrīvošana no atbildības un objektīvi iemesli
(Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 12. un 13. punkts)
100. pants
Glabāšanā esoša finanšu instrumenta zaudējums
1. Uzskatāms, ka noticis glabāšanā esoša finanšu instrumenta zaudējums Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 12. punkta izpratnē, ja attiecībā uz finanšu instrumentu, ko glabā depozitārijs vai trešā puse, kurai deleģēta glabāšanā esošo finanšu instrumentu glabāšana, ir spēkā šādi nosacījumi:
a)
ir pierādīts, ka norādītās AIF īpašumtiesības nav spēkā, jo ir beigušās vai nekad nav eksistējušas;
b)
AIF ir neatgriezeniski zaudējis tiesības uz finanšu instrumentu;
c)
AIF neatgriezeniski nav spējīgs tieši vai netieši rīkoties ar finanšu instrumentu.
2. Finanšu instrumenta zaudējuma noteikšana, ko veic AIFP, notiek atbilstoši dokumentētam procesam, kas viegli pieejams kompetentajām iestādēm. Tiklīdz zaudējums ir noteikts, par to nekavējoties informē ieguldītājus, izmantojot pastāvīgu informācijas nesēju.
3. Glabāšanā esošs finansu instruments nav uzskatāms par zaudētu Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 12. punkta izpratnē, ja AIF pavisam zaudējis īpašumtiesības uz konkrētu instrumentu, bet šo instrumentu aizstāj vai konvertē citā finanšu instrumentā vai instrumentos.
4. Gadījumā, ja iestājusies maksātnespēja trešai pusei, kurai deleģēta glabāšanā esošu finanšu instrumentu glabāšana, AIFP nosaka glabāšanā esoša finanšu instrumenta zaudējumu tiklīdz pavisam noteikti izpildīts viens no 1. punktā noteiktajiem kritērijiem.
Tas, vai izpildīts kāds no 1. punkta nosacījumiem, ir noteikti skaidrs, vēlākais, maksātnespējas procedūras beigās. AIFP un depozitārijs cieši uzrauga maksātnespējas procedūru, lai noteiktu, vai visi vai daļa no finanšu instrumentiem, kas uzticēti trešai pusei, kurai deleģēta finanšu instrumentu glabāšana, ir faktiski zaudēti.
5. Glabāšanā esoša finanšu instrumenta zaudējumu nosaka neatkarīgi no tā, vai atbilstība 1. punktā paredzētajiem nosacījumiem ir krāpšanas, nolaidības vai citas tīšas vai netīšas darbības sekas.
101. pants
Atbrīvošana no atbildības atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 12. punktam
1. Depozitārija atbildība saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 12. punktu neiestājas, ja depozitārijs var pierādīt, ka izpildīti visi šie nosacījumi:
a)
notikums, kas izraisījis zaudējumu, nav depozitārija vai trešās puses, kurai deleģēta atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 8. punkta a) apakšpunktam glabāšanā esošo finanšu instrumentu glabāšana, darbības vai bezdarbības rezultāts;
b)
depozitārijs nebūtu spējis novērst zaudējumu izraisījušo notikumu par spīti tam, ka pieņemti visi piesardzīgam depozitārijam pienācīgie drošības pasākumi, kas vērojami parastajā nozares praksē;
c)
par spīti stingrai un visaptverošai uzticamības pārbaudei depozitārijs nebūtu varējis novērst zaudējumu.
Šo nosacījumu var uzskatīt par izpildītu, ja depozitārijs ir garantējis, ka depozitārijs un trešā puse, kurai deleģēta atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 8. punkta a) apakšpunktam glabāšanā esošo finanšu instrumentu glabāšana, ir veikuši visas turpmākās darbības:
i)
ir izveidotas, īstenotas, piemērotas un uzturētas struktūras un procedūras un nodrošināta kompetence, kas ir piemērotas un proporcionālas AIF aktīvu specifikai un sarežģītībai, nolūkā laicīgi konstatēt un pastāvīgi uzraudzīt ārējos notikumus, kuru rezultātā varētu rasties glabāšanā esoša finanšu instrumenta zaudējums;
ii)
regulāri tiek novērtēts, vai kāds no i) punktā nosauktajiem notikumiem rada ievērojamu glabāšanā esoša finanšu instrumenta zaudējuma risku;
iii)
AIFP tiek informēts par konstatētajiem būtiskajiem riskiem un ir veiktas atbilstošas darbības, ja tādas ir, nolūkā novērst vai mazināt glabāšanā esošo finanšu instrumentu zaudējumu, ja konstatēti faktiski un iespējami ārējie notikumi, kuri uzskatāmi par tādiem, kas rada ievērojamu glabāšanā esoša finanšu instrumenta zaudējuma risku.
2. Šā panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā minētās prasības uzskatāmas par izpildītām šādos apstākļos:
a)
dabas parādības ārpus cilvēka kontroles vai ietekmes;
b)
jebkura tiesību akta, dekrēta, noteikuma, lēmuma vai rīkojuma pieņemšana, ko veic valdība vai valdības struktūra, tostarp jebkura tiesa vai tribunāls, un kas ietekmē glabāšanā esošos finanšu instrumentus;
c)
karš, nemieri vai citi lieli satricinājumi.
3. Šā panta 1. punkta a) un b) apakšpunktu prasības nav uzskatāmas par izpildītām tādos gadījumos kā uzskaites kļūdas, nespēja veikt darbību, krāpšana, nodalīšanas prasību nepiemērošana depozitārija līmenī vai tādas trešās puses līmenī, kurai deleģēta atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 8. punkta a) apakšpunktam glabāšanā esošo finanšu instrumentu glabāšana.
4. Šā panta noteikumus mutatis mutandis piemēro deleģējuma saņēmējam, ja depozitārijs atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 13. un 14. punktam ir faktiski nodevis savu atbildību.
102. pants
Objektīvi iemesli depozitārijam līgumā paredzēt atbrīvošanu no atbildības
1. Atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 13. punktam objektīvi iemesli līgumā paredzēt atbrīvošanu no atbildības ir:
a)
ierobežoti līdz precīziem un konkrētiem apstākļiem, kas raksturo attiecīgo darbību;
b)
saskaņā ar depozitārija politiku un lēmumiem.
2. Objektīvus iemeslus nosaka katru reizi, kad depozitārijs plāno atbrīvot sevi no atbildības.
3. Uzskatāms, ka depozitārijam ir objektīvi iemesli atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 13. punktam līgumā paredzēt atbrīvošanu no atbildības, ja depozitārijs var pierādīt, ka tam nebija citas iespējas kā vien deleģēt savus glabāšanas pienākumus trešai pusei. Konkrētāk, tas tā ir, ja:
a)
trešās valsts tiesību akti nosaka prasību, ka noteiktu finanšu instrumentu turējums jānodrošina vietējai struktūrai, un eksistē tādas vietējās struktūras, kuras atbilst Direktīvas 2011/61/ES 21. panta 11. punktā noteiktajiem deleģējuma kritērijiem; vai
b)
AIFP uzstāj uz to, lai saglabātu ieguldījumu noteiktā jurisdikcijā, neraugoties uz depozitārija brīdinājumiem, ka tas rada paaugstinātu risku.
V NODAĻA
PĀRSKATĀMĪBAS PRASĪBAS, SAISTĪBU ĪPATSVARS, NOTEIKUMI ATTIECĪBĀ UZ TREŠĀM VALSTĪM UN INFORMĀCIJAS APMAIŅU PAR IESPĒJAMO IETEKMI UZ AIFP DARBĪBU
1. IEDAĻA
Gada pārskats, informācijas sniegšana ieguldītājiem un kompetentajām iestādēm
(Direktīvas 2011/61/ES 22. panta 2. punkta a)-e) apakšpunkts, 23. panta 4. punkts un 24. panta 1. punkts)
103. pants
Vispārīgi principi gada pārskatā
Visa gada pārskata sniegta informācija, tostarp šajā iedaļā norādītā informācija, sniedzama veidā, kas nodrošina būtiski svarīgu, uzticamu, salīdzināmu un skaidru informāciju. Gada pārskatā ietver informāciju, kas ieguldītājiem vajadzīga saistībā ar konkrētām AIF struktūrām.
104. pants
Bilances vai aktīvu un saistību pārskata un ieņēmumu un izdevumu pārskata saturs un formāts
1. Atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 22. panta 2. punkta a) apakšpunktam bilance vai aktīvu un saistību pārskats ietver vismaz šādus elementus un pamata posteņus:
a)
“aktīvs” ir resursi, ko iepriekšēju notikumu rezultātā kontrolē AIF un no kuriem var sagaidīt saimniecisko labumu plūsmu uz AIF nākotnē. Aktīvus iedala kategorijās atbilstīgi šiem bilances posteņiem:
i)
“ieguldījumi” ietver, bet neaprobežojas ar parāda un kapitāla vērtspapīriem, nekustamo īpašumu un atvasinātajiem instrumentiem;
ii)
“naudas līdzekļi un to ekvivalenti” ietver, bet neaprobežojas ar naudas līdzekļiem kasē, pieprasījuma noguldījumiem un atbilstošiem īstermiņa likvīdiem ieguldījumiem;
iii)
“debitoru parādi” ietver, bet neaprobežojas ar summām, kas jāsaņem dividendēs un procentos, pārdotajiem ieguldījumiem, summām, kas jāsaņem no brokeriem un priekšapmaksām, kas ietver, bet neaprobežojas ar avansā samaksātajām AIF izdevumu summām;
b)
“saistības” ir pašreizējās AIF saistības, kas radušās no notikumiem pagātnē un kuru nokārtošana radīs saimniecisko resursu izplūdi no AIF. Saistības iedala kategorijās atbilstīgi šiem bilances posteņiem:
i)
“parādi kreditoriem” ietver, bet neaprobežojas ar AIF ieguldījuma apliecību vai akciju izpirkšanu, summām, kas jāmaksā brokeriem, un uzkrātajiem izdevumiem, kas ietver, bet neaprobežojas ar administrācijas maksām, konsultāciju maksām, fondu vērtības pieauguma maksām, procentu un citiem izdevumiem, kas radušies AIF darbības gaitā;
ii)
“aizņēmumi” ietver, bet neaprobežojas ar summām, kas maksājamas bankām un citiem darījuma partneriem;
iii)
“citas saistības” ietver, bet neaprobežojas ar summām, kas jāmaksā darījuma partneriem par nodrošinājumu, atdodot aizdotos vērtspapīrus, atliktajiem ienākumiem, maksājamajām dividendēm un sadalāmo peļņu;
c)
“neto aktīvi” ir atlikusī interese AIF aktīvos, kad atskaitītas visas tā saistības.
2. Ienākumi un izdevumi ietver vismaz šādus elementus un pamata posteņus:
a)
“ienākumi” ir saimniecisko labumu pieaugums pārskata periodā, kas nozīmē aktīvu ieplūdi vai to vērtības palielināšanos, vai saistību samazināšanos, kā rezultātā palielinās neto aktīvi, taču tas nenotiek saistībā ar iemaksām no ieguldītājiem. Ieņēmumus iedala kategorijās atbilstīgi šiem bilances posteņiem:
i)
“ienākumi no ieguldījumiem”, kurus var sīkāk iedalīt šādi:
-
“ienākumi no dividendēm” ir AIF pienākošās dividendes no ieguldījumiem kapitālā,
-
“ienākumi no procentiem” ir AIF pienākošies procenti no ieguldījumiem parāda instrumentos un naudas līdzekļos,
-
“ienākumi no izīrēšanas” ir AIF pienākošies ienākumi no ieguldījuma īpašumu izīrēšanas;
ii)
“realizēti guvumi no ieguldījumiem” ir guvumi no ieguldījumu atsavināšanas;
iii)
“nerealizēti guvumi no ieguldījumiem” ir guvumi no ieguldījumu pārvērtēšanas; un
iv)
“citi ienākumi” ietver, bet neaprobežojas ar ienākumiem no maksām par vērtpapīru aizdevumiem un dažādiem citiem avotiem;
b)
“izdevumi” ir saimniecisko labumu samazinājums pārskata periodā, kas nozīmē aktīvu aizplūdi vai to vērtības samazināšanos, vai tādu saistību rašanos, kā rezultātā samazinās neto aktīvi, taču tas nenotiek saistībā ar izmaksām ieguldītājiem. Izdevumus iedala kategorijās atbilstīgi šiem bilances posteņiem:
-
“ieguldījumu konsultāciju vai pārvaldības maksas” ir līgumā paredzētās maksas konsultantam vai AIFP,
-
“citi izdevumi” ietver, bet neaprobežojas ar administrēšanas maksām, profesionālo pakalpojumu maksām, glabāšanas maksām un procentiem. Individuālās pozīcijas, ja tās ir būtiskas, atklāj atsevišķi,
-
“realizēti zaudējumi no ieguldījumiem” ir zaudējumi no ieguldījumu atsavināšanas,
-
“nerealizēti zaudējumi no ieguldījumiem” ir zaudējumi no ieguldījumu pārvērtēšanas;
c)
“neto ienākumi vai izdevumi” ir ienākumu pārsniegums pār izdevumiem vai attiecīgā gadījumā izdevumu pārsniegums pār ienākumiem.
3. Posteņu izkārtojums, nomenklatūra un terminoloģija ir atbilstoša AIF piemērojamajiem grāmatvedības standartiem vai AIF pieņemtajiem noteikumiem, turklāt ir saskaņā ar AIF darbības teritorijā piemērojamajiem tiesību aktiem. Šos posteņus var grozīt un paplašināt, lai nodrošinātu atbilstību iepriekš minētajam.
4. Papildu posteņus, nosaukumus un starpsummas uzrāda, ja šī uzrādīšana ir svarīga, lai izprastu AIF finansiālo stāvokli bilancē vai aktīvu un saistību pārskatā vai AIF finansiālos rezultātus ienākumu un izdevumu pārskata saturā un formātā. Atbilstošos gadījumos papildu informāciju iekļauj finanšu pārskatu piezīmēs. Piezīmju mērķis ir nodrošināt galvenajās pārskata daļās ietverto posteņu aprakstus vai segmentētu informāciju, kā arī informāciju par posteņiem, kas nav atzīti šajos pārskatos.
5. Katru būtisko līdzīgu posteņu kategoriju sniedz informāciju atsevišķi. Par individuāliem posteņiem informāciju sniedz, ja tie ir būtiski. Būtiskumu novērtē atbilstīgi pieņemtās grāmatvedības sistēmas prasībām.
6. Bilances vai aktīvu un saistību pārskata posteņu informācijas sniegšanu un iedalījumu saglabā no viena pārskata perioda uz nākamo, ja vien nav acīmredzams, ka citāda informācijas sniegšana vai iedalījums būtu piemērotāki, piemēram, tad, ja izmaiņas ieguldījumu stratēģijā rada atšķirīgus darījumu modeļus, vai tāpēc, ka grāmatvedības standarts paredz izmaiņas informācijas sniegšanā.
7. Attiecībā uz ienākumu un izdevumu pārskata saturu un formātu, kas ietverts IV pielikumā, visi ienākumu un izdevumu posteņi ienākumu un izdevumu pārskatā atzīstami noteiktā periodā, ja vien AIF pieņemtais grāmatvedības standarts nenosaka citādi.
105. pants
Ziņojums par darbību attiecīgajā finanšu gadā
1. Ziņojumā par darbību attiecīgajā finanšu gadā ietver vismaz:
a)
ieguldījumu darbības pārskatu finanšu gada vai pārskata perioda laikā, un AIF portfeļa pārskatu gada beigās vai pārskata perioda beigās;
b)
AIF darbības rezultātu pārskatu gada vai pārskata perioda laikā;
c)
turpmāk definētās būtiskās izmaiņas Direktīvas 2011/61/ES 23. pantā noteiktajā informācijā, kas vēl nav iekļautas finanšu pārskatos.
2. Ziņojumā ietver taisnīgu un sabalansētu pārskatu par AIF darbību un rezultātiem, ietverot arī aprakstu ar galvenajiem riskiem un ieguldījumu un ekonomisko nenoteiktību, ar ko AIF var saskarties.
3. Tiktāl, ciktāl tas nepieciešams, lai izprastu AIF ieguldījumu darbības vai rezultātus, analīzē ietver galvenos attiecīgā AIF finanšu un nefinanšu radītājus. Ziņojumā sniegtā informācija atbilst valsts tiesību aktu prasībām teritorijā, kurā darbojas AIF.
4. Ziņojumā ietvertā informācija par darbību finanšu gada laikā veido daļu no direktoru vai ieguldījumu pārvaldnieku ziņojuma tiktāl, ciktāl to parasti sniedz kopā ar AIF finanšu pārskatiem.
106. pants
Būtiskas izmaiņas
1. Jebkuras izmaiņas informācijā uzskatāmas par būtiskām Direktīvas 2011/61/ES 22. panta 2. punkta d) apakšpunkta izpratnē, ja ir būtiska iespējamība, ka sapratīgs ieguldītājs, uzzinot šo informāciju, atkārtoti apsvērtu ieguldījumu AIF, tostarp tāpēc, ka šī informācija varētu ietekmēt ieguldītāja spēju īstenot savas tiesības attiecībā uz tā ieguldījumu, vai citādi aizskart viena vai vairāku AIF ieguldītāju intereses.
2. Lai nodrošinātu atbilstību Direktīvas 2011/61/ES 22. panta 2. punkta d) apakšpunktam, AIFP atbilstīgi šā panta 1. punktam novērtē Direktīvas 2011/61/ES 23. pantā minētās informācijas izmaiņas finansu gada laikā.
3. Informāciju atklāj saskaņā ar AIF pieņemto grāmatvedības standartu un grāmatvedības noteikumu prasībām, tai pievienojot aprakstu par jebkuru iespējamo vai sagaidāmo ietekmi uz AIF un/vai AIF ieguldītājiem. Papildu informāciju atklāj, ja atbilstības nodrošināšana konkrētam grāmatvedības standartu un grāmatvedības noteikumu prasībām varētu būt nepietiekama, lai nodrošinātu ieguldītāju izpratni par izmaiņu ietekmi.
4. Ja uz 1. punktā noteikto atklājamo informāciju neattiecas AIF piemērojamie grāmatvedības standarti vai tā grāmatvedības noteikumi, būtisko izmaiņu aprakstu sniedz kopā ar aprakstu par jebkuru iespējamo vai sagaidāmo ietekmi uz AIF un/vai AIF ieguldītājiem.
107. pants
Atalgojuma atklāšana
1. Ja ir sniegta Direktīvas 2011/61/ES 22. panta 2. punkta e) apakšpunktā prasītā informācija, tai pievieno norādi par to, vai tā attiecas uz kādu no šiem:
a)
kopējo visu AIFP darbinieku atalgojumu, norādot saņēmēju skaitu;
b)
kopējo to AIFP darbinieku atalgojumu, kas ir pilnībā vai daļēji iesaistīti AIF darbībās, norādot saņēmēju skaitu;
c)
kopējā AIF darbinieku atalgojuma daļu, kas attiecināma uz AIF, norādot saņēmēju skaitu.
2. Atbilstošā gadījumā kopējā atalgojumā par finanšu gadu ietver arī AIF maksāto peļņas procentuālo daļu.
3. Ja informāciju atklāj AIFP līmenī, tad norāda arī attiecinājumu vai sadalījumu saistībā ar katru AIF, tiktāl, ciktāl šī informācija eksistē un ir brīvi pieejama. Atklājot šo informāciju, ietver arī aprakstu par to, kā iegūts šis attiecinājums vai sadalījums.
4. AIFP sniedz vispārīgu informāciju, kas attiecas uz atalgojuma politikas un prakses finanšu un nefinanšu kritērijiem attiecīgajām darbinieku kategorijām, lai ļautu ieguldītājiem novērtēt piedāvātos stimulus. Atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES II pielikumā noteiktajiem principiem AIFP atklāj vismaz to informāciju, kas nepieciešama, lai nodrošinātu izpratni par AIF riska profilu un pasākumiem, ko tas pieņēmis, lai pārvaldītu interešu konfliktus vai izvairītos no tiem.
108. pants
Periodiska informācijas sniegšana ieguldītājiem
1. Direktīvas 2011/61/ES 23. panta 4. punktā minēto informāciju sniedz skaidrā un saprotamā veidā.
2. Atklājot to AIF aktīvu procentuālo daļu, uz kuriem attiecas īpaši pasākumi saistībā ar to nelikviditāti atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 23. panta 4. punkta a) apakšpunktu, AIFP:
a)
sniedz pārskatu par jebkuriem noteiktajiem īpašajiem pasākumiem, tostarp informāciju par to, vai šie pasākumi saistīti ar norobežotajiem kontiem (side pockets), barjerām (gates) vai citiem līdzīgiem pasākumiem, vērtēšanas metodoloģiju, kas piemērota aktīviem, uz kuriem attiecas šādi pasākumi, un kā pārvaldības un fondu vērtības pieauguma maksas attiecas uz šiem aktīviem;
b)
sniedz informāciju kā daļu no AIF periodiskā ziņojuma ieguldītājiem, kā to nosaka AIF nolikums vai dibināšanas dokumenti, vai kopā ar prospektu un piedāvājuma dokumentiem un vismaz vienlaicīgi ar gada pārskata nodošanu atklātībai saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 22. panta 1. punktu.
To AIF aktīvu procentuālo daļu, uz kuriem attiecas 1. panta 5. punktā definētie īpašie pasākumi, aprēķina šo aktīvu, uz kuriem attiecas īpašie pasākumi, neto vērtību dalot ar attiecīgā AIF neto aktīvu vērtību.
3. Attiecībā uz jebkuru jaunu pasākumu AIF likviditātes pārvaldībai atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 23. panta 4. punkta b) apakšpunktam AIFP:
a)
attiecībā uz katru tā pārvaldīto AIF, kas nav slēgts AIF, kurā neizmanto saistības, informē ieguldītājus vienmēr, kad veiktas izmaiņas Direktīvas 2011/61/ES 16. panta 1. punktā minētajās likviditātes pārvaldības sistēmās un procedūrās, kas ir būtiskas saskaņā ar 106. panta 1. punktu;
b)
nekavējoties informē ieguldītājus, ja tiek nolemts izmantot barjeras, norobežotos kontus vai līdzīgus īpašus pasākumus vai apturēt izpirkšanu;
c)
sniedz pārskatu par izmaiņām ar likviditāti saistītajos pasākumos, neatkarīgi no tā, vai tie ir īpaši pasākumi. Atbilstošā gadījumā ietver informāciju par noteikumiem, saskaņā ar kuriem izpirkšana ir atļauta, kā arī par apstākļiem, kuros pieļaujama vadības rīcības brīvība. Nodrošina arī informāciju par balsošanas vai cita veida ierobežojumiem, darbības pārtraukšanas periodu ilgumu vai jebkuru noteikumu attiecībā uz prioritāti vai proporcionalitāti saistībā ar barjerām vai apturēšanu.
4. Informācijas sniegšanā par AIF riska profilu atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 23. panta 4. punkta c) apakšpunktam AIFP ietver:
a)
pasākumus ar mērķi novērtēt AIF portfeļa jutīgumu pret visbūtiskākajiem riskiem, kam AIF ir vai varētu būt pakļauts;
b)
norādi, vai AIFP noteiktie riska ierobežojumi ir pārkāpti vai varētu tikt pārkāpti, un gadījumā, ja tie ir pārkāpti, - apstākļu aprakstu un stāvokļa uzlabošanai veiktos pasākumus.
Šo informāciju sniedz kā daļu no AIF periodiskā ziņojuma ieguldītājiem, kā to nosaka AIF nolikums vai dibināšanas dokumenti, vai kopā ar prospektu un piedāvājuma dokumentiem un vismaz vienlaicīgi ar gada pārskata nodošanu atklātībai saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 22. panta 1. punktu.
5. AIFP izmantotajās riska pārvaldības sistēmas atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 23. panta 4. punkta c) apakšpunktam norāda AIF izmantoto riska pārvaldības sistēmu galvenās iezīmes nolūkā pārvaldīt riskus, kam tā pārvaldītais AIF ir vai varētu būt pakļauts. Izmaiņu gadījumā sniedzamajā informācijā ietver informāciju, kas attiecas uz konkrēto izmaiņu, kā arī tās sagaidāmo ietekmi uz AIF un tā ieguldītājiem.
Šo informāciju sniedz kā daļu no AIF periodiskā ziņojuma ieguldītājiem, kā to nosaka AIF nolikums vai dibināšanas dokumenti, vai kopā ar prospektu un piedāvājuma dokumentiem un vismaz vienlaicīgi ar gada pārskata nodošanu atklātībai vai publiskošanu saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 22. panta 1. punktu.
109. pants
Regulāra informācijas sniegšana ieguldītājiem
1. Direktīvas 2011/61/ES 23. panta 5. punktā minēto informāciju sniedz skaidrā un saprotamā veidā.
2. Informāciju par izmaiņām maksimālajā saistību īpatsvara līmenī, kas aprēķinātas saskaņā ar bruto un saistību metodēm, un jebkurās tiesībās atkārtoti izmantot nodrošinājumu vai garantiju ar saistību īpatsvaru saistītajos pasākumos sniedz bez liekas kavēšanās, un tajā ietver:
a)
oriģinālo un pārskatīto maksimālo saistību īpatsvara līmeni, kas aprēķināts atbilstīgi 7. un 8. panta noteikumiem, kur saistību īpatsvara līmeni aprēķina, attiecīgo riska darījumu apjomu dalot ar AIF neto aktīvu vērtību;
b)
piešķirto nodrošinājuma atkārtotas izmantošanas tiesību specifiku;
c)
piešķirto garantiju specifiku; un
d)
ziņas par izmaiņām pakalpojumu sniedzējos, kas attiecas uz kādu no iepriekš minētajiem.
3. Informāciju par saistību īpatsvara kopējo apjomu, kas aprēķināts atbilstīgi AIF izmantotajām bruto un saistību metodēm, sniedz kā daļu no AIF periodiskā ziņojuma ieguldītājiem, kā to nosaka AIF nolikums vai dibināšanas dokumenti, vai kopā ar prospektu un piedāvājuma dokumentiem un vismaz vienlaicīgi ar gada pārskata nodošanu atklātībai saskaņā ar Direktīvas 2011/61/ES 22. panta 1. punktu.
110. pants
Pārskatu sniegšana kompetentajām iestādēm
1. Lai nodrošinātu atbilstību Direktīvas 2011/61/ES 24. panta 1. punkta otrajai daļai un 3. panta 3. punkta d) apakšpunktam, AIFP savā pārskatā kompetentajām iestādēm sniedz šādu informāciju:
a)
galvenos instrumentus, ar kuriem tas tirgojas, tostarp sadalījumu finanšu instrumentos un citos aktīvos, ietverot ziņas par AIF ieguldījumu stratēģijām un to ieguldījumu ģeogrāfiskajiem un nozaru mērķiem;
b)
tirgus, kuros tas ir dalībnieks vai kuros tas aktīvi tirgojas;
c)
AIF portfeļu diversifikāciju, kas ietver, bet neaprobežojas ar galvenajiem riska darījumu apjomiem un svarīgākajām koncentrācijām.
Informāciju sniedz pēc iespējas ātrāk un ne vēlāk kā vienu mēnesi pēc 3. punktā minētā perioda beigām. Ja AIF ir fondu fondu struktūra, šo periodu AIFP var pagarināt par 15 dienām.
2. Katram tā pārvaldītajam ES AIF un katram AIF, ko tas tirgo Savienībā, AIFP to piederības dalībvalsts kompetentajai iestādei atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 24. panta 2. punktam nodrošina šādu informāciju:
a)
to AIF aktīvu procentuālo daļu, uz kuriem attiecas šīs regulas 1. panta 5. punktā noteiktie īpašie pasākumi saistībā ar to nelikviditāti, kā noteikts Direktīvas 2011/61/ES 23. panta 4. punkta a) apakšpunktā;
b)
jaunus pasākumus AIF likviditātes pārvaldībai;
c)
riska pārvaldības sistēmas, ko izmanto AIFP, lai pārvaldītu tirgus risku, likviditātes risku, darījuma partnera risku un citus riskus, tostarp darbības risku;
d)
AIF pašreizējo riska profilu, tostarp:
i)
AIF ieguldījumu tirgus riska profilu, tostarp AIF sagaidāmos ienākumus un svārstīgumu normālos tirgus apstākļos;
ii)
AIF ieguldījumu likviditātes profilu, tostarp AIF aktīvu likviditātes profilu, izpirkuma nosacījumu un darījuma partneru AIF piešķirtā finansējuma nosacījumu profilu;
e)
informāciju par galvenajām aktīvu kategorijām, kurās AIF ieguldījis, tostarp atbilstošo īso tirgus vērtību un garo tirgus vērtību, apgrozījumu un rezultātus pārskata periodā; un
f)
periodisko stresa testu rezultātus normālos un ārkārtējos apstākļos, kas veikti atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 15. panta 3. punkta b) apakšpunktam un 16. panta 1. punkta otrajai daļai.
3. Šā panta 1. un 2. punktā minēto informāciju sniedz:
a)
reizi pusgadā - tie AIFP, kas pārvalda AIF portfeļus, kuru pārvaldīto aktīvu apjoms, ko aprēķina atbilstīgi 2. panta noteikumiem, kopā pārsniedz vai nu EUR 100 miljonus, vai EUR 500 miljonus, kā noteikts Direktīvas 2011/61/ES 3. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktā, bet nepārsniedz EUR 1 miljardu katram pārvaldītajam ES AIF un katram AIF, ko tas tirgo Savienībā;
b)
reizi ceturksnī - tie AIFP, kas pārvalda AIF portfeļus, kuru pārvaldīto aktīvu apjoms, ko aprēķina atbilstīgi 2. panta noteikumiem, kopā pārsniedz EUR 1 miljardu katram pārvaldītajam ES AIF un katram AIF, ko tas tirgo Savienībā;
c)
reizi ceturksnī - tie AIFP, uz kuriem attiecas šā punkta a) apakšpunkta prasības, attiecībā uz katru AIF, kura pārvaldītie aktīvi, tostarp aktīvi, kuri iegūti izmantojot saistības, kopā attiecība uz šo AIF pārsniedz EUR 500 miljonus;
d)
reizi gadā - tie AIFP attiecība uz katru to pārvaldīto AIF, kurā nav izmantotas saistības un kas saskaņā ar tā pamata ieguldījumu politiku iegulda biržā nekotētos uzņēmumos un emitentos nolūkā iegūt kontroli.
4. Atkāpjoties no 3. punkta noteikumiem, AIFP piederības dalībvalsts kompetentā iestāde var uzskatīt par piemērotu un vajadzīgu savu funkciju veikšanai prasīt visu vai daļu no šīs informācijas sniegt biežāk.
5. AIFP, kas pārvalda vienu vai vairākus AIF, attiecībā uz kuriem tie konstatējuši ievērojamu saistību īpatsvaru atbilstīgi šīs regulas 111. pantam, Direktīvas 2011/61/ES 24. panta 4. punktā prasīto informāciju sniedz vienlaicīgi ar šā panta 2. punktā prasīto.
6. AIFP 1., 2. un 5. punktā noteikto informāciju sniedz, izmantojot IV pielikumā iekļautās informācijas sniegšanas veidnes.
7. Atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 42. panta 1. punkta a) apakšpunktam attiecībā uz trešo valstu AIFP jebkura atsauce uz piederības valsts kompetentajām iestādēm nozīmē atsauces dalībvalsts kompetento iestādi.
111. pants
“Būtiska” saistību īpatsvara izmantošana
1. Direktīvas 2011/61/ES 24. panta 4. punkta mērķiem uzskatāms, ka izmantots būtisks saistību īpatsvars, ja AIF riska darījumu apjoms, kas aprēķināts atbilstoši šīs regulas 8. pantā noteiktajai saistību metodei, trīs reizes pārsniedz tā neto aktīvu vērtību.
2. Ja izpildītas šā panta 1. punkta prasības, AIFP atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 24. panta 4. punktam to piederības dalībvalstu kompetentajam iestādēm sniedz informāciju saskaņā ar principiem, kas noteikti šīs regulas 110. panta 3. punktā.
2. IEDAĻA
AIFP, kas pārvalda AIF, kuros izmantotas saistības
(Direktīvas 2011/61/ES 25. panta 3. punkts)
112. pants
AIF pārvaldības ierobežojumi
1. Šajā pantā noteiktie principi ir piemērojami, lai noteiktu apstākļus, kuros kompetentās iestādes īsteno savas pilnvaras, lai AIFP piemērotu saistību īpatsvara ierobežojumus vai citus aizliegumus.
2. Novērtējot informāciju, kas saņemta atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 7. panta 3. punktam, 15. panta 4. punktam, 24. panta 4. punktam vai 24. panta 5. punktam, kompetentā iestāde ņem vērā to, cik lielā mērā AIFP izmantotais saistību īpatsvars vai AIFP mijiedarbība ar AIFP grupu vai citām finanšu iestādēm var ietekmēt sistēmiskā riska uzkrāšanos finanšu sistēmā vai neorganizētas tirgus darbības risku.
3. Kompetentās iestādes savā novērtējumā ņem vērā vismaz šādus aspektus:
a)
apstākļus, kuros viena AIF vai vairāku AIF riska darījumu apjoms, tostarp riska darījumu apjoms, kas rodas no finansējuma vai ieguldījumu pozīcijām, kurās AIFP iesaistījies par saviem līdzekļiem vai AIF vārdā, varētu veidot svarīgu tirgus, likviditātes vai darījuma partnera risku finanšu iestādei;
b)
apstākļus, kuros AIFP darbība vai tā mijiedarbība ar, piemēram, AIFP vai citu finanšu iestāžu grupu, jo sevišķi attiecībā uz tām aktīvu kategorijām, kurās AIF iegulda, un paņēmieniem, ko AIFP izmanto ar saistību īpatsvara palīdzību, ietekmē vai varētu ietekmēt finanšu instrumentu vai citu aktīvu cenu lejupslīdes rašanos veidā, kas apdraud šo finanšu instrumentu vai citu aktīvu dzīvotspēju;
c)
kritērijus, piemēram, AIF veidu, AIFP ieguldījumu stratēģiju saistībā ar attiecīgajiem AIF, tirgus apstākļus, kuros AIFP un AIF darbojas, un jebkurus iespējamus procikliskus efektus, kas varētu rasties no kompetento iestāžu piemērotajiem ierobežojumiem vai citiem aizliegumiem attiecībā uz saistību īpatsvara izmantošanu konkrētā AIFP;
d)
kritērijus, piemēram, viena vai vairāku AIF apjomu un jebkuru saistīto ietekmi konkrētā tirgus sektorā, risku koncentrāciju konkrētos tirgos, kuros iegulda viens vai vairāki AIF, jebkuru negatīvās ietekmes izplatīšanās risku uz citiem tirgiem no tirgus, kurā šie riski ir konstatēti, likviditātes problēmas noteiktā laikā konkrētos tirgos, aktīvu/saistību nesakritību konkrētā AIFP ieguldījumu stratēģijā vai neregulāras izmaiņas to aktīvu cenās, kuros AIF var ieguldīt.
3. IEDAĻA
Specifiski noteikumi attiecībā uz trešām valstīm
(Direktīvas 2011/61/ES 34. panta 1. punkts, 35. panta 2. punkts, 36. panta 1. punkts, 37. panta 7. punkta d) apakšpunkts, 40. panta 2. punkta a) apakšpunkts un 42. panta 1. punkts)
113. pants
Vispārīgas prasības
1. Sadarbības līgumi attiecas uz visām iespējamajām situācijām un to dalībniekiem, kas paredzēti Direktīvas 2011/61/ES VII nodaļā, ņemot vērā AIFP atrašanās vietu, AIF atrašanās vietu un AIFP darbību.
2. Sadarbības līgumiem ir rakstiska forma.
3. Sadarbības līgumos nosaka konkrētos pamatnosacījumus konsultācijām, sadarbībai un informācijas apmaiņai starp ES kompetentajām iestādēm un trešo valstu uzraudzības iestādēm uzraudzības un izpildes vajadzībām.
4. Sadarbības līgumos ietver atsevišķu klauzulu, kurā paredz informācijas, ko no trešās valsts uzraudzības iestādes saņēmusi savienības kompetentā iestāde, nodošanu citām Savienības kompetentajām iestādēm vai EVTI, vai ESRK, kā noteikts Direktīvā 2011/61/ES.
114. pants
Mehānismi, instrumenti un procedūras
1. Sadarbības līgumos nosaka mehānismus, instrumentus un procedūras, kas vajadzīgi, lai Savienības kompetentajām iestādēm nodrošinātu piekļuvi visai informācijai, kas nepieciešama to pienākumu veikšanai atbilstīgi Direktīvai 2011/61/ES.
2. Sadarbības līgumos nosaka mehānismus, instrumentus un procedūras, kas vajadzīgi, lai varētu veikt pārbaudes uz vietas, kad tas nepieciešams Savienības kompetento iestāžu pienākumu veikšanai atbilstīgi Direktīvai 2011/61/ES. Pārbaudes uz vietas veic pati Savienības kompetentā iestāde vai trešās valsts kompetentā iestāde ar Savienības kompetentās iestādes palīdzību.
3. Sadarbības līgumos nosaka mehānismus, instrumentus un procedūras, kas vajadzīgi, lai trešās valsts kompetentā iestāde atbilstīgi tai piemērojamajiem valsts un starptautiskajiem tiesību aktiem sniegtu palīdzību Savienības kompetentajām iestādēm, ja tas ir nepieciešams, lai īstenotu izpildi Savienības tiesību aktu un valstu īstenošanas tiesību aktiem, ko pārkāpusi trešās valsts struktūra.
115. pants
Datu aizsardzība
Sadarbības līgumos nodrošina, ka datu nosūtīšanu trešām valstīm un datu analīzi veic tikai atbilstīgi Direktīvas 2011/61/ES 52. pantam.
4. IEDAĻA
Informācijas apmaiņa par AIFP darbības potenciālajām sistēmiskajām sekām
(Direktīvas 2011/61/ES 53. panta 1. punkts)
116. pants
Informācijas apmaiņa par AIFP darbības potenciālajām sistēmiskajām sekām
Direktīvas 2011/61/ES 53. panta mērķiem dalībvalstu kompetentās iestādes, kas saskaņā ar minēto direktīvu ir atbildīgas par AIFP darbības atļaujām vai uzraudzību, ar citu dalībvalstu kompetentajām iestādēm, ar EVTI un ar ESRK apmainās vismaz ar šādu informāciju:
a)
informāciju, kas saņemta atbilstīgi 110. pantam, kad vien šāda informācija var būt būtiska kontrolei un reaģēšanai uz atsevišķu AIFP vai vairāku AIFP potenciālo kolektīvo ietekmi uz sistēmiski svarīgu finanšu iestāžu stabilitāti un pienācīgu to tirgu darbību, kuros darbojas AIFP;
b)
informāciju, kas saņemta trešo valstu iestādēm, kad vien tas vajadzīgs sistēmisko risku kontrolei;
c)
šā panta a) un b) punktā minētās informācijas analīzi un novērtējumu jebkurai situācijai, kurā uzskatāms, ka viena vai vairāku uzraudzīto AIFP vai viena vai vairāku pārvaldīto AIF darbības sekmē sistēmisko risku uzkrāšanos finanšu sistēmā, neorganizētas tirgus darbības risku vai risku ekonomikas ilgtermiņa izaugsmei;
d)
pasākumiem, kas veikti, ja viena vai vairāku uzraudzīto AIFP vai viena vai vairāku pārvaldīto AIF darbības rada sistēmisko risku vai apdraud pienācīgu to tirgu darbību, kuros tie darbojas.
VI NODAĻA
NOBEIGUMA NOTEIKUMI
117. pants
Stāšanās spēkā
Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
To piemēro no 2013. gada 22. jūlija.
Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Briselē, 2012. gada 19. decembrī