PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 402/2013
ze dne 30. dubna 2013
o společné bezpečnostní metodě pro hodnocení a posuzování rizik a o zrušení nařízení (ES) č. 352/2009
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2004/49/ES ze dne 29. dubna 2004 o bezpečnosti železnic Společenství a o změně směrnice Rady 95/18/ES o vydávání licencí železničním podnikům a směrnice 2001/14/ES o přidělování kapacity železniční infrastruktury, zpoplatnění železniční infrastruktury a o vydávání osvědčení o bezpečnosti (směrnice o bezpečnosti železnic) (1), a zejména na čl. 6 odst. 4 této směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V souladu se směrnicí 2004/49/ES by měly být postupně zaváděny společné bezpečnostní metody (CSM), aby bylo zajištěno udržování, a podle potřeby a proveditelnosti, i zvyšování vysoké úrovně bezpečnosti.
(2)
Komise dne 12. října 2010 pověřila Evropskou agenturu pro železnice (dále jen „agenturu“), aby v souladu se směrnicí 2004/49/ES provedla revizi nařízení Komise (ES) č. 352/2009 ze dne 24. dubna 2009 o přijetí společné bezpečnostní metody pro hodnocení a posuzování rizik, na kterou odkazuje čl. 6 odst. 3 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/49/ES (2). Revize by se měla vztahovat na výsledky analýzy celkové účinnosti CSM pro hodnocení a posuzování rizik, kterou provedla agentura podle čl. 9 odst. 4 uvedeného nařízení, na zkušenosti získané při jejím používání, jakož i na další vývoj úkolů a odpovědnosti subjektu pro posuzování, na který odkazuje článek 6 uvedeného nařízení. Revize by rovněž měla v zájmu většího vyjasnění, jež by zabránilo rozdílům v uplatňování v jednotlivých členských státech, zahrnovat kvalifikační požadavky (pomocí vypracování režimu pro akreditaci/uznávání) subjektu pro posuzování, a to na základě jeho úkolů v rámci CSM, přičemž se zohlední rozhraní v rámci stávajících unijních postupů pro autorizaci/osvědčování v železničním odvětví. Bude-li to proveditelné, měla by se revize nařízení (ES) č. 352/2009 rovněž vztahovat na nový vývoj, pokud jde o kritéria přijatelnosti rizik, jež by mohla být využita k posouzení přijatelnosti rizika v rámci jednoznačného odhadu rizik a jejich hodnocení. Agentura předložila Komisi v souladu s jejím pověřením své doporučení týkající se revize CSM a podložila je zprávou o posouzení dopadů. Toto nařízení vychází z uvedeného doporučení agentury.
(3)
Základní prvky systému řízení bezpečnosti by podle směrnice 2004/49/ES měly zahrnovat postupy a metody posuzování rizika a zavádění opatření pro usměrňování rizika v případě, že změna provozních podmínek nebo nové materiály představují nová rizika pro infrastrukturu nebo provoz. Na uvedený základní prvek systému řízení bezpečnosti se vztahuje toto nařízení.
(4)
Na základě čl. 14a odst. 3 směrnice 2004/49/ES mají subjekty odpovědné za údržbu povinnost zavést systém údržby, aby bylo zajištěno, že vozidla, za jejichž údržbu odpovídají, jsou v bezpečném provozuschopném stavu. Subjekty odpovědné za údržbu by měly mít zavedeny postupy pro posuzování rizik, aby mohly řídit změny týkající se zařízení, postupů, organizace, personálů či rozhraní. Toto nařízení se vztahuje i na uvedený požadavek pro systém údržby.
(5)
V důsledku používání směrnice Rady 91/440/EHS ze dne 29. července 1991 o rozvoji železnic Společenství (3) a čl. 9 odst. 2 směrnice 2004/49/ES by při používání tohoto nařízení měla být věnována zvláštní pozornost řízení rizik na rozhraních mezi účastníky podílejícími se na uplatňování tohoto nařízení.
(6)
Článek 15 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/57/ES ze dne 17. června 2008 o interoperabilitě železničního systému ve Společenství (4) vyžaduje, aby členské státy přijaly veškerá nezbytná opatření s cílem zajistit, že strukturální subsystémy tvořící železniční systém lze uvést do provozu jen tehdy, jestliže jsou projektovány, konstruovány a instalovány tak, aby při začlenění do železničního systému splňovaly základní požadavky, které se na ně vztahují. Členské státy musí zkontrolovat zejména technickou kompatibilitu těchto subsystémů se železničním systémem, do kterého jsou začleňovány, a bezpečné začlenění těchto subsystémů v souladu s oblastí působnosti tohoto nařízení.
(7)
Ukazuje se, že jednou z překážek pro liberalizaci železničního trhu je neexistence společného přístupu ke stanovení a prokázání shody s úrovněmi bezpečnosti a požadavky železničního systému mezi členskými státy. Takový společný přístup by měl být stanoven prostřednictvím tohoto nařízení.
(8)
S cílem usnadnit vzájemné uznávání mezi členskými státy by mezi účastníky podílejícími se na rozvoji a provozu železničního systému měly být harmonizovány metody používané ke zjištění a řízení rizik a metody sloužící k prokázání, že železniční systém na území Unie splňuje bezpečnostní požadavky. Jako první krok je nutno harmonizovat postupy a metody hodnocení rizik a provádění opatření k jejich usměrňování v případě, že změna provozních podmínek nebo nové materiály představují nová rizika pro infrastrukturu nebo provoz, jak je uvedeno v bodě 2 písm. d) přílohy III směrnice 2004/49/ES.
(9)
Pokud v některém členském státě neexistuje oznámený vnitrostátní předpis pro určení, zda je změna z hlediska bezpečnosti významná, či nikoli, společnost nebo organizace odpovědná za provedení této změny (dále jen „navrhovatel“) by měla nejprve posoudit možný dopad dané změny na bezpečnost železničního systému. Má-li navrhovaná změna dopad na bezpečnost, navrhovatel by měl prostřednictvím odborného posouzení vyhodnotit významnost změny podle souboru kritérií, která by měla být stanovena v tomto nařízení. Uvedené vyhodnocení by mělo vést k jednomu ze tří závěrů. V prvním případě není změna považována za významnou a navrhovatel by měl změnu provést uplatněním vlastní bezpečnostní metody. V druhém případě je změna považována za významnou a navrhovatel by měl změnu provést uplatněním tohoto nařízení bez nutnosti zvláštního zásahu vnitrostátního bezpečnostního orgánu. Ve třetím případě je změna považována za významnou, ale na úrovni Evropské unie existují ustanovení, která vyžadují zvláštní zásah příslušného vnitrostátního bezpečnostního orgánu, například nové povolení pro uvedení vozidla do provozu nebo revizi či aktualizaci osvědčení o bezpečnosti železničního podniku nebo revizi či aktualizaci schválení z hlediska bezpečnosti vydaného provozovatelem infrastruktury.
(10)
V případě jakékoli změny v železničním systému, který je již v provozu, by se měla posoudit významnost této změny, přičemž by se měly vzít v úvahu i všechny změny související s bezpečností, které ovlivňují stejnou část systému, a to od vstupu tohoto nařízení v platnost nebo od posledního uplatnění procesu řízení rizik stanoveného v tomto nařízení, podle toho, co bylo provedeno jako poslední. Cílem je posoudit, zda tyto změny představují ve svém celku významnou změnu, která vyžaduje úplné použití CSM pro hodnocení a posuzování rizik.
(11)
Přijatelnost rizik významné změny by měla být vyhodnocena pomocí jedné či více z těchto zásad přijatelnosti rizik: použití kodexů správné praxe, porovnání s podobnými částmi železničního systému nebo prostřednictvím jednoznačného odhadu rizik. Všechny zásady byly úspěšně uplatněny v řadě železničních aplikací, jakož i v jiných druzích dopravy a jiných odvětvích. Zásada „jednoznačného odhadu rizik“ se často používá pro složité nebo inovační změny. Navrhovatel by měl být odpovědný za výběr zásady, jež má být uplatněna.
(12)
V případě použití všeobecně uznávaného kodexu správné praxe by proto mělo být umožněno, aby byl podle zásady proporcionality snížen dopad uplatnění CSM. Stejně tak v případě, že na úrovni Unie existují ustanovení, která vyžadují zvláštní zásah vnitrostátního bezpečnostního orgánu, by mělo být tomuto orgánu umožněno, aby jednal jako nezávislý subjekt pro posuzování s cílem snížit dvojité kontroly, zbytečné náklady, které vznikají v odvětví, a dobu uvedení na trh.
(13)
Agentura by za účelem podávání zpráv Komisi o účinnosti a uplatňování tohoto nařízení a případně za účelem vydávání doporučení ke zlepšení tohoto nařízení měla mít možnost shromažďovat příslušné informace od různých zúčastněných účastníků, mimo jiné od vnitrostátních bezpečnostních orgánů, od orgánů udělujících osvědčení subjektům odpovědným za údržbu nákladních vozů a od jiných subjektů odpovědných za údržbu, které nespadají do oblasti působnosti nařízení Komise (EU) č. 445/2011 ze dne 10. května 2011 o systému udělování osvědčení pro subjekty odpovědné za údržbu nákladních vozů (5).
(14)
Akreditaci subjektů pro posuzování by měl obvykle udělovat vnitrostátní akreditační orgán, jenž má výlučnou pravomoc posoudit, zda subjekt pro posuzování splňuje požadavky stanovené podle harmonizovaných norem. Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 765/2008 ze dne 9. července 2008, kterým se stanoví požadavky na akreditaci a dozor nad trhem týkající se uvádění výrobků na trh (6), obsahuje podrobná ustanovení o pravomoci takových vnitrostátních akreditačních orgánů.
(15)
Pokud harmonizované právní předpisy Unie stanoví, že mají být vybírány subjekty posuzování shody, které je mají provádět, měla by být transparentní akreditace stanovená nařízením (ES) č. 765/2008 považována vnitrostátními orgány v celé Unii za nejvhodnější prostředek, jak doložit odbornou způsobilost těchto subjektů. Vnitrostátní orgány však mohou mít za to, že disponují vhodnými prostředky, aby toto hodnocení provedly samy. V takových případech by měl členský stát poskytnout Komisi a ostatním členským státům všechny doklady nezbytné k ověření způsobilosti subjektů uznaných pro posuzování, které si za účelem provádění právních předpisů Unie zvolí. V zájmu dosažení obdobné úrovně kvality a důvěry, jaká se očekává u akreditace, by měly být požadavky a pravidla hodnocení a kontroly subjektů pro posuzování v případě uznávání rovnocenné s požadavky a pravidly, které se používají pro akreditaci.
(16)
Nezávislá a způsobilá externí nebo interní osoba, organizace či subjekt, vnitrostátní bezpečnostní subjekt, oznámený subjekt nebo subjekt, jenž byl určen podle článku 17 směrnice 2008/57/ES, mohou jednat coby subjekt pro posuzování, splňují-li kritéria, jež jsou požadována v příloze II.
(17)
Uznání interních subjektů pro posuzování v souladu s tímto nařízením nevyžaduje, aby byl proveden okamžitý přezkum osvědčení o bezpečnosti již vydaných železničním podnikům, schválení z hlediska bezpečnosti vydaných provozovatelům infrastruktury a osvědčení vydaných subjektům odpovědným za údržbu. Jejich přezkum lze provést při příští žádosti o obnovení či aktualizaci bezpečnostního osvědčení, schválení z hlediska bezpečnosti či osvědčení subjektu odpovědného za údržbu.
(18)
V rámci stávajících právních předpisů není omezen počet akreditovaných či uznaných subjektů pro posuzování v jednotlivých členských státech a není stanovena žádná povinnost, podle níž by bylo nutné mít k dispozici alespoň jeden takovýto subjekt. Není-li subjekt pro posuzování již vymezen podle stávajících unijních či vnitrostátních právních předpisů, může navrhovatel jmenovat jakýkoli subjekt pro posuzování v Unii nebo třetí zemi, který obdržel akreditaci na základě rovnocenných kritérií a jenž splňuje příslušné požadavky, jež jsou rovnocenné požadavkům obsaženým v tomto nařízení. Členský stát by měl mít možnost využít akreditaci či uznání, nebo jakoukoli kombinaci těchto dvou možností.
(19)
Nařízení (ES) č. 352/2009 již není aktuální, a tudíž by mělo být nahrazeno tímto nařízením.
(20)
Vzhledem k novým požadavkům, jež toto nařízení zavádí, pokud jde o akreditaci a uznávání subjektů pro posuzování, by mělo být provádění tohoto nařízení odloženo, aby měli dotčení účastníci dostatek času k zavedení a uplatnění tohoto nového společného přístupu.
(21)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle čl. 27 odst. 1 směrnice 2004/49/ES,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět
1. Toto nařízení stanoví revidovanou společnou bezpečnostní metodu (CSM) pro hodnocení a posuzování rizik, jak je uvedeno v čl. 6 odst. 3 písm. a) směrnice 2004/49/ES.
2. Toto nařízení usnadní přístup na trh pro služby železniční dopravy prostřednictvím harmonizace:
a)
procesů řízení rizik používaných k posouzení dopadů změn na úrovně bezpečnosti a shodu s bezpečnostními požadavky;
b)
výměny informací týkajících se bezpečnosti mezi jednotlivými účastníky v železničním odvětví s cílem zajistit bezpečnost mezi jednotlivými rozhraními, která mohou v tomto odvětví existovat;
c)
důkazů vyplývajících z použití procesu řízení rizik.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Toto nařízení se použije na navrhovatele, jak je vymezen v čl. 3 odst. 11, provádí-li jakoukoli změnu železničního systému v členském státě.
Tyto změny mohou mít technickou, provozní nebo organizační povahu. Pokud jde o organizační změny, podléhají posouzení na základě pravidel podle článku 4 pouze takové změny, jež by mohly mít dopad z hlediska provozních postupů či postupů údržby.
2. Pokud se na základě posouzení podle kritérií stanovených v čl. 4 odst. 2 písm. a) až f):
a)
změna považuje za významnou, použije se proces řízení rizik stanovený ve článku 5;
b)
změna za významnou nepovažuje, postačí uchování příslušné dokumentace, na jejímž základě bylo takové rozhodnutí odůvodněno.
3. Toto nařízení se použije i na strukturální subsystémy, na které se použije směrnice 2008/57/ES:
a)
vyžadují-li posouzení rizik příslušné technické specifikace pro interoperabilitu (dále jen „TSI“), pak TSI tam, kde je to vhodné, upřesní, které části tohoto nařízení se použijí;
b)
jedná-li se o významnou změnu, jak je stanoveno v čl. 4 odst. 2, použije se proces řízení rizik stanovený v článku 5 pro uvádění strukturálních subsystému do provozu, aby se zajistilo bezpečné začlenění strukturálních subsystémů do stávajícího systému podle čl. 15 odst. 1 směrnice 2008/57/ES.
4. Použití tohoto nařízení v případě uvedeném v odst. 3 písm. b) tohoto článku však nesmí vést k požadavkům, které jsou v rozporu s požadavky stanovenými v příslušných TSI. Pokud se však takové rozpory objeví, navrhovatel informuje příslušný členský stát, který může rozhodnout, že požádá o revizi TSI v souladu s čl. 6 odst. 2 nebo článkem 7 směrnice 2008/57/ES, nebo o výjimku v souladu s čl. 9 odst. 2 uvedené směrnice.
5. Železniční systémy, které jsou vyloučeny z oblasti působnosti podle čl. 2 odst. 2 směrnice 2004/49/ES, jsou rovněž vyloučeny z oblasti působnosti tohoto nařízení.
6. Ustanovení nařízení (ES) č. 352/2009 se použijí i nadále na projekty v pokročilé fázi vývoje podle čl. 2 písm. t) směrnice 2008/57/ES od okamžiku, od něhož se toto nařízení použije.
Článek 3
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použijí definice stanovené v článku 3 směrnice 2004/49/ES.
Rovněž se použijí tyto definice:
1)
„rizikem“ se rozumí četnost výskytu nehod a mimořádných událostí vedoucích k újmě (zapříčiněných nebezpečím) a stupeň závažnosti této újmy;
2)
„analýzou rizik“ se rozumí systematické používání všech dostupných informací k určení nebezpečí a odhadu rizik;
3)
„hodnocením rizik“ se rozumí postup založený na analýze rizik s cílem určit, zda bylo dosaženo přijatelné úrovně rizika;
4)
„posuzováním rizik“ se rozumí celkový postup zahrnující analýzu a hodnocení rizik;
5)
„bezpečností“ se rozumí odstranění nepřijatelného rizika újmy;
6)
„řízením rizik“ se rozumí systematické uplatňování politik, postupů a praktik řízení na úkoly týkající se analýzy, hodnocení a usměrňování rizik;
7)
„rozhraními“ se rozumí všechny body vzájemného působení během doby životnosti systému nebo subsystému, včetně provozu a údržby, kde jednotliví účastníci železničního odvětví vzájemně spolupracují za účelem řízení rizik;
8)
„účastníky“ se rozumí všechny subjekty, které se přímo nebo prostřednictvím smluvních ujednání podílejí na uplatňování tohoto nařízení;
9)
„bezpečnostními požadavky“ se rozumí bezpečnostní vlastnosti (kvalitativní nebo kvantitativní) systému a jeho provozu (včetně provozních předpisů) a údržby nezbytné ke splnění cílů v oblasti bezpečnosti stanovených právními předpisy nebo dotyčnou společností;
10)
„bezpečnostními opatřeními“ se rozumí soubor opatření ke snížení četnosti výskytu nebezpečí nebo ke zmírnění jeho důsledků s cílem dosáhnout a/nebo zachovat přijatelnou úroveň rizika;
11)
„navrhovatelem“ se rozumí:
a)
železniční podnik nebo provozovatel infrastruktury, který zavádí opatření pro usměrňování rizik v souladu s článkem 4 směrnice 2004/49/ES;
b)
subjekt odpovědný za údržbu, který zavádí opatření pro usměrňování rizik v souladu s čl. 14a odst. 3 směrnice 2004/49/ES;
c)
smluvní subjekt nebo výrobce, který požádá oznámený subjekt, aby provedl postup ověřování „ES“ v souladu s čl. 18 odst. 1 směrnice 2008/57/ES, nebo určený subjekt podle čl. 17 odst. 3 uvedené směrnice;
d)
žadatel o povolení k uvedení strukturálních subsystémů do provozu;
12)
„zprávou o posouzení bezpečnosti“ se rozumí dokument, který obsahuje závěry posouzení, jež s ohledem na posuzovaný systém provedl subjekt pro posuzování;
13)
„nebezpečím“ se rozumí stav, který by mohl vést k nehodě;
14)
„subjektem pro posuzování“ se rozumí nezávislá a způsobilá externí nebo interní osoba, organizace nebo subjekt provádějící šetření s cílem dospět na základě důkazů k rozhodnutí, zda systém splňuje bezpečnostní požadavky;
15)
„kritérii přijatelnosti rizik“ se rozumí referenční pokyny, na základě nichž se posuzuje přijatelnost určitého rizika; tato kritéria se používají k určení, zda je úroveň rizika dostatečně nízká, takže není nutno přijmout okamžitá opatření k jejímu dalšímu snížení;
16)
„záznamem o nebezpečí“ se rozumí doklad, v němž jsou zaznamenána a kde jsou odkazy na zjištěná nebezpečí, související opatření, jejich původ a odkaz na organizaci, která je má řídit;
17)
„identifikací nebezpečí“ se rozumí postup ke zjištění, zdokumentování a charakterizaci nebezpečí;
18)
„zásadou přijatelnosti rizik“ se rozumí pravidla používaná s cílem dospět k závěru, zda riziko spojené s jedním či více konkrétními nebezpečími je, či není přijatelné;
19)
„kodexem správné praxe“ se rozumí písemný soubor pravidel, která, jsou-li správně uplatňována, lze použít k řízení jednoho či více konkrétních nebezpečí;
20)
„referenčním systémem“ se rozumí systém, u něhož byla při používání prokázána přijatelná úroveň bezpečnosti a podle něhož lze porovnáním vyhodnotit přijatelnost rizik vyplývajících z posuzovaného systému;
21)
„odhadem rizika“ se rozumí postup používaný k měření úrovně analyzovaných rizik, který se skládá z těchto kroků: odhad četnosti, analýza důsledků a jejich integrace;
22)
„technickým systémem“ se rozumí výrobek nebo soubor výrobků včetně výkresové, prováděcí a podpůrné dokumentace; vývoj technického systému začíná stanovením požadavků a končí jeho schválením; ačkoli se bere v úvahu návrh příslušných rozhraní s lidským chováním, nejsou lidská obsluha a její úkony do technického systému zahrnuty; postup údržby je popsán v příručkách údržby, sám o sobě však není součástí technického systému;
23)
„katastrofickým důsledkem“ se rozumí smrtelné nehody a/nebo četná těžká zranění a/nebo velká škoda na životním prostředí v důsledku nehody;
24)
„schválením bezpečnosti“ se rozumí stav přidělený změně navrhovatelem na základě zprávy o posouzení bezpečnosti, kterou předložil subjekt pro posuzování;
25)
„systémem“ se rozumí jakákoli část železničního systému, na které dochází ke změně, přičemž tato změna může mít technickou, provozní nebo organizační povahu;
26)
„oznámeným vnitrostátním předpisem“ se rozumí jakýkoli vnitrostátní předpis oznámený členskými státy podle směrnice Rady 96/48/ES (7) nebo směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/16/ES (8) a směrnic 2004/49/ES a 2008/57/ES.
27)
„orgánem udělujícím osvědčení“ se rozumí orgán udělující osvědčení stanovený podle definice článku 3 nařízení (EU) č. 445/2011;
28)
„subjektem posuzování shody“ se rozumí subjekt posuzování shody podle definice v článku 2 nařízení (ES) č. 765/2008;
29)
„akreditací“ se rozumí akreditace podle definice článku 2 nařízení (ES) č. 765/2008;
30)
„vnitrostátním akreditačním orgánem“ se rozumí vnitrostátní akreditační orgán podle definice v čl. 2 odst. 11 nařízení (ES) č. 765/2008;
31)
„uznáním“ se rozumí osvědčení vydané vnitrostátním subjektem, jenž není vnitrostátním akreditačním orgánem, o tom, že subjekt pro posuzování splňuje požadavky stanovení v příloze II tohoto nařízení k výkonu nezávislé posuzovací činnosti vymezené v čl. 6 odst. 1 a 2.
Článek 4
Významné změny
1. Pokud v některém členském státě neexistuje oznámený vnitrostátní předpis sloužící k určení, zda je změna významná či nikoli, navrhovatel posoudí možný dopad dané změny na bezpečnost železničního systému.
Pokud navrhovaná změna nemá žádný dopad na bezpečnost, nemusí se proces řízení rizik popsaný v článku 5 použít.
2. Má-li navrhovaná změna dopad na bezpečnost, navrhovatel pomocí odborného posouzení rozhodne o významnosti změny na základě těchto kritérií:
a)
důsledek selhání: nejhorší věrohodný scénář v případě selhání posuzovaného systému s přihlédnutím k existenci bezpečnostních bariér mimo posuzovaný systém;
b)
nový prvek použitý při zavádění změny: to se týká jak toho, co je inovativní v železničním odvětví, tak i toho, co je nové pouze pro organizaci zavádějící změnu;
c)
složitost změny;
d)
sledování: nemožnost sledovat zavedenou změnu během celé doby životnosti systému a provést vhodný zásah;
e)
vratnost: nemožnost navrátit systém do stavu před změnou;
f)
doplňkovost: posouzení významnosti změny s přihlédnutím ke všem aktuálním změnám posuzovaného systému souvisejícím s bezpečností, které nebyly posouzeny jako významné.
3. Navrhovatel uchovává odpovídající dokumentaci ke zdůvodnění svého rozhodnutí.
Článek 5
Proces řízení rizik
1. Navrhovatel odpovídá za použití tohoto nařízení, včetně posouzení významnosti změny na základě kritérií podle článku 4, a za provedení procesu řízení rizik, který je stanoven v příloze I.
2. Navrhovatel zajistí, aby rizika, způsobená jeho dodavateli a poskytovateli služeb, včetně jejich subdodavatelů, byla řízena rovněž v souladu s tímto nařízením. Za tímto účelem může navrhovatel prostřednictvím smluvních podmínek požadovat, aby se jeho dodavatelé a poskytovatelé služeb, včetně subdodavatelů, podíleli na procesu řízení rizik stanoveném v příloze I.
Článek 6
Nezávislé posouzení
1. Subjekt pro posuzování provádí nezávislé posuzování z hlediska vhodnosti jak ve vztahu k uplatnění procesu řízení rizik stanoveného v příloze I, tak i jeho výsledkům. Tento subjekt pro posuzování musí splňovat kritéria uvedená v příloze II. Není-li dosud subjekt pro posuzování určen na základě stávajících unijních či vnitrostátních předpisů, jmenuje navrhovatel vlastní subjekt pro posuzování, a to v nejbližší vhodné fázi postupu pro posuzování rizik.
2. Aby mohl provést nezávislé posouzení, subjekt pro posuzování musí:
a)
zajistit, že se na základě dokumentace předložené navrhovatelem důkladně seznámil s významnou změnou;
b)
posoudit procesy použité pro řízení bezpečnosti a kvality během navrhování a zavádění významné změny, nejsou-li tyto procesy již osvědčeny ze strany příslušného subjektu posuzování shody;
c)
posoudit uplatnění těchto bezpečnostních a kvalitativních procesů během navrhování a zavádění významné změny.
Po dokončení posouzení podle písm. a), b) a c) vypracuje subjekt pro posuzování zprávu o posouzení bezpečnosti, jak je stanovena v článku 15 a příloze III.
3. Je třeba zamezit překrývání práce v rámci těchto posuzování:
a)
posuzování shody systému řízení bezpečnosti a systému údržby subjektů odpovídajících za údržbu vyžadovaného podle směrnice 2004/49/ES a
b)
posuzování shody prováděné oznámeným subjektem, které je definováno v čl. 2 písm. j) směrnice 2008/57/ES nebo subjektem, který byl určen podle článku 17 uvedené směrnice, a
c)
jakéhokoli nezávislého posouzení provedeného subjektem pro posuzování podle tohoto nařízení.
4. Aniž jsou dotčeny právní předpisy Unie, může si navrhovatel vybrat za subjekt pro posuzování vnitrostátní bezpečnostní orgán, nabízí-li uvedený orgán tuto službu a týkají-li se významné změny těchto případů:
a)
vozidlo potřebuje povolení k uvedení do provozu podle čl. 22 odst. 2 a čl. 24 odst. 2 směrnice 2008/57/ES;
b)
vozidlo potřebuje dodatečné povolení k uvedení do provozu podle čl. 23 odst. 5 a čl. 25 odst. 4 směrnice 2008/57/ES;
c)
osvědčení o bezpečnosti musí být aktualizováno z důvodu změny typu nebo prodloužení provozu podle čl. 10 odst. 5 směrnice 2004/49/ES;
d)
osvědčení o bezpečnosti musí být revidováno z důvodu významných změn v bezpečnostním regulačním rámci podle čl. 10 odst. 5 směrnice 2004/49/ES;
e)
schválení z hlediska bezpečnosti musí být aktualizováno z důvodu významných změn v infrastruktuře, zabezpečovacím systému nebo dodávce energie nebo v zásadách jejich provozu a údržby podle čl. 11 odst. 2 směrnice 2004/49/ES;
f)
schválení z hlediska bezpečnosti musí být revidováno kvůli významným změnám v bezpečnostním regulačním rámci podle čl. 11 odst. 2 směrnice 2004/49/ES.
V případě, že se významná změna týká strukturálního subsystému, pro který je nutné povolení k uvedení do provozu podle čl. 15 odst. 1 nebo článku 20 směrnice 2008/57/ES, může si navrhovatel vybrat za subjekt pro posuzování vnitrostátní bezpečnostní orgán, nabízí-li uvedený orgán tuto službu, a nepověřil-li již navrhovatel tímto úkolem oznámený subjekt podle čl. 18 odst. 2 uvedené směrnice.
Článek 7
Akreditace/uznávání subjektu pro posuzování
Subjekt pro posuzování podle ustanovení článku 6 musí být buď:
a)
akreditován vnitrostátním akreditačním orgánem podle čl. 13 odst. 1 za použití kritérií definovaných v příloze II, nebo
b)
uznán uznávacím subjektem podle čl. 13 odst. 1 za použití kritérií definovaných v příloze II, nebo
c)
vnitrostátním bezpečnostním orgánem podle požadavku čl. 9 odst. 2.
Článek 8
Přijímání akreditace/uznání
1. Vnitrostátní bezpečnostní orgán při udělování osvědčení o bezpečnosti nebo schválení z hlediska bezpečnosti v souladu s nařízením Komise (EU) č. 1158/2010 (9) nebo s nařízením Komise (EU) č. 1169/2010 (10) přijímá akreditaci nebo uznání udělené jiným členským státem v souladu s článkem 7 jakožto důkaz schopnosti železničního podniku nebo správce infrastruktury jednat coby subjekt pro posuzování.
2. Orgán udělující osvědčení při udělování osvědčení subjektu odpovědného za údržbu podle nařízení (EU) č. 445/2011 přijme takovou akreditaci nebo uznání ze strany jiného členského státu jakožto důkaz schopnosti subjektu odpovídajícího za údržbu jednat coby subjekt pro posuzování.
Článek 9
Druhy uznání subjektu pro posuzování
1. Lze využít následující druhy uznání subjektu pro posuzování:
a)
uznání, které členský stát udělil subjektu odpovědnému za údržbu, organizaci či organizační složce nebo jednotlivé osobě;
b)
uznání vnitrostátního bezpečnostního orgánu týkající se schopnosti organizace, její složky či jednotlivé osoby provádět nezávislé posuzování, a to posouzením systému řízení bezpečnosti železničního podniku nebo provozovatele infrastruktury a dohledem nad ním;
c)
vykonává-li vnitrostátní bezpečnostní orgán funkci orgánu udělujícího osvědčení v souladu s článkem 10 nařízení (EU) č. 445/2011, uznání vnitrostátního bezpečnostního orgánu týkající se schopnosti organizace, její složky či jednotlivé osoby provádět nezávislé posuzování, a to posouzením systému údržby u subjektů odpovídajících za údržbu a dohledu nad ním;
d)
uznání orgánem vydávajícím uznání, jenž byl určen členským státem, týkající se schopnosti subjektu odpovídajícího za údržbu, schopnosti organizace, její složky či jednotlivé osoby provádět nezávislé posuzování.
2. Uzná-li členský stát vnitrostátní bezpečnostní orgán coby subjekt pro posuzování, je povinností takového členského státu, aby zajistil, že vnitrostátní bezpečnostní orgán splňuje požadavky stanovené v příloze II. V takovém případě musí být v rámci vnitrostátního bezpečnostního orgánu výkon funkcí subjektu pro posuzování zjevně nezávislý na jiných funkcích vnitrostátního bezpečnostního orgánu.
Článek 10
Platnost uznání
1. V případech uvedených v čl. 9 odst. 1 písm. a) a d) a v čl. 9 odst. 2 nesmí překročit délka platnosti uznání 5 let od okamžiku jeho udělení.
2. V případě uvedeném v čl. 9 odst. 1 písm. b):
a)
prohlášení o uznání železničního podniku nebo provozovatele infrastruktury musí být uvedeno v příslušném osvědčení o bezpečnosti v kolonce 5 „Doplňující informace“ jednotného formátu osvědčení o bezpečnosti stanoveného v příloze I nařízení Komise (ES) č. 653/2007 (11) a v příslušné části schválení z hlediska bezpečnosti;
b)
doba platnosti uznání nesmí překročit platnost osvědčení o bezpečnosti nebo schválení z hlediska bezpečnosti, na základě nichž bylo uznání uděleno. V takovém případě se o uznání požádá při příští žádosti o obnovení či aktualizaci osvědčení o bezpečnosti či schválení z hlediska bezpečnosti.
3. V případech uvedených v čl. 9 odst. 1 písm. c):
a)
prohlášení o uznání subjektu odpovědného za údržbu musí být uvedeno v příslušném osvědčení v kolonce 5 „Doplňující informace“ jednotného formátu osvědčení pro subjekty odpovědné za údržbu stanoveného v příloze V, nebo příslušně v příloze VI nařízení (EU) č. 445/2011;
b)
doba platnosti uznání nesmí překročit platnost osvědčení vydaného orgánem udělujícím osvědčení, na základě něhož bylo uznání uděleno. V takovém případě se o uznání požádá při příští žádosti o obnovení či aktualizaci takového osvědčení.
Článek 11
Dohled ze strany uznávacího orgánu
1. Uznávací orgán obdobně jako v případě požadavků u akreditace podle čl. 5 odst. 3 a 4 nařízení (ES) č. 765/2008 provádí pravidelný dohled, aby ověřil, že jím uznaný subjekt pro posuzování i nadále po dobu, na níž se vztahuje platnost uznání, splňuje kritéria stanovená v příloze II.
2. Přestane-li subjekt pro posuzování splňovat kritéria stanovená v příloze II, uznávací orgán podle závažnosti porušení zúží použitelný rozsah uznání, uznání pozastaví či zcela odejme.
Článek 12
Mírnější kritéria, není-li vzájemně uznána určitá významná změna
Není-li vzájemně uznáno posouzení rizika u významné změny, navrhovatel jmenuje subjekt pro posuzování, který splňuje alespoň požadavky týkající se odbornosti, nezávislosti a nestrannosti stanovené v příloze II. Další požadavky podle odstavce 1 přílohy II lze po dohodě s vnitrostátním bezpečnostním orgánem nediskriminačním způsobem zmírnit.
Článek 13
Poskytování informací agentuře
1. Členské státy příslušně informují agenturu nejpozději do 21. května 2015 o svém vnitrostátním akreditačním orgánu a/nebo uznávacím orgánu či o svých uznávacích orgánech pro účely tohoto nařízení, jakož i o subjektech pro posuzování, které uznaly v souladu s čl. 9 odst. 1 písm. a). Agentuře rovněž oznámí jakoukoli změnu, a to do jednoho měsíce od této změny. Agentura tyto informace zveřejní.
2. Vnitrostátní akreditační orgán informuje agenturu nejpozději do 21. května 2015 o akreditovaných subjektech pro posuzování, jakož i o rozsahu pravomocí, v němž byly tyto subjekty pro hodnocení akreditovány, jak je stanoveno v bodech 2 a 3 přílohy II. Agentuře rovněž oznámí jakoukoli změnu této situace, a to do jednoho měsíce od této změny. Agentura tyto informace zveřejní.
3. Uznávací orgán informuje agenturu nejpozději do 21. května 2015 o uznaných subjektech pro posuzování, jakož i o rozsahu pravomocí, v němž byly tyto subjekty pro hodnocení uznány, jak je stanoveno v bodech 2 a 3 přílohy II. Agentuře rovněž oznámí jakoukoli změnu této situace, a to do jednoho měsíce od této změny. Agentura tyto informace zveřejní.
Článek 14
Podpora agentury při akreditaci či uznávání subjektů pro posuzování
1. Agentura organizuje vzájemné hodnocení uznávacích orgánů, jež vychází ze zásad, jež jsou shodné se zásadami stanovenými v článku 10 nařízení (ES) č. 765/2008.
2. Agentura organizuje minimálně při každé nové revizi tohoto nařízení ve spolupráci s Evropskou organizací pro spolupráci v oblasti akreditace (EA) odbornou přípravu týkající se tohoto nařízení určenou vnitrostátním akreditačním orgánům a uznávacím orgánům.
Článek 15
Zprávy o posouzení bezpečnosti
1. Subjekt pro posuzování poskytne navrhovateli zprávu o posouzení bezpečnosti podle požadavků stanovených v příloze III. Navrhovatel odpovídá za to, zda a jak budou zohledněny závěry zprávy o posouzení bezpečnosti za účelem schválení bezpečnosti posuzované změny. Navrhovatel odůvodní a příslušně doloží ty části zprávy o posouzení bezpečnosti, s nimiž případně nesouhlasí.
2. V případě uvedeném v čl. 2 odst. 3 písm. b) v souladu s odstavcem 5 tohoto článku vnitrostátní bezpečnostní orgán přijme prohlášení uvedené v článku 16 ve svém rozhodnutí o povolení k uvedení strukturálních subsystémů a vozidel do provozu.
3. Aniž je dotčen článek 16 směrnice 2008/57/ES, vnitrostátní bezpečnostní orgán nemůže požadovat dodatečná ověření nebo analýzy rizik, není-li schopen prokázat existenci významného bezpečnostního rizika.
4. V případě uvedeném v čl. 2 odst. 3 písm. a), v souladu s odstavcem 5 tohoto článku, oznámený subjekt pověřený vydáváním osvědčení o shodě přijme prohlášení uvedené v článku 16, ledaže by zdůvodnil a dokumentací doložil své pochybnosti ohledně učiněných závěrů či správnosti výsledků.
5. Pokud již systém nebo část systému byly přijaty na základě procesu řízení rizik stanoveném v tomto nařízení, výsledná zpráva o posouzení bezpečnosti nesmí být zpochybněna jiným subjektem pro posuzování, který je pověřen provedením nového posouzení téhož systému. Vzájemné uznání je podmíněno prokázáním, že systém bude používán za stejných funkčních, provozních a environmentálních podmínek jako již schválený systém a že byla použita rovnocenná kritéria přijatelnosti rizik.
Článek 16
Prohlášení navrhovatele
Na základě výsledků uplatnění tohoto nařízení a zprávy o posouzení bezpečnosti vypracované subjektem pro posuzování navrhovatel vypracuje písemné prohlášení o tom, že veškerá zjištěná nebezpečí a s nimi spojená rizika jsou usměrňována na přijatelnou úroveň.
Článek 17
Řízení usměrňování rizik a audity
1. Železniční podniky a provozovatelé infrastruktury zahrnou audity týkající se uplatňování tohoto nařízení do svého programu pravidelných auditů systému řízení bezpečnosti, jak je uvedeno v článku 9 směrnice 2004/49/ES.
2. Subjekty odpovídající za údržbu zahrnou audity týkající se uplatňování tohoto nařízení do svého programu pravidelných auditů systému údržby, jak je uvedeno v článku 14a odst. 3 směrnice 2004/49/ES.
3. V rámci úkolů vymezených v čl. 16 odst. 2 písm. e) směrnice 2004/49/ES vykonává vnitrostátní bezpečnostní orgán dohled nad uplatňováním tohoto nařízení ve vztahu k železničním podnikům, provozovatelům infrastruktury a subjektům odpovídajícím za údržbu, na něž se nevztahuje oblast působnosti nařízení (EU) č. 445/2011, avšak jsou vymezeny v celostátním registru vozidel tohoto orgánu.
4. V rámci úkolů stanovených v čl. 7 odst. 1 nařízení (EU) č. 445/2011 vykonává orgán udělující osvědčení subjektům odpovědným za údržbu nákladních vozů dohled nad uplatňováním tohoto nařízení ze strany subjektu odpovídajícího za údržbu.
Článek 18
Zpětná vazba a technický pokrok
1. Každý provozovatel infrastruktury a každý železniční podnik ve své výroční zprávě o bezpečnosti uvedené v čl. 9 odst. 4 směrnice 2004/49/ES stručně informuje o svých zkušenostech s uplatňováním tohoto nařízení. Zpráva musí také zahrnovat souhrn rozhodnutí týkající se úrovně významnosti změn.
2. Každý vnitrostátní bezpečnostní orgán ve své výroční zprávě o bezpečnosti uvedené v článku 18 směrnice 2004/49/ES informuje o zkušenostech navrhovatelů s uplatňováním tohoto nařízení, případně o svých vlastních zkušenostech.
3. Výroční zpráva o údržbě podávaná subjekty odpovědnými za údržbu nákladních vozů, na kterou odkazuje bod I podbod 7.4 písm. k) přílohy III nařízení (EU) č. 445/2011, obsahuje informace o zkušenostech subjektů odpovědných za údržbu s uplatňováním tohoto nařízení. Agentura tyto informace shromažďuje v koordinaci s příslušnými orgány udělujícími osvědčení.
4. Své zkušenosti s uplatňováním tohoto nařízení sdílejí s agenturou i ostatní subjekty odpovědné za údržbu, na které se nevztahuje oblast působnosti nařízení (EU) č. 445/2011. Agentura koordinuje sdílení zkušeností s těmito subjekty odpovědnými za údržbu a s vnitrostátními bezpečnostními orgány.
5. Agentura shromažďuje veškeré informace o zkušenostech s uplatňováním tohoto nařízení a v případě potřeby vydává Komisi doporučení s cílem toto nařízení zlepšit.
6. Do 21. května 2018 agentura předloží Komisi zprávu obsahující:
a)
analýzu zkušeností s uplatňováním tohoto nařízení, včetně případů, kdy byla CSM dobrovolně použita navrhovateli před příslušným dnem použitelnosti stanoveným v článku 20;
b)
analýzu zkušeností navrhovatelů týkajících se rozhodnutí o úrovni významnosti změn;
c)
analýzu případů, ve kterých byly použity kodexy správné praxe, jak je stanoveno v bodě 2.3.8 přílohy I;
d)
analýzu zkušeností s akreditací a uznáváním subjektů pro posuzování;
e)
analýzu celkové účinnosti tohoto nařízení.
Vnitrostátní bezpečnostní orgány podporují agenturu při shromažďování těchto informací.
Článek 19
Zrušení
Nařízení (ES) č. 352/2009 se zrušuje s účinkem ode dne 21. května 2015.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 20
Vstup v platnost a použitelnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení se použije ode dne 21. května 2015.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 30. dubna 2013.
KOMISIJAS ĪSTENOŠANAS REGULA (ES) Nr. 402/2013
(2013. gada 30. aprīlis)
par kopīgo drošības metodi riska noteikšanai un novērtēšanai un par Regulas (EK) Nr. 352/2009 atcelšanu
(Dokuments attiecas uz EEZ)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/49/EK par drošību Kopienas dzelzceļos un par Padomes Direktīvas 95/18/EK par dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumu licencēšanu un Direktīvas 2001/14/EK par dzelzceļa infrastruktūras jaudas sadali un maksas iekasēšanu par dzelzceļa infrastruktūras izmantošanu un drošības sertifikāciju grozījumiem (Dzelzceļu drošības direktīva) (1) un jo īpaši tās 6. panta 4. punktu,
tā kā:
(1)
Atbilstīgi Direktīvai 2004/49/EK būtu pakāpeniski jāievieš kopīgās drošības metodes (CSM), lai garantētu drošības pastāvīgu uzturēšanu augstā līmenī un, ja un kad nepieciešams un praktiski iespējams, to uzlabotu.
(2)
2010. gada 12. oktobrī Komisija saskaņā ar Direktīvu 2004/49/EK pilnvaroja Eiropas Dzelzceļa aģentūru (“Aģentūra”) pārskatīt Komisijas 2009. gada 24. aprīļa Regulu (EK) Nr. 352/2009 par kopīgas drošības metodes ieviešanu riska noteikšanai un novērtēšanai atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/49/EK (2) 6. panta 3. punkta a) apakšpunktam. Veicot pārskatīšanu, būtu jāņem vērā tie rezultāti, ko Aģentūra ieguvusi, saskaņā ar minētās regulas 9. panta 4. punktu analizējot riska noteikšanas un novērtēšanas CSM vispārējo efektivitāti, kā arī CSM piemērošanas pieredze un regulas 6. pantā minētās novērtēšanas iestādes lomas un pienākumu izmaiņas. Veicot pārskatīšanu, būtu jāņem vērā arī kvalifikācijas prasības (izstrādājot atzīšanas/akreditācijas sistēmu) novērtēšanas iestādei atbilstoši tās lomai CSM, lai uzlabotu skaidrību nolūkā novērst piemērošanas atšķirības dalībvalstīs, ņemot vērā saskarnes ar spēkā esošajām Savienības autorizācijas/sertifikācijas procedūrām dzelzceļa nozarē. Ja iespējams, pārskatot Regulu (EK) Nr. 352/2009, būtu jāņem vērā arī pieļaujamā riska kritēriju līdzšinējā attīstība, ko varētu izmantot, lai novērtētu pieļaujamo riska līmeni, kad tiek veikta riska precīza noteikšana un novērtēšana. Aģentūra saskaņā ar Komisijas pilnvarojumu iesniedza Komisijai ieteikumu par kopīgo drošības metožu pārskatīšanu, kuram pievienoja ietekmes novērtējuma ziņojumu. Šī regula pamatojas uz Aģentūras ieteikumu.
(3)
Saskaņā ar Direktīvu 2004/49/EK drošības pārvaldības sistēmas pamatelementos būtu jāiekļauj procedūras un metodes riska faktoru novērtēšanai un riska kontroles pasākumu ieviešanai ikreiz, kad ekspluatācijas apstākļi vai jauni materiāli infrastruktūrai vai ekspluatācijai rada jaunus riska faktorus. Šī regula attiecas uz iepriekš minētajiem drošības pārvaldības sistēmas pamatelementiem.
(4)
Direktīvas 2004/49/EK 14.a panta 3. punktā noteikts, ka par tehnisko apkopi atbildīgajām struktūrām jāizveido tehniskās apkopes sistēma, lai nodrošinātu, ka ritekļi, par kuru tehnisko apkopi tās ir atbildīgas, būtu droši ekspluatācijā. Lai atbilstīgi rīkotos aprīkojuma, procedūru, organizācijas, personāla vai saskarņu izmaiņu gadījumā, par tehnisko apkopi atbildīgajās struktūrās vajadzētu būt ieviestām riska novērtēšanas procedūrām. Šī prasība attiecībā uz tehniskās apkopes sistēmu ir ietverta arī šajā regulā.
(5)
Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīvas 91/440/EEK par Kopienas dzelzceļa attīstību (3) un Direktīvas 2004/49/EK 9. panta 2. punkta piemērošanas rezultātā īpaša uzmanība būtu pievēršama riska pārvaldībai saskarnēs starp dalībniekiem, kas ir iesaistīti šīs regulas piemērošanā.
(6)
Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 17. jūnija Direktīvas 2008/57/EK par dzelzceļa sistēmas savstarpēju izmantojamību Kopienā (4) 15. pantā noteikts, ka dalībvalstīm jāveic visi piemērotie pasākumi, lai panāktu to, ka dzelzceļa sistēmu veidojošās strukturālās apakšsistēmas nodod ekspluatācijā tikai tad, ja tās projektē, būvē un uzstāda atbilstoši attiecīgajām pamatprasībām, ņemot vērā to iekļaušanu dzelzceļa sistēmā. Dalībvalstīm jo īpaši jāpārbauda šo apakšsistēmu tehniskā savietojamība ar dzelzceļa sistēmu, kurā tās iekļauj, un šo apakšsistēmu droša integrēšana atbilstoši šīs regulas darbības jomai.
(7)
Viens no šķēršļiem, kas kavē dzelzceļa tirgus liberalizāciju, ir tas, ka trūkst vienotas pieejas, ar kuru starp dalībvalstīm noteikt dzelzceļa sistēmas drošības līmeņus un prasības un pierādīt atbilstību tām. Tāpēc šāda kopīga pieeja būtu jānosaka ar šo regulu.
(8)
Lai veicinātu savstarpēju atzīšanu starp dalībvalstīm, metodes, ko izmanto risku konstatēšanai un pārvaldībai, un metodes, ko izmanto, lai pierādītu, ka dzelzceļu sistēma Savienības teritorijā atbilst drošības prasībām, vajadzētu saskaņot starp dalībniekiem, kas iesaistīti dzelzceļu sistēmas attīstībā un ekspluatācijā. Pirmām kārtām ir nepieciešams saskaņot procedūras un metodes, atbilstoši kurām tiek veikta riska novērtēšana un kontroles pasākumi ikreiz, kad ekspluatācijas apstākļu izmaiņas vai jauni materiāli rada jaunu risku infrastruktūrai vai ekspluatācijai, kā minēts Direktīvas 2004/49/EK III pielikuma 2. punkta d) apakšpunktā.
(9)
Ja nav paziņotu valsts noteikumu, saskaņā ar kuriem var noteikt, vai izmaiņas ir vai nav būtiskas drošībai dalībvalstī, tad uzņēmumam vai organizācijai, kas atbildīga par izmaiņu ieviešanu (“priekšlikuma iesniedzējs”), sākotnēji būtu jāapsver attiecīgo izmaiņu iespējamā ietekme uz dzelzceļa sistēmas drošību. Ja ierosinātajām izmaiņām ir ietekme uz drošību, priekšlikuma iesniedzējam ar ekspertu atzinuma palīdzību būtu jāizvērtē izmaiņu būtiskums, balstoties uz kritēriju kopumu, kas būtu jāparedz šajā regulā. Šā izvērtējuma rezultātā būtu jāizdara viens no trim secinājumiem. Pirmais gadījums ir, kad izmaiņas nav uzskatāmas par būtiskām, un priekšlikuma iesniedzējam izmaiņas būtu jāievieš, piemērojot pašam savu drošības metodi. Otrais gadījums ir, kad izmaiņas ir uzskatāmas par būtiskām un priekšlikuma iesniedzējam izmaiņas būtu jāievieš, piemērojot šo regulu, taču nav nepieciešama valsts drošības iestādes īpaša iejaukšanās. Trešais gadījums ir, kad izmaiņas ir uzskatāmas par būtiskām, taču pastāv Eiropas Savienības līmeņa noteikumi, kuros noteikta attiecīgās valsts drošības iestādes īpaša iejaukšanās, piemēram, jaunas atļaujas izsniegšana ritekļa nodošanai ekspluatācijai vai dzelzceļa pārvadājumu uzņēmuma drošības sertifikāta pārskatīšana/atjaunināšana, vai infrastruktūras pārvaldītāja drošības atļaujas pārskatīšana/atjaunināšana.
(10)
Ikreiz, kad tiek veiktas izmaiņas ekspluatācijā jau esošā dzelzceļa sistēmā, izmaiņu būtiskums būtu jānovērtē arī, ņemot vērā visas ar drošību saistītās izmaiņas, kam ir ietekme uz to pašu sistēmas daļu, kopš šīs regulas stāšanās spēkā vai arī kopš šajā regulā noteiktā riska pārvaldības procesa pēdējās piemērošanas atkarībā no tā, kurš no šiem notikumiem ir noticis nesenāk. Šo darbību mērķis ir izvērtēt, vai šādu izmaiņu kopums rada būtiskas izmaiņas, kas nozīmētu, ka pilnībā jāpiemēro riska noteikšanas un novērtēšanas CSM.
(11)
Būtisku izmaiņu pieļaujamais riska līmenis būtu jānovērtē, izmantojot vienu vai vairākus šādus riska pieņemamības principus: prakses kodeksu piemērošana, salīdzinājums ar dzelzceļa sistēmas līdzīgām daļām vai riska precīza aplēse. Visi principi vairākkārt veiksmīgi ir izmantoti dzelzceļa vajadzībām, kā arī citos transporta veidos un citās nozarēs. “Riska precīzas aplēses” princips bieži tiek izmantots sarežģītām vai inovatīvām izmaiņām. Priekšlikuma iesniedzējam vajadzētu būt atbildīgam par piemērojamā principa izvēli.
(12)
Tādējādi, ja piemēro plaši atzītu prakses kodeksu, vajadzētu būt iespējai samazināt CSM piemērošanas ietekmi saskaņā ar proporcionalitātes principu. Tāpat arī gadījumos, ja ir Savienības līmeņa noteikumi, kas paredz valsts drošības iestādes īpašu iejaukšanos, šai iestādei būtu jāatļauj darboties kā neatkarīgai novērtēšanas iestādei, lai samazinātu dubultās pārbaudes, nepamatotas izmaksas nozarei un saīsinātu laiku līdz ieviešanai tirgū.
(13)
Lai ziņotu Komisijai par šīs regulas efektivitāti un tās piemērošanu un, attiecīgos gadījumos, iesniegtu ieteikumus tās uzlabošanai, Aģentūrai būtu jāspēj iegūt attiecīgo informāciju no dažādiem iesaistītajiem dalībniekiem, tostarp no valstu drošības iestādēm, par kravas vagonu tehnisko apkopi atbildīgo struktūru sertificēšanas iestādēm un no citām par tehnisko apkopi atbildīgajām struktūrām, uz kurām neattiecas Komisijas 2011. gada 10. maija Regulas (ES) Nr. 445/2011, ar ko izveido sistēmu par kravas vagonu tehnisko apkopi atbildīgo struktūru sertifikācijai (5), piemērošanas joma.
(14)
Novērtēšanas iestāde parasti būtu jāakreditē valsts akreditācijas struktūrai, kurai ir ekskluzīva kompetence novērtēt, vai novērtēšanas iestāde atbilst saskaņotajos standartos noteiktajām prasībām. Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 9. jūlija Regulā (EK) Nr. 765/2008, ar ko nosaka akreditācijas un tirgus uzraudzības prasības attiecībā uz produktu tirdzniecību (6), ir ietverti sīki izstrādāti noteikumi par šādu valsts akreditācijas struktūru kompetenci.
(15)
Ja saskaņotos Savienības tiesību aktos ir paredzēta atbilstības novērtēšanas struktūru izraudzīšanās tās novērtēšanai, valstu publiskajām iestādēm kā vēlamo līdzekli šo iestāžu tehniskās kompetences pierādīšanai vajadzētu izvēlēties pārredzamu akreditāciju, kā paredzēts Regulā (EK) Nr. 765/2008. Tomēr valstu iestādes var uzskatīt, ka tām ir piemēroti līdzekļi pašām veikt šo novērtējumu. Šādos gadījumos attiecīgajai dalībvalstij vajadzētu sniegt Komisijai un pārējām dalībvalstīm visus dokumentāros pierādījumus, kas vajadzīgi tās atzīšanas iestādes kompetences verificēšanai, ko dalībvalsts izraugās Savienības tiesību aktu īstenošanai. Lai sasniegtu kvalitātes un uzticamības līmeni, kas līdzvērtīgs tam, ko nodrošina ar akreditāciju, prasībām un noteikumiem attiecībā uz novērtēšanas iestāžu izvērtēšanu un uzraudzību atzīšanas gadījumā vajadzētu būt tādiem pašiem, kādus izmanto akreditācijai.
(16)
Neatkarīga un kompetenta ārēja vai iekšēja persona, organizācija vai struktūra, valsts drošības iestāde, pilnvarota iestāde vai iestāde, kas iecelta saskaņā ar Direktīvas 2008/57/EK 17. pantu, var darboties kā novērtēšanas iestāde, ja tā atbilst II pielikumā noteiktajiem kritērijiem.
(17)
Iekšējo novērtēšanas iestāžu atzīšanai atbilstoši šai regulai nav nepieciešams nekavējoties pārskatīt dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumiem jau piešķirtus drošības sertifikātus, infrastruktūras pārvaldītājiem jau piešķirtas drošības atļaujas un par tehnisko apkopi atbildīgajām struktūrām jau piešķirtus sertifikātus. Tos var pārskatīt, kad nākamreiz tiek iesniegts pieteikums drošības sertifikāta, drošības atļaujas vai par tehnisko apkopi atbildīgās struktūras sertifikāta atjaunošanai vai atjaunināšanai.
(18)
Spēkā esošajos tiesību aktos nav noteikti ierobežojumi katrā dalībvalstī akreditēto vai atzīto novērtēšanas iestāžu skaitam un nav noteikts pienākums, ka jābūt vismaz vienai šādai struktūrai. Ja novērtēšanas iestāde jau nav noteikta spēkā esošā Savienības vai valsts tiesību aktā, priekšlikuma iesniedzējs drīkst iecelt jebkuru novērtēšanas iestādi Savienībā vai trešā valstī, kas akreditēta, piemērojot tādus pašus kritērijus un prasības, kādas noteiktas šajā regulā. Dalībvalstij vajadzētu spēt izmantot akreditāciju vai atzīšanu vai abu šo variantu kombināciju.
(19)
Regula (EK) Nr. 352/2009 ir novecojusi, un tāpēc tā būtu jāaizstāj ar šo regulu.
(20)
Ņemot vērā jaunās prasības attiecībā uz novērtēšanas struktūras akreditāciju un atzīšanu, kas tiek noteiktas ar šo regulu, šīs regulas īstenošana būtu jāatliek, lai dotu attiecīgajiem dalībniekiem pietiekami daudz laika šīs jaunās kopīgās pieejas ieviešanai un īstenošanai.
(21)
Šajā regulā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar atzinumu, ko sniegusi ar Direktīvas 2004/49/EK 27. panta 1. punktu izveidotā komiteja,
IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.
1. pants
Priekšmets
1. Ar šo regulu tiek noteikta pārskatīta riska noteikšanas un novērtēšanas kopīgā drošības metode (CSM) atbilstoši Direktīvas 2004/49/EK 6. panta 3. punkta a) apakšpunktam.
2. Šī regula veicina piekļuvi dzelzceļa pārvadājumu pakalpojumu tirgum, saskaņojot:
a)
riska pārvaldības procesus, ko izmanto, lai novērtētu izmaiņu ietekmi uz drošības līmeņiem un atbilstību drošības prasībām;
b)
ar drošību saistītas informācijas apmaiņas procesu starp dažādiem dzelzceļa nozares dalībniekiem, lai veiktu drošības pārvaldību dažādajās šajā nozarē izmantotās saskarnēs;
c)
riska pārvaldības procesa izmantošanas rezultātā iegūtos pierādījumus.
2. pants
Darbības joma
1. Šo regulu piemēro 3. panta 11. punktā definētajam priekšlikuma iesniedzējam, kad dalībvalstī tiek veiktas jebkādas dzelzceļa sistēmas izmaiņas.
Šādas izmaiņas var būt saistītas ar tehniskiem, ekspluatācijas vai organizatoriskiem aspektiem. Attiecībā uz organizatoriskām izmaiņām izvērtēšana saskaņā ar 4. panta noteikumiem attiecas tikai uz tām izmaiņām, kuras varētu ietekmēt ekspluatācijas vai tehniskās apkopes procesus.
2. Ja, pamatojoties uz novērtējumu atbilstoši 4. panta 2. punkta a) līdz f) apakšpunktā noteiktajiem kritērijiem:
a)
izmaiņas uzskata par būtiskām, piemēro 5. pantā noteikto riska pārvaldības procesu;
b)
izmaiņas uzskata par nebūtiskām, pietiek ar atbilstošas dokumentācijas saglabāšanu lēmuma pamatošanai.
3. Šo regulu piemēro arī strukturālām apakšsistēmām, uz kurām attiecas Direktīva 2008/57/EK:
a)
ja riska novērtēšana prasīta atbilstošajās savstarpējās izmantojamības tehniskajās specifikācijās (SITS). Šajā gadījumā SITS, ja nepieciešams, norāda, kuras šīs regulas daļas piemēro;
b)
ja izmaiņas ir būtiskas, kā noteikts 4. panta 2. punktā, 5. pantā noteikto riska pārvaldības procesu piemēro, strukturālās apakšsistēmas nododot ekspluatācijā, lai nodrošinātu to drošu integrēšanu esošā sistēmā saskaņā ar Direktīvas 2008/57/EK 15. panta 1. punktu.
4. Šīs regulas piemērošana šā panta 3. punkta b) apakšpunktā minētajā gadījumā nerada prasības, kas ir pretrunā attiecīgajās SITS noteiktajām prasībām. Ja rodas šādas pretrunas, priekšlikuma iesniedzējs informē attiecīgo dalībvalsti, kura var pieņemt lēmumu pieprasīt attiecīgās SITS pārskatīšanu saskaņā ar Direktīvas 2008/57/EK 6. panta 2. punktu vai 7. pantu vai atkāpi saskaņā ar minētās direktīvas 9. panta 2. punktu.
5. Šīs regulas darbības jomā neietver dzelzceļa sistēmas, kas ir izslēgtas no Direktīvas 2004/49/EK darbības jomas atbilstoši 2. panta 2. punktam.
6. Regulā (EK) Nr. 352/2009 noteiktās prasības turpina piemērot attiecībā uz tādiem projektiem, kuri šīs regulas piemērošanas datumā ir uzskatāmi par projektiem izstrādes beigu posmā Direktīvas 2008/57/EK 2. panta t) punkta izpratnē.
3. pants
Definīcijas
Šajā regulā piemēro Direktīvas 2004/49/EK 3. pantā iekļautās definīcijas.
Piemēro arī šādas definīcijas:
1)
“risks” ir tādu (apdraudējuma izraisītu) avāriju un starpgadījumu iespējamības biežums, kas rada kaitējumu, un šāda kaitējuma izraisīto seku nopietnība;
2)
“riska analīze” ir visas pieejamās informācijas sistemātiska izmantošana, lai noteiktu apdraudējumus un aplēstu risku;
3)
“riska noteikšana” ir uz riska analīzi balstīta procedūra nolūkā noteikt, vai ir sasniegts pieļaujams riska līmenis;
4)
“riska novērtēšana” ir vispārējais process, kas ietver gan riska analīzi, gan riska noteikšanu;
5)
“drošība” ir situācija, kurā nepastāv nepieļaujams kaitējuma risks;
6)
“riska pārvaldība” ir sistemātiska pārvaldības politikas, procedūru un prakses piemērošana riska analīzē, noteikšanā un kontrolē;
7)
“saskarnes” ir visi mijiedarbības elementi sistēmas vai apakšsistēmas dzīves ciklā, tostarp ekspluatācijā un tehniskajā apkopē, kur risku pārvaldībai dažādi dzelzceļa nozares dalībnieki darbojas kopīgi;
8)
“dalībnieki” ir visas personas, kas tiešā veidā vai pamatojoties uz līgumsaistībām ir iesaistītas šīs regulas piemērošanā;
9)
“drošības prasības” ir sistēmas un tās ekspluatācijas (tostarp ekspluatācijas noteikumu) un tehniskās apkopes drošības parametri (kvalitatīvie un kvantitatīvie), kas nepieciešami, lai nodrošinātu uzņēmuma vai tiesību aktos noteikto drošības mērķu sasniegšanu;
10)
“drošības pasākumi” ir darbību kopums, kura mērķis ir samazināt apdraudējuma iespējamības biežumu vai arī mazināt tā izraisītās sekas, tādējādi nodrošinot un/vai saglabājot pieļaujamu riska līmeni;
11)
“priekšlikuma iesniedzējs” ir kāda no šādām personām:
a)
dzelzceļa pārvadājumu uzņēmums vai infrastruktūras pārvaldītājs, kas īsteno riska kontroles pasākumus saskaņā ar Direktīvas 2004/49/EK 4. pantu;
b)
par tehnisko apkopi atbildīga struktūra, kas īsteno pasākumus saskaņā ar Direktīvas 2004/49/EK 14.a panta 3. punktu;
c)
līgumslēdzējs vai ražotājs, kas aicina pilnvaroto iestādi piemērot “EK” verifikācijas procedūru atbilstīgi Direktīvas 2008/57/EK 18. panta 1. punktam, vai saskaņā ar minētās direktīvas 17. panta 3. punktu iecelta iestāde;
d)
priekšlikuma iesniedzējs, kas vēlas saņemt atļauju strukturālu apakšsistēmu nodošanai ekspluatācijā;
12)
“drošības novērtējuma ziņojums” ir dokuments, kurā ietverti novērtēšanas iestādes secinājumi par vērtējamo sistēmu;
13)
“apdraudējums” ir apstāklis, kas var izraisīt avāriju;
14)
“novērtēšanas iestāde” ir neatkarīgā un kompetentā ārējā vai iekšējā persona, organizācija vai struktūra, kas veic pārbaudi, lai, balstoties uz iegūtajiem pierādījumiem, izdarītu secinājumu par sistēmas atbilstību drošības prasībām;
15)
“pieļaujamā riska kritēriji” ir atsauces punkts, saskaņā ar kuru tiek novērtēta konkrēta riska pieļaujamība. Šie kritēriji tiek izmantoti, lai noteiktu, vai riska līmenis ir pietiekami zems, lai nebūtu nepieciešams veikt tūlītējus pasākumus tā samazināšanai;
16)
“apdraudējumu reģistrs” ir dokuments, kurā ar atsaucēm tiek reģistrēti konstatētie apdraudējumi, ar tiem saistīti pasākumi, to izcelsme un atsauce uz organizāciju, kuras uzdevums ir tos pārvaldīt;
17)
“apdraudējuma konstatēšana” ir apdraudējumu atrašanas, uzskaitīšanas un raksturošanas process;
18)
“riska pieņemšanas princips” ir noteikumi, ko izmanto, lai nonāktu pie secinājuma, vai risks, kas saistīts ar vienu vai vairākiem konkrētiem apdraudējumiem, ir vai nav pieņemams;
19)
“prakses kodekss” ir rakstisku noteikumu kopums, kuru, atbilstīgi piemērojot, var izmantot, lai kontrolētu vienu vai vairākus apdraudējumus;
20)
“atsauces sistēma” ir ekspluatācijā pārbaudīta sistēma ar pieļaujamu drošības līmeni, salīdzinājumā ar kuru var noteikt vērtējamās sistēmas riska pieņemamību;
21)
“riska aplēšana” ir process, ko izmanto, lai mērītu analizējamo risku līmeni, un tā sastāv no šādiem posmiem: biežuma aplēšana, seku analīze un iegūto rezultātu integrācija;
22)
“tehniska sistēma” ir ražojums vai no ražojumiem veidots mezgls, tostarp tā projektēšanas, ieviešanas un atbalsta dokumentācija; tehniskas sistēmas izstrāde tiek uzsākta ar prasību specifikāciju un noslēgta ar tās pieņemšanu; lai gan tiek paredzēta attiecīgu saskarņu ar cilvēku konstrukcija, cilvēks un tā veiktās darbības tehniskā sistēmā netiek iekļautas; tehniskās apkopes process ir aprakstīts tehniskās apkopes rokasgrāmatās, bet nav daļa no tehniskās sistēmas;
23)
“katastrofiskas sekas” ir nāves gadījumi un/vai vairāki nopietni ievainojumi, un/vai būtisks kaitējums videi, ko rada avārija;
24)
“drošības akceptēšana” ir statuss, kuru priekšlikuma iesniedzējs piešķir izmaiņām, pamatojoties uz drošības novērtējuma ziņojumu, ko sagatavojusi novērtēšanas iestāde;
25)
“sistēma” ir dzelzceļa sistēmas jebkura daļa, kura tiek pakļauta tehniskām, ekspluatācijas vai organizatoriskām izmaiņām;
26)
“paziņoti valsts noteikumi” ir jebkuri valsts noteikumi, par kuriem dalībvalsts ir paziņojusi saskaņā ar Padomes Direktīvu 96/48/EK (7), Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2001/16/EK (8), Direktīvu 2004/49/EK un Direktīvu 2008/57/EK;
27)
“sertifikācijas iestāde” ir sertifikācijas iestāde, kā definēts Regulas (ES) Nr. 445/2011 3. pantā;
28)
“atbilstības novērtēšanas struktūra” ir atbilstības novērtēšanas struktūra, kā definēts Regulas (EK) Nr. 765/2008 2. pantā;
29)
“akreditācija” ir akreditācija, kā definēts Regulas (EK) Nr. 765/2008 2. pantā;
30)
“valsts akreditācijas struktūra” ir valsts akreditācijas struktūra, kā definēts Regulas (EK) Nr. 765/2008 2. pantā;
31)
“atzīšana” ir valsts struktūras, izņemot valsts akreditācijas struktūras, apliecinājums, ka novērtēšanas struktūra atbilst tām šīs regulas II pielikumā noteiktajām prasībām, kuras jāizpilda, lai varētu veikt 6. panta 1. un 2. punktā noteikto neatkarīgo novērtēšanu.
4. pants
Būtiskas izmaiņas
1. Ja nav paziņotu valsts noteikumu, saskaņā ar kuriem var noteikt, vai izmaiņas dalībvalstī ir būtiskas vai nav, tad priekšlikuma iesniedzējs apsver attiecīgo izmaiņu iespējamo ietekmi uz dzelzceļa sistēmas drošību.
Ja ierosinātajām izmaiņām nav ietekmes uz drošību, 5. pantā izklāstīto riska pārvaldības procesu nav nepieciešams piemērot.
2. Ja ierosinātajām izmaiņām ir ietekme uz drošību, priekšlikuma iesniedzējs ar ekspertu atzinuma palīdzību lemj par izmaiņu būtiskumu, pamatojoties uz šādiem kritērijiem:
a)
atteices izraisītās sekas: ticams sliktākā gadījuma scenārijs vērtējamās sistēmas atteices gadījumā, ņemot vērā drošības barjeras, kas pastāv ārpus vērtējamās sistēmas;
b)
jauninājumi, kas izmantoti, lai ieviestu izmaiņas: šis kritērijs attiecas gan uz jauninājumiem dzelzceļa nozarē, gan jauninājumiem organizācijā, kas ievieš attiecīgās izmaiņas;
c)
izmaiņu sarežģītība;
d)
uzraudzība: nespēja uzraudzīt ieviestās izmaiņas visā sistēmas dzīves ciklā un attiecīgi iejaukties;
e)
atgriezeniskums: nespēja atgriezt sistēmu stāvoklī, kādā tā bija pirms izmaiņu ieviešanas;
f)
papildināmība: izmaiņu būtiskuma novērtēšana, ņemot vērā visas tās jaunākās ar drošību saistītās izmaiņas vērtējamajā sistēmā, kuras netika uzskatītas par būtiskām.
3. Priekšlikuma iesniedzējs saglabā atbilstošus dokumentus sava lēmuma pamatošanai.
5. pants
Riska pārvaldības process
1. Priekšlikuma iesniedzējs ir atbildīgs par šīs regulas piemērošanu, tostarp par izmaiņu būtiskuma novērtēšanu, pamatojoties uz 4. pantā noteiktajiem kritērijiem, un par I pielikumā noteiktā riska pārvaldības procesa īstenošanu.
2. Priekšlikuma iesniedzējs nodrošina, ka tā piegādātāju un pakalpojumu sniedzēju, tostarp to apakšuzņēmēju, radītie riski arī tiek pārvaldīti saskaņā ar šo regulu. Šajā nolūkā priekšlikuma iesniedzējs, izmantojot līgumiskus pasākumus, var pieprasīt, lai tā piegādātāji un pakalpojumu sniedzēji, tostarp to apakšuzņēmēji, piedalītos I pielikumā noteiktajā riska pārvaldības procesā.
6. pants
Neatkarīgs novērtējums
1. Novērtēšanas iestāde veic I pielikumā noteiktā riska pārvaldības procesa piemērošanas un tā īstenošanā gūto rezultātu piemērotības neatkarīgu novērtējumu. Šī novērtēšanas iestāde atbilst II pielikumā uzskaitītajiem kritērijiem. Ja novērtēšanas iestāde vēl nav noteikta ar spēkā esošiem Savienības vai valsts tiesību aktiem, priekšlikuma iesniedzējs riska novērtēšanas procesa visagrīnākajā piemērotajā posmā ieceļ savu novērtēšanas iestādi.
2. Neatkarīga novērtējuma veikšanai novērtēšanas iestāde:
a)
nodrošina, ka tā pilnībā izprot būtiskās izmaiņas, pamatojoties uz priekšlikuma iesniedzēja sniegto informāciju;
b)
novērtē tos procesus, ko izmanto drošības un kvalitātes pārvaldībai būtisko izmaiņu izstrādes un īstenošanas laikā, ja šos procesus jau nav sertificējusi attiecīga atbilstības novērtēšanas struktūra;
c)
novērtē minēto drošības un kvalitātes procesu piemērošanu būtisko izmaiņu izstrādes un īstenošanas laikā.
Kad novērtēšanas iestāde ir pabeigusi novērtējumu atbilstoši a), b) un c) apakšpunktam, tā iesniedz 15. pantā un III pielikumā paredzēto drošības novērtējuma ziņojumu.
3. Tiek novērsta darba dublēšanās, gatavojot šādus novērtējumus:
a)
par tehnisko apkopi atbildīgo struktūru drošības pārvaldības sistēmas un tehniskās apkopes sistēmas atbilstības novērtēšana, kā noteikts Direktīvā 2004/49/EK; un
b)
Direktīvas 2008/57/EK 2. panta j) punktā definētās paziņotās [pilnvarotās] iestādes vai saskaņā ar minētas direktīvas 17. pantu izraudzītas iestādes veikts atbilstības novērtējums; un
c)
jebkāds neatkarīgs novērtējums, ko novērtēšanas iestāde veic atbilstoši šai regulai.
4. Neskarot Savienības tiesību aktus, priekšlikuma iesniedzējs par novērtēšanas iestādi drīkst izvēlēties valsts drošības iestādi, ja šī valsts drošības iestāde piedāvā šādu pakalpojumu un ja būtiskās izmaiņas attiecas uz šādiem gadījumiem:
a)
ir nepieciešama atļauja ritekļa nodošanai ekspluatācijā atbilstīgi Direktīvas 2008/57/EK 22. panta 2. punktam un 24. panta 2. punktam;
b)
ir nepieciešama papildu atļauja ritekļa nodošanai ekspluatācijā atbilstīgi Direktīvas 2008/57/EK 23. panta 5. punktam un 25. panta 4. punktam;
c)
drošības sertifikāts jāatjaunina sakarā ar ekspluatācijas veida vai apjoma izmaiņām atbilstīgi Direktīvas 2004/49/EK 10. panta 5. punktam;
d)
drošības sertifikāts jāpārskata sakarā ar būtiskām izmaiņām drošības regulējumā atbilstīgi Direktīvas 2004/49/EK 10. panta 5. punktam;
e)
drošības atļauja jāatjaunina sakarā ar būtiskām infrastruktūras, signalizācijas vai energoapgādes sistēmas vai to ekspluatācijas principu un tehniskās apkopes izmaiņām atbilstīgi Direktīvas 2004/49/EK 11. panta 2. punktam;
f)
drošības atļauja jāpārskata sakarā ar būtiskām izmaiņām drošības regulējumā atbilstīgi Direktīvas 2004/49/EK 11. panta 2. punktam.
Ja būtiskas izmaiņas attiecas uz strukturālu apakšsistēmu, kurai nepieciešama atļauja tās nodošanai ekspluatācijā, kā minēts Direktīvas 2008/57/EK 15. panta 1. punktā vai 20. pantā, priekšlikuma iesniedzējs par novērtēšanas iestādi var izvēlēties valsts drošības iestādi, ja šī valsts drošības iestāde piedāvā šādu pakalpojumu un ja priekšlikuma iesniedzējs jau nav uzticējis šo uzdevumu paziņotajai [pilnvarotajai] struktūrai saskaņā ar minētās direktīvas 18. panta 2. punktu.
7. pants
Novērtēšanas iestādes akreditācija/atzīšana
Regulas 6. pantā norādīto novērtēšanas iestādi:
a)
ir akreditējusi 13. panta 1. punktā minētā valsts akreditācijas struktūra, izmantojot II pielikumā noteiktos kritērijus; vai
b)
ir atzinusi 13. panta 1. punktā minētā valsts atzīšanas iestāde, izmantojot II pielikumā noteiktos kritērijus; vai arī
c)
novērtēšanas iestāde ir valsts drošības iestāde atbilstoši 9. panta 2. punktā noteiktajai prasībai.
8. pants
Akreditācijas/atzīšanas pieņemšana
1. Piešķirot drošības sertifikātu vai drošības atļauju saskaņā ar Komisijas Regulu (ES) Nr. 1158/2010 (9) vai Komisijas Regulu (ES) Nr. 1169/2010 (10), valsts drošības iestāde pieņem dalībvalsts veiktu akreditāciju vai atzīšanu saskaņā ar 7. pantu kā pierādījumu tam, ka dzelzceļa pārvadājumu uzņēmums vai infrastruktūras pārvaldītājs spēj darboties kā novērtēšanas iestāde.
2. Piešķirot sertifikātu par tehnisko apkopi atbildīgai struktūrai saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 445/2011, sertifikācijas iestāde pieņem šādu dalībvalsts veiktu akreditāciju vai atzīšanu kā pierādījumu tam, ka par tehnisko apkopi atbildīgā struktūra spēj darboties kā novērtēšanas iestāde.
9. pants
Novērtēšanas iestādes atzīšanas veidi
1. Var tikt izmantoti šādi novērtēšanas iestādes atzīšanas veidi:
a)
dalībvalsts par novērtēšanas iestādi atzīst par tehnisko apkopi atbildīgu struktūru, organizāciju, tās daļu vai personu;
b)
valsts drošības iestāde atzīst organizācijas, tās daļas vai personas spēju veikt neatkarīgu novērtējumu, šajā nolūkā īstenojot dzelzceļa pārvadājumu uzņēmuma vai infrastruktūras pārvaldītāja drošības pārvaldības sistēmas novērtēšanu un uzraudzību;
c)
ja valsts drošības iestāde darbojas kā sertifikācijas iestāde saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 445/2011 10. pantu, valsts drošības iestāde atzīst organizācijas, tās daļas vai personas spēju veikt neatkarīgu novērtējumu, šajā nolūkā īstenojot par tehnisko apkopi atbildīgas struktūras tehniskās apkopes sistēmas novērtēšanu un uzraudzību;
d)
dalībvalsts iecelta atzīšanas iestāde atzīst par tehnisko apkopi atbildīgas struktūras, organizācijas, tās daļas vai personas spēju veikt neatkarīgu novērtējumu.
2. Ja dalībvalsts atzīst valsts drošības iestādi par novērtēšanas iestādi, dalībvalsts ir atbildīga par to, lai nodrošinātu, ka valsts drošības iestāde izpilda II pielikumā noteiktās prasības. Šādā gadījumā ir jāpierāda, ka valsts drošības iestādes kā novērtēšanas iestādes funkcijas ir neatkarīgas no citām valsts drošības iestādes funkcijām.
10. pants
Atzīšanas spēkā esamība
1. Regulas 9. panta 1. punkta a) un d) apakšpunktā un 9. panta 2. punktā minētajos gadījumos atzīšanas derīguma termiņš nepārsniedz piecus gadus no tās piešķiršanas dienas.
2. Regulas 9. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētajā gadījumā:
a)
dzelzceļa pārvadājumu uzņēmuma vai infrastruktūras pārvaldītāja atzīšanas paziņojumu norāda attiecīgā drošības sertifikāta 5. laukā “Papildu informācija”, izmantojot drošības sertifikātu saskaņoto formātu, kas norādīts Komisijas Regulas (EK) Nr. 653/2007 (11) I pielikumā, kā arī attiecīgā drošības atļauju daļā;
b)
atzīšanas spēkā esamības termiņš nepārsniedz tā drošības sertifikāta vai atļaujas spēkā esamības termiņu, saskaņā ar kuru tā ir piešķirta. Šādā gadījumā atzīšanas pieprasījumu iesniedz, nākamo reizi iesniedzot drošības sertifikāta vai atļaujas atjaunošanas vai atjaunināšanas pieprasījumu.
3. Regulas 9. panta 1. punkta c) apakšpunktā minētajos gadījumos:
a)
par tehnisko apkopi atbildīgās iestādes atzīšanas paziņojumu norāda attiecīgā sertifikāta 5. laukā “Papildu informācija”, izmantojot par tehnisko apkopi atbildīgo struktūru sertifikātu saskaņoto formātu, kas norādīts Regulas (ES) Nr. 445/2011 V pielikumā vai, attiecīgos gadījumos, VI pielikumā;
b)
atzīšanas spēkā esamības termiņš nepārsniedz tā sertifikācijas iestādes izdotā sertifikāta spēkā esamības termiņu, saskaņā ar kuru tā ir piešķirta. Šādā gadījumā atzīšanas pieprasījumu iesniedz, nākamo reizi iesniedzot minētā sertifikāta atjaunošanas vai atjaunināšanas pieprasījumu.
11. pants
Atzīšanas iestādes veikta uzraudzība
1. Analoģiski Regulas (EK) Nr. 765/2008 5. panta 3. un 4. punktā noteiktajām akreditācijas prasībām atzīšanas iestāde periodiski veic uzraudzības darbības, lai verificētu, ka tās atzītā novērtēšanas iestāde atzīšanas spēkā esamības laikā joprojām atbilst II pielikumā noteiktajiem kritērijiem.
2. Ja novērtēšanas iestāde vairs neatbilst II pielikumā noteiktajiem kritērijiem, atzīšanas iestāde atkarībā no neatbilstības apmēra ierobežo atzīšanas piemērošanas jomu, aptur vai atsauc atzīšanu.
12. pants
Atviegloti kritēriji, ja būtiskas izmaiņas nav savstarpēji jāatzīst
Ja būtisku izmaiņu riska novērtējums nav savstarpēji jāatzīst, priekšlikuma iesniedzējs ieceļ novērtēšanas iestādi, kas atbilst vismaz tām kompetences, neatkarības un objektivitātes prasībām, kas noteiktas II pielikumā. Pārējās II pielikuma 1. punktā noteiktās prasības var nediskriminējošā veidā atvieglot, to saskaņojot ar valsts drošības iestādi.
13. pants
Informācijas sniegšana Aģentūrai
1. Attiecīgos gadījumos, bet ne vēlāk kā 2015. gada 21. maijā dalībvalstis informē Aģentūru par to, kura ir to valsts akreditācijas struktūra un/vai atzīšanas iestāde vai atzīšanas iestādes šīs regulas vajadzībām, kā arī par to, kuras novērtēšanas iestādes tās ir atzinušas saskaņā ar 9. panta 1. punkta a) apakšpunktu. Par jebkādam šīs situācijas izmaiņām dalībvalstis ziņo mēneša laikā pēc šādu izmaiņu rašanās. Aģentūra publisko minēto informāciju.
2. Ne vēlāk kā līdz 2015. gada 21. maijam valsts akreditācijas struktūra informē Aģentūru par akreditētajām novērtēšanas iestādēm, kā arī par kompetences jomu, attiecībā uz kuru šīs novērtēšanas iestādes ir akreditētas, kā paredzēts II pielikuma 2. un 3. punktā. Par jebkādam šīs situācijas izmaiņām valsts akreditētā struktūra ziņo viena mēneša laikā pēc šādu izmaiņu rašanās. Aģentūra publisko minēto informāciju.
3. Ne vēlāk kā līdz 2015. gada 21. maijam atzīšanas iestāde informē Aģentūru par atzītajām novērtēšanas iestādēm, kā arī par kompetences jomu, attiecībā uz kuru šīs novērtēšanas iestādes ir atzītas, kā paredzēts II pielikuma 2. un 3. punktā. Par jebkādām šīs situācijas izmaiņām tās ziņo viena mēneša laikā pēc šādu izmaiņu rašanās. Aģentūra publisko minēto informāciju.
14. pants
Aģentūras atbalsts novērtēšanas iestādes akreditācijai vai atzīšanai
1. Aģentūra organizē salīdzinošo izvērtēšanu starp atzīšanas iestādēm, pamatojoties uz tiem pašiem principiem, kas noteikti Regulas (EK) Nr. 765/2008 10. pantā.
2. Aģentūra sadarbībā ar asociāciju “Eiropas sadarbība akreditācijai” (EA) valstu akreditācijas iestādēm un atzīšanas iestādēm organizē mācības par šo regulu vismaz ikreiz, kad šī regula ir tikusi no jauna pārskatīta.
15. pants
Drošības novērtējuma ziņojumi
1. Novērtēšanas iestāde sniedz priekšlikuma iesniedzējam drošības novērtējuma ziņojumu saskaņā ar III pielikumā noteiktajām prasībām. Priekšlikuma iesniedzējs ir atbildīgs par to, lai noteiktu, vai un kā ņemt vērā drošības novērtējuma ziņojuma secinājumus novērtēto izmaiņu drošības pieņemšanai. Attiecīgā gadījumā priekšlikuma iesniedzējs pamato un dokumentē, kāpēc tas nepiekrīt kādai drošības novērtējuma ziņojuma daļai.
2. Šīs regulas 2. panta 3. punkta b) apakšpunktā minētajā gadījumā un saskaņā ar šā panta 5. punktu 16. pantā minēto deklarāciju valsts drošības iestāde akceptē lēmumā atļaut nodot ekspluatācijā strukturālas apakšsistēmas un ritekļus.
3. Neskarot Direktīvas 2008/57/EK 16. pantu, valsts drošības iestāde nedrīkst pieprasīt veikt papildu pārbaudes vai riska analīzes, izņemot, ja tā spēj pierādīt, ka pastāv ievērojams drošības apdraudējums.
4. Regulas 2. panta 3. punkta a) apakšpunktā minētajā gadījumā saskaņā ar šā panta 5. punktu par atbilstības sertifikāta izsniegšanu atbildīgā pilnvarotā iestāde akceptē 16. pantā minēto deklarāciju, izņemot, ja tā pamato un dokumentē šaubas par izdarītajiem pieņēmumiem vai rezultātu pareizību.
5. Ja sistēma vai sistēmas daļa jau ir akceptēta pēc šajā regulā noteiktā riska pārvaldības procesa, neviena cita novērtēšanas iestāde, kas atbild par jauna novērtējuma veikšanu tai pašai sistēmai, neapšauba rezultātā sagatavoto drošības novērtējuma ziņojumu. Savstarpēja atzīšana ir spēkā ar nosacījumu, ka tiek pierādīts, ka attiecīgā sistēma tiks izmantota tādos pašos funkcionālajos, ekspluatācijas un vides apstākļos kā jau apstiprinātā sistēma, un ka ir piemēroti ekvivalenti pieļaujamā riska kritēriji.
16. pants
Priekšlikuma iesniedzēja deklarācija
Pamatojoties uz šīs regulas piemērošanas rezultātiem un novērtēšanas iestādes sniegto drošības novērtējuma ziņojumu, priekšlikuma iesniedzējs sagatavo rakstisku deklarāciju, ka visi konstatētie apdraudējumi un saistītie riski tiek kontrolēti, lai tie nepārsniegtu pieļaujamo līmeni.
17. pants
Riska kontroles pārvaldība un revīzijas
1. Dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumi un infrastruktūras pārvaldītāji šīs regulas piemērošanas revīzijas iekļauj savu periodiski veicamo drošības pārvaldības sistēmas revīziju mehānismā atbilstīgi Direktīvas 2004/49/EK 9. pantam.
2. Par tehnisko apkopi atbildīgās struktūras šīs regulas piemērošanas revīzijas iekļauj savu periodiski veicamo tehniskās apkopes sistēmas revīziju mehānismā atbilstīgi Direktīvas 2004/49/EK 14.a panta 3. punktam.
3. Valsts drošības iestāde, pildot Direktīvas 2004/49/EK 16. panta 2. punkta e) apakšpunktā noteiktos uzdevumus, uzrauga to, kā šo regulu piemēro dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumi, infrastruktūras pārvaldītāji un par tehnisko apkopi atbildīgās struktūras, uz kurām neattiecas Regula (ES) Nr. 445/2011, bet kuras ir ierakstītas attiecīgās valsts ritekļu valsts reģistrā.
4. Par kravas vagonu tehnisko apkopi atbildīgas struktūras sertifikācijas iestāde, pildot Regulas (ES) Nr. 445/2011 7. panta 1. punktā noteiktos uzdevumus, pārrauga to, kā par tehnisko apkopi atbildīgā struktūra piemēro šo regulu.
18. pants
Atsauksmes un tehniskais progress
1. Katrs infrastruktūras pārvaldītājs un katrs dzelzceļa pārvadājumu uzņēmums Direktīvas 2004/49/EK 9. panta 4. punktā minētajā ikgadējā drošības ziņojumā iekļauj īsu pārskatu par šīs regulas piemērošanā gūto pieredzi. Ziņojumā iekļauj arī kopsavilkumu par lēmumiem, kas attiecas uz izmaiņu būtiskuma pakāpi.
2. Katra valsts drošības iestāde Direktīvas 2004/49/EK 18. pantā minētajā ikgadējā drošības ziņojumā iekļauj pārskatu par pieteikumu iesniedzēju un, attiecīgos gadījumos, savu gūto pieredzi šīs regulas piemērošanā.
3. Par kravas vagonu tehnisko apkopi atbildīgo struktūru gada ziņojumā par tehnisko apkopi, kā minēts Regulas (ES) Nr. 445/2011 III pielikuma I daļas 7.4. punkta k) apakšpunktā, ietver informāciju par pieredzi, ko, piemērojot šo regulu, guvušas par tehnisko apkopi atbildīgās struktūras. Aģentūra šo informāciju iegūst sadarbībā ar attiecīgajām sertificēšanas iestādēm.
4. Pārējās par tehnisko apkopi atbildīgās struktūras, uz kurām neattiecas Regulas (ES) Nr. 445/2011 darbības joma, arī dalās ar Aģentūru pieredzē par šīs regulas piemērošanu. Aģentūra koordinē dalīšanos pieredzē ar šīm par tehnisko apkopi atbildīgajām struktūrām un ar valstu drošības iestādēm.
5. Aģentūra vāc visu informāciju par šīs regulas piemērošanas pieredzi un vajadzības gadījumā sniedz Komisijai ieteikumus nolūkā uzlabot šo regulu.
6. Aģentūra līdz 2018. gada 21. maijam sniedz Komisijai ziņojumu, kurā ietverta:
a)
šīs regulas piemērošanā gūtās pieredzes analīze, tostarp saistībā ar gadījumiem, kad priekšlikumu iesniedzēji brīvprātīgi ir piemērojuši CSM pirms attiecīgā piemērošanas datuma, kas noteikts 20. pantā;
b)
priekšlikumu iesniedzēju pieredzes analīze saistībā ar lēmumiem par izmaiņu būtiskuma pakāpi;
c)
to gadījumu analīze, kad izmantoti prakses kodeksi, kā noteikts I pielikuma 2.3.8. punktā;
d)
analīze par pieredzi, kas gūta saistībā ar novērtēšanas iestāžu akreditāciju un atzīšanu;
e)
analīze par šīs regulas vispārējo efektivitāti.
Valstu drošības iestādes palīdz Aģentūrai savākt šādu informāciju.
19. pants
Atcelšana
Regula (EK) Nr. 352/2009 tiek atcelta no 2015. gada 21. maija.
Atsauces uz atcelto regulu uzskata par atsaucēm uz šo regulu.
20. pants
Stāšanās spēkā un piemērošana
Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
To piemēro no 2015. gada 21. maija.
Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Briselē, 2013. gada 30. aprīlī