ROZHODNUTÍ KOMISE (EU) 2015/508
ze dne 1. října 2014
o údajné infrastrukturální podpoře ve prospěch podniku Propapier PM2 GmbH poskytnuté Německem - Státní podpora - SA.36147 (C 30/10) (ex NN 45/10; ex CP 327/08)
(oznámeno pod číslem C(2014) 6847)
(Pouze německé znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 smlouvy o fungování Evropské unie (1),
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s uvedenými články (2), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 29. října 2008 podala Smurfit Kappa Group (dále jen „skupina Smurfit Kappa“ nebo „stěžovatel“) u Komise stížnost, podle níž získal podnik Propapier PM2 GmbH infrastrukturální podporu. Stížnost byla zaregistrována pod číslem jednacím CP 327/08 a (pod číslem NN 45/10) zanesena do rejstříku protiprávní podpory.
(2)
Dopisem ze dne 27. října 2010 informovala Komise Německo o svém rozhodnutí zahájit v souvislosti s údajnou podporou řízení na základě čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie.
(3)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala všechny zúčastněné strany, aby k údajné podpoře podaly své připomínky.
(4)
Dopisem ze dne 28. ledna 2011 podalo Německo své připomínky (znění připomínek, z nějž byly vypuštěny důvěrné údaje, bylo doručeno dne 31. ledna 2011). Připomínky obdržela Komise rovněž od těchto zúčastněných stran: dne 11. února 2011 společné připomínky od Německého městského sněmu (Deutscher Städtetag), Německého okresního sněmu (Deutscher Landkreistag), Německého sdružení měst a obcí (Deutscher Städte- a Gemeindebund) a Sdružení komunálních podniků (Verband kommunaler Unternehmen, zkr. VKU) a dne 14. února 2011 připomínky stěžovatele (znění připomínek, z nějž byly vypuštěny důvěrné údaje, bylo doručeno dne 1. března 2011). Komise předala tyto připomínky německým orgánům, aby jim umožnila vyjádřit jejich stanovisko; v návaznosti na to obdržela dne 13. dubna 2011 připomínky Německa (znění připomínek, z nějž byly vypuštěny důvěrné údaje, bylo doručeno dne 26. dubna 2011).
(5)
Dne 17. ledna 2013 se uskutečnila schůzka zástupců útvarů Komise a Německa. V dopise ze dne 25. února 2013 předložilo Německo doplňující informace. Dopisem ze dne 26. dubna 2013, na který Německo odpovědělo dopisem ze dne 14. května 2013, si útvary Komise vyžádaly další informace.
(6)
Prostřednictvím emailu ze dne 23. května 2013 si Komise vyžádala další informace, které Německo poskytlo prostřednictvím emailů ze dne 24. května 2013, 27. května 2013 a 28. května 2013.
(7)
V návaznosti na schůzku zástupců útvarů Komise, Německa, zvýhodněného podniku a znalců, která se konala dne 6. června 2013, oznámilo Německo možnost předložení doplňujícího písemného vyjádření. Na základě další žádosti o sdělení informací ze dne 15. října 2013 poskytlo Německo prostřednictvím emailu ze dne 4. listopadu 2013, 13. prosince 2013, 18. prosince 2013, 6. ledna 2014 a 24. dubna 2014 další obsáhlé připomínky.
2. POPIS OPATŘENÍ
(8)
Podnik Propapier PM2 GmbH (dále jen „podnik Propapier“) patří do skupiny Progroup AG (dále jen „skupina Progroup“). Skupina Progroup vyrábí a prostřednictvím svých dceřiných společností distribuuje podkladové papíry z vlnité lepenky a vlnitou lepenku. Stěžovatel, skupina Smurfit Kappa, je jedním z největších výrobců papíru v Evropské unii.
(9)
Dne 2. dubna 2008 schválila (4) Komise veřejnou regionální podporu podniku Propapier na zřízení papírny na výrobu podkladového papíru z vlnité lepenky a přidružené elektrárny v nově otevřeném areálu, který vznikl jako rozšíření stávající průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva v Eisenhüttenstadtu ve spolkové zemi Braniborsko - tato oblast připadala v této době v úvahu jako možný příjemce veřejné regionální podpory podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU.
(10)
Stěžovatel zastával názor, že některé projekty výstavby infrastruktury financované státem v novém areálu průmyslové oblasti, kde se nachází nové výrobní zařízení podniku Propapier, mají sloužit výhradně této papírně, a musí být proto klasifikovány jako vyhrazená infrastruktura a státní podpora ve prospěch podniku Propapier.
(11)
Stěžovatel mezi ně zařadil navíc i tyto infrastrukturální projekty (viz oddíl 2.1): vybudování čističky odpadních vod, výstavba parkoviště a nové spojovací komunikace a rozšíření a prohloubení kanálu Odra-Spréva.
(12)
Stěžovatel kromě toho tvrdil, že podnik Propapier je zvýhodňován rovněž nepřiměřeně nízkými poplatky za využívání čističky odpadních vod (viz oddíl 2.2).
2.1. PODPORA V SOUVISLOSTI S BUDOVÁNÍM ČISTIČKY ODPADNÍCH VOD A DALŠÍ INFRASTRUKTURY
(13)
V červenci 2008 poskytla spolková země Braniborsko z prostředků programu pro rozvoj komunální hospodářské infrastruktury v rámci společného programu (SP)“Zlepšování regionálních hospodářských struktur“ (dále jen „režim SP“ (5)) přímý příspěvek ve výši 33 808 200 EUR (6) na vybudování nové čističky odpadních vod v novém areálu eisenhüttenstadtské průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva. V této souvislosti je třeba poznamenat, že režim SP ve vztahu k financování zřízení či výstavby zařízení pro čištění odpadních vod byl předmětem rozhodnutí ve věci státní podpory N 644e/02 (7), v níž Komise v roce 2003 s platností pro programové období 2004-2006 došla k závěru, že podpora poskytnutá v rámci tohoto režimu nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU ve prospěch vlastníka a provozovatele čističky odpadních vod.
(14)
Komise v tomto rozhodnutí z roku 2003 zastávala názor, že příspěvky vyplacené na základě režimu platného v letech 2004-2006 je třeba chápat jako vnitřní převod státních prostředků, a nikoli jako státní podporu ve prospěch vlastníka a provozovatele, protože jejími příjemci nejsou hospodářské podniky. V daném případě se jedná o plnění, které je tradičním úkolem veřejné služby zajišťované obecními subjekty. Z definice tohoto režimu plyne, že příjemcem musí být místní úřad nebo sdružení zřízené pro zvláštní účely (Zweckverband) podléhající obecnímu dozoru. Podporu lze poskytnout jen tehdy, když mezi příjemcem daného opatření, tj. čističky odpadních vod, a uživatelem tohoto zařízení neexistuje žádné právní, osobní ani hospodářské propojení.
(15)
Příspěvek ve výši 42 260 340 EUR představoval 80 % celkových uznatelných nákladů. Příjemcem tohoto příspěvku je Trinkwasser- und Abwasserzweckverband Oderaue Eisenhüttenstadt (dále jen „sdružení TAVZ“), což je mezikomunální veřejnoprávní sdružení zřízené pro zvláštní účely, pověřené zajišťováním dodávek pitné vody a zpracování odpadních vod. Sdružení TAZV je zároveň vlastníkem i provozovatelem čističky odpadních vod a hradilo zbývajících 20 % celkových veřejných investičních nákladů.
(16)
Podpora byla poskytnuta pod podmínkou, že do 15. srpna 2008 budou prokazatelně splněny právní a finanční předpoklady pro nastěhování hlavního investora (v tomto případě podniku Propapier). Výstavba zařízení byla zahájena v říjnu 2008, do provozu bylo zařízení uvedeno v březnu 2010.
(17)
Stěžovatel zastává názor, že zařízení sdružení TAZV představuje vyhrazenou infrastrukturu, protože prakticky celou kapacitu této čističky odpadních vod využívá podnik Propapier. Tvrdí, že zařízení bylo od začátku koncipováno jako čistička odpadních vod, která bude sloužit podniku Propapier, a že představovalo podmínku, bez jejíhož splnění by se papírna v tomto regionu nemohla usadit (jelikož výroba papíru vyžaduje velké množství vody).
(18)
O vyhrazená infrastrukturální opatření přijatá ve prospěch podniku Propapier se podle stěžovatelova názoru jedná i v případě dalších infrastrukturálních projektů: stavby parkoviště v blízkosti areálu podniku Propapier a nové vozovky spojující průmyslovou oblast se státní vozovkou č. 112 a rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva. V rozhodnutí o zahájení řízení došla Komise k předběžnému závěru, že tyto projekty nepředstavují selektivní výhodu ve prospěch podniku Propapier, a nelze je proto také považovat za vyhrazenou infrastrukturu. I přesto však vyzvala třetí strany, aby k těmto opatřením podaly své připomínky.
2.2. NIŽŠÍ POPLATKY ZA POUŽÍVÁNÍ ČISTIČKY ODPADNÍCH VOD
(19)
Dalším bodem stížnosti týkajícím se čističky odpadních vod je tvrzení, že podnik Propapier za používání tohoto zařízení platí o 0,95 EUR za m3 méně, než kolik by si za takovou službu účtoval soukromý investor.
(20)
Výše uživatelských poplatků je stanovena na základě příslušného právního předpisu, tj. zákona o místních poplatcích ve spolkové zemi Braniborsko (8) (dále jen „KAG Brandenburg“). Podle § 6 KAG Brandenburg se poplatek vypočítá tak, aby pokrýval, ale nepřevyšoval veškeré uplatnitelné náklady na příslušnou čističku odpadních vod (náklady na výstavbu, správu, údržbu, provoz, obsluhu a odvody), předpokládané úroky a předpokládané odpisy. Prostředky podpory, které obec obdrží z jiných státních zdrojů (v tomto případě příspěvek ve výši 33,8 milionu EUR z režimu SP), se při stanovení výše předpokládaných úroků z vlastního vloženého kapitálu nezohledňují. (9) Stěžovatel zastává názor, že prostředky podpory, které sdružení TAZV obdrželo z režimu SP, byly jejich příjemcem, tj. sdružením TAZV, v podobě nižších poplatků za zpracování odpadních vod předány uživateli čističky.
3. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ (10)
(21)
Předmětná opatření je třeba klasifikovat jako státní podporu tehdy, když jsou splněny tyto předpoklady: i) opatření musí představovat podporu poskytovanou státem nebo ze státních prostředků, ii) danému podniku musí díky těmto opatřením vzniknout určitá hospodářská výhoda, iii) tato výhoda musí být selektivní, a iv) opatření musejí nebo mohou narušit hospodářskou soutěž a ovlivňovat obchod mezi členskými státy. O státní podporu se jedná tehdy, když jsou současně splněny všechny předpoklady uvedené v čl. 107 odst. 1 SFEU.
(22)
Rozhodnutí o zahájení řízení nijak nezpochybňuje, že v rámci všech opatření byly použity státní prostředky a že by případně mohlo dojít k narušení hospodářské soutěže na vnitřním trhu.
(23)
Komise k příslušným bodům stížnosti uvedla, že je nutno rozlišovat mezi 1) údajnou státní podporou na vybudování čističky odpadních vod poskytnutou ve prospěch sdružení TAZV a 2) údajnou podporou poskytnutou podniku Propapier v podobně nižších poplatků za zpracování odpadních vod.
(24)
V rozhodnutí o zahájení řízení se kromě toho zkoumá otázka, zda podnik Propapier
i.
vybudováním čističky odpadních vod
či prostřednictvím jiných infrastrukturních projektů pro nový areál průmyslové oblasti, ve kterém se nachází nové výrobní prostory podniku Propapier, jmenovitě
ii.
nového parkoviště,
iii.
nové vozovky a
iv.
rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva,
získal selektivní výhodu, nebo zda se jedná o vyhrazené projekty ve prospěch podniku Propapier. (11) Jelikož opatření podle čl. 107 odst. 1 může být jako státní podpora klasifikováno jen tehdy, když je selektivní (tzn. když podnikům nacházejícím se v situaci, která je z právního i věcného hlediska vzhledem k cíli tohoto opatření srovnatelná, ukládá odlišné podmínky), musela Komise přezkoumat, zda podnik Propapier získal díky uvedeným opatřením selektivní výhodu.
(25)
Veřejnou regionální investiční podporu ve prospěch podniku Propapier Komise již schválila. Jelikož opatření vztahující se na ostatní infrastrukturální projekty jsou prováděna v podporované oblasti, která je podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU způsobilá pro regionální podporu, a jelikož tato opatření mají mít údajně těsnou spojitost s investičním záměrem, který je předmětem regionální podpory, případně jsou na tento záměr výhradně vázaná, dospěla Komise k předběžnému závěru, že pokud by tato opatření prokazatelně přinášela selektivní zvýhodnění podniku Propapier, byla by součástí investičního záměru podniku Propapier, a musela by tudíž splňovat požadavky pokynů k státní regionální podpoře na období 2007-2013 (12) (dále jen „pokyny k regionální podpoře“). Komise vyslovila pochybnost ohledně slučitelnosti investiční podpory v podobě vyhrazené infrastruktury, a to zejména s ohledem na dodržení vysoké míry podpory a motivačního účinku.
(26)
Podle pokynů k regionální podpoře smějí podniky, jimž byla poskytnuta investiční podpora, získat navíc i podporu na provoz. Slučitelnost podpory na provoz s vnitřním trhem pak ale musí být přezkoumána nezávisle na slučitelnosti investiční podpory, a to za použití kritérií uvedených v oddíle 5 pokynů k regionální podpoře. Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení dospěla k závěru, že pokud by podniku Propapier byla formou nižších poplatků za zpracování odpadních vod poskytnuta podpora na provoz, která by nebyla slučitelná se zásadou účastníka trhu v tržním hospodářství, musela by být tato podpora na provoz klasifikována jako neslučitelná s pokyny k regionální podpoře a příslušnou schvalovací praxí Komise při poskytování podpory na provoz. Uvádí se v něm, že sídlo příjemce podpory se sice totiž nachází v regionu, který je způsobilý pro regionální podporu (region způsobilý pro regionální podporu podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU), nejsou však splněny jiné důležité předpoklady pro slučitelnost podpory na provoz s vnitřním trhem. Nic tak podle tohoto rozhodnutí nenasvědčuje tomu, že by podpora na provoz byla odůvodněná, ať už sama o sobě, nebo s ohledem na podporu regionálního rozvoje, nebo že by její výše byla úměrná kompenzovaným nevýhodám. Upozorňuje navíc, že poskytování podpory na provoz není časově omezeno a její výše se postupem času nesnižuje. Komise proto vyslovila pochybnost ohledně základní slučitelnosti podpory na provoz poskytované formou nižších poplatků s vnitřním trhem.
3.1. PŘÍSPĚVKY NA INFRASTRUKTURÁLNÍ PROJEKTY VČETNĚ ČISTIČKY ODPADNÍCH VOD PODPOROVANÉ Z VEŘEJNÝCH PROSTŘEDKŮ
3.1.1. Parkoviště, rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva, nová vozovka
(27)
V rámci předběžného přezkumu bylo zjištěno, že kapacita parkoviště neodpovídá stavu, který popisuje stěžovatel, a že toto parkoviště se nenachází v bezprostřední blízkosti výrobních prostor podniku Propapier. Zjištěno bylo rovněž to, že parkovací místa jsou obecně přístupná a slouží nejen průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva, ale i dalším průmyslovým oblastem ve městě a že počet těchto parkovacích míst by mohl obci umožnit zrušení parkovacích míst pro nákladní vozidla uvnitř města. Podnik Propapier si proto postavil i vlastní parkovací místa, kde mohou parkovat i nákladní vozidla. Komise tak dospěla k závěru, že výstavbou parkoviště podniku Propapier žádná selektivní výhoda pravděpodobně nevznikla.
(28)
Ohledně nové spojovací vozovky vybudované mezi průmyslovou oblastí a státní silnicí č. 112 Komise shledala, že díky výstavbě této vozovky se omezila hustota dopravního provozu a znečištění ovzduší v centru Eisenhüttenstadtu, protože nákladní vozidla jedoucí do průmyslové oblasti se mohou nyní městskému středu vyhnout, a zkrátila se rovněž doba dojezdnosti do nejbližšího regionálního střediska. Komise proto dospěla k závěru, že výstavbou nové vozovky podniku Propapier žádná selektivní výhoda pravděpodobně nevznikla.
(29)
Co se týče prací na rozšíření a prohloubení kanálu Odra-Spréva, Komise shledala, že práce nebyly uskutečněny za účelem selektivního zvýhodnění podniku Propapier, nýbrž tvoří součást nezbytné a pravidelné péče o udržování vodních cest. Komise proto dospěla k závěru, že rozšířením a prohloubením kanálu Odra-Spréva podniku Propapier žádná selektivní výhoda pravděpodobně nevznikla.
(30)
V té době však Komise nemohla zcela vyloučit možnost, že uvedená infrastrukturální opatření přinášejí podniku Propapier větší prospěch než ostatním podnikům.
(31)
Komise si proto vyžádala připomínky od třetích stran s tím, že svůj konečný názor na to, zda předmětná opatření představují státní podporu, si utvoří teprve po jejich obdržení. Současně tehdy vyzvala Německo, aby během formálního vyšetřovacího řízení poskytlo další informace o výstavbě parkoviště, nové vozovky a rozšíření a prohloubení kanálu Odra-Spréva.
3.1.2. Příspěvek na výstavbu čističky odpadních vod
(32)
Ve svém rozhodnutí o zahájení řízení došla Komise k závěru, že pokud by bylo v důsledku vývoje na vnitřním trhu nutné začít považovat režim podpor N 644e/02 za státní podporu, pak by za státní podporu musela být považována rovněž existující podpora ve prospěch sdružení TAZV.
(33)
Komise nicméně vyjádřila pochyby o tom, že čistička odpadních vod představuje vyhrazenou infrastrukturu. V této souvislosti bylo zjištěno, že kromě podniku Propapier využívají toto zařízení jen dva další uživatelé: kanadský podnik 5N PV, který je dodavatelem fotovoltaických materiálů, a podnik EnBW, který je dodavatelem energie. Zároveň však nebylo známo, jaký podíl kapacity čističky odpadních vod na oba tyto zákazníky fakticky připadá. Na základě informací, o které se v té době mohl přezkum opírat, nemohla Komise posoudit, zda by výstavba nové čističky odpadních vod byla nutná i za předpokladu, že by sloužila jen těmto dva podnikům. Jeden z obou zmíněných uživatelů, jmenovitě elektrárna provozovaná podnikem EnBW, byl navíc do projektu podniku Propapier přímo zapojen, protože svou elektrickou energii dodává tato elektrárna podniku Propapier, který ji využívá pro svůj výrobní proces. (13)
(34)
Jestliže podnik Propapier využívá kapacitu čističky odpadních vod z 90 %, jak tvrdí stěžovatel, bylo by podle názoru Komise třeba zvážit, zda tato skutečnost sama o sobě není dostatečným důkazem toho, že výhradním nebo alespoň převážným uživatelem této čističky měl být podnik Propapier (a jedná se tudíž o výhradní zařízení vybudované ve prospěch podniku Propapier). V souvislosti s tím bylo nutno důkladněji přezkoumat argument Německa, že o využívání této čističky odpadních vod by měli mít v budoucnu zájem i další uživatelé.
(35)
Komise kromě toho konstatovala, že je třeba vzít v úvahu, jaký velký počet investorů se může v průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva usídlit a jak velkou část kapacity čističky by tito investoři v průměru využívali. V souvislosti s touto otázkou vyzvala Komise Německo, aby dodalo podrobnější informace o celkové koncepci rozvoje této průmyslové oblasti a o nevyužitých kapacitách čističky odpadních vod, které by mohly být přiděleny potenciálním uživatelům. Německo kromě toho mělo předložit i další informace o technické proveditelnosti modulového přístupu při výstavbě čističky odpadních vod. (14)
(36)
Jak již bylo řečeno, Komise dospěla k předběžnému závěru, že pokud by se prokázalo, že opatření týkající se infrastrukturálních projektů jsou selektivní, znamenalo by to, že jsou součástí investičního záměru podniku Propapier, a musela by tudíž splňovat požadavky pokynů k regionální podpoře, zvláště pak ustanovení týkající se maximální míry podpory a motivačního účinku.
3.2. NIŽŠÍ POPLATKY ZA POUŽÍVÁNÍ ČISTIČKY ODPADNÍCH VOD
(37)
Stejně jako v případě opatření týkajících se výstavby čističky odpadních vod zastávalo i v této věci Německo názor, že pokud by poplatky stanovené podniku Propapier obsahovaly prvky podpory, jednalo by se o existující podporu. Podle názoru Německa se rozhodnutí Komise ve věci N 644e/02, kterým byl schválen režim SP, vztahuje i na nepřímé účinky tohoto programu.
(38)
Komise nicméně ve svém rozhodnutí o zahájení řízení dospěla k závěru, že případnou podporu v podobě nižších poplatků za čištění odpadních vod rozhodnutí N 644e/02 nezahrnuje, a že pokud by měla být výše poplatků kvalifikována jako podpora, jednalo by se o novou podporu.
(39)
V rámci posouzení otázky, zda zmíněné poplatky představují pro podnik Propapier hospodářskou výhodu, vyjádřila Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení pochybnost ohledně toho, zda poplatky, které si účtuje sdružení TAZV, odrážejí celkovou výši nákladů a zda by soukromý investor stanovil poplatky ve stejné výši.
(40)
Komise zastávala názor, že poplatky uložené podniku Propapier nepokrývají náklady na čištění odpadních vod v celé jejich výši, protože Německo samo připustilo, že tyto poplatky pokrývají pouze 20 % předpokládaného úroku z vlastního kapitálu, neboť příspěvek ve výši 80 %, který obec na vybudování zařízení obdržela z dalších veřejných zdrojů, nelze brát při kalkulaci předpokládaných úroků v úvahu. Komise k tomu ve svém rozhodnutí o zahájení řízení uvedla především to, že jak směrnice 2000/60/ES (dále jen „rámcová směrnice EU o vodě“), (15) tak i KAG Brandenburg stanoví, že poplatky za používání čističky odpadních vod musí pokrývat veškeré náklady. (16) V rozhodnutí o zahájení řízení se navíc odkazuje na věci InfraLeuna (17) a Kimberly-Clark/Scott (18), v nichž Komise zastává názor, že poplatky, které je podnik za normálních okolností povinen hradit, odpovídají plné výši nákladů.
(41)
Stěžovatel argumentoval tím, že aby bylo možné určit, zda se jedná o výhodu, je zapotřebí srovnat výši poplatků, které podnik Propapier skutečně hradí, s výší poplatků, které si by na místě sdružení TAZV účtoval soukromý investor.
(42)
Německo navrhlo, aby poplatky hrazené podnikem Propapier byly srovnány s průměrnými sazbami evidovanými v rámci daného odvětví, a poukázalo na studii, podle níž se tato průměrná sazba pohybuje mezi 0,24 EUR a 1 EUR za m3. (19)
(43)
Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení konstatuje, že zásada soukromého investora se zdá být v daném případě použitelná. Vyslovila nicméně pochybnost ohledně toho, zda je existenci státní podpory možné vyloučit na základě uvedené referenční hodnoty, navíc když jsou příslušné údaje očividně zkreslené. I když uvedené poplatky jiných obcí odrážejí plnou výši nákladů, je zjevné, že rozdílné sazby jsou důsledkem rozdílných místních podmínek, které by pro soukromého investora byly důvodem pro různou výši sazeb. Komise proto ve svém rozhodnutí o zahájení řízení vyslovila pochybnost o tom, že by na základě těchto údajů bylo možné zvýhodnění podniku Propapier vyloučit.
(44)
Jak je vyloženo ve 26. bodě odůvodnění, v případě, že opatření skutečně představují novou podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pochybuje Komise o jejich slučitelnosti s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 SFEU. Kdyby se mělo ukázat, že poplatky představují veřejnou regionální podporu na provoz, bylo na místě o jejich slučitelnosti s vnitřním trhem pochybovat, protože tato podpora není časově omezená, její výše se postupem času nesnižuje a není zaměřena na kompenzaci specifických (nedoložených) nevýhod regionu.
4. PŘIPOMÍNKY NĚMECKA A PŘIPOMÍNKY TŘETÍCH STRAN K ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
4.1. PŘEDSTAVUJÍ INFRASTRUKTURÁLNÍ PROJEKTY FINANCOVANÉ Z VEŘEJNÝCH PROSTŘEDKŮ VYHRAZENOU INFRASTRUKTURU VE PROSPĚCH PODNIKU PROPAPIER?
4.1.1. Parkoviště
Vyjádření stěžovatele
(45)
Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení neuznala stěžovatelem uvedený počet parkovacích míst. Podle stěžovatelova vyjádření pocházejí uvedené údaje (parkovací místa pro 186 osobních a 71 nákladních vozidel) z předběžného plánu rozvoje, který si nechal vypracovat Eisenhüttenstadt.
(46)
Podle vyjádření stěžovatele se v původních stavebních plánech podniku Propapier nepočítalo s výstavbou soukromého parkoviště, a i když si podnik Propapier staví své vlastní parkoviště, je to právě tento podnik, jenž má z tzv. veřejného parkoviště přednostní prospěch: podle dopravního značení jsou parkovací místa pro nákladní automobily vyhrazena elektrárně a podniku Propapier. Parkoviště se navíc nachází v bezprostřední blízkosti výrobních prostor podniku Propapier (sahá až k hranicím papírny a sousedí i s elektrárnou, která byla původně součástí záměru podniku Propapier). Součástí parkoviště nejsou žádné odpočinkové prostory, které lze u veřejného parkoviště tohoto druhu zpravidla očekávat.
(47)
Stěžovatel tvrdí, že poloha parkoviště je nepříznivá a příliš odlehlá na to, aby parkoviště mohly využívat i jiné městské firmy a aby městu umožnila zrušit parkovací místa pro nákladní vozidla v městském centru.
Vyjádření Německa
(48)
Podle vyjádření Německa nepředstavuje parkoviště žádnou selektivní výhodu ve prospěch podniku Propapier. Parkoviště je obecně přístupné a neslouží pouze průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva. Podnik Propapier má navíc k dispozici vlastní parkovací místa (213 míst pro osobní vozidla a 27 míst pro nákladní vozidla) a údajně mu právě bylo uděleno stavební povolení na zřízení dalších parkovacích ploch pro 120 osobních vozidel.
(49)
Německo nesouhlasí s názorem stěžovatele, že parkoviště slouží přednostně podniku Propapier a že má nepříznivou polohu a příliš odlehlou na to, aby mohlo nahradit parkovací místa v městském centru.
(50)
Podle Německa bylo stěžovatelem zmiňované dopravní značení vyhrazující parkovací místa pro nákladní vozidla pracovníkům elektrárny pouze přechodné a odůvodněné stavebními pracemi v elektrárně. Tyto práce byly podle Německa ukončeny na konci března roku 2011. Na nové vozovce je vjezd na parkoviště označen a značení se nevztahuje na žádný jednotlivý podnik či zařízení.
4.1.2. Vozovka
Vyjádření stěžovatele
(51)
Stěžovatel nesouhlasí s tvrzením Německa, že nová vozovka má sloužit jako spojení průmyslové oblasti se státní silnicí B 112; podle vyjádření stěžovatele končí vozovka několik metrů za papírnou a nic nenasvědčuje tomu, že by měla někam pokračovat; ale i kdyby měla vést někam dál, nebude sloužit žádnému jinému podniku, protože tímto směrem se už žádný jiný podnik nenachází.
(52)
Stěžovatel se proto domnívá, že parkoviště i vozovka přinášejí selektivní výhodu ve prospěch podniku Propapier a jejich používání je vyhrazeno tomuto podniku.
Vyjádření Německa
(53)
Podle Německa bude nová vozovka spojovat stávající průmyslovou oblast na kanálu Odra-Spréva a její novou severní část se státní vozovkou B 112. Německo tvrdí, že vozovka sníží hustotu dopravního provozu a znečištění ovzduší v centru Eisenhüttenstadtu, nákladním vozidlům umožní vyhnout se městskému centru a průmyslovým a obchodním podnikům zkrátí dobu dojezdnosti do Frankfurtu nad Odrou přinejmenším o jednu třetinu. Vozovka je součástí celkového rozvoje průmyslové oblasti, který je naplánován už od roku 1993, a podnikům ve Frankfurtu nabízí lepší dopravní spojení s říčním přístavem v Eisenhüttenstadtu. Německo tvrdí, že vozovka byla naplánována již v rámci oderského programu zemské vlády.
(54)
Vozovka nabízí další možnosti rozvoje pro průmyslové oblasti ArcelorMittal a některé další. Její výstavba probíhala ve dvou fázích; její poslední úsek byl po určitém zpoždění, které bylo způsobeno technickými problémy, dobudován v roce 2013.
4.1.3. Rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva
(55)
V roce 2008 rozšířilo město Eisenhüttenstadt průmyslovou oblast na kanálu Odra-Spréva, aby přilákalo nové podniky. Práce na rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva byly podle vyjádření Německa prováděny v rámci nezbytné a pravidelné péče o udržování vodní cesty, která je součástí transevropské sítě (TEN). Od roku 2003 jsou po celé délce kanálu budována zdymadla (v současnosti probíhá výstavba zdymadla v Kersdorfu, novostavba zdymadla ve Fürstenwalde byla odložena). Německo uvádí, že tyto práce nijak nesouvisejí s příchodem podniku Propapier a že tomuto podniku nepřinášejí žádnou selektivní výhodu.
4.1.4. Jedná se v případě čističky odpadních vod o infrastrukturu vyhrazenou podniku Propapier?
Vyjádření stěžovatele
(56)
Stěžovatel tvrdí, že podpora nemůže být součástí režimu, který podle rozhodnutí ve věci N 644e/02 žádnou podporu nepředstavuje, protože tento režim skončil na konci roku 2006, a v době přidělení investiční podpory na výstavbu čističky odpadních vod sdružení TAZV už tudíž neexistoval.
(57)
Stěžovatel dále tvrdí, že na režim se nelze odvolávat i proto, že čistička odpadních vod neposkytuje žádné veřejné služby, nýbrž byla zřízena pouze k přednostnímu užívání podnikem Propapier.
(58)
Podle stěžovatele je v papírenském průmyslu - a to i v Německu - pravidlem, že recyklační papírny mají svá vlastní zařízení na čištění odpadních vod, takže argument Německa, že podniky musejí být připojeny k veřejnému systému čištění odpadních vod, nemá oporu.
(59)
Podle vyjádření stěžovatele není předmětná čistička odpadních vod součástí celkového hospodářského plánu dané průmyslové oblasti, který se vztahuje na všechny potenciální investory, nýbrž plán její výstavby byl vypracován a předložen až v roce 2007, tedy zároveň s plánem výstavby papírny podniku Propapier a zmíněné elektrárny. Návrh usnesení o rozvoji průmyslové oblasti, který město Eisenhüttenstadt předložilo dne 7. listopadu 2007, se podle stěžovatele týká pouze dvou nebo tří investorů. Stěžovatel tvrdí, že město Eisenhüttenstadt začalo svou průmyslovou oblast propagovat teprve v roce 2010, a naznačuje, že k hledání dalších investorů přistoupilo teprve v návaznosti na stížnost skupiny Smurfit Kappa.
(60)
Podle stěžovatelova názoru je z konkrétních stavebních parametrů zařízení sdružení TAZV jednoznačně zřejmé, že toto zařízení bylo budováno přesně tak, aby vyhovovalo potřebám podniku Propapier. Technické vlastnosti čističek odpadních vod jsou zcela specifické pro dané odvětví. Čističky odpadních vod z recyklačních papíren mají zpravidla anaerobní a aerobní fázi čištění, zatímco běžné čističky komunálních odpadních vod vystačí většinou jen s fází aerobního čištění. Okolnost, že čistička odpadních vod sdružení TAZV má fáze obě, představuje doplňující argument ve prospěch tvrzení, že toto zařízení neslouží veřejnému zájmu, nýbrž představuje infrastrukturu vyhrazenou podniku Propapier.
(61)
Podle názoru stěžovatele je velmi nepravděpodobné, že by se při plánování zařízení braly v úvahu jiné kapacitní nároky než nároky papírny podniku Propapier (a k němu přidružené elektrárny, která je nyní ve vlastnictví podniku EnBW). Stěžovatel argumentuje tím, že podnik EnBW není žádným nezávislým uživatelem, protože investice do elektrárny úzce souvisí s projektem papírny a bez této výroby provozované podnikem Propapier by na její realizaci nedošlo.
(62)
Stěžovatel podotýká, že jeden investor, který se v průmyslové oblasti usídlil, podnik 5N PV, využívá jen velmi malé procento dostupné kapacity čističky odpadních vod sdružení TAZV a že jeho nároky na čištění odpadních vod by mohlo uspokojit již dříve existující zařízení tohoto druhu. Jelikož podnik společnosti 5N PV zahájil svůj provoz údajně už v květnu 2008, tj. dva roky před zprovozněním nové čističky odpadních vod sdružení TAZV, využíval zprvu tohoto již dříve existujícího zařízení.
(63)
Stěžovatel uvádí, že neexistovaly žádné prognózy, na jejichž základě by bylo možné očekávat, že přijdou noví potenciální investoři a spolu s tím vzroste i poptávka po zpracování odpadních vod, a že nebyly k dispozici žádné informace o tom, zda a kdy bude možné tyto nové kapacity využívat. V současnosti údajně nejsou k dispozici téměř žádné volné kapacity. Stěžovatel se kromě toho odvolává i na jeden článek z tisku (uveřejněný dne 3. února 2011 v Märkische Oderzeitung), který přináší zprávu o technické závadě na aktivační nádrži a konstatuje, že všechny volné nádrže již využívají stávající průmysloví uživatelé.
(64)
Německo podle stěžovatelova názoru implicite potvrzuje, že čističku odpadních vod nebude používat už žádný další podnik, a sice svým tvrzením, že poplatky za používání nové čističky odpadních vod sdružení TAZV jsou ve srovnání s poplatky za používání staršího zařízení nižší díky tomu, že nové zařízení nevyžaduje výstavbu nákladného kanalizačního systému mezi jednotlivými uživateli (tím potvrdilo, že k čističce nebude připojen žádný další uživatel).
(65)
Podle stěžovatele je z údajů sdružení TAZV zřejmé, že podnik Propapier využívá nejméně 90 % denní kapacity zařízení.
(66)
Stěžovatel uvádí, že Německem zmiňovaná modulární konstrukce čističky odpadních vod má ryze teoretický charakter a nepřinesla úspory z rozsahu, neboť druhý modul stojí 80 % až 90 % prvního. Poměrně vysoké náklady na připojení modulů svědčí o tom, že vstupní investice ve výši 42 milionů EUR představují selektivní opatření, které přináší prospěch v první řadě podniku Propapier.
(67)
Podle vyjádření stěžovatele může podnik Propapier díky okolnosti, že se nové zařízení sdružení TAZV nachází v bezprostřední blízkosti zařízení podniku Propapier vedle elektrárny a papírny, opětovně využívat bioplyn vznikající při anaerobním zpracování jeho odpadních vod.
(68)
Na základě tohoto tvrzení vyvozuje stěžovatel závěr, že zařízení sdružení TAZV je vyhrazenou infrastrukturou sloužící ve prospěch podniku Propapier a že financování výstavby čističky odpadních vod z veřejných prostředků představuje investiční podporu tohoto podniku. Podle názoru stěžovatele by proto Komise měla přezkoumat, zda toto opatření ve spojení s regionální investiční podporou poskytnutou papírně podniku Propapier (státní podpora SA.23827) splňuje všechny podmínky pokynů k regionální podpoře.
Vyjádření Německa
(69)
Podle Německa nepředstavují opatření žádnou podporu, protože byla vydána v rámci režimu N 644e/02, který žádnou podporu neobsahuje.
Veřejnou infrastrukturu mohou využívat všichni za stejných podmínek
(70)
Německo tvrdí, že čistička odpadních vod nepředstavuje vyhrazenou infrastrukturu sloužící ve prospěch podniku Propapier: jedná se podle něho o veřejnou infrastrukturu, která spadá do oblasti zabezpečení a slouží ochraně životního prostředí a zdraví obyvatel. Všechny podniky, které nyní sídlí v průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva nebo se tam v budoucnu usadí, by měly nárok na připojení k této veřejné čističce odpadních vod a na její využívání za stejných podmínek. Výše poplatků by byla vypočítána podle týchž zákonem stanovených zásad. Čistění odpadních vod spadá v Německu do působnosti obcí, přičemž připojení k čističce odpadních vod a její používání je povinné. Uživatelé neměli možnost rozhodnout se pro jiného poskytovatele této služby, protože ji poskytuje pouze obec.
(71)
Německo odmítá stěžovatelův výrok, že papírny mají zpravidla své vlastní systémy zpracování odpadních vod, a proto nemusejí být připojeny k systémům obecním, přičemž konstatuje, že připojení k zařízení sdružení TAZV a jeho používání je pro podnik Propapier jeho zákonnou povinností. (20) Výjimky z této povinnosti připojení jsou podle Německa velmi omezené (pouze na případy, kdy připojení není možné nebo prakticky uskutečnitelné). O tom, jakým způsobem výrobci papíru zpracovávají odpadní vodu, existuje jen omezené množství volně přístupných údajů, z těchto údajů nicméně vyplývá, že na obecní čističky odpadních vod jsou připojeny mnohé papírny.
Infrastruktura nebyla vybudována výlučně pro podnik Propapier
(72)
Německo nesouhlasí s tvrzení stěžovatele, že zařízení sdružení TAZV byla budováno tak, aby odpovídalo technickým potřebám podniku Propapier: dvoufázový proces čištění odpadních vod není ničím specifickým pro papírenský průmysl, je obvyklý v řadě různých odvětví a dvoustupňové čištění odpadních vod provádí i velký počet obecních čističek odpadních vod. Technické vlastnosti zařízení sdružení TAZV (dvoufázový biologický proces) údajně odpovídají aktuálně platné technické normě, přičemž byla zohledněna okolnost, že velká část odpadní vody bude silně znečištěná. Německo připouští, že obecní čističky odpadních vod, které zpracovávají výlučně odpadní vodu ze sanitárních zařízení nebo vodu jen mírně znečištěnou, zpravidla nemívají zvláštní fázi vstupní úpravy, zdůrazňuje však, že v zařízeních, která musejí zpracovávat odpadní vodu z průmyslové výroby, je dvoufázové zpracování běžné. Německo předložilo seznam 18 německých papíren vyrábějících recyklovaný papír, které jsou připojeny k obecním čističkám odpadních vod, a konstatuje, že v papírenském průmyslu se používají oba druhy obecních čističek odpadních vod (jednofázové i dvoufázové).
(73)
Podle vyjádření Německa je čistička odpadních vod součástí balíku obecných infrastrukturálních opatření, která byla přijata za účelem rozvoje průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva. Žádné z těchto opatření není vyhrazeno ve prospěch nějakého jednotlivého podniku. Rozhodnutí o výstavbě čističky, připojení k tomuto zařízení a jeho používání nebylo v pravomoci ani podniku Propapier, ani žádného jiného potenciálního uživatele.
(74)
Německo odmítá výklad, podle něhož byla čistička odpadních vod sdružení TAZV vybudována výlučně pro podnik Propapier. Příslušné orgány prohlašují, že její výstavba byla plánována už v rámci jiných potenciálních investic v letech 2004-2006, dlouho před příchodem podniku Propapier.
(75)
Německo uvádí, že kapacita infrastruktury pro čištění odpadních vod, která je k dispozici mimo průmyslovou oblast, je omezená a zbývající použitelná kapacita nemůže uspokojit více než potřeby jednoho dalšího (menšího) investora; Německo potvrdilo, že podnik 5N PV byl zprvu skutečně připojen k již existujícímu zařízení.
(76)
Okolnost, že příchod podniku Propapier zavdal podnět k zahájení výstavby dlouho plánované čističky odpadních vod, nelze podle Německa vykládat jako selektivní zvýhodnění podniku Propapier. Německo se odvolává na stanovisko generálního advokáta Van Grevena, který ve věci C-225/91 (Matra v. Komise) (21) potvrdil, že je nevyhnutelné, aby infrastrukturu ze začátku využíval hlavně podnik, který se v nově vybudované průmyslové oblasti usadí jako první. Jakmile ovšem rozvoj regionu očekávaným způsobem pokročí, tak se tento stav změní.
(77)
Německo sdělilo, že všechny tři podniky, které v současnosti v průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva sídlí, tj. Propapier, 5N PV a elektrárna společnosti EnBW, jsou k čističce odpadních vod připojeny a toto zařízení používají. Německo dále uvádí, že v průběhu času se uvažovalo i příchodu některých dalších společností (jedno nebo dvě zařízení na výrobu alternativních paliv, továrna na výrobu fotovoltaického skla, nabídky investic do různých odvětví, které předložilo několik investorů, průmyslovou oblast navštívilo také několik potenciálních investorů, aby si toto místo prohlédli), ale že další rozvoj průmyslové oblasti bude, zvláště pak v důsledku krize, která měla obzvláště nepříznivé dopady ve znevýhodněných oblastech, vyžadovat čas.
Současná kapacita
(78)
Německo odmítá stěžovatelovy úvahy, z nichž má vyplývat, že Německo neuvedlo, jakou kapacitu čistička odpadních vod sdružení TAZV nabízí uživatelům, že podnik Propapier využívá nejméně 90 % její dostupné kapacity a že žádná volná kapacita už nezbývá.
(79)
Podle Německa má čistička odpadních vod sdružení TAZV ve své stávající podobě volnou kapacitu, kterou mohou využít noví potenciální investoři. Tři stávající uživatelé podle Německa dohromady využívají kapacitu [ 500] (22) m3/h, přičemž maximální kapacita zařízení sdružení TAZV je 638 m3/h. Celková míra vytížení tohoto zařízení je tudíž asi [60-80] % a k dispozici je volná kapacita odpovídající zhruba [150-250] m3/h. Podnik Propapier využívá průměrnou kapacitu [300-500] m3/h, maximální hodnota se pohybuje kolem [400-500] m3/h. Průměrně tedy podnik Propapier využívá [ 70] % a maximálně [ 70] % celkové kapacity zařízení sdružení TAZV.
Modulární konstrukce zařízení sdružení TAZV
(80)
Německo tvrdí, že koncepce zařízení sdružení TAZV od začátku počítala s jeho modulárním rozšiřováním, úměrným postupnému rozvoji průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva. Modulární koncepce zařízení je podle Německa zřejmá ze stručného popisu zařízení sdružení TAZV z roku 2007, ve kterém se hovoří o potenciálně silně znečištěné vodě z papírenského průmyslu, výroby bioetanolu a dalších průmyslových odvětví.
(81)
Německo uvádí, že hlavní konstrukční části zařízení jsou již v této fázi výstavby dimenzovány tak, aby po jeho rozšíření umožňovaly zajišťovat maximální kapacitu. Tak například jmenovitá světlost pětikilometrového potrubí, jímž se odvádí zpracovaná voda z čističky do Odry, je údajně více než trojnásobkem hodnoty odpovídající potřebám zařízení v jeho nynější fázi výstavby (potrubí je schopno pojmout 1 945 m3/h, zatímco v současnosti je objem vypouštěné vody ve špičce pouze 638 m3/h), a sdružení TAZV má podle Německa navíc možnost rozšířit svou čističku odpadních vod na sousední pozemek a zvětšit tak její plochu o další 3,3 ha. Potenciální uživatelé by po takovém modulárním rozšíření čističky odpadních vod měli rovnocennou možnost využívání její kapacity.
(82)
Německo je proto přesvědčeno, že nynější vysoký podíl podniku Propapier na využívání celkové kapacity čističky odpadních vod neopravňuje k tvrzení, že se jedná o selektivní výhodu v jeho prospěch, nýbrž představuje pouze momentální stav, protože předmětná infrastruktura je koncipována tak, aby - po svém modulárním rozšíření - byla schopna uspokojit za stejných podmínek i potřeby dalších uživatelů. K tomu dojde teprve postupem času, protože čistička odpadních vod je součástí celkového hospodářského plánu pro daný region, který zahrnuje několik takových postupně rozšiřovaných oblastí nacházejících se v různých fázích rozvoje. Nynější situace, kdy v této průmyslové oblasti sídlí pouze tři investoři, je jen přechodným stadiem rozvoje oblasti, která v tomto regionu vznikla již v roce 1994. Přibližně polovina průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva (35 ha) je stále ještě volná a k dispozici dalším investorům. V roce 2011 Německo odhadovalo, že tato plocha bude obsazena během 5 let, a dodává k tomu, že areál se může rozrůstat ještě i dál, do oblastí „Severovýchod“ (40 ha) a „Sever“ (160 ha).
(83)
Německo odmítá stěžovatelův názor, že modulární konstrukce zařízení sdružení TAZV nepovede k úsporám z rozsahu. Německé orgány tvrdí, že modulární rozšíření zařízení sdružení TAZV je realizovatelné ve třech fázích, a to za podstatně nižších nákladů na kapacitu na m3 než při vstupní investici:
-
Fáze 1 (nárůst kapacity o 33 %, zvýšení objemu odpadní vody o 213 m3) je realizovatelná během několika málo měsíců a náklady by při rozšíření průmyslové oblasti zhruba o 19 ha činily 1,2 až 1,5 milionu EUR,
-
Fáze 2 (nárůst kapacity o 69 %, zvýšení objemu odpadní vody o 426 m3) je realizovatelná během několika málo měsíců a náklady by při rozšíření průmyslové oblasti zhruba o 38 ha činily 5,3 až 5,6 milionu EUR,
-
Fáze 3 (rozšíření na sousední pozemek; nárůst kapacity o 100 %, zvýšení objemu odpadní vody o 638 m3) by při rozšíření průmyslové oblasti zhruba o 57 ha stála 17 až 18 milionů EUR. Zvýšení kapacity o 100 % by vyžadovalo realizaci možnosti počítající s rozšířením na sousední pozemek, přičemž náklady by nepřesáhly 18 milionů EUR.
(84)
Německo argumentuje tím, že modulární konstrukce čističky odpadních vod odpovídá požadavku hospodárného a úsporného investování prostředků a musí být chápána v souvislosti s tím, že v nových spolkových zemích bývaly dříve čističky odpadních vod naddimenzované. Sankcionování tohoto modulární dimenzování jako selektivního zvýhodňování by ve svých praktických důsledcích vedlo tomu, že infrastruktury budou od začátku neekonomicky předimenzované. Na pokrytí nákladů takto předimenzovaných zařízení by navíc nestačily poplatky.
(85)
Hodnocení současné omezené kapacity zařízení jako selektivní výhody by působilo jako pobídka k budování neekonomicky předimenzované infrastruktury.
(86)
Článek z tisku, na který poukázal stěžovatel (srov. 63. bod odůvodnění), není podle názoru Německa relevantní. Podle příslušných orgánů by vybudování dodatečné nádrže, která by kromě mimořádných událostí technického rázu nebyla využívána, bylo v rozporu s pravidly hospodárného a úsporného plánování platnými v rámci společného programu (SP).
(87)
Podle vyjádření stěžovatele platí uživatelé nového zařízení sdružení TAZV nižší poplatky, než jaké se platí za stávající obecní zařízení, protože nové zařízení nevyžaduje rozsáhlý potrubní systém potřebný k propojení všech jednotlivých uživatelů. Německo odmítá závěr stěžovatele, že k novému zařízení se kvůli tomu nemohou připojit žádní další uživatelé. Podle vyjádření Německa je možnost připojení dalších komerčních uživatelů bezproblémová, přičemž omezení je podmíněno v první řadě velikostí potrubí, které odvádí zpracovanou vodu do Odry.
(88)
Německo odmítá tvrzení stěžovatele, že podnik Propapier může využívat bioplyn produkovaný zařízením sdružení TAZV. Možnost využívat tento bioplyn uživatelé čističky odpadních vod podle Německa nemají. Bioplyn využívá sdružení TAZV ve své vlastní třímegawattové elektrárně.
(89)
Německo odmítá tvrzení, že se sháněním dalších potenciálních investorů, kteří by se chtěli usadit v průmyslové oblasti, se začalo teprve poté, co skupina Smurfit Kappa podala svou stížnost. Úkolem zajistit ekonomické využití průmyslových a komerčních prostor, mj. průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva, pověřilo město Eisenhüttenstadt již v roce 1998 investora Center Ostbrandenburg. Podklady pro plánování průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva existují už od roku 1995.
(90)
Německo z toho vyvozuje závěr, že zařízení sdružení TAZV nepředstavuje vyhrazenou infrastrukturu sloužící ve prospěch podniku Propapier.
(91)
Německo dospělo rovněž k závěru, že infrastrukturní opatření týkající se nově vybudované části průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva (výstavba a zprovoznění čističky odpadních vod a další stavební opatření - parkoviště, vozovka, rozšíření/prohloubení kanálu) představují obecná rozvojová opatření, která nepřinášejí podniku Propapier žádnou selektivní výhodu a neslouží k výhradnímu užívání ze strany podniku Propapier. Okolnost, že tuto infrastrukturu v současnosti využívá jen několik málo podniků, které se v průmyslové oblasti usadily jako první, představuje podle vyjádření Německa přechodné stádium, které je neodmyslitelnou součástí perspektivy rozvoje dané oblasti.
4.2. PŘEDSTAVUJÍ NIŽŠÍ POPLATKY ZA POUŽÍVÁNÍ ČISTIČKY ODPADNÍCH VOD VÝHODU VE PROSPĚCH PODNIKU PROPAPIER?
Vyjádření stěžovatele
(92)
Stěžovatel souhlasí s postojem Komise vyjádřeným v rozhodnutí o zahájení řízení (srov. 63. bod odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení a 38. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí), že rozhodnutí ve věci N 644e/02 se na poplatky za používání čističky odpadních vod nevztahuje. Výše poplatků by proto měla odrážet celkovou výši nákladů spojených s jejím používáním. Okolnost, že kalkulace výše poplatků se řídí zákonem o místních poplatcích (Kommunalabgabengesetz), nižší poplatky a z toho plynoucí zvýhodnění podniku Propapier neospravedlňuje.
(93)
Stěžovatel argumentuje tím, že čistička odpadních vod neposkytuje žádné veřejné služby, nýbrž byla vybudována pouze proto, aby ji mohl přednostně využívat podnik Propapier.
(94)
Podle stěžovatele se na základě všech tří metod, které Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení navrhla (zohlednění plné výše nákladů, cena soukromého poskytovatele, referenční cena), ukázalo, že stanovená výše poplatků podnik Propapier zvýhodňuje.
Zohlednění plné výše nákladů
(95)
Stěžovatel argumentuje dále tím, že nejen článek 9 rámcové směrnice EU o vodě, ale i skutečnost, že většina recyklačních papíren používá vlastní čističku odpadních vod, svědčí pro výpočet zohledňující plnou výši nákladů. Poplatky, které platí podnik Propapier, pokrývají podle stěžovatele pouze 20 % předpokládaného úroku z použitého vlastního kapitálu a nezohledňují tu část vlastního kapitálu, kterou tvoří 80 % příspěvek poskytnutý z veřejných prostředků na úhradu nákladů spojených s výstavbou čističky odpadních vod.
Cena soukromého poskytovatele (test soukromého investora)
(96)
Podle stěžovatelova vyjádření chce mít soukromý hospodářský subjekt nebo vlastník papírny pokryté přinejmenším celkové náklady, takže tato metoda je v souladu s výše uvedeným zohledněním plné výše nákladů.
Referenční cena
(97)
Stěžovatel souhlasí s výkladem Komise obsaženým v rozhodnutí o zahájení řízení, že na základě srovnání s referenčními cenami nelze pravděpodobně existenci podpory vyloučit. Srovnání zohledňující pouze papírny, které používají obecní systém pro zpracování odpadních vod, není podle stěžovatele reprezentativní, protože většina papíren by měla svou vlastní čističku odpadních vod.
(98)
Stěžovatel tvrdí, že Německo předložilo o poplatcích, které platí za čištění odpadních vod jiné papírny, jen velmi selektivní informace (jednu studii, srovnání se sazbami v průmyslové oblasti Spreetal/Schwarze Pumpe a jedno staré rozhodnutí z roku 1990) a že tyto příklady nemohou sloužit jako základ pro výpočet referenční ceny mimo jiné proto, že výše poplatků závisí na výši dotací a investičních nákladů a že v různých regionech mohou platit různé právní předpisy. Stěžovatel nabízí srovnání se svým vlastním zařízením, které využívá obecní systém čištění odpadních vod v (důvěrná informace), a ve svém výpočtu dochází k závěru, že podnik Propapier by za předpokladu stavebních investic ve výši 42 miliony EUR (jako v Eisenhüttenstadtu) musel hradit 4 EUR/m3, což je vysoko nad úrovní poplatků, které v současnosti podnik Propapier platí.
(99)
Stěžovatel tvrdí, že Německem uvedený článek byl uveřejněn v roce 2004 a vychází ze studie uveřejněné v roce 2002, která čerpá z údajů z let 2001-2002. Poukazuje v této souvislosti na přílohu 6 písemného prohlášení Německa ze dne 30. ledna 2009, jehož součástí byl článek z jednoho internetového zpravodajského serveru, který nesl název „Das Papier 2004-T174“. (23) Tato studie zahrnuje podle vyjádření stěžovatele sedm anonymních papíren, přičemž není jasné, zda tyto papírny provozují svou vlastní čističku odpadních vod, nebo jsou připojeny ke komunálnímu systému čištění odpadních vod, a zda zohledněné náklady zahrnovaly pouze náklady na provoz (bez kapitálových nákladů či případných dalších neprovozních nákladů). Pokud by studie srovnávala pouze papírny s vlastní čističkou odpadních vod, měla by brát v úvahu i kapitálové náklady.
Vyjádření Německa
(100)
Německo trvá na svém stanovisku, že případná výhoda vyplývající z výše poplatků za používání zařízení sdružení TAZV by nepředstavovala žádnou státní podporu, protože rozhodnutí Komise ve věci N 644e/02 se podle názoru Německa vztahuje i na nepřímé účinky režimu SP, tj. i na poplatky. Německo argumentuje rovněž tím, že jelikož opatření ve věci N 644e/02 bylo prohlášeno za opatření, které žádnou podporu neobsahuje, nemůže představovat státní podporu na úrovni uživatele. Podle názoru Německa změnila Komise svůj postoj k otázce, zda podpora poskytnutá jednomu provozovateli infrastruktury může být dále předána uživateli infrastruktury, teprve poté, co Tribunál vydal rozsudek ve věci Flughafen Leipzig-Halle GmbH (24).
(101)
Německo připouští, že platnost rozhodnutí ve věci N 644e/02 ohledně poskytnutí investiční podpory pro sdružení TAZV skončila. Německé orgány nicméně zdůrazňují, že příslušný právní předpis, který je základem rozhodnutí ve věci N 644e/02, se shoduje s tím, na jehož základě bylo přijato opatření ve prospěch sdružení TAZV. Právní základ byl pouze aktualizován, po stránce obsahové však zůstal beze změn. Německo proto argumentuje tím, že ze samotné aktualizace právního základu nelze automaticky vyvozovat, že se jedná o státní podporu.
(102)
Německo zdůrazňuje, že kalkulace nákladů je transparentní a v souladu s právními předpisy.
Podnik Propapier není hospodářsky zvýhodňován
(103)
Německo zaujalo stanovisko ke třem možnostem vypočítání výše poplatků, které by měl hradit podnik využívající služby v oblasti zpracování odpadních vod (68. bod odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení): zohlednění plné výše nákladů, cena soukromého poskytovatele, referenční cena.
Zohlednění plné výše nákladů o žádném zvýhodnění nesvědčí
(104)
Německo nesouhlasí s názorem, že poplatky hrazené podnikem Propapier nepokrývají plnou výši nákladů. Postup výpočtu výše nákladů je stanoven zákonem (a řídí se zásadou návratnosti nákladů s tou výjimkou, že při stanovení výše předpokládaných úroků se neberou v úvahu dotace třetích stran (25)). Podle právních předpisů by náklady měly být pokryty, nikoli však překročeny. Sdružení TAZV má pokryty všechny náklady, které mu vznikají, a to včetně úroků z podílu sdružení TAZV na investovaném kapitálu. Kalkulace fiktivních úroků z dotací, které poskytla spolkové země, je neoprávněná, protože sdružení TAZV tyto náklady nevznikly.
(105)
Podnik Propapier nebyl nijak selektivně zvýhodněn, protože poplatky jsou pro všechny uživatele nově vybudovaného zařízení stejné.
(106)
Odpověď, zda by bez příspěvku poskytnutého na vybudování čističky odpadních vod v rámci režimu SP byly vyšší, závisí podle Německa na mnoha faktorech, například na dostupnosti jiných finančních prostředků.
(107)
Zásada, že znečišťovatel platí, ani rámcová směrnice EU o vodě údajně nezavazuje příslušné orgány k tomu, aby do výše úroků z použitého kapitálu započítávaly i dotace. Rámcová směrnice EU o vodě podle nich předepisuje, že musejí být pokryty náklady na vodohospodářské služby, avšak pokud jde o provedení tohoto předpisu, ponechává členským státům volný prostor. V daném případě jsou údajně veškeré náklady sdružení TAZV (na vodohospodářské služby) pokryty. Zásada, že znečišťovatel platí, nemá podle nich absolutní platnost, nýbrž musí být „zohledněna“. V daném případě byla tato zásada zohledněna tak, že kalkulace zahrnula veškeré náklady sdružení TAZV.
(108)
V rámcové směrnici EU o vodě je řeč o „přiměřené“ výši příspěvku. Německo k tomu uvádí, že poplatky, které hradí podnik Propapier, jsou ve srovnání s jinými oblastmi Německa či Evropské unie srovnatelně vysoké. Německé orgány dále konstatují, že podle rámcové směrnice EU o vodě mohou členské státy přihlédnout k sociálním, environmentálním a ekonomickým důsledkům úhrady, jakož i ke geografickým a klimatickým podmínkám dotčených oblastí.
(109)
Německo uvádí, že srovnání s věcmi Kimberly-Clark či InfraLeuna (viz 70. bod odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení) není na místě. Ve věci Kimberly-Clark je předmětem sporu to, že určitému podniku byla poskytnuta zvýhodněná sazba, která zavdala důvod k podezření, že je možné, že nejsou pokryty veškeré náklady. V daném případě jsou však veškeré náklady pokryty a sazební podmínky jsou pro všechny uživatele stejné. Ve věci Kimberly-Clark jde podle Německa o to, že průmyslová oblast byla zpřístupněna s ohledem na zvláštní potřeby jednoho jediného podniku, kdežto v daném případě je průmyslová oblast přístupná většímu počtu příchozích investorů.
(110)
Ve věci InfraLeuna je předmětem rozhodnutí výše cen za používání soukromých infrastruktur stanovená soukromými podniky, zatímco v dané věci se jedná o využívání komunální infrastruktury a o poplatky, jejichž výši neurčuje trh, nýbrž zákon. V daném případě nesli uživatelé údajně všechny náklady, které za normálních okolností musí nést společnost provozující čističku odpadních vod. Na neliberalizovaném trhu se službami v oblasti zpracování odpadních vod jsou podle Německa nákladové faktory, které musí být zohledněny, stanoveny zákonem, a to pro všechny podniky stejně (KAG Brandenburg).
(111)
Rozhodnutí ve věcech Wagner a Weida Leder, která jsou uvedena v rozhodnutí o zahájení řízení (71. bod odůvodnění a poznámka pod čarou č. 19), se týkala dotací na vybudování soukromých čističek odpadních vod. V daném případě však podnik Propapier nezískal žádné dotace na dobrovolné soukromé investice, nýbrž hradil poplatky za užívání, které mu ukládal zákon.
Test soukromého investora není použitelný
(112)
Voda není podle názoru Německa běžné zboží. Odvětví zpracování odpadních vod je v Německu rozčleněno na regionální monopoly, které drží obce jako veřejnoprávní subjekty plnící úkoly v oblasti zpracování odpadních vod. Zpracování odpadních vod proto v Německu nemá podobu hospodářské činnosti, nýbrž je výkonem veřejné správy, který je povinností obcí. Sdružení TAZV je činné jako veřejný orgán, a nikoli jako podnik, jehož chování lze prověřovat testem tržního investora. V Německu je připojení k čističce odpadních vod a její používání povinné. Uživatelé by neměli možnost volby jiného poskytovatele této služby, protože tuto službu poskytuje pouze obec. Poplatky ukládá zákon, schválily je příslušné orgány a nesmějí být vyšší než náklady.
(113)
Odvětví zpracování odpadních vod je v Německu soukromému podnikání otevřeno jen v omezené míře. Soukromé podniky by se na činnosti v tomto odvětví mohly podílet pouze na základě provozovatelských či podnikových smluv týkajících se technické stránky plnění zákonných povinností obcí vztahujících se na čištění odpadních vod. Odpovědnost za plnění daného úkolu nese nicméně obec, kterou k vypsání takové zakázky žádný právní předpis nezavazuje. Soukromé podniky by kromě toho mohly zajišťovat plnění technických úkolů (ve výjimečných případech též účtovat poplatky), avšak ani v takovém případě nesmí výše poplatků překročit jejich náklady. Sdružení TAZV žádnou třetí stranu plněním technických úkolů nepověřilo.
(114)
Vzhledem k tomu, že poplatky jsou stanoveny zákonem a nesmějí přesáhnout výši nákladů na infrastrukturu, neexistuje žádný trh, na kterém by nějaké soukromé podniky mohly určovat výši poplatků za využívání služeb v oblasti zpracování odpadních vod s cílem dosahování zisku. K hospodářské soutěži mezi soukromými podniky nebo mezi soukromými a veřejnoprávními podniky o koncového spotřebitele tu nedochází.
(115)
Podle názoru Německa není v takovém případě možné srovnávat chování dotyčného provozovatele s chováním soukromého investora. Test soukromého investora není tudíž použitelný
Referenční ceny
(116)
Vzhledem k tomu, že připojení k čističce odpadních vod je povinné, neexistuje v tomto odvětví žádná hospodářská soutěž, a tedy ani tvorba tržních cen, které by byly použitelné jako referenční hodnoty pro přezkoumání výhody z hlediska právních předpisů v oblasti státní podpory.
(117)
Německo odmítá stěžovatelův výklad, že komunální systém pro zpracování odpadních vod využívá jen několik málo papíren, a že referenční hodnoty pro toto odvětví, opírající se pouze o údaje z těchto papíren, nejsou tudíž reprezentativní.
(118)
Ve svých připomínkách označilo Německo za nesprávné tvrzení, že podnik Propapier platí poplatek ve výši 0,95 EUR/m3 (jak se uvádí v 72. a 80. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení), a tvrdí, že od roku 2010 hradí poplatek ve výši 1,18 EUR/m3. Tento poplatek je srovnatelně vysoký s jinými lokalitami v Evropské unii, anebo alespoň není neobvyklý. Podle průzkumu Svazu německých papíren (VDP), kterého se zúčastnilo 77 podniků z německého papírenského odvětví představujících 68 % tohoto odvětví, byla průměrná výše poplatků v roce 2007 údajně 1,12 EUR/m3 (v rozpětí od 0,31 EUR/m3 do 2,20 EUR/m3). Poplatek hrazený podnikem Propapier tudíž ležel uvnitř tohoto rozpětí a převyšoval průměrnou hodnotu zjištěnou v rámci tohoto sondování.
(119)
V pozdějších připomínkách Německo Komisi sdělilo, že v roce 2012 se poplatek zvýšil na 1,41 EUR/m3, aby se kompenzovaly ztráty z počáteční provozní fáze čističky odpadních vod. Vzhledem k úsporám na nákladech za energii byl poplatek na začátku roku 2013 v souladu s právně závazným požadavkem, že poplatky musejí pokrývat náklady, nesmí však překročit jejich výši, snížen na 1,39 EUR/m3. Podnik Propapier musel kromě toho svou odpadní vodu před jejím vypuštěním do zařízení sdružení TAZV začít upravovat. Náklady na tuto vstupní úpravu se údajně pohybovaly okolo […] EUR/m3, což celkové náklady podniku Propapier na zpracování odpadní vody zvýšilo na […] EUR/m3; průměrné náklady v tomto odvětví se (v roce 2010) oproti tomu pohybovaly kolem 1,27 EUR/m3.
(120)
Německo uvádí, že srovnání s poplatky, které hradí jiní výrobci papíru v Evropské unii, představuje správné referenční kritérium, na jehož základě si lze ověřit, že k žádnému hospodářskému zvýhodnění nedochází a že námitky, které Komise vznesla proti takovému srovnávání, nejsou zcela přesvědčivé.
(121)
Podle vyjádření Německa představují příklady, které byly Komisi předloženy, průměrné ceny zohledňující plnou výši nákladů. Německo tvrdí, že nemá žádné údaje, které by svědčily o tom, že by tyto poplatky zahrnovaly státní podporu.
(122)
Německo uvádí, že příklad Lenzing Lyocell (26) je velmi přesvědčivý, a to i přesto, že skutkový stav spadá do doby před deseti lety (podnik Propapier platí podle Německa více než dvojnásobný poplatek, poplatky za zpracování odpadních vod se však během posledních 10 let údajně nezvýšily o více než 100 %).
Existující podpora
(123)
Německo předneslo dva argumenty, které mají zdůvodňovat, proč by poplatky v případě, že by představovaly podporu, měly být považovány za existující podporu ve smyslu čl. 1 písm. b) bodu v) nařízení č. 659/1999.
(124)
Německo prohlašuje, že v roce 2003 dospěla Komise ve svém rozhodnutí ve věci N 644e/02 k závěru, že je-li příjemcem sdružení zřízené pro zvláštní účely (Zweckverband), jako je tomu v případě sdružení TAZV, pak režim SP žádnou státní podporu ve prospěch provozovatelů čističek odpadních vod nepředstavuje. Komise opřela tento svůj závěr o skutečnost, že sdružení zřízené pro zvláštní účely podléhá obecnímu dozoru a zajišťuje poskytování služby obecného hospodářského zájmu. Německo poukazuje na to, že Komise sama v 57. bodě odůvodnění svého rozhodnutí o zahájení řízení konstatovala, že předmětný režim by i za předpokladu, že by v důsledku vývoje vnitřního trhu začal představovat podporu, měl být klasifikován jako existující podpora podle čl. 1 písm. b) bodu v) nařízení (ES) č. 659/1999.
(125)
Jak se uvádí ve 100. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, rozhodnutí ve věci N 644e/02 se podle vyjádření Německa vztahuje i na nepřímé účinky společného programu, tzn. i na poplatky. Poplatky nemusejí být oznamovány, protože metoda stanovení jejich výše je součástí provádění režimu SP.
(126)
Na podporu svého argumentu, že se v případě těchto poplatků jedná o existující podporu, Německo uvádí, že podpora tvořící součást poplatků byla zavedena ještě předtím, než vstoupila dne 1. ledna 1958 v platnost Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství. Podpora zavedená předtím, než vstoupila v platnost Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství, zůstává i v případě pozdějších úprav existující podporou, pokud se nezmění „jádro“ původního režimu. (27) Upřesnění všeobecného právního předpisu, který platil už před 1. lednem 1958, nepředstavuje novou podporu podléhající oznamovací povinnosti. (28)
(127)
Německo prohlašuje, že zákony o místních poplatcích platily již před rokem 1958, kdy vstoupila v platnost Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství, a použitelné byly i po tomto datu. Ustanovení § 6 odst. 2 KAG Brandenburg v platném znění na základě skutečnosti, že Braniborsko zaujímá část bývalého Pruského království, navazuje na pruský zákon o místních poplatcích ze dne 14. července 1893 (PrKAG) a na bavorský zákon o místních poplatcích (BayGAG). Německo svůj argument podpírá těmito dílčími argumenty:
a)
Uvedené zákony platily bez přerušení i v letech 1919-1933 i v letech 1933-1945.
b)
Současné zákony starých spolkových zemí o místních poplatcích navazují na PrKAG.
c)
KAG Brandenburg zachovává - bez ohledu na zvláštní postavení nových spolkových zemí v důsledku rozdělení Německa - historickou kontinuitu s PrKAG.
Dílčí argument a:
(128)
Již PrKAG počítá s možností obcí vybírat poplatky za využívání veřejných infrastruktur. Zákon o místních poplatcích, který platí od roku 1938 v Bavorsku (a který se stal základem řady podobných zákonů v dalších spolkových zemí v jižním Německu), nabízí tuto možnost také. (29) Podle PrKAG mají být sazby poplatků stanoveny zpravidla tak, aby byly pokryty náklady na správu a údržbu daného zařízení, včetně výdajů na úroky a umoření použitého kapitálu. Ačkoli podle PrKAG musely poplatky pokrývat pouze výdaje na úroky z použitého kapitálu (na infrastrukturu), z rozsudků vydaných na základě PrKAG v poválečné době vyplývá, že v době platnosti PrKAG nebylo úročení dotací třetích stran předepsaným požadavkem.
(129)
PrKAG, popřípadě srovnatelné platné zákony spolkových zemí, nepřestaly platit ani v době Výmarské republiky, ani po uchvácení moci národními socialisty. Zůstaly tedy v platnosti i po roce 1918.
Dílčí argument b:
(130)
Po II. světové válce platil PrKAG jako zemský zákon v rámci právní úpravy, kterou určil Základní zákon z roku 1949 (dále jen „GG“), podle něhož zákony, které s ním nejsou v rozporu, zůstávají v platnosti (článek 123 GG), a prostřednictvím ustanovení, která spolkovým zemím umožňovala vydávat v určitých oblastech vlastní zákony, zůstal v platnosti. Je tudíž zřejmé, že PrKAG platil ve spolkových zemích už předtím, že vstoupila v platnost Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství.
(131)
Po vzniku Spolkové republiky Německo v roce 1949 byl PrKAG v některých západních spolkových zemích postupně nahrazen jednotlivými zákony o místních poplatcích. V souvislosti s tím, jak byl v 60. a 70. letech 20. století PrKAG nahrazován těmito zemskými zákony, došlo k upřesnění této právní úpravy a jejímu terminologickému sjednocení, nicméně jádro tohoto zákona zůstalo zachováno. V platnosti zůstalo především ustanovení, že na dotace třetích stran se nevztahují žádné předpokládané úroky. (30) Úročen byl podle PrKAG pouze cizí kapitál. Podle zemských zákonů se úroky vztahovaly pouze na vlastní kapitál; ani PrKAG, ani tyto zemské zákony však neukládaly předpokládané úroky z dotací.
(132)
Německo je tudíž toho názoru, že současné zákony starých spolkových zemí o místních poplatcích navazují na PrKAG. V daném případě je podle vyjádření Německa důležité zejména zohlednit KAG Severního Porýní-Vestfálska z roku 1969, (31) který byl vzorem pro KAG Brandenburg a který nahradil PrKAG z roku 1906; jakkoli došlo k určitým nezbytným pojmovým úpravám, po stránce obsahové si KAG Severního Porýní-Vestfálska a PrKAG odpovídají (viz 128. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí). Také v dalších spolkových zemích (například Porýní-Falc, Šlesvicko-Holštýnsko a Hesensko) je základem zákonů o místních poplatcích PrKAG, na který navazují.
Dílčí argument c:
(133)
Německo tvrdí, že v důsledku rozdělení Německa po II. světové válce získal KAG Brandenburg zvláštní postavení. V letech, které následovaly po vzniku NDR, byla obecní samospráva mající svou vlastní oblast působnosti jak v Braniborsku, tak i v ostatních východoněmeckých spolkových zemích zrušena. Byly přijaty právní předpisy v duchu centralistického státního řízení. Zákon o organizaci a správě obcí ze dne 17. května 1990 (32) (které vydala Lidová komora NDR před znovusjednocením Německa dne 3. října 1990) obecní samosprávu opět obnovilo a stanovilo, že za své finanční hospodaření nesou odpovědnost samy obce. Obce kromě toho získaly obce právo vybírat úplaty a poplatky za obecní služby.
(134)
KAG Brandenburg ze dne 27. června 1991 vychází z KAG Severního Porýní-Vestfálska, a téměř se s ním tedy shoduje.
(135)
I přesto, že právní vývoj byl v mezidobí daném existencí NDR odlišný, v úpravě zákonů o místních poplatcích ve východoněmeckých a západoněmeckých spolkových zemích se tato odlišnost neprojevuje. KAG Brandenburg navazuje na právní tradici PrKAG a stojí mimo právní tradici tehdejší NDR. Mezi vodohospodářskou soustavou NDR (a jejím systémem zpracování odpadních vod) a současným systémem zpracování odpadních vod spolkové země Braniborsko neexistuje navíc žádná institucionální kontinuita. Základním kamenem pro vydávání zákonů o místních poplatcích v nových spolkových zemích položil zákon o organizaci a správě obcí ze dne 17. května 1990. Zákony nových spolkových zemí o místních poplatcích po obsahové stránce navazují na zákony o místních poplatcích platné ve starých spolkových zemích, které jsou zase pokračováním PrKAG. Tento stav je nevyhnutelným důsledkem skutečnosti, že přistoupení nových spolkových zemí ke Spolkové republice Německo probíhalo v souladu se Základním zákonem. (33) Tato skutečnost je obzvláště patrná na vzniku a vývoji KAG Brandenburg. KAG Brandenburg patří do právní tradice KAG Severního Porýní-Vestfálska a PrKAG. Rozdělení Německa a přetržení kontinuity právní tradice ve východoněmeckých spolkových zemích, které bylo jeho důsledkem, nesmí vést při výkladu KAG Brandenburg k nevýhodě.
(136)
KAG Brandenburg má historickou kontinuitu s PrKAG.
(137)
Německo argumentuje dále tím, že zásada přiměřenosti a zásada návratnosti nákladů platily už předtím, než v roce 1958 vstoupila v platnost Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství. Zásada přiměřenosti vyžaduje, aby výše poplatku nebyla zjevně neúměrná hodnotě takto zpoplatněné služby orgánu veřejné správy. Tato zásada je nedílnou součástí zásady právního státu, která je zakotvena v ústavě. Zásada návratnosti nákladů přímo navazuje na PrKAG. Tato zásada nebyla sice uplatňována důsledně ve všech kalkulacích poplatků, příjmy obce z poplatků však přesto nesměly výrazněji překračovat výši jejích výdajů.
Zachování zásady ochrany legitimního očekávání a obecné zásady rovného zacházení
(138)
Německo dále tvrdí, že pokud by došlo k tomu, že Komise bude považovat poplatky vyměřené podniku Propapier za podporu na provoz, byl by požadavek vrácení prostředků podpory v rozporu se zásadou ochrany legitimního očekávání a obecnou zásadou rovného zacházení.
(139)
Zásada ochrany legitimního očekávání stanoví, že 1) orgán Unie musí u dotčeného subjektu vyvolat podložená očekávání a 2) že opatrný a obezřetný hospodářský subjekt nesmí být v situaci, kdy může předvídat vydání opatření, které se může dotýkat jeho zájmů.
(140)
Jelikož režim SP (schválený rozhodnutím ve věcí N 644e/2002) nebyl považován za státní podporu, může na straně podniku Propapier vzniknout podložené očekávání, že v jeho prospěch není poskytována žádná podpora. O slučitelnosti tohoto režimu s právem Unie nebyly dříve žádné pochybnosti, protože Evropská komise podobné režimy dosud nepřezkoumávala.
(141)
V případě, že by Komise usoudila, že se jedná o podporu na provoz, požadavek vrácení prostředků podpory, které nejsou součástí poplatků, by byl také v rozporu se zásadou rovného zacházení, podle níž musejí být stejné skutkové situace předmětem stejného zacházení. Požadavek vracení prostředků by zvýhodnil konkurenty podniku Propapier.
4.3. PŘIPOMÍNKY NĚMECKÝCH SDRUŽENÍ OBCÍ A SDRUŽENÍ KOMUNÁLNÍCH PODNIKŮ (VERBAND KOMMUNALER UNTERNEHMEN, ZKR. VKU)
(142)
Německá sdružení obcí a VKU vítají připomínky Německa ze dne 28. ledna 2011, na jejichž formulaci se samy podílely. Odvolávají se zejména na argument, že zpracování odpadních vod v Německu je úkolem obcí, které tím vykonávají veřejnou správu, a nikoli hospodářskou činnost. Závazek zajištění organizace a financování této činnosti na sebe obce berou v rámci své odpovědnosti za výkon povinnosti obecní samosprávy v zájmu občanů.
(143)
Německá sdružení obcí a VKU prohlašují, že ustanovení § 6 odst. 2 věta 5 KAG Brandenburg, podle nějž poplatky za používání čističky odpadních vod musejí pokrývat náklady, předpokládané úroky a předpokládané odpisy, avšak dotace se při stanovení výše předpokládaných úroků z použitého kapitálu nezohledňují, je v zájmu spotřebitelů. Jelikož příspěvky třetích stran nepředstavují prostředky, které by obce investovaly jako svůj vlastní kapitál, neměli by mít spotřebitelé povinnost platit z těchto příspěvků obcím úroky.
5. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
(144)
Předmětná opatření je třeba klasifikovat jako státní podporu tehdy, když jsou splněny následující předpoklady: i) opatření musí představovat podporu poskytovanou státem nebo ze státních prostředků, ii) danému podniku musí díky těmto opatřením vzniknout určitá hospodářská výhoda, iii) tato výhoda musí být selektivní, a iv) opatření musejí nebo mohou narušit hospodářskou soutěž a ovlivňovat obchod mezi členskými státy. O státní podporu se jedná tehdy, když jsou současně splněny všechny předpoklady uvedené v čl. 107 odst. 1 SFEU.
(145)
Již rozhodnutí o zahájení nijak nezpochybňuje, že v rámci všech předmětných opatření byly použity státní prostředky a že by mohlo dojít k narušení hospodářské soutěže a obchodu na vnitřním trhu.
(146)
Komise k příslušným bodům stížnosti uvedla, že je nutno rozlišovat mezi 1) údajnou státní podporou poskytnutou ve prospěch podniku Propapier v podobě vyhrazených infrastrukturálních opatření (vybudování čističky odpadních vod a některé další infrastrukturní projekty v novém areálu průmyslové oblasti, v němž se nachází nová provozovna podniku Propapier) a 2) údajnou podporou poskytnutou podniku Propapier v podobně nižších poplatků za zpracování odpadních vod.
5.1. PŘEDSTAVUJÍ INFRASTRUKTURNÍ PROJEKTY FINANCOVANÉ Z VEŘEJNÝCH PROSTŘEDKŮ OBECNOU INFRASTRUKTURU NEBO INFRASTRUKTURU VYHRAZENOU VÝLUČNĚ PODNIKU PROPAPIER?
(147)
Komise v minulosti zastávala názor, že veřejná správa může na území své působnosti realizovat činnosti stanovené v rámci územního plánování. V této souvislosti může financovat infrastruktury, z nichž budou mít prospěch všichni obyvatelé. Komise rovněž zastává názor, že není podstatné, z jakého důvodu jsou tyto infrastruktury budovány, děje-li se tak k celkovému obecnému užitku. Pakliže však infrastruktury tohoto druhu slouží pouze jednomu soukromému podniku, musí jejich financování převzít tento podnik. Z toho vyplývá, že Komise musí u státních podpor zkoumat konkrétní účinky opatření, a nikoli sledované cíle. V daném případě se proto Komise domnívá, že je třeba prověřit, které infrastruktury mají obecný užitek (včetně podniku Propapier) a které slouží pouze podniku Propapier. Neboť podnik Propapier musí financovat pouze tyto druhé. (34)
(148)
Komise konstatuje, že parkoviště, vozovku a kanál Odra-Spréva podnik neprovozuje ve smyslu právních předpisů Unie v oblasti hospodářské soutěže, protože jejich využívání je bezplatné. V daném případě tudíž nevzniká otázka, zda tyto infrastruktury představují státní podpory ve prospěch jejich vlastníka a provozovatele.
5.1.1. Parkoviště
(149)
Stěžovatel tvrdí, že parkoviště je na nepříznivém místě a příliš odlehlé na to, aby ho mohly využívat i jiné městské firmy a aby městu umožnilo zrušit parkovací místa pro nákladní vozidla v městském centru. Německo fakticky neprokázalo opak. Ovšem sama skutečnost, že se v bezprostřední blízkosti nějakého podniku nachází parkoviště, nemůže automaticky znamenat to, že toto parkoviště je parkovištěm vyhrazeným pro tento podnik nebo že tomuto podniku přednostně slouží. Stěžovatelem zmiňované dopravní značení (viz 46. bod odůvodnění), které vyhrazovalo parkovací místa pro nákladní vozidla pracovníkům elektrárny, bylo pouze přechodné a zdůvodněné stavebními pracemi v elektrárně, které byly koncem března 2011 ukončeny. Komise konstatuje, že parkoviště je volně přístupné a označené na veřejné vozovce, aniž by na této značce bylo uvedeno, že parkoviště je vyhrazeno nějakému jednotlivému podniku. Otázka, jestli jsou součástí parkoviště odpočinkové prostory, nemá z hlediska klasifikace tohoto parkoviště jako obecné infrastruktury žádný význam.
(150)
Německo předložilo dostatečné důkazy pro to, že parkoviště nebylo budováno výlučně pro podnik Propapier, nýbrž bylo součástí celkového hospodářského plánu dané průmyslové oblasti. Podnik Propapier kromě toho používá i svá vlastní parkovací místa pro 27 nákladních vozidel a 213 osobních vozidel. Plánuje rovněž výstavbu dalších parkovacích ploch pro 120 nákladních vozidel (stavební povolení bylo již uděleno). Německo již v době, kdy bylo přijato rozhodnutí o zahájení řízení, potvrdilo, že vlastní parkovací plochy podniku Propapier nabízejí dostatečný počet parkovacích míst pro vozidla jeho pracovníků, dodavatelů a návštěvníků.
(151)
Na základě výše uvedených důvodů Komise potvrzuje svůj předběžný názor, který vyslovila v rozhodnutí o zahájení řízení, že parkoviště není výlučně vyhrazeno podniku Propapier a nezahrnuje žádnou státní podporu.
5.1.2. Vozovka
(152)
V případě vozovky se jedná o vozovku veřejnou. Je součástí celkové koncepce rozvoje této průmyslové oblasti, která vznikla již v roce 1993, dlouho předtím, než se podnik Propapier rozhodl v této oblasti usadit. Není pravda, že vozovka končí několik metrů za papírnou podniku Propapier, jak uvádí stěžovatel, nýbrž spojuje stávající průmyslovou oblast na kanálu Odra-Spréva a její severní část, kam se bude tato průmyslová oblast rozšiřovat, se státní vozovkou B 112. Poslední úsek byl dokončen v roce 2013. Nová vozovka může sloužit i dalším podnikům, protože průmyslové oblasti ArcelorMittal i dalším průmyslovým oblastem nabízí nové možnosti rozvoje. Tato vozovka umožňuje průmyslovým a obchodním podnikům zkrátit dobu dojezdnosti do Frankfurtu nad Odrou a frankfurtským podnikům nabízí lepší dopravní spojení s říčním přístavem v Eisenhüttenstadtu.
(153)
Komise proto potvrzuje svůj předběžný názor, který vyslovila v rozhodnutí o zahájení řízení, že vozovka není vyhrazena podniku Propapier a nezahrnuje žádnou státní podporu.
5.1.3. Rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva
(154)
Stěžovatel ve své stížnosti uvedl, že infrastrukturální opatření přijatá v rámci rozšíření a prohloubení kanálu Odra-Spréva byla vyhrazena výlučně podniku Propapier a zahrnovala státní podporu ve prospěch podniku Propapier. V roce 2008 rozšířilo město Eisenhüttenstadt průmyslovou oblast na kanálu Odra-Spréva, aby přilákalo nové podniky. Od roku 2003 jsou po celé délce kanálu (který je součástí transevropské sítě (TEN)) budována zdymadla. Žádná skutečnost však nesvědčí o tom, že by mezi těmito infrastrukturálními opatřeními a příchodem podniku Propapier existovala příčinná souvislost, ani o tom, že by v rámci těchto opatření byla podniku Propapier poskytnuta nějaká selektivní výhoda; Komise je s Německem zajedno rovněž v názoru, že rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva je součástí nezbytné a pravidelné péče o udržování kanálu.
(155)
Komise proto potvrzuje svůj předběžný názor, který vyslovila v rozhodnutí o zahájení řízení, že rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva nepředstavuje selektivní výhodu ve prospěch podniku Propapier a nezahrnuje žádnou státní podporu.
5.1.4. Čistička odpadních vod
(156)
Komise konstatuje, že kapacita stávající infrastruktury pro zpracování odpadních vod, která se nachází mimo novou část průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva, je omezená. Zbývající kapacita stávající čističky odpadních vod v Eisenhüttenstadtu by mohla uspokojit leda potřeby nového menšího investora. V případě, že by do nové průmyslové oblasti přišel jeden větší nebo několik menších investorů, přestala by dostačovat.
(157)
Komise dále konstatuje, že čistička odpadních vod sdružení TAZV nebyla vybudována výlučně pro podnik Propapier. Její výstavba byla plánována už v rámci jiných potenciálních investic v letech 2004-2006, dlouho před příchodem podniku Propapier. Německo předložilo důkazy o tom, že s čističkou odpadních vod se počítalo již v rámci plánu hospodářského rozvoje průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva. Německo přineslo rovněž důkazy o tom, že proběhlo několik informačních kampaní, které měly získat pro nový areál průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva investory, které však byly až dosud neúspěšné, protože nové investory (kromě podniku Propapier, EnWB a 5N PV) se regionálním orgánům doposud přilákat nepodařilo.
(158)
Ačkoli je čistička odpadních vod - díky své vstupní anaerobní fázi čištění - technicky uzpůsobena tak, aby umožňovala zpracování silně znečištěné vody z průmyslové výroby, jako je výroba podkladových papírů z vlnité lepenky za použití starého papíru, mohla by být tato vstupní anaerobní fáze čištění zajímavá i pro jiné uživatele produkující vysoce znečištěnou vodu z průmyslové výroby obsahující organické složky, jako jsou výrobci nápojů a potravin. Z hlediska zpracování průmyslově znečištěné vody, která obsahuje vysoký podíl znečišťujících organických složek, kromě toho čističky odpadních vod se vstupní anaerobní fází čištění nabízejí celou řadu ekonomických a ekologických výhod.
(159)
I když zařízení sdružení TAZV při své stávající velikosti slouží hlavně k pokrytí potřeb podniku Propapier, je využíváno rovněž, a to za stejných podmínek, oběma dalšími podniky, které se v této oblasti usadily. Modulární konstrukce zařízení umožňuje jeho další rozšiřování, aby mohlo zpracovávat odpadní vodu od dalších uživatelů. Ale i bez tohoto modulárního rozšíření tvoří současné kapacitní rezervy zhruba [20-40] %, které mohou být využity pro zpracovávání odpadních vod od dalších uživatelů, přičemž aktuální celkovou kapacitu by bylo možno zvýšit na dvojnásobek (viz 80. až 84. bod odůvodnění). Čistička odpadních vod je bez jakékoli diskriminace přístupná všem uživatelům (pro nové investory, kteří se v této průmyslové oblasti usadí, je připojení k čističce a její používání povinné) a může zpracovávat odpadní vodu i od jiných než papírenských podniků.
(160)
Skutečnost, že zařízení sdružení TAZV je v současné době využíváno převážně (v průměru [ 70] % a maximálně [ 70] %) podnikem Propapier, nemusí podle názoru Komise nutně znamenat to, že se jedná o zařízení představující vyhrazenou infrastrukturu, neboť z hospodářského hlediska je jeho modulární konstrukce v době, kdy je k dispozici jen omezené množství veřejných rozpočtových prostředků, smysluplná. Náklady, které by vyžadovalo zdvojnásobení kapacity zařízení sdružení TAZV a které by podle odhadu Německa tvořily méně než 50 % vstupních investičních nákladů, svědčí v rozporu s tvrzením stěžovatele, že modulární konstrukce zařízení umožňuje úspory z rozsahu.
(161)
Skutečnost, že veřejná regionální podpora na vybudování předmětného zařízení byla poskytnuta pod podmínkou, že se hlavní investor (v tomto případě podnik Propapier) usadí v novém areálu průmyslové oblasti, považuje Komise za postup odpovídající řádnému veřejnému hospodaření s prostředky, jejichž množství je omezené, neboť budovat hned od začátku rozsáhlou veřejnou infrastrukturu, která nemá dosud zajištěné využití nebo jejíž kapacita je naddimenzovaná, postrádá rozumný smysl.
(162)
Argument, že papírny zpravidla využívají své vlastní čističky odpadních vod, lze na základě číselných údajů, které předložilo Německo, odmítnout. I když některé podniky v papírenském odvětví, jakož i v jiných odvětví průmyslu, využívají svých vlastních zařízení na čištění (nebo předčištění) odpadní vody, sama tato skutečnost ještě nesvědčí o tom, že v případech, kdy průmysloví uživatelé využívají veřejných čističek odpadních vod, jsou ze strany státu tímto způsobem zvýhodňováni, neboť tito uživatelé platí poplatky, a průběžně tak hradí příslušné náklady.
(163)
Komise proto dospěla k závěru, že čistička odpadních vod je obecnou infrastrukturou, a dotace poskytnuté sdružení TAZV tudíž nepředstavují investiční podporu ve prospěch podniku Propapier. Na rozdíl od parkoviště, vozovky a kanálu Odra-Spréva je provoz čističky odpadních vod hospodářskou činností, protože její provozovatel nabízí službu (zpracování odpadních vod) za úplatu jiným účastníkům trhu. Komise nicméně konstatovala, že případná podpora ve prospěch sdružení TAZV by v každém případě představovala existující podporu (51. až 57. bod odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení). Případné podpory ve prospěch sdružení TAZV proto nemusejí být v tomto rozhodnutí dále přezkoumávány.
(164)
Souhrnný závěr, k němuž Komise dospěla, je tedy takový, že projekty budování infrastruktury v novém areálu průmyslové oblasti, kde se nachází nové výrobní zařízení podniku Propapier, nejsou určeny výhradně pro tuto papírnu, a nemohou být proto klasifikovány jako vyhrazená infrastruktura a státní podpora ve prospěch podniku Propapier. To znamená, že podpořené investice nepředstavují jednu investici ve smyslu 60. bodu pokynů k regionální podpoře, která by zahrnovala veřejnou regionální investiční podporu ve prospěch papírny podniku Propapier, již Komise schválila ve svém konečném rozhodnutí ve věci SA.23827 (2013/C) (viz poznámku pod čarou č. 4). Hodnocení investiční podpory ve prospěch podniku Propapier, které bylo předmětem uvedeného rozhodnutí, se tedy tímto rozhodnutím nemění.
5.2. MAJÍ BÝT NIŽŠÍ POPLATKY ZA POUŽÍVÁNÍ ČISTIČKY ODPADNÍCH VOD POVAŽOVÁNY ZA STÁTNÍ PODPORU?
(165)
Co se týče argumentu Německa, že v případě opatření, jež bylo přijato ve prospěch daného provozovatele v rámci režimu, který Komise nepovažovala za podporu, nelze uvažovat o žádné „podpoře“, jež by mohla být uživateli příslušné infrastruktury předána, chtěla by Komise znovu poukázat na to, že rozhodnutí o režimu podpor N 644e/02 neobsahuje žádný výrok o tom, jestli poplatky za používání infrastruktury nemohou za určitých okolností představovat podporu ve prospěch uživatele této infrastruktury. Komise trvá na tom, co konstatovala ve svém konečném rozhodnutí, že nebyla informována o žádném režimu poplatků, který by se týkal dotací poskytnutých v rámci ohlášeného režimu SP; rozhodnutí o schválení tohoto režimu nelze tudíž chápat jako schválení implicitně přípustných podpor, jejichž právním základem by byl zákon o místních poplatcích.
(166)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou neslučitelné s vnitřním trhem, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy“.
(167)
Skutečnost poskytnutí státní podpory musí být stanovena nezávisle na tom, 1) zda rámcová směrnice EU o vodě a německé právní předpisy, které tuto směrnici provádějí, vyžadují úplné krytí nákladů spojených s poskytováním služeb v oblasti zpracování odpadních vod a 2) zda poplatky jsou v souladu s tím, co tyto právní předpisy stanoví. Jinak řečeno, opatření, která jsou v souladu s rámcovou směrnicí EU o vodě i s platnými německými právními předpisy, mohou i přesto představovat státní podporu, pakliže jsou splněny všechny podmínky čl. 107 odst. 1 SFEU (viz 144. bod odůvodnění).
Státní prostředky a přičitatelnost
(168)
Poplatky, které mají být hrazeny za používání čističky odpadních vod, určuje a vybírá obec v souladu s § 6 zákona o místních poplatcích ve spolkové zemi Braniborsko. Je-li stanovená výše poplatků nižší, než by byla výše poplatků soukromého investora, znamená to pro obec ztrátu příjmů.
(169)
Opatření by pak bylo financováno státem nebo ze státních prostředků ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, protože příjem obce by byl v důsledku výhody poskytnuté podniku Propapier nižší.
(170)
Je-li výše poplatků stanovena tak, že z toho určitému podniku vzniká výhoda, bylo by to nutné přičítat také státu, protože stanovení výše poplatků je úkolem veřejnoprávní instituce - města Eisenhüttenstadt.
Hospodářská výhoda
(171)
Jak bylo objasněno v rozhodnutí o zahájení řízení, (35) Komise musela přezkoumat, zda stanovené poplatky, které byly uloženy podniku Propapier za využívání čističky odpadních vod, představují pro podnik Propapier (selektivní) hospodářskou výhodu.
(172)
Podle ustálené judikatury Soudního dvora zahrnuje pojem „výhody“ nejen pozitivní plnění, jako jsou dotace, ale rovněž opatření, která různým způsobem snižují náklady, jež obvykle nese podnik, a která tak, aniž by byla subvencemi v užším slova smyslu, mají tutéž povahu a stejné účinky. (36)
(173)
Uplatní-li se tento přístup na případ, který je předmětem tohoto rozhodnutí, vzniká otázka, zda jsou poplatky uložené podniku Propapier za využívání čističky odpadních vod nižší než náklady, které by za normálních tržních podmínek musel nést srovnatelný podnik, tj. zda výše poplatků je v souladu se zásadou účastníka trhu v tržním hospodářství. Tuto otázku lze podle názoru Komise přezkoumat dvojím způsobem:
-
srovnáním ceny, kterou platí podnik Propapier, s referenční výší poplatků, které se za zpracování odpadních vod v příslušném členském státě obvykle účtují,
-
na základě analýzy ziskovosti ex ante, z níž vyplyne, že soukromý poskytovatel by si účtoval poplatky ve stejné výši.
Referenční cena
(174)
Vzhledem k Německem popsanému způsobu, jakým je organizován trh (viz 112. a 113. bod odůvodnění), a vzhledem ke skutečnosti, že (ani soukromí) provozovatelé si za své služby nemohou účtovat ceny podle svého vlastního uvážení, jelikož ceny předepisuje zákon (KAG Brandenburg), je Komise toho názoru, že není možné stanovit referenční ceny, které by si za obvyklých tržních podmínek účtoval soukromý provozovatel.
(175)
Komise dále konstatuje, že Německo předložilo údaje o cenách, které v odvětví, v němž působí podnik Propapier, platí jiné podniky. Ačkoli Německo tvrdí, že předložené referenční ceny představují průměrné ceny odrážející plnou výši nákladů, nelze na jejich základě poznat, zda tyto poplatky obsahují státní podporu. Pochybnost Komise ohledně použitelnosti těchto údajů jako východiska srovnání se nepodařilo rozptýlit. Důvodem toho je především skutečnost, že tyto ceny mohou podle názoru Komise odrážet různé nákladové položky a není jisté, zda neobsahují státní podporu.
Analýza ziskovosti ex ante
(176)
Vzhledem k tomu, že nejsou k dispozici spolehlivé referenční tržní hodnoty, je Komise toho názoru, že k odpovědi na otázku, zda uskutečněný právní úkon odpovídá obvyklým tržním podmínkám, lze dojít za pomoci jiné obecně uznávané standardní metody posuzování cen. V případě infrastruktur, které nejsou vyhrazeny žádnému jednotlivému uživateli, nýbrž jsou k dispozici všem uživatelům, lze podle názoru Komise soudit, že zásada investora/účastníka trhu v tržním hospodářství je dodržena tehdy, když uživatelé dané infrastruktury, nahlíženo z hlediska ex ante, dodatečně přispívají k ziskovosti provozovatele. (37)
(177)
Tato skutečnost nastává v případě, že dohoda provozovatele s jednotlivým spotřebitelem umožňuje tomuto provozovateli pokrytí nákladů vyplývajících z této dohody a dosažení přiměřeného zisku na základě spolehlivých střednědobých vyhlídek. (38)
(178)
V této analýze by kromě toho měly být zohledněny veškeré příjmy a očekávané dodatečné výdaje, které provozovateli v souvislosti s činností daného uživatele vzniknou. (39)
(179)
Tyto dodatečné náklady zahrnují veškeré kategorie výdajů či případných investic, jako například dodatečné personální, technické a investiční náklady, které jsou spojeny s přítomností uživatele. (40) Náklady, které by provozovatel musel nést v každém případě, tedy i mimo rámec dohody s uživatelem, se naopak nezohledňují.
(180)
Vzhledem k těmto faktorům je Komise toho názoru, že zásada investora/účastníka trhu v tržním hospodářství je dodržena, tzn. že nižší poplatek nepředstavuje výhodu ve prospěch podniku Propapier, a to z následujících důvodů:
a)
Čistička odpadních vod je k dispozici všem uživatelům a její užívání není vyhrazeno podniku Propapier.
b)
Poplatek hrazený podnikem Propapier zahrnuje náklady na provoz, správu, údržbu, obsluhu a odvody, předpokládané odpisy a předpokládané úroky z 20 % vlastního kapitálu, který byl do čističky odpadních vod investován. Tento poplatek tudíž pokrývá veškeré dodatečné náklady, které provozovateli čističky odpadních vod v souvislosti s činností podniku Propapier vznikají.
(181)
Co se týče přiměřenosti zisku, který by měly poplatky kromě pokrytí dodatečných nákladů přinášet, je třeba konstatovat, že poplatky v daném případě pokrývají nejen dodatečné náklady, ale i předpokládané úroky z 20 % investovaného vlastního kapitálu. Podle výše definovaného způsobu výpočtu dodatečných nákladů to sice nelze výslovně označit za přiměřený zisk, pro provozovatele jsou nicméně tyto poplatky zdrojem dodatečného příjmu, jak by tomu bylo i v případě přiměřeného zisku.
(182)
Vzhledem k tomu, že poplatky nejsou pro podnik Propapier žádnou výhodou, a nepředstavují tudíž státní podporu, nemusela se Komise již zabývat otázkou, zda se jedná o podporu existující (viz 123. až 137. bod odůvodnění) nebo podporu na provoz (viz 26. bod odůvodnění), anebo zda je taková případná podpora na provoz slučitelná s vnitřním trhem. Vzhledem k tomuto zjištění může Komise ponechat otevřenu také otázku, zda by byl požadavek vracení poplatků (v případě, že by byly klasifikovány jako podpora na provoz) v rozporu se zásadou ochrany legitimního očekávání a se zásadou rovného zacházení.
6. ZÁVĚR
(183)
Komise tudíž dospěla k závěru, že vybudování čističky odpadních vod sdružením TAZV, stejně jako výstavba parkoviště, nové vozovky a rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva nepředstavují vyhrazená infrastrukturní opatření.
(184)
Komise dále dospěla rovněž k závěru, že poplatky účtované za zpracování odpadních vod nepředstavují státní podporu. Zásada investora/účastníka trhu v tržním hospodářství je dodržena, a podniku Propapier PM2 GmbH tudíž nevzniká žádná hospodářská výhoda.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Německem realizovaná infrastrukturní opatření nepředstavují infrastrukturu vyhrazenou podniku Propapier PM2 GmbH. Poplatky, které podniku Propapier za používání čističky odpadních vod účtuje sdružení TAZV, neobsahují státní podporu. Infrastrukturní opatření a sazební režimy poplatků proto nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Spolkové republice Německo.
V Bruselu dne 1. října 2014.
KOMISIJAS LĒMUMS (ES) 2015/508
(2014. gada 1. oktobris)
par iespējamu infrastruktūras atbalstu, ko sniegusi Vācija uzņēmumam Propapier PM2 GmbH - Valsts atbalsts SA.36147 (C 30/10) (ex NN 45/10; ex CP 327/08)
(izziņots ar dokumenta numuru C(2014) 6847)
(Autentisks ir tikai teksts vācu valodā)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu un jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu,
ņemot vērā Padomes 1999. gada 22. marta Regulu (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (1),
pēc tam, kad tā uzaicinājusi ieinteresētās personas sniegt piezīmes saskaņā ar iepriekš minētajiem noteikumiem (2) un ņēmusi vērā iesniegtās piezīmes,
tā kā:
1. PROCEDŪRA
(1)
Komisija 2008. gada 29. oktobra vēstulē saņēma sūdzību no uzņēmuma Smurfit Kappa Group (turpmāk - “Smurfit Kappa” vai “sūdzības iesniedzējs”), kurā tas apgalvoja, ka uzņēmumam Propapier PM2 GmbH ir piešķirts infrastruktūras atbalsts. Sūdzība tika reģistrēta ar atsauci CP 327/08 un nodota nelikumīga atbalsta reģistrā (ar atsauci NN 45/10).
(2)
Komisija 2010. gada 27. oktobra vēstulē informēja Vācijas iestādes, ka saistībā ar iespējamo atbalstu ir nolēmusi sākt Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 108. panta 2. punktā noteikto procedūru.
(3)
Komisijas lēmums sākt procedūru tika publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (3). Komisija aicināja ieinteresētās personas sniegt piezīmes par iespējamo atbalstu.
(4)
Vācijas iestādes 2011. gada 28. janvāra vēstulē sniedza piezīmes (nekonfidenciālā versija tika saņemta 2011. gada 31. janvārī). Komisija 2011. gada 11. februārī arī saņēma piezīmes no šādām ieinteresētajām personām: kopīgu piezīmi no Vācijas pašvaldību apvienībām Deutscher Städtetag, Deutscher Landkreistag un Deutscher Städte- und Gemeindebund, kā arī no pašvaldības uzņēmumu apvienības (Verband kommunaler Unternehmen - VKU) un no sūdzības iesniedzēja 2011. gada 14. februārī (nekonfidenciālā versija tika saņemta 2011. gada 1. martā). Komisija šīs piezīmes pārsūtīja Vācijas iestādēm, dodot tām iespēju izteikties; Vācijas iestāžu piezīmes tika saņemtas 2011. gada 13. aprīlī (nekonfidenciālā versija tika saņemta 2011. gada 26. aprīlī).
(5)
2013. gada 17. janvārī norisinājās tikšanās, kurā piedalījās Komisijas nodaļu un Vācijas iestāžu pārstāvji. Vācijas iestādes 2013. gada 25. februāra vēstulē sniedza papildu informāciju. Komisijas nodaļu pārstāvji 2013. gada 26. aprīļa vēstulē pieprasīja papildu informāciju, kuru Vācijas iestādes sniedza 2013. gada 14. maija vēstulē.
(6)
Komisija 2013. gada 23. maija e-pasta vēstulē pieprasīja papildu informāciju, ko Vācijas iestādes sniedza 2013. gada 24., 27. un 28. maija e-pasta vēstulēs.
(7)
Pēc tikšanās, kura norisinājās 2013. gada 6. jūnijā un kurā piedalījās Komisijas nodaļu un Vācijas iestāžu pārstāvji, kā arī atbalsta saņēmēja uzņēmuma pārstāvji un tehniskie eksperti, Vācijas iestādes paziņoja par iespējamām papildu piezīmēm. Kad Komisija 2013. gada 15. oktobrī pieprasīja papildu informāciju, Vācijas iestādes sniedza plašas papildu piezīmes 2013. gada 4. novembra, 13. decembra un 18. decembra, kā arī 2014. gada 6. janvāra un 24. aprīļa e-pasta vēstulēs.
2. PASĀKUMU APRAKSTS
(8)
Propapier PM2 GmbH (turpmāk - “Propapier”) pieder uzņēmumam Progroup AG (turpmāk - “Progroup”). Uzņēmums Progroup ar tā filiāļu starpniecību ražo un tirgo gofrētā kartona materiālus (CCM) un gofrēto kartonu. Sūdzības iesniedzējs uzņēmums Smurfit Kappa ir viens no lielākajiem papīra ražotājiem Eiropas Savienībā.
(9)
Komisija 2008. gada 2. aprīlī apstiprināja (4) reģionālo atbalstu tādas uzņēmuma Propapier papīrfabrikas būvniecībai, kas ražo CCM, un saistītas spēkstacijas būvniecībai esošā rūpniecības parka Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal nesen atklātajā paplašinājumā, kas atrodas Eizenhitenštatē/Brandenburgā - apgabalā, kuram tobrīd bija tiesības saņemt reģionālo atbalstu saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta a) apakšpunktu.
(10)
Sūdzības iesniedzējs apgalvoja, ka noteikti infrastruktūras projekti, kas finansēti no valsts līdzekļiem nesen paplašinātajā rūpniecības parkā, kurā atrodas uzņēmuma Propapier jaunā papīrfabrika, ir paredzēti tikai papīrfabrikai un tāpēc uzskatāmi par īpašam nolūkam paredzētu infrastruktūru un valsts atbalstu uzņēmumam Propapier.
(11)
Sūdzības iesniedzējs norādīja uz šādiem infrastruktūras projektiem (skatīt turpmāk 2.1. iedaļu): notekūdeņu attīrīšanas iekārtas, autostāvvietas un jauna savienojošā ceļa būvniecība un Oderas-Šprē kanāla paplašināšana un padziļināšana.
(12)
Turklāt sūdzības iesniedzējs apgalvoja, ka tarifi, ko piemēro par notekūdeņu attīrīšanas iekārtas lietošanu, sniedz priekšrocības uzņēmumam Propapier (skatīt turpmāk 2.2. iedaļu).
2.1. ATBALSTS NOTEKŪDEŅU ATTĪRĪŠANAS IEKĀRTAS UN CITAS INFRASTRUKTŪRAS BŪVNIECĪBAI
(13)
Brandenburgas federālā zeme 2008. gada jūlijā piešķīra tiešu dotāciju EUR 33 808 200 (5) apmērā no kopējās federālās/federālo zemju programmas “Reģionālo ekonomisko struktūru uzlabošana” (Ausbau der kommunalen wirtschaftsnahen Infrastruktur im Rahmen der Gemeinschaftsausgabe - GA) (turpmāk - “Gemeinschaftsausgabe shēma” (6)) resursiem, lai būvētu jaunu notekūdeņu attīrīšanas iekārtu rūpniecības zonas paplašinājumā pie Oderas-Šprē kanāla Eizenhitenštatē. Šajā saistībā jāņem vērā, ka par Gemeinschaftsaufgabe shēmu, kas paredzēta notekūdeņu attīrīšanas iekārtu būvniecības vai paplašināšanas finansēšanai, bija ierosināta valsts atbalsta lieta N 644e/02 (7), kurā Komisija 2003. gadā par 2004.-2006. gada plānošanas periodu konstatēja, ka publiskā sektora atbalsts no shēmas neveidoja valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē par labu notekūdeņu attīrīšanas iekārtas īpašniekam un operatoram.
(14)
Šajā 2003. gada lēmumā Komisija secināja, ka dotācijas no tās shēmas versijas, kas piemērojama no 2004. līdz 2006. gadam, ir valsts līdzekļu iekšēja nodošana, nevis valsts atbalsts īpašniekiem un operatoriem, jo īpaši tāpēc, ka saņēmēji nebija uzņēmēji un pakalpojums bija tipisks vispārējas nozīmes publisks pakalpojums, ko sniedz pašvaldības. Saskaņā ar shēmas nosacījumiem saņēmējam jābūt vai nu vietējai iestādei (Gebietskörperschaft), vai saskaņā ar valsts tiesību aktiem īpašiem nolūkiem izveidotai pašvaldības apvienībai (Zweckverband), ko uzrauga pašvaldība. Atbilstības nolūkos starp pasākuma atbalsta saņēmēju, t. i., notekūdeņu attīrīšanas iekārtas īpašnieku, un iekārtas lietotāju nedrīkst būt tiesiskas, personiskas vai uzņēmējdarbības attiecības.
(15)
Dotācija sedza 80 % no kopējām attaisnotajām izmaksām, kas bija EUR 42 260 340 apmērā. Dotācijas saņēmējs ir Trinkwasser- und Abwasserzweckverband Oderaue Eisenhüttenstadt (turpmāk - “TAZV”) - vairāku pašvaldību apvienība, kuras darbību regulē valsts tiesību akti un kura atbild par dzeramā ūdens apgādi un notekūdeņu attīrīšanu. Apvienība TAZV ir gan notekūdeņu attīrīšanas iekārtas īpašniece, gan operatore, un tā sedza atlikušos 20 % no ieguldījuma kopējā publiskā sektora finansējuma.
(16)
Attiecībā uz dotāciju bija paredzēts nosacījums: līdz 2008. gada 15. augustam jāapstiprina juridiskās un finansiālās prasības, lai noteiktu galveno ieguldītāju (šajā gadījumā tas ir uzņēmums Propapier). Iekārtas būvniecība tika uzsākta 2008. gada oktobrī, savukārt tās ekspluatācija - 2010. gada martā.
(17)
Sūdzībā apgalvots, ka TAZV iekārta ir īpašam nolūkam paredzēta infrastruktūra, jo uzņēmums Propapier izmantos gandrīz visu notekūdeņu attīrīšanas iekārtas jaudu. Saskaņā ar sūdzībā minēto iekārta sākotnēji bija paredzēta uzņēmumam Propapier kā notekūdeņu attīrīšanas iekārta un tās būvniecība bija priekšnosacījums, lai reģionā izveidotu papīrfabriku (papīra ražošanai nepieciešams liels ūdens daudzums).
(18)
Attiecībā uz citiem infrastruktūras projektiem sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka autostāvvietas izveide blakus uzņēmuma Propapier teritorijai, tāda jauna ceļa būvniecība, kas savieno rūpniecības zonu ar B-112 automaģistrāli, un Oderas-Šprē kanāla paplašināšana/padziļināšana bija infrastruktūras pasākumi, kas īpaši paredzēti uzņēmumam Propapier. Lēmumā sākt procedūru Komisija nonāca pie sākotnējā secinājuma, ka šie pasākumi nesniedza selektīvas priekšrocības uzņēmumam Propapier un tādējādi neietvēra īpašam nolūkam paredzētu infrastruktūru, taču aicināja arī trešās personas sniegt piezīmes par šiem pasākumiem.
2.2. SAMAZINĀTA MAKSA PAR NOTEKŪDEŅU ATTĪRĪŠANAS IEKĀRTAS LIETOŠANU
(19)
Nākamais sūdzības elements saistībā ar notekūdeņu attīrīšanas iekārtu ir fakts, ka tarifs EUR 0,95 par kubikmetru, ko maksā uzņēmums Propapier par iekārtas lietošanu, ir zemāks par tarifu, kādu privāts ieguldītājs prasītu par šādiem pakalpojumiem.
(20)
Lietošanas maksas aprēķinu regulē attiecīgs likums - Brandenburgas pašvaldības nodevu likums (Kommunalabgabengesetz für das Land Brandenburg (8)) (turpmāk - “Brandenburgas KAG”). Brandenburgas KAG 6. pantā noteikts, ka, aprēķinot nodevas par iekārtas lietošanu, jāietver (taču tās nedrīkst pārsniegt) attiecīgās notekūdeņu attīrīšanas iekārtas visas attaisnotās izmaksas (būvniecība, tehniskā apkope un remonts, ekspluatācija, darbinieku un nodevu pārvaldības izmaksas), aprēķinātie procentu maksājumi un amortizācija. Tomēr subsīdijas, ko pašvaldība saņem no citiem publiskā sektora avotiem (šajā gadījumā EUR 33,8 miljonu dotācija no Gemeinschaftsaufgabe shēmas), nav (9) jāņem vērā, aprēķinot procentu maksājumus ieguldītajam kapitālam. Sūdzības iesniedzējs uzskata, ka TAZV saņemtā subsīdija no Gemeinschaftsaufgabe shēmas resursiem no atbalsta saņēmēja TAZV ir nodota notekūdeņu attīrīšanas iekārtas lietotājiem notekūdeņu attīrīšanas iekārtas lietošanas samazinātas maksas veidā.
3. PAMATOJUMS PROCEDŪRAS UZSĀKŠANAI (10)
(21)
Iespējamie pasākumi uzskatāmi par valsts atbalstu, ja ir ievēroti šādi nosacījumi: i) atbalsts ir piešķirts ar dalībvalsts izdotu likumu vai no valsts līdzekļiem; ii) tas uzņēmumam sniedz ekonomiskas priekšrocības; iii) priekšrocības ir selektīvas; un iv) pasākums kropļo vai draud kropļot konkurenci un negatīvi ietekmē tirdzniecību starp valstīm. Valsts atbalsta klātbūtni konstatē, ja kumulatīvi ir ievēroti LESD 107. panta 1. punktā izklāstītie nosacījumi.
(22)
Lēmumā sākt procedūru nebija šaubu, ka visi attiecīgie pasākumi ietvēra valsts līdzekļu izmantošanu un ka tie, iespējams, varēja kropļot konkurenci iekšējā tirgū.
(23)
Komisija norādīja, ka attiecībā uz apgalvojuma elementiem ir jānošķir 1) iespējams valsts atbalsts TVAZ notekūdeņu attīrīšanas iekārtas būvniecībai un 2) iespējams atbalsts uzņēmumam Propapier notekūdeņu attīrīšanas iekārtas lietošanas samazinātas maksas veidā.
(24)
Lēmumā sākt procedūru tika arī pārbaudīts, vai:
i)
notekūdeņu attīrīšanas iekārtas būvniecība un
citi infrastruktūras projekti nesen paplašinātajā rūpniecības parkā, kurā atrodas uzņēmuma Propapier papīrfabrika, proti:
ii)
jaunas autostāvvietas būvniecība;
iii)
jauna ceļa būvniecība; un
iv)
Oderas-Šprē kanāla paplašināšana un padziļināšana,
radīja selektīvas priekšrocības vai veidoja infrastruktūru, kas īpaši paredzēta uzņēmumam Propapier (11). Ņemot vērā LESD 107. panta 1. punkta nosacījumu, ka pasākums ir uzskatāms par valsts atbalstu tikai tad, ja tas ir selektīvs (t. i., ar pasākumu atšķirīgi pievēršas uzņēmumiem, kas ir vienādā tiesiskā un faktiskā situācijā attiecībā pret pasākuma mērķi), Komisijai jānovērtē, vai uzņēmumam Propapier pasākumi ir snieguši selektīvas priekšrocības.
(25)
Komisija jau ir apstiprinājusi reģionālo ieguldījumu atbalstu uzņēmumam Propapier. Ņemot vērā to, ka atbalstāmajā reģionā, kuram saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta a) apakšpunktu ir tiesības saņemt reģionālo atbalstu, tiks veikti citu infrastruktūras projektu pasākumi un, iespējams, šie pasākumi būs cieši saistīti/īpaši paredzēti ieguldījumu projektam, kas saņem reģionālo atbalstu, Komisija nonāca pie sākotnējā secinājuma: ja tiek pierādīts, ka šie pasākumi veido selektīvas priekšrocības uzņēmumam Propapier, tie veido daļu no uzņēmuma Propapier ieguldījumu projekta un tādējādi tiem jāatbilst prasībām, kas noteiktas Pamatnostādnēs par reģionālo atbalstu 2007.-2013. gadam (12) (turpmāk - “RAG”). Komisija pauda bažas par jebkura ieguldījumu atbalsta piemērotību īpašam nolūkam paredzētas infrastruktūras veidā, jo īpaši attiecībā uz atbilstību noteikumiem par maksimālo valsts atbalsta intensitāti un stimulējošo ietekmi.
(26)
Saskaņā ar RAG piemērojamajiem noteikumiem atbalsta saņēmēji, kas ir saņēmuši ieguldījumu atbalstu, var saņemt papildu darbības atbalstu. Tomēr darbības atbalsta piemērotība iekšējam tirgum jānovērtē neatkarīgi no ieguldījumu atbalsta piemērotības, pamatojoties uz RAG 5. iedaļā izklāstītajiem kritērijiem. Lēmumā sākt procedūru Komisija secināja: ja uzņēmums Propapier saņemtu darbības atbalstu notekūdeņu attīrīšanas iekārtas lietošanas samazinātas maksas veidā, kas neatbilstu tirgus ekonomikas ieguldītāja principam, šis darbības atbalsts nebūtu uzskatāms par atbilstošu RAG noteikumiem un Komisijas darbības atbalsta apstiprināšanas praksei. Lai gan atbalsta saņēmējs atradās reģionā, kurš bija tiesīgs saņemt darbības atbalstu (reģions saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta a) apakšpunktu), citi galvenie kritēriji attiecībā uz darbības atbalsta piemērotību iekšējam tirgum nebija ievēroti. Nekas nenorādīja uz to, ka darbības atbalsts būtu pamatots, ņemot vērā tā ieguldījumu reģionālajā attīstībā vai tā veidu, vai arī to, ka tā līmenis bija samērīgs ar trūkumiem, ko tas centās mazināt. Turklāt darbības atbalsts nebūtu īslaicīgs un laika gaitā nesamazinātos. Tāpēc Komisija pauda bažas par to, vai jebkāds darbības atbalsts samazinātu nodevu veidā pamatā atbilstu iekšējam tirgum.
3.1. DOTĀCIJAS VALSTS FINANSĒTIEM INFRASTRUKTŪRAS PROJEKTIEM, TOSTARP NOTEKŪDEŅU ATTĪRĪŠANAS IEKĀRTAI
3.1.1. Autostāvvieta, Oderas-Šprē kanāla paplašināšana/padziļināšana, jauns ceļš
(27)
Iepriekšēja novērtējuma laikā tika konstatēts, ka autostāvvietas ietilpība neatbilst sūdzības iesniedzēja apgalvojumam un ka tā neatrodas tieši blakus uzņēmuma Propapier teritorijai. Tika arī konstatēts, ka tā ir pieejama visiem un paredzēta ne tikai rūpniecības parkam Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal, bet arī citām iekšpilsētas komercplatībām un ka, pateicoties tās ietilpībai, pašvaldība var slēgt kravas automobiļiem paredzētas autostāvvietas pilsētas centrā. Turklāt uzņēmums Propapier būvēja savu autostāvvietu, kas būtu pieejama arī kravas automobiļiem. Šo iemeslu dēļ šķita, ka autostāvvietas būvniecība, visticamāk, nesniedza uzņēmumam Propapier selektīvas priekšrocības.
(28)
Attiecībā uz tāda jauna ceļa būvniecību, kas savieno rūpniecības zonu ar B-112 automaģistrāli, Komisija norādīja, ka ceļa būvniecība samazināja satiksmi un gaisa piesārņojumu Eizenhitenštates centrā, jo kravas automobiļi, kas devās uz rūpniecības zonu, varēja apbraukt pilsētas centru, turklāt šis ceļš samazināja laiku, kas nepieciešams, lai nokļūtu līdz tuvākajam reģionālajam centram. Tāpēc šķita, ka jauna ceļa būvniecība, visticamāk, nesniedza selektīvas priekšrocības uzņēmumam Propapier.
(29)
Attiecībā uz Oderas-Šprē kanāla paplašināšanas un padziļināšanas darbiem Komisija norādīja, ka tas netika veikts, lai sniegtu selektīvas priekšrocības uzņēmumam Propapier, - tā bija daļa no nepieciešamās regulārās ūdensceļu sistēmas uzturēšanas. Tāpēc šķiet, ka Oderas-Šprē kanāla paplašināšana un padziļināšana, visticamāk, nesniedza selektīvas priekšrocības uzņēmumam Propapier.
(30)
Tomēr tobrīd Komisija uzskatīja: nevar pilnībā izslēgt, ka uzņēmums Propapier guva lielāku labumu no šiem infrastruktūras pasākumiem nekā citi uzņēmumi.
(31)
Pirms galīgā viedokļa pieņemšanas par atbalsta klātbūtni šajos pasākumos Komisija aicināja ieinteresētās trešās personas izteikt savu viedokli. Vienlaikus tā aicināja Vācijas iestādes oficiālās izmeklēšanas procedūras laikā sniegt vairāk informācijas par autostāvvietas izveidi, jauna ceļa būvniecību un Oderas-Šprē kanāla paplašināšanu/padziļināšanu.
3.1.2. Dotācija notekūdeņu attīrīšanas iekārtas būvniecībai
(32)
Komisija lēmumā sākt procedūru secināja: ja atbalsta shēma lietā N 644e/02 būtu uzskatāma par atbalstu iekšējā tirgus attīstības dēļ, tā būtu aplūkojama kā pastāvošs atbalsts apvienībai TAZV.
(33)
Tomēr Komisija pauda bažas par to, vai notekūdeņu attīrīšanas iekārta ir īpašam nolūkam paredzēta infrastruktūra. Saistībā ar to Komisija norādīja, ka bez uzņēmuma Propapier iekārtu izmantoja tikai vēl divi citi uzņēmumi, proti, Kanādas fotoelementu komponentu piegādātājs 5N PV un energoapgādātājs EnBW. Turklāt nebija zināms, cik liela notekūdeņu attīrīšanas iekārtas jauda faktiski tika nodrošināta šiem diviem klientiem. Pamatojoties uz tobrīd pieejamo informāciju, Komisija nevarēja novērtēt, vai jaunas notekūdeņu attīrīšanas iekārtas būvniecība bija nepieciešama tikai attiecībā uz šiem diviem uzņēmumiem. Turklāt viens no šiem diviem papildu lietotājiem, spēkstacija, ko darbina EnBW, bija tiešā veidā iesaistīts uzņēmuma Propapier projektā, jo šī spēkstacija nodrošināja energoapgādi papīrfabrikas ražošanas procesiem (13).
(34)
Komisija norādīja arī: ja uzņēmums Propapier faktiski izmantotu 90 % no notekūdeņu attīrīšanas iekārtas jaudas, kā apgalvo sūdzības iesniedzējs, būtu jājautā, vai šis fakts pats par sevi nesniedz pietiekamu pierādījumu tam, ka iekārta faktiski bija paredzēta (un tādējādi tika pielāgota) tikai vai vismaz galvenokārt uzņēmuma Propapier vajadzībām. Tāpēc saistībā ar to būtu sīkāk jāpārbauda Vācijas iestāžu apgalvojums, ka notekūdeņu attīrīšanas iekārtu nākotnē izmantos vairāk lietotāju.
(35)
Tika arī norādīts: jāņem vērā, cik daudz ieguldītāju var izvietot rūpniecības parkā Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal un cik daudz jaudas tie vidēji izmantotu. Saistībā ar to Komisija Vācijas iestādēm pieprasīja sniegt sīkāku informāciju par rūpniecības zonas attīstības vispārējo plānu un notekūdeņu attīrīšanas iekārtas pārējo jaudu, ko var nodrošināt potenciālajiem lietotājiem. Komisija Vācijas iestādēm arī pieprasīja sniegt vairāk informācijas par modulārās pieejas tehnisko iespējamību attīrīšanas iekārtas būvniecībā (14).
(36)
Kā skaidrots iepriekš, Komisija nonāca pie sākotnējā secinājuma: ja tiktu pierādīts, ka šie infrastruktūras projektu pasākumi sniedz selektīvas priekšrocības, tie veidotu daļu no uzņēmuma Propapier ieguldījumu projekta un tiem būtu jāatbilst RAG prasībām, jo īpaši tā noteikumiem par valsts atbalsta intensitāti un stimulējošo ietekmi.
3.2. SAMAZINĀTA MAKSA PAR NOTEKŪDEŅU ATTĪRĪŠANAS IEKĀRTAS LIETOŠANU
(37)
Vācijas iestādes uzskatīja: tāpat kā gadījumā ar pasākumu notekūdeņu attīrīšanas iekārtas būvniecībai, ja maksa, ko iekasē no uzņēmuma Propapier, ietver atbalstu, tas būtu pastāvošs atbalsts. Vācijas iestādes pauda viedokli, ka Komisijas lēmums lietā N 644e/02, ar ko tika apstiprināta Gemeinschaftsaufgabe shēma, aptvēra arī shēmas netiešo ietekmi.
(38)
Tomēr Komisija lēmumā sākt procedūru secināja, ka lēmums lietā N 644e/02 neietvēra iespējamu atbalstu samazinātas maksas veidā, un, ja maksa ietvēra valsts atbalstu, tad tam jābūt jaunam atbalstam.
(39)
Cenšoties novērtēt, vai noteiktā nodeva uzņēmumam Propapier sniedza ekonomiskas priekšrocības, Komisija lēmumā sākt procedūru pauda bažas, vai TAZV iekasētā maksa atspoguļo pilnas izmaksas un vai privāts ieguldītājs būtu noteicis nodevas tādā pašā apmērā.
(40)
Komisija pauda viedokli, ka no uzņēmuma Propapier iekasētā maksa nesedza notekūdeņu attīrīšanas pilnas izmaksas, jo Vācijas iestādes atzina, ka šī maksa sedz tikai 20 % no aprēķinātajiem procentu maksājumiem ieguldītajam kapitālam, turklāt procentu maksājumu aprēķinā nedrīkst ņemt vērā 80 % subsīdiju, ko pašvaldība saņēma no citiem publiskā sektora avotiem iekārtas būvniecībai. Saistībā ar to Komisija lēmumā sākt procedūru vispirms konstatēja, ka ne Direktīvā 2000/60/EK (turpmāk - “ES Ūdens pamatdirektīva”) (15), ne Brandenburgas KAG nav prasības, kas noteiktu, ka maksai par notekūdeņu attīrīšanas iekārtas lietošanu jāsedz pilnās izmaksas (16). Tomēr lēmumā sākt procedūru ir minētas InfraLeuna (17) un Kimberly-Clark/Scott (18) lietas, kurās nodeva, kas noteikta pilno izmaksu līmenī, tika uzskatīta par atbilstošu izmaksām, kādas parasti iekļauj uzņēmuma budžetā.
(41)
Sūdzības iesniedzējs apgalvoja, ka, lai radītu priekšrocības, uzņēmuma Propapier faktiskās nodevas līmenis jāsalīdzina ar tādas nodevas līmeni, kādu būtu iekasējis privāts ieguldītājs, ja tas būtu TAZV situācijā.
(42)
Vācijas iestādes ierosināja salīdzināt uzņēmuma Propapier veikto maksu ar vidējo nozarē novēroto cenu un citēja pētījumu, kurā vidējā konstatētā cena nozarē bija robežās no EUR 0,24 līdz EUR 1 (19).
(43)
Komisija lēmumā sākt procedūru secināja, ka šajā lietā, šķiet, var piemērot privātā ieguldītāja principu. Tomēr tā pauda bažas par to, vai, izmantojot etaloncenu, tiktu izslēgta atbalsta klātbūtne, jo iesniegtie dati, šķiet, nav objektīvi. Pat ja minētā maksa citās pašvaldībās atspoguļotu pilnās izmaksas, dažādas cenas, šķiet, atspoguļotu dažādu vietu faktisko situāciju, kas privātam ieguldītājam kalpotu kā pamatojums dažādiem cenu līmeņiem. Rezultātā Komisija tobrīd šaubījās, vai uzņēmuma Propapier priekšrocību klātbūtni var izslēgt, balstoties uz šiem datiem.
(44)
Kā skaidrots 26. apsvērumā, ja pasākums patiešām ietver jaunu valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, Komisija šaubās par tā atbilstību iekšējam tirgum saskaņā ar LESD 107. panta 3. punktu. Ja izrādīsies, ka maksa ietver reģionālo darbības atbalstu, jāšaubās par tās atbilstību, jo tā nav īslaicīga un laika gaitā nesamazinās, turklāt tās mērķis arī nav kompensēt konkrētus (nepierādītus) reģiona trūkumus.
4. VĀCIJAS UN TREŠO PERSONU PIEZĪMES PAR LĒMUMU SĀKT PROCEDŪRU
4.1. VAI VALSTS FINANSĒTI INFRASTRUKTŪRAS PROJEKTI VEIDO ĪPAŠI UZŅĒMUMAM PROPAPIER PAREDZĒTU INFRASTRUKTŪRU?
4.1.1. Autostāvvieta
Sūdzības iesniedzēja piezīmes
(45)
Komisija lēmumā sākt procedūru neapstiprināja sūdzības iesniedzēja norādīto automobiļu stāvvietu skaitu. Saskaņā ar sūdzības iesniedzēja apgalvojumu šie skaitļi (stāvvietas 186 vieglajiem automobiļiem un 71 kravas automobilim) ir ņemti no sākotnējā attīstības plāna, ko pasūtījusi Eizenhitenštates pilsēta.
(46)
Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka uzņēmuma Propapier sākotnējos būvniecības plānos nav minēta privātas autostāvvietas būvniecība un ka, pat ja uzņēmums Propapier būvē savu autostāvvietu, arī no tā sauktās publiskās autostāvvietas labumu gūst galvenokārt uzņēmums Propapier - tajā ir zīme, kas norāda uz stāvvietām kravas automobiļiem, kuri dodas uz spēkstaciju un papīrfabriku. Turklāt autostāvvieta ir tieši blakus uzņēmuma Propapier teritorijai (tā stiepjas līdz pat papīrfabrikas robežām un ir blakus spēkstacijai, kas sākotnēji bija daļa no uzņēmuma Propapier projekta). Autostāvvieta nepiedāvā nekādus vadītāju atpūtas un ēdināšanas pakalpojumus, kas parasti pieejami šāda veida publiskās autostāvvietās.
(47)
Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka autostāvvietas atrašanās vieta ir neparocīga un pārāk tālu, lai noderētu citām iekšpilsētas komercplatībām un ļautu pašvaldībai slēgt kravas automobiļiem paredzētas autostāvvietas pilsētas centrā.
Vācijas iestāžu piezīmes
(48)
Saskaņā ar Vācijas iestāžu sniegto informāciju autostāvvieta nesniedz selektīvas priekšrocības uzņēmumam Propapier. Tā ir pieejama visiem un nav paredzēta tikai Oderas-Šprē kanāla rūpniecības zonai. Vācijas iestādes piebilst, ka uzņēmumam Propapier ir sava autostāvvieta (213 vietas vieglajiem automobiļiem un 27 vietas kravas automobiļiem) un ka jau ir izsniegta būvatļauja par papildu platību vēl 120 vieglajiem automobiļiem.
(49)
Vācijas iestādes noraida sūdzības iesniedzēja apgalvojumus par to, ka autostāvvieta sniedz labumu galvenokārt uzņēmumam Propapier un ka autostāvvietas atrašanās vieta ir neparocīga un pārāk tālu, lai noderētu citām iekšpilsētas komercplatībām Eizenhitenštates pilsētā.
(50)
Vācijas iestādes skaidro, ka zīme, kura norādīja uz stāvvietām spēkstacijas kravas automobiļiem un uz kuru atsaucas sūdzības iesniedzējs, bija uzstādīta īslaicīgi, un tās uzstādīšanas iemesls bija spēkstacijā notiekošie būvdarbi. Šie būvdarbi tika pabeigti 2011. gada marta beigās. Norādes par piekļuvi autostāvvietai ir izvietotas gar jauno ceļu, un tās nenorāda uz kādu konkrētu uzņēmumu vai iekārtu.
4.1.2. Ceļš
Sūdzības iesniedzēja piezīmes
(51)
Sūdzības iesniedzējs nepiekrīt Vācijas iestāžu apgalvojumiem, ka jaunā ceļa mērķis bija savienot rūpniecības zonu ar B-112 automaģistrāli; kā apgalvo sūdzības iesniedzējs, ceļš beidzas pāris metrus aiz papīrfabrikas, un nekas neliecina, ka tas tiks pagarināts, turklāt, ja tas kādreiz tiktu pagarināts, tas citiem uzņēmumiem nebūtu noderīgs, jo šajā zonā nav neviena uzņēmuma, līdz kuram ceļu varētu pagarināt.
(52)
Līdz ar to sūdzības iesniedzējs uzskata, ka autostāvvieta un ceļš uzņēmumam Propapier sniedz selektīvas priekšrocības un to lietošana ir īpaši paredzēta šim uzņēmumam.
Vācijas iestāžu piezīmes
(53)
Vācijas iestādes apgalvo, ka jaunais ceļš savienos pašreizējo rūpniecības parku Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal un tā paplašinātās teritorijas ziemeļos ar B-112 automaģistrāli. Šis ceļš samazinās satiksmi un gaisa piesārņojumu Eizenhitenštates centrā, ļaus kravas automobiļiem apbraukt pilsētas centru un vismaz par trešdaļu samazinās brauciena laiku rūpniecības un komercpārvadājumu satiksmē uz Frankfurti (pie Oderas). Ceļš veido daļu no rūpniecības zonas, kas tika plānota jau 1993. gadā, vispārējās attīstības un arī nodrošina uzņēmumiem Frankfurtē labāku piekļuvi Eizenhitenštates iekšzemes ostai. Vācijas iestādes apgalvo, ka ceļš bija plānots jau federālās zemes valdības Oderas programmā.
(54)
Tajā piedāvātas turpmākas attīstības iespējas ArcelorMittal un citām rūpniecības zonām. Ceļš tika būvēts divos posmos; pēc darbu aizkavēšanās tehnisku sarežģījumu dēļ 2013. gadā tika pabeigts pēdējais posms.
4.1.3. Oderas-Šprē kanāla paplašināšana/padziļināšana
(55)
Eizenhitenštates pilsēta 2008. gadā paplašināja rūpniecības parku Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal, lai piesaistītu uzņēmumus. Vācijas iestādes apgalvo, ka Oderas-Šprē kanāla paplašināšanas un padziļināšanas darbi bija daļa no nepieciešamās regulārās ūdensceļa (kas veido daļu no Eiropas transporta tīkla - TEN) uzturēšanas. Sākot no 2003. gada, gar visu kanālu notiek slūžu izbūve (pašreiz ir izbūvētas Kersdorfas slūžas, Firstenvaldes slūžu būvniecība ir atlikta). Vācijas iestādes apgalvo, ka tam nav saistības ar uzņēmuma Propapier izveidi, turklāt tas šim uzņēmumam nesniedz selektīvas priekšrocības.
4.1.4. Vai notekūdeņu attīrīšanas iekārta veido īpaši uzņēmumam Propapier paredzētu infrastruktūru?
Sūdzības iesniedzēja piezīmes
(56)
Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka atbalstu nevar ietvert shēmā, kas saskaņā ar lēmumu lietā N 644e/02 nav atbalsts, jo šī shēma zaudēja savu spēku 2006. gada beigās un tādēļ nebija piemērojama laikā, kad tika sniegts ieguldījumu atbalsts TAZV notekūdeņu attīrīšanas iekārtas būvniecībai.
(57)
Sūdzības iesniedzējs arī norāda, ka shēmu nevar piemērot arī tāpēc, ka notekūdeņu attīrīšanas iekārta nesniedz publisku pakalpojumu - tā ir būvēta galvenokārt tikai uzņēmuma Propapier lietošanas vajadzībām.
(58)
Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka papīra ražošanas nozarē pārstrādātā papīra fabrikām parasti ir savas notekūdeņu attīrīšanas iekārtas - arī Vācijā - un tāpēc aplams ir Vācijas iestāžu apgalvojums, ka uzņēmumiem obligāti jāpievienojas publiskajai kanalizācijas sistēmai.
(59)
Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka notekūdeņu attīrīšanas iekārta neveido daļu no vispārējā ekonomiskās attīstības plāna rūpniecības zonai, kas ietvertu visus potenciālos parka ieguldītājus, bet gan tika izstrādāta un radīta tajā pašā laikā, kad uzņēmuma Propapier papīrfabrika un spēkstacija, proti, 2007. gadā. Eizenhitenštates pašvaldības 2007. gada 7. novembra lēmuma projektā par rūpniecības parka izstrādi minēti tikai divi vai trīs ieguldītāji. Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Eizenhitenštates pašvaldība sāka īstenot reklāmas pasākumus rūpniecības zonai tikai 2010. gadā, un uzskata, ka pašvaldība sāka meklēt jaunus ieguldītājus tikai pēc tam, kad uzņēmums Smurfit Kappa bija iesniedzis savu sūdzību.
(60)
Sūdzības iesniedzējs uzskata, ka TAZV iekārtas konkrētas konstrukcijas iezīmes skaidri norāda uz to, ka tā bija īpaši pielāgota uzņēmuma Propapier vajadzībām. Notekūdeņu attīrīšanas iekārtu tehniskās īpašības ir īpaši pielāgotas konkrētajai nozarei. Pārstrādāta papīra fabriku notekūdeņu attīrīšanas iekārtas parasti ietver anaerobās un aerobās attīrīšanas posmu, savukārt standarta komunālās kanalizācijas sistēmas bieži vien ietver tikai aerobās attīrīšanas posmu. Fakts, ka TAZV notekūdeņu attīrīšanas iekārta ietver abus posmus, sūdzības iesniedzējam ir papildu arguments tam, ka šī iekārta nav paredzēta publiskai lietošanai, bet gan ir īpaši uzņēmumam Propapier paredzēta infrastruktūra.
(61)
Sūdzības iesniedzējs uzskata: maz ticams, ka iekārtas izstrādes laikā tika ņemtas vērā ne tikai uzņēmuma Propapier papīrfabrikas (un tā papildu spēkstacijas, kas šobrīd pieder uzņēmumam EnBW), bet arī citu uzņēmumu jaudas vajadzības. Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka uzņēmums EnBW nav neatkarīgs lietotājs, jo ieguldījums spēkstacijā ir cieši saistīts ar papīrfabrikas projektu un bez uzņēmuma Propapier papīrfabrikas šī ieguldījuma nebūtu.
(62)
Sūdzības iesniedzējs piebilst, ka cits rūpniecības zonas ieguldītājs, uzņēmums 5N PV, izmanto tikai niecīgu procentuālo daļu no TAZV notekūdeņu attīrīšanas iekārtas pieejamās jaudas un ka tā notekūdeņu attīrīšanas vajadzības būtu apmierinājusi jau esošā notekūdeņu attīrīšanas iekārta. Turklāt, tā kā uzņēmums 5N PV darbojas jau kopš 2008. gada maija, divus gadus pirms jaunās TAZV iekārtas ekspluatācijas uzsākšanas, tas sākotnēji izmantoja esošo notekūdeņu attīrīšanas iekārtu.
(63)
Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka nav prognožu par to, cik liela iekārtas jauda, iespējams, būs nepieciešama potenciālajiem jaunajiem ieguldītājiem, un nav informācijas par to, vai un kad šāda papildu jauda tiks nodrošināta. Sūdzības iesniedzējs norāda, ka pašreiz rezerves jaudas tikpat kā nav. Sūdzības iesniedzējs arī atsaucas uz avīzes rakstu (Märkische Oderzeitung, 2011. gada 3. februāris), kurā ziņots par tehnisku kļūdu aerācijas tvertnē un norādīts, ka visas pieejamās tvertnes ir nepieciešamas pašreizējiem rūpnieciskajiem lietotājiem.
(64)
Saskaņā ar sūdzības iesniedzēja apgalvoto Vācijas iestādes, nosakot, ka jaunās TAZV iekārtas lietošanas maksa ir zemāka nekā esošās iekārtas maksa, jo jaunajai iekārtai nav nepieciešama dārga notekcauruļu sistēma starp atsevišķiem lietotājiem (tādējādi apstiprinot, ka jauni lietotāji netiks pievienoti), netieši apstiprinājušas, ka notekūdeņu attīrīšanas iekārtu neizmanos citi uzņēmumi.
(65)
Saskaņā ar sūdzības iesniedzēja apgalvojumu TAZV rādītāji liecina, ka uzņēmums Propapier izmanto vismaz 90 % no iekārtas dienas jaudas.
(66)
Sūdzības iesniedzējs uzskata, ka Vācijas iestāžu apgalvojums par notekūdeņu attīrīšanas iekārtas modularitāti ir tikai teorētisks un neveido apjomradītus ietaupījumus, jo otrā moduļa izmaksas būtu 80-90 % apmērā no pirmā moduļa. Moduļu pievienošanas salīdzinoši augstās izmaksas runā par labu secinājumam, ka sākotnējais ieguldījums EUR 42 miljonu apmērā sniedz labumu galvenokārt uzņēmumam Propapier kā selektīvs pasākums.
(67)
Sūdzības iesniedzējs uzskata: fakts, ka jaunā TAZV iekārta ir uzbūvēta pavisam netālu no uzņēmuma Propapier iekārtas, blakus spēkstacijai un papīrfabrikai, ļauj uzņēmumam Propapier atkārtoti izmantot biogāzi, kas rodas tā notekūdeņu anaerobās attīrīšanas laikā.
(68)
Pamatojoties uz iepriekš minēto, sūdzības iesniedzējs secina, ka TAZV iekārta ir īpaši uzņēmumam Propapier paredzēta infrastruktūra un ka notekūdeņu attīrīšanas iekārtas būvniecībai paredzētais valsts finansējums veido ieguldījumu atbalstu uzņēmumam Propapier. Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Komisijai tāpēc jānovērtē, vai šis pasākums kopā ar uzņēmuma Propapier papīrfabrikai piešķirto reģionālo ieguldījumu atbalstu (valsts atbalsta lieta SA.23827) atbilst visām RAG prasībām.
Vācijas iestāžu piezīmes
(69)
Saskaņā ar shēmu N 644e/02 īstenotie pasākumi nav atbalsts.
Publiska infrastruktūra, kas pieejama visiem ar vienādiem nosacījumiem
(70)
Vācijas iestādes noliedz, ka notekūdeņu attīrīšanas iekārta būtu īpaši paredzēta uzņēmumam Propapier - tā ir publiska infrastruktūra, kas nodrošina aizsardzību pret kaitējumu un vides aizsardzību, kā arī aizsargā iedzīvotājus no slimībām. Visiem pašreizējiem un turpmākiem uzņēmumiem, kas atrodas Oderas-Šprē kanāla zonā, ir tiesības pievienoties komunālajai notekūdeņu attīrīšanas iekārtai un izmantot to, ievērojot vienādus nosacījumus. Maksa tiek aprēķināta atbilstoši tiem pašiem tiesību aktos noteiktajiem principiem. Par notekūdeņu attīrīšanu Vācijā atbildīgas ir pašvaldības, un pievienošanās notekūdeņu attīrīšanas iekārtai un tās izmantošana ir obligāta. Lietotāji nevar izvēlēties citu pakalpojuma sniedzēju, kas nav pašvaldības struktūra.
(71)
Vācijas iestādes noraida sūdzības iesniedzēja apgalvojumu, ka papīrfabrikām parasti ir pašām savas kanalizācijas sistēmas un ka tām nav obligāti jāpievienojas komunālajai kanalizācijas sistēmai, un norāda, ka saskaņā ar tiesību aktiem (20) uzņēmumam Propapier ir jāpievienojas TAZV iekārtai un jāizmanto tā. Izņēmumi attiecībā uz pienākumu pievienoties ir ļoti ierobežoti (tikai tad, ja pievienošanās nav iespējama vai ir nepamatota). Ir ļoti maz publiski pieejamu datu par papīra ražotāju veiktu notekūdeņu apstrādi, taču šie dati liecina, ka liels skaits papīrfabriku ir pievienotas komunālajām notekūdeņu attīrīšanas iekārtām.
Infrastruktūra, kas nav īpaši izveidota uzņēmuma Propapier vajadzībām
(72)
Vācijas iestādes noraida sūdzības iesniedzēja apgalvojumu, ka TAZV iekārta tika pielāgota uzņēmuma Propapier tehniskajām vajadzībām - notekūdeņu attīrīšana divos posmos nav īpaši paredzēta papīra ražošanas nozarei, jo tā tiek plaši izmantota daudzās citās rūpniecības nozarēs, un daudzas komunālās kanalizācijas iekārtas ietver notekūdeņu attīrīšanu divos posmos. TAZV iekārtas tehniskās īpašības (divu posmu bioloģiskās attīrīšanas process) tika balstītas uz pašreizējiem tehniskajiem standartiem, ņemot vērā to, ka būtiska notekūdeņu daļa būs ļoti piesārņota. Vācijas iestādes piekrīt, ka komunālajām kanalizācijas iekārtām, kas attīra tikai sanitāro labierīcību notekūdeņus vai viegli piesārņotu ūdeni, parasti nav papildu posma pirms attīrīšanas, taču uzsver, ka divu posmu attīrīšanu parasti izmanto uzņēmumi, kuriem jāattīra rūpnieciskie notekūdeņi. Vācijas iestādes iesniedza sarakstu ar Vācijā esošām 18 papīrfabrikām, kas ražo pārstrādātu papīru un ir pievienotas komunālajām kanalizācijas iekārtām, un apgalvoja, ka papīra ražošanas nozarē tiek izmantotas abu veidu komunālās kanalizācijas iekārtas (ar vienu vai diviem posmiem).
(73)
Vācijas iestādes apgalvo, ka notekūdeņu attīrīšanas iekārta veido daļu no tādu vispārīgu infrastruktūras pasākumu kopuma, ko īsteno Oderas-Šprē kanāla zonas attīstīšanas nolūkos. Neviens no šiem pasākumiem nav īpaši paredzēts konkrētam uzņēmumam. Uzņēmumam Propapier vai potenciālajiem lietotājiem nav tiesību pieņemt lēmumus par iekārtas būvniecību, pievienošanos tai un tās lietošanu.
(74)
Vācijas iestādes noliedz apgalvojumu, ka TAZV notekūdeņu attīrīšanas iekārta tika īpaši būvēta uzņēmuma Propapier vajadzībām. Vācijas iestādes skaidro, ka iekārtas būvniecība bija plānota jau saistībā ar citiem potenciāliem ieguldījumiem 2004.-2006. gadā, proti, ilgu laiku pirms uzņēmuma Propapier ienākšanas.
(75)
Vācijas iestādes skaidro, ka notekūdeņu attīrīšanas infrastruktūras esošā jauda ārpus rūpniecības zonas bija ierobežota un tās pieejamās atlikušās jaudas pietiktu tikai viena (neliela) papildu ieguldītāja vajadzībām; Vācijas iestādes apstiprina, ka uzņēmums 5N PV sākotnēji bija pievienots esošajai iekārtai.
(76)
Vācijas iestādes apgalvo: fakts, ka uzņēmuma Propapier izveide paātrināja sen plānotās notekūdeņu attīrīšanas iekārtas būvniecības sākšanu, nav uzskatāms par selektīvām priekšrocībām uzņēmumam Propapier. Vācijas iestādes atsaucas uz ģenerāladvokāta Van Gerven secinājumiem, kurš lietā C-255/91 (Matra pret Komisiju) (21) apstiprināja, ka sākumposmā neizbēgama ir situācija, kad infrastruktūru galvenokārt izmanto pirmais uzņēmums, kas ir apmeties nesen izveidotā rūpniecības zonā. Tomēr tas mainīsies, ja reģions attīstīsies, kā cerēts.
(77)
Vācijas iestādes ziņo, ka visi trīs pašreiz rūpniecības parkā Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal izveidotie uzņēmumi, proti, Propapier, 5N PV un EnBW spēkstacija, ir pievienoti notekūdeņu attīrīšanas iekārtai un lieto to. Vācijas iestādes skaidro, ka dažādos laikposmos ir apsvērta iespēja izveidot vairākus citus uzņēmumus (viena vai divas alternatīvās degvielas ražošanas iekārtas, fotoelementu stikla ražošanas iekārta, ieguldījumu priekšlikumi, kas izteikti vairākiem ieguldītājiem dažādās nozarēs; un vairāki potenciālie ieguldītāji ir apmeklējuši teritoriju), taču, jo īpaši ņemot vērā krīzi, kas īpaši smagi ir skārusi nelabvēlīgā situācijā esošus apgabalus, rūpniecības zonas turpmākai attīstībai būs nepieciešams laiks.
Pašreizējā jauda
(78)
Vācijas iestādes noraida sūdzības iesniedzēja apgalvojumus, ka Vācijas iestādes TAZV iekārtas lietotājiem nav norādījušas notekūdeņu attīrīšanas iekārtas jaudu, ka uzņēmums Propapier izmanto vismaz 90 % no pieejamās jaudas un ka rezerves jauda nav pieejama.
(79)
Vācijas iestādes apgalvo, ka TAZV notekūdeņu attīrīšanas iekārtai tās pašreizējā konfigurācijā ir rezerves jauda potenciāliem jaunajiem ieguldītājiem. Trīs pašreizējo lietotāju kopējā izmantotā jauda ir [ 500] (22) m3/h, savukārt TAZV iekārtas maksimālā jauda ir 638 m3/h. Tādējādi kopējais jaudas izmantojums ir aptuveni [60-80] %, un pieejamā rezerves jauda ir aptuveni [150-250] m3/h. Uzņēmuma Propapier izmantotā jauda ir vidēji [300-500] m3/h, bet maksimālā izmantotā jauda ir [400-500] m3/h. Tādējādi uzņēmums Propapier vidēji izmanto [ 70] % un maksimāli [ 70] % no TAZV iekārtas kopējās jaudas.
TAZV iekārtas modulārā konstrukcija
(80)
Vācijas iestādes apgalvo, ka TAZV iekārtu jau no paša sākuma bija plānots paplašināt modulāros posmos vienlaikus ar Oderas-Šprē kanāla rūpniecības zonas pakāpenisku attīstību. Iekārtas modulārais plānojums ir atspoguļots 2007. gada TAZV kopsavilkumā, kurā norādīts uz potenciāli būtiski piesārņotu ūdeni, ko rada papīra ražošanas nozare, bioetanola ražošana un citas rūpniecības nozares.
(81)
Vācijas iestādes skaidro, ka iekārtas būtiskākās detaļas pašreizējā posmā jau ir pēc izmēra pielāgotas maksimālajai jaudai, kāda būs pēc paplašināšanas, piemēram, nominālais diametrs 5 km caurulei, kas pēc attīrīšanas novada ūdeni Oderā, ir vairāk nekā trīs reizes lielāks nekā nepieciešams pašreizējā būvniecības posmā (tās jauda ir 1 945 m3/h, turpretī iekārtas pašreizējā maksimālā jauda ir tikai 638 m3/h), un TAZV ir iespēja paplašināt notekūdeņu attīrīšanas iekārtu blakusesošā 3,3 ha lielā zemes gabalā. Pēc šādas modulāras paplašināšanas potenciālajiem lietotājiem arī būs vienlīdzīga piekļuve notekūdeņu attīrīšanas iekārtai.
(82)
Tāpēc Vācijas iestādes uzskata: fakts, ka uzņēmums Propapier pašreiz izmanto lielu daļu notekūdeņu attīrīšanas iekārtas jaudas, ir nevis pierādījums par selektīvām priekšrocībām, bet gan tikai atspoguļo pašreizējo situāciju, jo ar modulārās paplašināšanas palīdzību infrastruktūru plānots nodrošināt vairāk lietotājiem ar vienādiem nosacījumiem. Tā īstenošanai būs nepieciešams laiks, jo notekūdeņu attīrīšanas iekārta ir daļa no reģiona vispārējā ekonomiskās attīstības plāna, kas ietver vairākas paplašināšanas zonas dažādos posmos. Pašreizējā situācija, kad ir tikai trīs ieguldītāji, ir šā reģiona rūpniecības zonu attīstības pārejas posms kopš 1994. gada. Aptuveni puse no Oderas-Šprē kanāla rūpniecības zonas (35 ha) joprojām ir pieejama jauniem ieguldītājiem. Vācijas iestādes 2011. gadā aplēsa, ka šī teritorija tiks aizņemta piecu gadu laikā, un piebilst, ka tad joprojām būs iespējams veikt turpmāku paplašināšanu jaunajās zonās Nordost (40 ha) un Nord (160 ha).
(83)
Vācijas iestādes noraida sūdzības iesniedzēja apgalvojumu, ka TAZV iekārtas modulārā konstrukcija neveidos apjomradītus ietaupījumus. Vācijas iestādes skaidro, ka TAZV iekārtas modulārā paplašināšana ir iespējama trīs posmos un par ievērojami zemākām izmaksām par katru pievienoto m3 jaudu salīdzinājumā ar sākotnējo ieguldījumu:
-
1. posmu (jaudas palielināšana par 33 %, pievienojot 213 m3) iespējams īstenot dažos mēnešos, un tas izmaksātu EUR 1,2-1,5 miljonus papildu rūpniecības zonā, kuras platība ir aptuveni 19 ha,
-
2. posmu (jaudas palielināšana par 69 %, pievienojot 426 m3) iespējams īstenot dažos mēnešos, un tas izmaksātu EUR 5,3-5,6 miljonus papildu rūpniecības zonā, kuras platība ir aptuveni 38 ha,
-
3. posms (paplašināšana uz blakusesošā zemes gabala; jaudas palielināšana par 100 %, pievienojot 638 m3) izmaksātu EUR 17-18 miljonus papildu rūpniecības zonā, kuras platība ir aptuveni 57 ha. Lai palielinātu jaudu par 100 %, būtu nepieciešams izmantot blakusesošo zemes gabalu, un tas izmaksātu līdz EUR 18 miljoniem.
(84)
Vācijas iestādes uzskata, ka notekūdeņu attīrīšanas iekārtas modulārā konstrukcija atbilst nepieciešamībai izmantot resursus efektīvi un taupīgi un tā jāaplūko, ņemot vērā notekūdeņu attīrīšanas iekārtu agrāku pārmērīgu palielināšanu jaunajās Vācijas federālajās zemēs. Apstiprinot šādu modulāru konstrukciju kā selektīvu priekšrocību, tiktu veicināta neekonomiska publiskās infrastruktūras pārmērīga palielināšana. Turklāt šādas pārmērīgas palielināšanas gadījumā lietošanas maksa nenosegtu izmaksas.
(85)
Raksturojot pašreizējos iekārtas ierobežojumus kā selektīvu priekšrocību, tiktu veicināta neekonomiska infrastruktūras pārmērīga palielināšana.
(86)
Vācijas iestādes apgalvo, ka sūdzības iesniedzēja minētais avīzes raksts (skatīt 63. apsvērumu) uz šo situāciju neattiecas. Vācijas iestādes uzskata, ka neizmantotas papildu tvertnes uzstādīšana tikai tehnisku avāriju situācijām būtu pretrunā ar taupīgas un ekonomiskas plānošanas noteikumiem, kuri ieviesti ar Gemeinschaftsaufgabe shēmu.
(87)
Sūdzības iesniedzējs apgalvoja, ka jaunās TAZV iekārtas lietotāji maksā mazāk nekā esošās komunālās iekārtas lietotāji, jo jaunajai iekārtai nav nepieciešama plaša cauruļvadu sistēma, lai savienotu visus lietotājus. Vācijas iestādes noraida sūdzības iesniedzēja secinājumu, ka tas apliecina - jaunajai iekārtai nevar pievienot jaunus lietotājus. Vācijas iestādes norāda, ka jaunus rūpnieciskos lietotājus var viegli pievienot un ka ierobežojumus galvenokārt rada tās caurules izmērs, kas novada attīrīto ūdeni Oderā.
(88)
Vācijas iestādes noraida sūdzības iesniedzēja apgalvojumu, ka uzņēmums Propapier var izmantot TAZV iekārtas saražoto biogāzi. Notekūdeņu attīrīšanas iekārtas lietotājiem nav iespējams izmantot biogāzi. TAZV biogāzi izmanto savā 3 MW spēkstacijā.
(89)
Vācijas iestādes noraida apgalvojumu, ka tās sāka popularizēt rūpniecības parku citu potenciālo ieguldītāju vidū tikai tad, kad uzņēmums Smurfit Kappa iesniedza sūdzību, jo jau 1998. gadā Eizenhitenštates iestādes Austrumbrandenburgas Ieguldītāju centram uzticēja veikt rūpniecības zonu un komercplatību, tostarp Oderas-Šprē kanāla, popularizēšanu. Plānošanas dokumenti rūpniecības parkam Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal pastāv jau kopš 1995. gada.
(90)
Vācijas iestādes secina, ka TAZV iekārta neveido īpaši uzņēmumam Propapier paredzētu infrastruktūru.
(91)
Vācijas iestādes arī secina, ka infrastruktūras pasākumi paplašinātajā rūpniecības parkā Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal (notekūdeņu attīrīšanas iekārtas būvniecība un apgādāšana, kā arī citi pasākumi - autostāvvieta, ceļš, kanāla padziļināšana/paplašināšana) ir vispārīgi attīstības pasākumi, kas neveido selektīvas priekšrocības uzņēmumam Propapier un nav īpaši paredzēti uzņēmuma Propapier lietošanas vajadzībām. Vācijas iestādes uzskata: fakts, ka infrastruktūru pašreiz lieto tikai ierobežots skaits teritorijā sākotnēji izveidoto uzņēmumu, šādā attīstības procesā ir normāls pārejas posms.
4.2. VAI UZŅĒMUMAM PROPAPIER IR SNIEGTAS PRIEKŠROCĪBAS, SAMAZINOT MAKSU PAR NOTEKŪDEŅU ATTĪRĪŠANAS IEKĀRTAS LIETOŠANU?
Sūdzības iesniedzēja piezīmes
(92)
Sūdzības iesniedzējs ir vienisprātis ar Komisijas nostāju, kas pausta lēmumā sākt procedūru (skatīt lēmuma sākt procedūru 63. apsvērumu un šā lēmuma 38. apsvērumu), proti, ka atbalsta shēma N 644e/02 neietver maksu par notekūdeņu attīrīšanas iekārtas lietošanu. Tāpēc maksai jāatspoguļo kopējās lietošanas izmaksas. Fakts, ka maksas aprēķins balstās uz tiesību aktu (Kommunalabgabengesetz), nepamato zemāku maksu un no tā izrietošās priekšrocības uzņēmumam Propapier.
(93)
Sūdzības iesniedzējs arī norāda, ka notekūdeņu attīrīšanas iekārta nesniedz publisku pakalpojumu - tā ir būvēta galvenokārt tikai uzņēmuma Propapier lietošanas vajadzībām.
(94)
Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka visas trīs pārbaudes (pilnu izmaksu pārbaude, privātu ieguldītāju pārbaude, etaloncenas), ko Komisija ierosinājusi lēmumā sākt procedūru, liecina, ka pieprasītā maksa sniedz ekonomiskas priekšrocības uzņēmumam Propapier.
Pilnu izmaksu pārbaude
(95)
Sūdzības iesniedzējs arī apgalvo, ka pilnu izmaksu aprēķinu atbalsta ne tikai ES Ūdens pamatdirektīvas 9. pants, bet arī fakts, ka lielākajai daļai pārstrādātā papīra fabriku ir sava notekūdeņu attīrīšanas iekārta. Uzņēmuma Propapier veiktā maksa sedz tikai 20 % no aprēķinātajiem procentu maksājumiem ieguldītajam kapitālam, un tajā nav ņemta vērā kapitāla daļa, kas iegūta no 80 % subsīdiju notekūdeņu attīrīšanas iekārtas būvniecības izmaksām.
Privātu ieguldītāju pārbaude
(96)
Sūdzības iesniedzējs uzskata, ka parastos apstākļos privāts uzņēmējs vai papīrfabrikas īpašnieks vēlas vismaz segt pilnās izmaksas, un tāpēc šī pārbaude atbilst iepriekš minētajai pilnu izmaksu pārbaudei.
Etaloncenas
(97)
Sūdzības iesniedzējs piekrīt lēmumā sākt procedūru paustajai Komisijas nostājai, ka nav iespējams, ka, izmantojot etaloncenas, tiks izslēgta atbalsta klātbūtne. Tikai tādu papīrfabriku salīdzinājums, kas izmanto komunālās kanalizācijas sistēmas, nebūtu reprezentatīvs, jo lielākajai daļai papīrfabriku ir sava notekūdeņu attīrīšanas iekārta.
(98)
Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Vācijas iestādes ir iesniegušas tikai ļoti selektīvu informāciju par kanalizācijas maksu, ko veic citas papīrfabrikas (pētījums, salīdzinājums ar Šprētāles / Schwarze Pumpe tarifiem un vecs 1990. gada lēmums), un ka, pamatojoties uz šiem piemēriem, nevar noteikt etaloncenu, jo šī maksa cita starpā ir atkarīga no subsīdijām un ieguldījumu izmaksām, turklāt atsevišķos reģionos tiesību akti var atšķirties. Sūdzības iesniedzējs veic salīdzinājumu ar savu iekārtu, kas izmanto komunālo kanalizācijas sistēmu [konfidenciāla informācija], un aprēķina, ka, ņemot vērā būvniecības ieguldījumu EUR 42 miljonu apmērā (kā Eizenhitenštatē), uzņēmumam Propapier būtu jāmaksā EUR 4/m3, kas ir daudz vairāk par summu, ko šis uzņēmums maksā pašreiz.
(99)
Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Vācijas iestāžu minētais avīzes raksts tika publicēts 2004. gadā un ir balstīts uz 2002. gadā publicētu pētījumu, izmantojot datus no 2000./2001. gada. Sūdzības iesniedzējs atsaucas uz Vācijas iestāžu 2009. gada 30. janvārī iesniegtā dokumenta 6. pielikumu, kas ietver rakstu no tiešsaistes ziņu avota Das Papier 2004-T174 (23). Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka pētījums aptver tikai septiņas anonīmas papīrfabrikas, turklāt nav skaidrs, vai tām ir sava notekūdeņu attīrīšanas iekārta vai tās ir pievienotas komunālajai sistēmai un vai vērā ņemtās izmaksas ietver tikai darbības izmaksas (neietverot kapitāla vai citas ar darbību nesaistītas izmaksas). Ja pētījumā salīdzinātas tikai tās papīrfabrikas, kas izmanto savas notekūdeņu attīrīšanas iekārtas, ir jāietver kapitāla izmaksas.
Vācijas iestāžu piezīmes
(100)
Vācijas iestādes uzskata, ka neviena valsts atbalsta priekšrocība, ko rada par TAZV iekārtas lietošanu iekasētā maksa, neveido valsts atbalstu, jo, pēc Vācijas iestāžu domām, Komisijas lēmums lietā N 644e/02 aptver arī Gemeinschaftsaufgabe shēmas netiešo ietekmi, t. i., lietošanas maksu. Vācijas iestādes arī apgalvo, ka pasākums, kas saskaņā ar lietā N 644e/02 apgalvoto neveido valsts atbalstu, nevar kļūt par valsts atbalstu lietotāja līmenī. Vācijas iestādes uzskata, ka Komisija mainīja savu pieeju attiecībā uz jautājumu par to, vai atbalstu infrastruktūras operatoram var nodot infrastruktūras lietotājam tikai pēc tam, kad Vispārējā tiesa bija pieņēmusi spriedumu Flughafen Leipzig-Halle GmbH lietā (24).
(101)
Vācijas iestādes atzīst, ka brīdī, kad TAZV tika piešķirts atbalsts, lēmums lietā N 644e/02 bija zaudējis spēku. Tomēr tās norāda, ka attiecīgais tiesību akts, uz kura bija balstīts lēmums lietā N 644e/02, bija identisks ar tiesību aktu, pamatojoties uz kuru tika īstenots pasākums attiecībā uz TAZV. Juridiskais pamats ir tikai aktualizēts, taču tā saturs nav mainījies. Tāpēc Vācijas iestādes apgalvo, ka tikai juridiskā pamata aktualizēšana automātiski nenozīmē pasākuma kvalificēšanu par valsts atbalstu.
(102)
Vācijas iestādes uzsver, ka izmaksu aprēķins ir pārredzams un tā izpildi nosaka tiesību akti.
Uzņēmumam Propapier ekonomisku priekšrocību nav
(103)
Vācijas iestādes skaidro savu viedokli par trim iespējām, kā aprēķināt maksu uzņēmumam, kas izmanto notekūdeņu attīrīšanas pakalpojumus (lēmuma sākt procedūru 68. apsvērums): pilno izmaksu metode, privāta ieguldītāja cena, etaloncena.
Piemērojot pilno izmaksu metodi, priekšrocību nav
(104)
Vācijas iestādes nepiekrīt apgalvojumam, ka uzņēmuma Propapier veiktā maksa nesedz pilnās izmaksas. Izmaksu aprēķinu nosaka tiesību akti (saskaņā ar kuriem izmaksām principā jābūt nosegtām, izņemot procentu maksājumu aprēķinu, kurā neņem vērā trešo personu subsīdijas (25)). Tiesību aktos noteikts, ka izmaksas ir jānosedz, taču tās nedrīkst tikt pārsniegtas. Visas TAZV radītās izmaksas ir nosegtas, tostarp procenti par ieguldītā kapitāla TAZV daļu. Fiktīvu procentu aprēķins subsīdijām no federālās zemes nebūtu pamatots, jo TAZV šādas izmaksas nav radījusi.
(105)
Uzņēmumam Propapier nav selektīvu priekšrocību, jo maksa ir vienāda visiem nesen uzbūvētās iekārtas lietotājiem.
(106)
Tas, vai maksa būtu augstāka bez Gemeinschaftsausgabe shēmas subsīdijām, kas paredzētas notekūdeņu attīrīšanas iekārtas būvniecībai, ir atkarīgs no vairākiem faktoriem, piemēram, cita starpā no cita finansējuma pieejamības.
(107)
Ne princips “piesārņotājs maksā”, ne ES Ūdens pamatdirektīva nepieprasa iestādēm ieguldītā kapitāla procentu aprēķinā ietvert subsīdijas. ES Ūdens pamatdirektīvā noteikts, ka ūdens pakalpojumu izmaksas ir jāatgūst, taču dalībvalstīm ir dota brīva izvēle attiecībā uz īstenošanas veidu. Šajā gadījumā visas TAZV (ūdens pakalpojumu) izmaksas ir nosegtas. Princips “piesārņotājs maksā” nav absolūts, taču tas ir jāņem vērā. Šajā gadījumā to ņem vērā, veicot visu TAZV izmaksu aprēķinu.
(108)
ES Ūdens pamatdirektīvā minēts “pienācīgs” ieguldījums. Vācijas iestādes norāda, ka salīdzinājumā ar citiem Vācijas vai Eiropas Savienības reģioniem uzņēmuma Propapier maksa ir salīdzinoši liela. Vācijas iestādes arī norāda: ES Ūdens pamatdirektīvā arī noteikts, ka dalībvalstis var ņemt vērā izmaksu segšanas sociālās, vides aizsardzības un ekonomiskās sekas, kā arī skarto reģionu ģeogrāfiskos un klimatiskos apstākļus.
(109)
Vācijas iestādes apgalvo, ka salīdzinājums ar Kimberly-Clark vai InfraLeuna lietām (skatīt arī lēmuma sākt procedūru 70. apsvērumu) nav atbilstošs. Kimberly-Clark lieta bija par izdevīgāku tarifu vienam uzņēmumam, kas radīja aizdomas, ka netika segtas visas izmaksas. Šajā gadījumā visas izmaksas ir nosegtas un tarifa nosacījumi ir vienādi visiem lietotājiem. Kimberly-Clark rūpniecības zona tika attīstīta viena uzņēmuma īpašajām vajadzībām, savukārt šajā gadījumā rūpniecības zona tiek attīstīta vairāku uzņēmumu vajadzībām.
(110)
InfraLeuna lēmums ir par privātu uzņēmumu veiktu cenu noteikšanu privātas infrastruktūras lietošanai, savukārt šis gadījums attiecas uz komunālās infrastruktūras izmantošanu un ar tirgu nesaistītu maksu, kas noteikta tiesību aktos. Šajā gadījumā lietotāji sedz visas izmaksas, kas parasti būtu jāuzņemas notekūdeņu pakalpojumu sniegšanas uzņēmumam. Neliberalizētā notekūdeņu attīrīšanas tirgū vērā ņemamās izmaksas visiem uzņēmumiem ir vienādas, turklāt tās nosaka tiesību akti (Brandenburgas KAG).
(111)
Wagner un Weida Leder lēmumi, kas citēti lēmumā sākt procedūru (71. apsvērums un 19. zemsvītras piezīme), ir par subsīdijām, kas paredzētas privātu notekūdeņu attīrīšanas iekārtu būvniecībai. Tomēr šajā gadījumā uzņēmums Propapier nevis saņem subsīdijas brīvprātīgiem privātiem ieguldījumiem, bet gan maksā lietotāja maksu, kas tam noteikta saskaņā ar tiesību aktiem.
Privātu ieguldītāju pārbaude nav piemērojama
(112)
Vācijas iestādes uzskata, ka ūdens nav parasts komerciāls produkts. Notekūdeņu attīrīšanas nozari Vācijā organizē kā valsts pašvaldības struktūru reģionālu monopolu. Tāpēc notekūdeņu attīrīšana Vācijā ir nevis saimnieciska darbība, bet gan pilsētām noteikts obligāts valsts iestādes uzdevums. TAZV rīkojas kā valsts iestāde, nevis kā uzņēmums, kura darbību var analizēt, piemērojot tirgus ieguldītāja pārbaudi. Vācijā pastāv obligāts pievienošanās un lietošanas pienākums. Lietotāji nevar izvēlēties citu pakalpojuma sniedzēju, kas nav pašvaldības struktūra. Maksa ir noteikta tiesību aktos, un par to lemj iestādes. Maksa nevar pārsniegt izmaksas.
(113)
Notekūdeņu attīrīšanas nozarei Vācijā privāti uzņēmumi var piekļūt tikai ierobežotā apmērā. Tie var rīkoties tikai kā notekūdeņu attīrīšanas iekārtas pārvaldītāji, operatori vai koncesionāri, tehniski izpildot tiesību aktu nosacījumus. Tomēr atbildība par uzdevumu ir pašvaldībai, un tai nav juridiska pienākuma piešķirt līgumu konkursa kārtībā. Turklāt privāti uzņēmumi var īstenot tehniskus uzdevumus (vai izņēmuma gadījumos iekasēt maksu), taču arī šajā gadījumā maksa nedrīkst pārsniegt to izmaksas. TAZV nav nodevusi tehniskus uzdevumus trešām personām.
(114)
Tā kā maksa ir noteikta tiesību aktos un nevar pārsniegt infrastruktūras izmaksas, nepastāv tirgus, kurā privāti uzņēmumi var noteikt maksu par notekūdeņu attīrīšanas iekārtas lietošanu ar mērķi gūt peļņu. Starp privātiem uzņēmumiem vai privātiem un valsts uzņēmumiem nav konkurences par plašāka lietotāju loka piesaisti.
(115)
Vācijas iestādes uzskata, ka šādā gadījumā nav iespējams salīdzināt operatora rīcību un privāta ieguldītāja rīcību. Tāpēc privātā ieguldītāja pārbaude nav piemērojama
Etaloncenas
(116)
Tā kā pievienošanās notekūdeņu attīrīšanas iekārtai ir obligāta, nav konkurences un tādējādi nav arī tirgus cenas, ko varētu izmantot kā etaloncenu priekšrocību novērtēšanai saskaņā ar noteikumiem par valsts atbalstu.
(117)
Vācijas iestādes noraida sūdzības iesniedzēja apgalvojumu, ka tikai dažas papīrfabrikas izmanto komunālās kanalizācijas sistēmas un ka tādējādi nozares mērogā kā etaloncenu izmantot datus tikai par šīm papīrfabrikām nebūtu reprezentatīvi.
(118)
Vācijas iestādes savās piezīmēs veica labojumu par to, ka uzņēmums Propapier nemaksā EUR 0,95/m3 (kā minēts lēmuma sākt procedūru 72. un 80. apsvērumā), bet kopš 2010. gada maksa ir EUR 1,18/m3. Salīdzinājumā ar citām vietām Eiropas Savienībā šī maksa ir augsta vai vismaz nav neparasta. Saskaņā ar Vācijas papīra ražotāju apvienības aptauju, kas veikta 77 Vācijas papīra ražošanas uzņēmumos, pārstāvot 68 % šīs nozares, vidējā maksa 2007. gadā bija EUR 1,12/m3 (variējot robežās no EUR 0,31/m3 līdz 2,20/m3). Uzņēmuma Propapier maksa iekļaujas šā piemēra cenu diapazonā un pārsniedz tā vidējo vērtību.
(119)
Turpmāk iesniegtajos dokumentos Vācijas iestādes informēja Komisiju, ka 2012. gadā maksa tika paaugstināta līdz EUR 1,41/m3, lai segtu notekūdeņu attīrīšanas iekārtas darbības uzsākšanas gados radušos zaudējumus. Tā kā saistībā ar enerģijas izmaksām bija radušies ietaupījumi un ievērojot juridisko pienākumu, ka maksai jāsedz izmaksas, taču tā nedrīkst tās pārsniegt, kopš 2013. gada sākuma maksa ir EUR 1,39/m3. Turklāt uzņēmumam Propapier notekūdeņi pirms to ievadīšanas TAZV iekārtā ir iepriekš jāattīra. Iepriekšējas attīrīšanas izmaksas ir aptuveni EUR [..]/m3, tādējādi uzņēmuma Propapier kopējās izmaksas par notekūdeņu attīrīšanu ir EUR [..]/m3 salīdzinājumā ar vidējām izmaksām šajā nozarē (2010. gadā), kas ir EUR 1,27/m3.
(120)
Vācijas iestādes apgalvo, ka cena, ko iegūst, veicot salīdzinājumu ar maksām, ko veic citi papīra ražotāji Eiropas Savienībā, ir pareizā etaloncena, lai pārbaudītu, vai ir radītas ekonomiskas priekšrocības, un ka Komisijas šaubas par to, vai šāds salīdzinājums ir pareizs, nav pamatotas.
(121)
Vācijas iestādes norāda, ka piemēri, ko tās sniegušas Komisijai, ir vidējās cenas, pamatojoties uz pilno izmaksu vērtībām. Tās apgalvo: nav pamata uzskatīt, ka šī maksa ietver valsts atbalstu.
(122)
Vācijas iestādes uzskata, ka Lenzing Lyocell (26) piemērs ir derīgs, pat ja lieta tika izskatīta pirms 10 gadiem (uzņēmums Propapier maksā vairāk nekā divkāršu maksu, taču pēdējos 10 gados maksa nav pieaugusi par vairāk nekā 100 %).
Pastāvošs atbalsts
(123)
Vācijas iestādes izvirza divus argumentus, kas atbalsta tās uzskatu, ka, ja maksa veidotu atbalstu, tas būtu pastāvošs atbalsts saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 659/1999 1. panta b) punkta v) apakšpunktu.
(124)
Vācijas iestādes skaidro, ka lietas N 644e/02 lēmumā Komisija 2003. gadā konstatēja, ka Gemeinschaftsausgabe shēma nesniedz valsts atbalstu notekūdeņu attīrīšanas iekārtu operatoriem, ja tie - kā TAZV gadījumā - ir veidoti kā Zweckverband (saskaņā ar valsts tiesību aktiem īpašiem nolūkiem izveidota pašvaldības apvienība). Komisija šo novērtējumu pamatoja ar faktu, ka Zweckverband apvienību uzrauga pašvaldība un ka tā sniedz publisku pakalpojumu. Tomēr, kā Komisija norādīja lēmuma sākt procedūru 57. apsvērumā, pat ja shēma iekšējā tirgus attīstības dēļ pa to laiku veidotu atbalstu, tas saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 659/1999 1. panta b) punkta v) apakšpunktu būtu pastāvošs atbalsts.
(125)
Kā skaidrots šā lēmuma 100. apsvērumā, Vācijas iestādes uzskata, ka lēmums lietā N 644e/02 aptver arī Gemeinschaftsaufgabe shēmas netiešo ietekmi, t. i., lietošanas maksu. Par maksu nekad nav atsevišķi jāpaziņo, jo noteikumi, kas saistīti ar maksas aprēķinu, ietver shēmas īstenošanu.
(126)
Atsaucoties uz argumentu, ka maksa veido pastāvošu atbalstu, Vācijas iestādes norāda, ka maksa veido atbalstu, kas pastāvēja, pirms 1958. gada 1. janvārī stājās spēkā Līgums par Eiropas Savienības darbību. Atbalsts, kas pastāvēja pirms šā līguma stāšanās spēkā, ir pastāvošs atbalsts arī turpmāku modifikāciju gadījumā, ja vien netiek mainīta sākotnējās atbalsta shēmas faktiskā būtība (27). Tādu vispārīgu specifikāciju precizējumi, kas piemērojamas pirms 1958. gada 1. janvāra, neveido jaunu atbalstu, par kuru būtu jāpaziņo Komisijai (28).
(127)
Vācijas iestādes skaidro, ka pašvaldības nodevu tiesību akti pastāvēja jau pirms LESD stāšanās spēkā 1958. gadā un saglabāja savu spēku arī pēc tam. Pašreizējā Brandenburgas KAG 6. panta 2. punkts saskaņā ar faktu, ka Brandenburga atrodas agrākās Prūsijas karalistes teritorijas daļā, izriet no Prūsijas karalistes 1893. gada 14. jūlija pašvaldības nodevu likuma (PrKAG) un Bavārijas pašvaldības nodevu likuma (BayGAG). Vācijas iestādes šo argumentu pamatoja ar šādiem apakšargumentiem:
a)
šie likumi saglabāja savu spēku laikposmā no 1919. līdz 1933. gadam un no 1933. līdz 1945. gadam;
b)
pašreizējie veco Vācijas federālo zemju pašvaldības nodevu likumi izriet no PrKAG;
c)
starp Brandenburgas KAG un PrKAG ir vēsturiska nepārtrauktība, neskatoties uz jauno federālo zemju īpašo stāvokli Vācijas sadalīšanas dēļ.
Apakšarguments a)
(128)
PrKAG jau bija paredzēta iespēja, ka pašvaldības iekasē maksu par publiskās infrastruktūras izmantošanu. Pašvaldības nodevu likums, kas Bavārijā ir spēkā kopš 1938. gada (un tas bija pamatā vairākiem līdzīgiem likumiem citās Dienvidvācijas federālajās zemēs), arī paredz šādu iespēju (29). Saskaņā ar PrKAG maksu parasti aprēķina tā, lai tiktu segtas iekārtas pārvaldības un darbības izmaksas, tostarp izdevumi par procentu maksājumiem un kapitāla atmaksu. Lai gan PrKAG tekstā tikai noteikts, ka maksai jāsedz procentu maksājumi par kapitālu (ko izmanto infrastruktūrai), turpmākas PrKAG interpretācijas pēckara periodā paredzēja, ka saskaņā ar PrKAG nav paredzēta procentu likme dotācijām, kas saņemtas no trešām personām.
(129)
PrKAG vai līdzvērtīgi pastāvošie valsts tiesību akti netika nepārprotami atcelti ne Veimāras republikā, ne arī tad, kad varu sagrāba nacionālsociālisti. Tāpēc šie likumi saglabāja savu spēku pēc 1918. gada.
Apakšarguments b)
(130)
Pēc Otrā pasaules kara PrKAG saglabāja savu spēku valsts tiesību aktu (Landesrecht) formā saskaņā ar 1949. gada Vācijas Konstitūciju, kas ļāva saglabāt spēku likumiem, kuri nebija pretrunā ar Konstitūciju (Konstitūcijas 123. pants), un ar tādu nosacījumu starpniecību, kas ļāva federālajām zemēm noteiktās jomās izdot likumus. Tādējādi top skaidrs, ka PrKAG Vācijas federālajās zemēs bija spēkā, pirms bija stājies spēkā Līgums par Eiropas Savienības darbību.
(131)
Kad 1949. gadā tika izveidota Vācijas Federatīvā Republika, PrKAG atsevišķās Rietumvācijas federālajās zemēs tika pakāpeniski aizstāts ar dažādiem pašvaldības nodevu likumiem. Aizstājot PrKAG ar šiem federālo zemju likumiem 20. gadsimta 60. un 70. gados, tika precizēta sistēma un pielāgota terminoloģija, taču likuma faktiskā būtība nemainījās. Turklāt trešo personu subsīdijas joprojām netika iekļautas aprēķināto procentu maksājumu darbības jomā (30). Saskaņā ar PrKAG procenti bija jāaprēķina tikai parādiem. Procentu aprēķinā saskaņā ar valsts likumiem tika iekļauts kapitāls, taču ne PrKAG, ne Vācijas federālo zemju likumos nebija paredzēti aprēķinātie procentu maksājumi dotācijām.
(132)
Tāpēc Vācijas iestādes uzskata, ka veco Vācijas federālo zemju pašreizējie pašvaldības nodevu likumi ir PrKAG nosacījumu turpinājums. Vācijas iestādes norāda, ka šīs lietas nolūkos jo īpaši svarīgi ir aplūkot Ziemeļreinas-Vestfālenes 1969. gada pašvaldības nodevu likumu (31), kas kalpoja par paraugu Brandenburgas KAG un kas aizstāja 1906. gada PrKAG. Brandenburgas KAG saturs ir tāds pats, kāds PrKAG, neskatoties uz nepieciešamo terminoloģijas pielāgošanu (skatīt šā lēmuma 128. apsvērumu). Būtiski norādīt, ka citu federālo zemju pašvaldības nodevu likumu pamatā arī ir PrKAG, ko tie arī aizstāja (piem., Reinzemē-Pfalcā, Šlēsvigā-Holšteinā, Hesenē).
Apakšarguments c)
(133)
Vācijas iestādes uzskata, ka Brandenburgas KAG ir īpašs statuss, ko radījis Vācijas sadalījums pēc kara. Turpmākajos gados pēc Vācijas Demokrātiskās Republikas (VDR) izveides tika likvidēta pilsētu pašpārvalde ar tās neatkarīgo darbības zonu Brandenburgā un citās Austrumvācijas federālajās zemēs. Noteikumi tika ieviesti galvenās pārvaldes līmenī. Tomēr 1990. gada 17. maija Pašvaldību konstitūcijas likumā (32) (ieviesa VDR valsts kamera pirms Vācijas apvienošanās 1990. gada 3. oktobrī) pilsētu pašpārvalde tika atjaunota un tika paredzēts, ka pašvaldībām jāsedz savas darbības izmaksas no saviem līdzekļiem. Lai to spētu, pašvaldībām tika piešķirtas tiesības iekasēt atlīdzību un nodevas par pakalpojumu sniegšanu.
(134)
1991. gada 27. jūnija Brandenburgas KAG tika veidots, pamatojoties uz Ziemeļreinas-Vestfālenes pašvaldības nodevu likumu, ar gandrīz identiskiem nosacījumiem.
(135)
Vācijas iestādes apgalvo, ka, neskatoties uz likuma atšķirīgo attīstību agrākajā VDR, nav pamatojuma atšķirīgi aplūkot Austrumvācijas un Rietumvācijas federālo zemju pašvaldības nodevu likumus. Ir skaidrs, ka Brandenburgas KAG ievēro PrKAG juridiskās tradīcijas, bet neievēro agrākās VDR juridisko mantojumu. Starp VDR (notekūdeņu) attīrīšanas sistēmu un pašreizējo Brandenburgas notekūdeņu attīrīšanas sistēmu nav arī institucionālas nepārtrauktības. 1990. gada 17. maija pašvaldību konstitūcijas likums bija pamatā pašvaldības nodevu likumu ieviešanai jaunajās federālajās zemēs. Šie likumi bija līdzīgi vecajās federālajās zemēs ieviestajiem likumiem, kuri izriet no PrKAG. Tās bija neizbēgamas sekas, ar ko saskārās jaunās federālās zemes, kas saskaņā ar Konstitūciju pievienojās Vācijas Federatīvajai Republikai (33). Tas jo īpaši top skaidrs, aplūkojot Brandenburgas KAG attīstību, kā aprakstīts iepriekš. Brandenburgas KAG atbilst Ziemeļreinas-Vestfālenes pašvaldības nodevu likuma un PrKAG juridiskajām tradīcijām. Vācijas sadalīšana un no tā izrietošā juridiskās attīstības pārtraukšana Austrumvācijas federālajās zemēs nedrīkst radīt nelabvēlīgu situāciju Brandenburgas KAG interpretācijas kontekstā.
(136)
Tāpēc starp Brandenburgas KAG un PrKAG pastāv vēsturiska nepārtrauktība.
(137)
Vācijas iestādes arī uzskata, ka līdzvērtīguma princips un izmaksu atgūšanas princips jau pastāvēja, pirms 1958. gadā spēkā stājās LESD. Līdzvērtīguma princips nosaka, ka nodevai jābūt proporcionālai ar valsts iestādes sniegto pakalpojumu. Tas veido daļu no tiesību normu koncepcijas, kas ir ietverta Vācijas Konstitūcijā. Izmaksu atgūšanas princips izriet no PrKAG. Pat ja principu stingri nepiemēro visos nodevas aprēķinos, pašvaldības ieņēmumi no nodevām nedrīkst būtiski pārsniegt tās izmaksas.
Tiesiskās paļāvības aizsardzības principa un vienlīdzīgas attieksmes vispārīgā principa ievērošana
(138)
Vācija arī apgalvo: ja Komisija uzskatītu, ka uzņēmumam Propapier noteiktā maksa ietver darbības atbalstu, šo atbalsta komponentu atgūšana būtu pretrunā gan ar tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, gan ar vienlīdzīgas attieksmes vispārīgo principu.
(139)
Tiesiskās paļāvības aizsardzības princips nozīmē, ka 1) Savienības struktūrai ir jārada pamatotas gaidas un 2) piesardzīgs uzņēmējs nedrīkst paredzēt, ka mēra pieņemšana varētu skart viņa intereses.
(140)
Ņemot vērā to, ka Gemeinschaftsaufgabe shēma (apstiprināta ar lēmumu lietā N 644e/02) netika uzskatīta par atbalstu, uzņēmuma Propapier pamatotās gaidas varētu būt tas, ka tas neguva labumu no valsts atbalsta. Iepriekš nebija šaubu par šo pasākumu atbilstību Savienības tiesību aktiem, jo Eiropas Komisija nav pārbaudījusi līdzīgus pasākumus.
(141)
Tāda atbalsta elementa atgūšana, kas nav ietverts šajā maksā, kad konstatēts, ka tā ietvēra darbības atbalstu, būtu pretrunā ar vienlīdzīgas attieksmes principu, kas paredz, ka identiski fakti jāaplūko vienādi. Atgūšana sniegtu priekšrocības uzņēmuma Propapier konkurentiem.
4.3. PIEZĪMES NO VĀCIJAS PAŠVALDĪBU APVIENĪBĀM UN VKU
(142)
Vācijas pašvaldību apvienības un VKU ļoti atzinīgi vērtē Vācijas iestāžu 2011. gada 28. janvārī sniegtās piezīmes, kuru sagatavošanā tās piedalījās. Tās jo īpaši atsaucas uz piezīmēm, kurās apgalvots, ka notekūdeņu attīrīšana Vācijā ir suverēns un neekonomisks pašvaldību uzdevums. Pašvaldības organizē un finansē šo uzdevumu savā konstitucionālajā vietējā pašpārvaldē un dara to iedzīvotāju interesēs.
(143)
Vācijas pašvaldību apvienības un VKU skaidro, ka Brandenburgas KAG 6. panta 2. punkta piektais teikums, saskaņā ar kuru notekūdeņu attīrīšanas iekārtas nodevām jāsedz izmaksas, aprēķinātie procentu maksājumi un amortizācija, taču ieguldītā kapitāla procentu aprēķinā neņem vērā subsīdijas, ir klienta interesēs. Tā kā subsīdijas no trešām personām neveido pašu kapitālu, ko ieguldījušas pašvaldības, klientiem par šīm subsīdijām nav jāmaksā procenti pašvaldībām.
5. PASĀKUMA NOVĒRTĒJUMS SASKAŅĀ AR NOTEIKUMIEM PAR VALSTS ATBALSTU
(144)
Attiecīgie pasākumi uzskatāmi par valsts atbalstu, ja ir ievēroti šādi nosacījumi: i) atbalstu ir piešķīrusi dalībvalsts vai tas piešķirts no valsts līdzekļiem; ii) tas uzņēmumiem sniedz ekonomiskas priekšrocības; iii) priekšrocības ir selektīvas; un iv) pasākums kropļo vai draud kropļot konkurenci un negatīvi ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm. Valsts atbalsta klātbūtni konstatē, ja kumulatīvi ir ievēroti LESD 107. panta 1. punktā izklāstītie nosacījumi.
(145)
Jau lēmumā sākt procedūru nebija šaubu, ka visi attiecīgie pasākumi ietvēra valsts līdzekļu izmantošanu un ka tie, iespējams, varēja kropļot konkurenci un tirdzniecību iekšējā tirgū.
(146)
Attiecībā uz sūdzības iesniedzēja minētajiem elementiem Komisija norāda, ka ir nepieciešams nošķirt 1) iespējamu valsts atbalstu uzņēmumam Propapier ar īpašam nolūkam paredzētas infrastruktūras pasākumiem (notekūdeņu attīrīšanas iekārtas būvniecība, kā arī citi konkrēti infrastruktūras projekti nesen paplašinātajā rūpniecības parkā, kur atrodas uzņēmuma Propapier jaunā papīrfabrika) un 2) iespējamu atbalstu uzņēmumam Propapier, samazinot nodevas par notekūdeņu attīrīšanas iekārtas lietošanu.
5.1. VAI PUBLISKI FINANSĒTIE INFRASTRUKTŪRAS PROJEKTI IR VISPĀRĪGA INFRASTRUKTŪRA VAI ĪPAŠI UZŅĒMUMAM PROPAPIER PAREDZĒTA INFRASTRUKTŪRA?
(147)
Komisija iepriekš ir paudusi viedokli, ka valsts iestādes var veikt būvdarbus, lai attīstītu savu apgabalu. Piemēram, tās var finansēt ieguldījumus infrastruktūrā, kas sniegs labumu vispārējai sabiedrībai. Turklāt Komisija uzskata, ka šādas infrastruktūras izveides iemesls nav būtisks, ja vien tas ir vispārējās vietējās sabiedrības interesēs. Tomēr, ja šāda infrastruktūra kalpos tikai privāta uzņēmuma vajadzībām, šis uzņēmums ir atbildīgs par tās finansēšanu. Tas izriet no fakta, ka, ja ir iesaistīts valsts atbalsts, Komisijas pienākums ir analizēt attiecīgo pasākumu praktisko ietekmi, nevis sasniegtos mērķus. Tāpēc šajā gadījumā Komisija uzskata, ka ir jāanalizē, kura infrastruktūra sniedz labumu vispārējai sabiedrībai (tostarp uzņēmumam Propapier), bet kuru izmanto tikai uzņēmums Propapier. Ja infrastruktūru izmanto tikai uzņēmums Propapier, tam šī infrastruktūra ir jāfinansē (34).
(148)
Komisija secina, ka autostāvvietu, ceļu un Oderas-Šprē kanālu nelieto uzņēmumi ES konkurences tiesību aktu izpratnē, jo tos var izmantot bez maksas. Tāpēc šajā gadījumā nerodas jautājums par valsts atbalstu šo infrastruktūru īpašniekiem un operatoriem.
5.1.1. Autostāvvieta
(149)
Sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka autostāvvietas atrašanās vieta ir neparocīga un pārāk tālu, lai noderētu citām iekšpilsētas komercplatībām un ļautu pašvaldībai slēgt kravas automobiļiem paredzētas autostāvvietas pilsētas centrā. Vācijas iestādes patiešām nav atspēkojušas šo apgalvojumu, bet fakts, ka autostāvvieta ir pavisam netālu no uzņēmuma, automātiski nenozīmē, ka tā ir īpaši paredzēta šim uzņēmumam vai ka tā sniedz labumu galvenokārt tam. Sūdzības iesniedzēja minētā (skatīt 46. apsvērumu) zīme, kas norādīja uz stāvvietām spēkstacijas kravas automobiļiem, bija uzstādīta tikai īslaicīgi, un tās uzstādīšanas iemesls bija spēkstacijā notiekošie būvdarbi, kas tika pabeigti 2011. gada marta beigās. Komisija norāda, ka autostāvvieta ir brīvi pieejama un ka piekļuve tai ir norādīta ar zīmi uz koplietošanas ceļa, neminot nekādas atsauces uz konkrētu uzņēmumu. Tas, vai autostāvvieta piedāvā atpūtas un ēdināšanas pakalpojumus, nav būtiski, lai to varētu klasificēt kā vispārīgu infrastruktūru.
(150)
Vācijas iestādes ir iesniegušas pietiekami daudz pierādījumu par to, ka autostāvvieta netika būvēta īpaši uzņēmuma Propapier vajadzībām, bet gan bija daļa no rūpniecības parka ekonomiskās attīstības plāna. Turklāt uzņēmumam Propapier ir privāta autostāvvieta, kas paredzēta 27 kravas automobiļiem un 213 vieglajiem automobiļiem. Plānots būvēt papildu 120 stāvvietas vieglajiem automobiļiem (ir izsniegta būvatļauja). Vācijas iestādes jau lēmuma sākt procedūru pieņemšanas brīdī apstiprināja, ka uzņēmuma Propapier autostāvvietas ietilpība ir pietiekama, lai izvietotu tā darbinieku, piegādātāju un apmeklētāju transportlīdzekļus.
(151)
Pamatojoties uz iepriekš minēto, Komisija apstiprina savu sākotnējo viedokli, kas pausts lēmumā sākt procedūru, un nolemj, ka autostāvvieta nav īpaši paredzēta uzņēmumam Propapier un neietver valsts atbalstu.
5.1.2. Ceļš
(152)
Attiecīgais ceļš ir koplietošanas ceļš. Tas veido daļu no rūpniecības zonas vispārējās attīstības; šī rūpniecības zona bija plānota jau 1993. gadā - ilgi pirms uzņēmuma Propapier apmešanās plāniem. Pretēji sūdzības iesniedzēja apgalvojumiem ceļš nebeidzas pāris metrus aiz uzņēmuma Propapier papīrfabrikas, bet gan savieno pašreizējo Oderas-Šprē kanāla rūpniecības zonu un tās paplašinātās teritorijas ziemeļos ar B-112 automaģistrāli. 2013. gadā tika pabeigts pēdējais posms. Jaunais ceļš var kalpot citiem uzņēmumiem, jo tas piedāvā turpmākas attīstības iespējas ArcelorMittal un citām rūpniecības zonām. Tas var samazināt brauciena laiku rūpniecības un komercpārvadājumu satiksmē uz Frankfurti (pie Oderas) un arī nodrošina uzņēmumiem Frankfurtē labāku piekļuvi Eizenhitenštates iekšzemes ostai.
(153)
Tāpēc Komisija apstiprina savu sākotnējo viedokli, kas pausts lēmumā sākt procedūru, un nolemj, ka ceļš nav īpaši paredzēts uzņēmumam Propapier un neietver valsts atbalstu.
5.1.3. Oderas-Šprē kanāla paplašināšana/padziļināšana
(154)
Sūdzības iesniedzējs apgalvoja, ka Oderas-Šprē kanāla paplašināšanas un padziļināšanas infrastruktūras būvdarbi ir īpaši paredzēti uzņēmumam Propapier un ietver valsts atbalstu tam. Eizenhitenštates pilsēta 2008. gadā paplašināja rūpniecības parku Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal, lai piesaistītu uzņēmumus. Kopš 2003. gada gar visu kanālu (kas veido daļu no Eiropas transporta tīkla - TEN) ir izbūvētas slūžas. Tomēr nekas neliecina par cēloņsakarību starp šiem infrastruktūras būvdarbiem un uzņēmuma Propapier ierašanos vai to, ka šie būvdarbi sniegtu selektīvas priekšrocības uzņēmumam Propapier, un Komisija ir vienisprātis ar Vācijas iestādēm, ka Oderas-Šprē kanāla paplašināšana/padziļināšana ir daļa no nepieciešamās regulārās ūdensceļa uzturēšanas.
(155)
Tāpēc Komisija apstiprina savu sākotnējo viedokli, kas pausts lēmumā sākt procedūru, un nolemj, ka Oderas-Šprē kanāla paplašināšana/padziļināšana nesniedz selektīvas priekšrocības uzņēmumam Propapier un neietver valsts atbalstu.
5.1.4. Notekūdeņu attīrīšanas iekārta
(156)
Komisija norāda, ka esošās notekūdeņu attīrīšanas infrastruktūras jauda ārpus paplašinātās Oderas-Šprē kanāla rūpniecības zonas ir ierobežota. Eizenhitenštatē esošās notekūdeņu attīrīšanas iekārtas atlikusī pieejamā jauda var apmierināt tikai vēl viena neliela ieguldītāja vajadzības, taču ar to nepietiktu, lai apmierinātu vajadzības, ja jaunajā teritorijā apmestos viens liels vai vairāki mazāki rūpnieciskie ieguldītāji.
(157)
Komisija arī norāda, ka TAZV notekūdeņu attīrīšanas iekārta netika būvēta īpaši uzņēmuma Propapier vajadzībām. Iekārtas būvniecība bija plānota jau saistībā ar citiem potenciāliem ieguldījumiem 2004.-2006. gadā, proti, ilgu laiku pirms uzņēmuma Propapier apmešanās. Vācijas iestādes iesniedza pierādījumus, kas apliecina, ka notekūdeņu attīrīšanas iekārta bija plānota kā daļa no rūpniecības parka Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal ekonomiskās attīstības. Vācijas iestādes arī sniedza pierādījumus par vairākām publicitātes kampaņām ieguldītāju piesaistei, lai paplašinātu Oderas-Šprē kanāla rūpniecības zonu, taču līdz šim kampaņas nav bijušas sekmīgas, jo reģionālajām iestādēm vēl nav izdevies piesaistīt zonai papildu ieguldītājus (izņemot uzņēmumus Propapier, EnBW un 5N PV).
(158)
Pat ja notekūdeņu attīrīšanas iekārta, ņemot vērā tās pirmo anaerobās attīrīšanas posmu, ir tehniski konstruēta tā, lai attīrītu notekūdeņus, kas rodas no tādiem būtiskiem rūpnieciskajiem piesārņotājiem kā uzņēmumi, kas ražo CCM no pārstrādātas šķiedras, pirmais anaerobās attīrīšanas posms būtu noderīgs arī citiem lietotājiem, kas rada rūpnieciskos notekūdeņus ar augsta līmeņa organisko piesārņojumu, piemēram, dzērienu un pārtikas nozares uzņēmumiem. Turklāt rūpnieciskajiem notekūdeņiem ar augstu organisko piesārņojumu notekūdeņu attīrīšanas iekārtas ar pirmo anaerobo attīrīšanas posmu sniedz vairākas būtiskas ekonomiskas un ekoloģiskas priekšrocības.
(159)
Lai gan pašreizējā izmērā TAZV iekārta galvenokārt apmierina uzņēmuma Propapier vajadzības, to ar tādiem pašiem nosacījumiem izmanto vēl divi citi uzņēmumi, kas apmetušies rūpniecības zonā. Pateicoties tās modulārajai konstrukcijai, to var paplašināt papildu lietotāju vajadzībām. Pat ja netiek veikta modulāra paplašināšana, šobrīd papildu ieguldītājiem ir pieejami aptuveni [20-40] % rezerves jaudas, un ir iespēja divkāršot pašreizējo kopējo jaudu (skatīt 80.-84. apsvērumu). Notekūdeņu attīrīšanas iekārta ir pieejama visiem lietotājiem, nediskriminējot nevienu (jauniem ieguldītājiem, kas apmetas parkā, saskaņā ar tiesību aktiem ir jāpievienojas iekārtai un jāizmanto tā), un tā var attīrīt notekūdeņus arī no uzņēmumiem, kas nav iesaistīti papīra ražošanā.
(160)
Komisija uzskata: fakts, ka TAZV iekārtu pašreiz galvenokārt izmanto uzņēmums Propapier (vidēji [ 70] % un maksimāli [ 70] %), obligāti nenozīmē, ka iekārta ir īpašam nolūkam paredzēta infrastruktūra, jo tās modulārā konstrukcija ir lietderīga no ekonomiskā viedokļa brīžos, kad ir ierobežots valsts budžets. Pretēji sūdzības iesniedzēja apgalvojumam TAZV iekārtas jaudas divkāršošanas izmaksas, kuras pēc Vācijas iestāžu aplēsēm veidos mazāk nekā 50 % no sākotnējām ieguldījumu izmaksām, liecina, ka modulārā koncepcija ļauj veidot apjomradītus ietaupījumus.
(161)
Fakts, ka reģionālais atbalsts iekārtas būvniecībai tika piešķirts ar nosacījumu, ka paplašinātajā rūpniecības parkā apmetīsies galvenais ieguldītājs (šajā gadījumā uzņēmums Propapier), pēc Komisijas domām, ir laba valsts pārvaldība nepietiekamiem līdzekļiem, jo ir apdomīgi neuzsākt lielas publiskas infrastruktūras būvniecību, nezinot, vai tā tiks lietota, un neizbūvēt to pārāk lielu.
(162)
Apgalvojumu, ka papīrfabrikām parasti ir pašām savas notekūdeņu attīrīšanas iekārtas, var noraidīt, pamatojoties uz Vācijas iestāžu sniegtajiem rādītājiem. Pat ja papīra ražošanas nozarē, kā arī citās nozarēs tiek izmantotas individuālas notekūdeņu (iepriekšējas) attīrīšanas iekārtas, tas nenozīmē, ka gadījumos, kad rūpnieciskie lietotāji izmanto komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtu, priekšrocības no valsts tiek nodotas lietotājiem, jo lietotāji laika gaitā sedz izmaksas, maksājot lietošanas maksu.
(163)
Tāpēc Komisija secina, ka notekūdeņu attīrīšanas iekārta ir vispārīga infrastruktūra un tādējādi dotācija TAZV neveido ieguldījumu atbalstu uzņēmumam Propapier. Atšķirībā no gadījuma ar autostāvvietu, ceļu un Oderas-Šprē kanālu notekūdeņu attīrīšanas iekārtas operators veic saimniecisku darbību, jo viņš tirgū piedāvā pakalpojumu (notekūdeņu attīrīšanu) par atlīdzību. Tomēr Komisija ir konstatējusi, ka jebkāds apvienībai TAZV piešķirts atbalsts jebkurā gadījumā veidotu pastāvošu atbalstu (skatīt lēmuma sākt procedūru 51.-57. apsvērumu). Tāpēc šajā lēmumā nav nepieciešams turpināt potenciālā atbalsta TAZV novērtēšanu.
(164)
Kopumā Komisija secina, ka dažādi infrastruktūras projekti, kas finansēti par valsts līdzekļiem nesen paplašinātajā rūpniecības parkā, kurā atrodas uzņēmuma Propapier papīrfabrika, nav īpaši paredzēti papīrfabrikai un tāpēc nav uzskatāmi par īpašam nolūkam paredzētu infrastruktūru un valsts atbalstu uzņēmuma Propapier labā. Tas nozīmē, ka šie atbalstītie ieguldījumi neveido vienu ieguldījumu projektu RAG 60. punkta izpratnē kopā ar reģionālo ieguldījumu atbalstu, kas apstiprināts uzņēmuma Propapier papīrfabrikai galīgajā lēmumā lietā SA.23827 (2013/C) (skatīt 4. zemsvītras piezīmi). Tādējādi šajā lēmumā netiek skarts tāda ieguldījumu atbalsta novērtējums uzņēmumam Propapier, kas bija šā lēmuma priekšmets.
5.2. VAI SAMAZINĀTĀ MAKSA PAR NOTEKŪDEŅU ATTĪRĪŠANAS IEKĀRTAS LIETOŠANU VEIDO VALSTS ATBALSTU?
(165)
Attiecībā uz Vācijas iestāžu apgalvojumu, ka, ja izrādītos, ka saskaņā ar shēmu operatoram piešķirtais pasākums nav atbalsta shēma, infrastruktūras lietotājam “atbalstu” nevarētu nodot, Komisija vēlreiz norāda, ka lēmumā par shēmu N 644e/02 nebija noteikts, vai maksa, ko iekasē par infrastruktūras lietošanu, var veidot valsts atbalstu infrastruktūras lietotājiem. Komisija saglabā savu nostāju, ko tā paudusi lēmumā sākt procedūru, ka tā nav informēta par nodevu regulējumu, kas būtu piemērojams paziņotās shēmas dotācijām un ka tāpēc nevar uzskatīt, ka lēmums, ar kuru apstiprina shēmu, netieši apstiprina iespējamu atbalstu, kura juridiskais pamats būtu pašvaldības nodevu likums.
(166)
LESD 107. panta 1. punktā noteikts, ka ar iekšējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm.
(167)
Jānorāda, ka valsts atbalsta klātbūtne jākonstatē neatkarīgi no tā, vai 1) ES Ūdens pamatdirektīvā un Vācijas tiesību aktos, ar ko īsteno šo direktīvu, ir prasīts atgūt pilnās izmaksas par notekūdeņu attīrīšanas pakalpojumu sniegšanu un vai 2) maksa atbilst šo tiesību aktu nosacījumiem. Citiem vārdiem, pasākumi, kas pilnībā atbilst gan ES direktīvai, gan piemērojamajiem Vācijas tiesību aktiem, joprojām var veidot valsts atbalstu, ja ir ievēroti visi LESD 107. panta 1. punktā paredzētie nosacījumi (skatīt 144. apsvērumu).
Valsts līdzekļi un cēlonība
(168)
Nodevas, kas jāmaksā par notekūdeņu attīrīšanas iekārtas lietošanu, nosaka un iekasē pašvaldība saskaņā ar Brandenburgas pašvaldības nodevu likuma (Kommunalabgabengesetz Brandenburg) 6. pantu. Ja noteiktais maksas apmērs būtu zemāks par to, ko iekasētu privāts ieguldītājs, pašvaldība zaudētu ieņēmumus.
(169)
Tādējādi pasākumu piešķirtu dalībvalsts vai no valsts līdzekļiem, kā noteikts LESD 107. panta 1. punktā, jo pašvaldības ieņēmumi uzņēmumam Propapier piešķirto priekšrocību dēļ samazinātos.
(170)
Tādas maksas noteikšanā, kas rada priekšrocības atsevišķam uzņēmumam, iesaistīta arī valsts, jo tas ir valsts iestādes., t. i., Eizenhitenštates pašvaldības, darbības rezultāts.
Ekonomiskas priekšrocības
(171)
Kā skaidrots lēmumā sākt procedūru (35), Komisijai bija jānovērtē, vai notekūdeņu attīrīšanas iekārtas lietošanas nodevas, kādas noteiktas uzņēmumam Propapier, sniedz šim uzņēmumam (selektīvas) ekonomiskas priekšrocības.
(172)
Judikatūrā ir noteikts, ka “priekšrocību” koncepcija aptver ne tikai pozitīvus ieguvumus, piemēram, subsīdijas, bet arī pasākumus, kas dažādos veidos samazina nodevas, kuras parasti iekļauj uzņēmuma budžetā un kuras, lai gan nav subsīdijas vārda tiešajā nozīmē, pēc īpašībām un ietekmes ir līdzīgas (36).
(173)
Tādējādi attiecībā uz šo gadījumu rodas jautājums, vai nodevas par notekūdeņu attīrīšanas iekārtas lietošanu uzņēmumam Propapier ir zemākas nekā tās, kas parastos tirgus apstākļos būtu jāmaksā līdzīgam uzņēmumam; citiem vārdiem - vai nodevu līmenis atbilst tirgus ekonomikas operatora principam. Komisija uzskata, ka to var noteikt divos alternatīvos veidos:
-
salīdzināt uzņēmuma Propapier maksāto cenu ar etaloncenu, ko parasti attiecīgajā dalībvalstī var konstatēt notekūdeņu attīrīšanas jomā,
-
veikt ex ante ienesīguma analīzi, kas parāda, ka privāts operators būtu noteicis tāda paša līmeņa cenas.
Etaloncena
(174)
Ņemot vērā Vācijas iestāžu aprakstīto tirgus organizāciju (skatīt 112. un 113. apsvērumu) un faktu, ka operatori, pat ja tie ir privātie operatori, nevar brīvi noteikt cenas par saviem pakalpojumiem, jo tiem ir saistošs Brandenburgas KAG, Komisija uzskata, ka nav iespējams konstatēt etaloncenas, ko parastos tirgus apstākļos būtu noteicis privāts operators.
(175)
Komisija arī norāda, ka Vācijas iestādes sniegušas datus par cenām, ko maksā uzņēmumi nozarē, kurā darbojas uzņēmums Propapier. Lai gan Vācijas iestādes apgalvo, ka to sniegtās etaloncenas ir vidējie rādītāji, kas atspoguļo pilnas izmaksas, nekas nenorāda uz to, vai šī maksa ietver valsts atbalstu. Komisijai nav zudušas šaubas par šo datu lietderīgumu, izmantojot tos salīdzinājuma pamatā. Tas galvenokārt skaidrojams ar to, ka Komisija uzskata: šīs cenas var atspoguļot dažādu izmaksu faktisko situāciju un var ietvert vai neietvert valsts atbalstu.
Ex ante ienesīguma analīze
(176)
Tā kā trūkst uzticamu tirgus etaloncenu, Komisija uzskata: faktu, ka darījums atbilst tirgus nosacījumiem, var konstatēt, pamatojoties uz citu vispārpieņemtu standarta novērtēšanas metodiku. Pēc Komisijas domām, infrastruktūrai, kura ir pieejama visiem un nav īpaši paredzēta konkrētam lietotājam, tirgus ieguldītāja/operatora pārbaude ir sekmīga, ja infrastruktūras lietotāji - no ex ante skatpunkta - papildus sniedz ieguldījumu operatora ienesīgumā (37).
(177)
Šis ir gadījums, kad operatora komerciālā vienošanās ar atsevišķu lietotāju ļauj operatoram segt visas izmaksas, ko rada šī vienošanās, ar samērīgu peļņas daļu, pamatojoties uz stabilām vidēja termiņa prognozēm (38).
(178)
Šajā novērtējumā arī jāņem vērā visi ieņēmumi un visas paredzamās papildu izmaksas, kas rodas operatoram saistībā ar konkrēta lietotāja darbību (39).
(179)
Šādas papildu izmaksas aptver visas izdevumu vai ieguldījumu kategorijas, piemēram, papildu darbinieku, aprīkojuma un ieguldījumu izmaksas, ko rada lietotāja klātbūtne (40). Turpretī izmaksas, kas operatoram rastos neatkarīgi no vienošanās ar lietotāju, nav jāņem vērā.
(180)
Pamatojoties uz šiem faktoriem, Komisija uzskata, ka tirgus ieguldītāja/operatora pārbaude ir sekmīga, t. i., samazinātā maksa nesniedz priekšrocības uzņēmumam Propapier šādu iemeslu dēļ:
a)
iepriekš tika secināts, ka notekūdeņu attīrīšanas iekārta ir pieejama visiem un nav īpaši paredzēta uzņēmumam Propapier;
b)
uzņēmuma Propapier veiktā maksa ietver darbības izmaksas, tehniskās apkopes un remonta izmaksas, darbinieku un nodevu pārvaldības izmaksas, aprēķināto amortizāciju, kā arī aprēķinātos procentu maksājumus 20 % apmērā no ieguldījumu kapitāla, kas ieguldīts notekūdeņu attīrīšanas iekārtā; tādējādi maksa sedz visas papildu izmaksas, kas rodas notekūdeņu attīrīšanas iekārtas operatoram saistībā ar uzņēmuma Propapier darbību.
(181)
Attiecībā uz samērīgu peļņas daļu, kas, neskaitot papildu izmaksas, lietotāju maksai būtu jāsedz, šajā gadījumā nodevas sedz ne tikai papildu izmaksas, bet arī aprēķinātos procentu maksājumus 20 % apmērā no ieguldījumu kapitāla. Tā kā iepriekš minētās papildu izmaksu pieejas nolūkos tā nav nepārprotami identificēta kā samērīga peļņa, tā operatoram sniedz papildu ienākumus tāpat, kā to būtu sniegusi samērīga peļņa.
(182)
Ņemot vērā to, ka maksa nerada priekšrocības un tādējādi neveido valsts atbalstu, Komisijai nebija nepieciešams izvērtēt jautājumu par to, vai maksa veido pastāvošu atbalstu (skatīt 123.-137. apsvērumu) vai darbības atbalstu (skatīt 26. apsvērumu), vai apsvērt, vai šāds darbības atbalsts ir piemērots iekšējam tirgum. Ņemot vērā šo konstatējumu, Komisija arī var atstāt neatbildētu jautājumu par to, vai maksas atgūšana (ja izrādītos, ka tā veido darbības atbalstu) būtu pretrunā ar tiesiskās paļāvības aizsardzības un vienlīdzīgas attieksmes principu.
6. SECINĀJUMI
(183)
Komisija secina, ka ne TAZV notekūdeņu attīrīšanas iekārtas, ne autostāvvietas, ne jaunā ceļa būvniecība, ne Oderas-Šprē kanāla paplašināšana un padziļināšana neveido īpašam nolūkam paredzētu infrastruktūru.
(184)
Komisija arī secina, ka notekūdeņu attīrīšanas iekārtas lietošanas maksa neietver valsts atbalstu. Tirgus ieguldītāja/operatora princips ir izpildīts, un tāpēc uzņēmumam Propapier PM2 GmbH nav sniegtas ekonomiskas priekšrocības,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Vācijas iestāžu īstenotie infrastruktūras pasākumi neveido īpaši uzņēmumam Propapier PM2 GmbH paredzētu infrastruktūru. Maksa, ko TAZV iekasē no uzņēmuma Propapier par notekūdeņu attīrīšanas iekārtas lietošanu, neietver valsts atbalstu. Tāpēc infrastruktūras pasākumi un noteikumi par maksas noteikšanu neveido valsts atbalstu Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punkta izpratnē.
2. pants
Šis lēmums ir adresēts Vācijas Federatīvajai Republikai.
Briselē, 2014. gada 1. oktobrī