ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 20. listopadu 2013
o státní podpoře SA.16237 (C58/02) (ex N118/02) poskytnuté Francií ve prospěch společnosti SNCM
(oznámeno pod číslem C(2013) 7066)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2014/882/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 (1) odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s těmito články (2), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
1.
Dne 18. února 2002 oznámila Francie Komisi plán podpory na restrukturalizaci ve prospěch společnosti Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (dále jen „SNCM“), který byl doplněn dne 3. července 2002 (3). Tento plán restrukturalizace následoval po oznámení francouzských orgánů ze dne 20. prosince 2001 o poskytnutí finanční zálohy společností Compagnie Générale Maritime (dále jen „CGMF“) (4) společnosti SNCM ve výši 22,5 milionu EUR jakožto podpory na záchranu. Rozhodnutím ze dne 17. července 2002 (5) (dále jen „rozhodnutí z roku 2002“) Komise schválila podporu na záchranu ve prospěch společnosti SNCM v rámci předběžného vyšetřovacího řízení týkajícího se podpor podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES. Oznámená podpora na restrukturalizaci spočívala v navýšení kapitálu SNCM společností CGMF ve výši 76 milionů EUR.
2.
Dopisem ze dne 19. srpna 2002 Komise oznámila francouzským orgánům rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení (6) podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES a článku 6 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (7).
3.
Dne 8. října 2002 (8) sdělily francouzské orgány Komisi své připomínky k rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 (9).
4.
Na žádost francouzských orgánů proběhla pracovní jednání s útvary Komise ve dnech 24. října 2002, 3. prosince 2002 a 25. února 2003.
5.
V rámci zahájení vyšetřovacího řízení Komise obdržela připomínky od dvou podniků, a to od společnosti Corsica Ferries France (dále jen „CFF“) dne 8. ledna 2003 (10) a od společnosti STIM d’Orbigny ze skupiny Stef-TFE (dále jen „STIM“) dne 7. ledna 2003, a také od různých francouzských územních celků dne 18. prosince 2002, 9. a 10. ledna 2003. Dopisy ze dne 13. a 16. ledna a ze dne 5. a 21. února 2003 předala Komise Francii tyto připomínky k vyjádření.
6.
Francouzské orgány poskytly Komisi svá vyjádření k připomínkám společností CFF a STIM dne 13. února 2003 (11) a dne 27. května 2003 (12).
7.
Dne 16. ledna 2003 útvary Komise zaslaly žádost o dodatečné informace, na kterou francouzské orgány odpověděly dne 21. února 2003.
8.
V dopise ze dne 10. února 2003 (13) předložily francouzské orgány argumenty s cílem prokázat, že plán podpory dodržuje ve všech bodech pokyny Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (14) (dále jen „pokyny z roku 1999“).
9.
Na žádost Komise předložily francouzské orgány dne 25. února 2003 (15) kopii akcionářské dohody, která váže společnost SNCM a společnost STIM.
10.
Rozhodnutím 2004/166/ES (16) (dále jen „rozhodnutí z roku 2003“) schválila Komise, za určitých podmínek, poskytnutí podpory na restrukturalizaci ve prospěch společnosti SNCM splatnou ve dvou částech. První splátka činila 66 milionů EUR a druhá, v maximální výši 10 milionů EUR, se měla určit v závislosti na čistém výnosu z prodeje aktiv, ke kterému mělo dojít po přijetí rozhodnutí z roku 2003.
11.
Dne 13. října 2003 podala společnost CFF u Soudu prvního stupně ES (dále jen „Tribunál“) žalobu na neplatnost rozhodnutí z roku 2003 (věc T-349/03).
12.
Rozhodnutím 2005/36/ES (17) (dále jen „rozhodnutí z roku 2004“) se Komise rozhodla považovat změny požadované Francií v dopise ze dne 23. června 2004, tj. nahrazení plavidla Aliso plavidlem Asco na seznamu plavidel, která je společnost SNCM oprávněna provozovat na základě rozhodnutí z roku 2003, a prodej plavidla Aliso místo plavidla Asco, za změny, které nezpochybňují slučitelnost podpory na restrukturalizaci povolené rozhodnutím z roku 2003 s vnitřním trhem.
13.
Rozhodnutím ze dne 16. března 2005 (dále jen „rozhodnutí z roku 2005“) (18) Komise souhlasila s vyplacením druhé části podpory na restrukturalizaci ve výši 3,3 milionů EUR, čímž celková výše povolené podpory na restrukturalizaci dosáhla částky 69,3 milionu EUR.
14.
Dne 15. června 2005 zrušil Tribunál rozsudkem ve věci T-349/03 (19) rozhodnutí z roku 2003 z důvodu chybného posouzení minimální výše podpory.
15.
Dne 25. října 2005 (20) předaly francouzské orgány Komisi informace o vývoji finanční situace společnosti od oznámení plánu podpory na restrukturalizaci ze dne 18. února 2002.
16.
Dne 17. listopadu 2005 (21) poskytly francouzské orgány podklady o aktualizaci plánu restrukturalizace z roku 2002 a o opětovném vytvoření vlastního kapitálu společnosti SNCM (22).
17.
Dne 15. března 2006 předložily francouzské orgány Komisi souhrnnou zprávu o trhu, obchodní plán (příjmová část) a výhledový účet zisku a ztrát (23). Další podklady byly předány útvarům Komise dne 28. března 2006 a 7. dubna 2006 (24). V tomto dopise francouzské orgány mimo jiné vyzvaly Komisi, aby vzhledem ke své povaze „vyrovnání za veřejnou službu“ nebyla část podpory na restrukturalizaci z roku 2002, a to především částka ve výši 53,48 milionu EUR, považována za opatření přijaté v rámci restrukturalizačního plánu, ale za částku, která není na základě judikatury ve věci Altmark (25) podporou, nebo za samostatné opatření bez spojení s restrukturalizačním plánem podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES.
18.
Dne 21. dubna 2006 byl podle článku 4 nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků (26) oznámen Komisi návrh spojení, při kterém společnosti Veolia Transport (dále jen „VT“) (27) a Butler Capital Partners (dále jen „BCP“) společně převezmou kontrolu nad společností SNCM (28). Komise se rozhodla nevznést proti oznámenému spojení námitky a prohlásila jej rozhodnutím ze dne 29. května 2006 (29) za slučitelné s vnitřním trhem.
19.
Dne 21. června 2006 (30) předaly francouzské orgány Komisi vyhlášku ministerstva hospodářství, financí a průmyslu ze dne 26. května 2006, kterou se schvalují finanční operace rozhodnuté společností Société nationale des chemins de fer français (dále jen „SNCF“), a legislativní nařízení č. 2006-606 ze dne 26. května 2006, kterým se společnost SNCM převádí do soukromého sektoru.
20.
Informace o pověření veřejnou službou a o podporách sociální povahy při zajišťování dopravní obslužnosti Korsiky byly Komisi předány dne 7. června 2006 (31).
21.
Dopisem ze dne 13. září 2006 oznámila Komise francouzským orgánům své rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES a podle článku 6 nařízení (ES) č. 659/1999 ve věci nových opatření přijatých ve prospěch společnosti SNCM a ve věci plánu restrukturalizace oznámeného v roce 2002 (32) (dále jen „rozhodnutí z roku 2006“).
22.
Dne 16. listopadu 2006 zaslala Francie Komisi své připomínky v rámci rozhodnutí z roku 2006 (33).
23.
Protože některé zúčastněné strany požádaly Komisi o prodloužení lhůty pro předložení vlastních připomínek (34), Komise rozhodla poskytnout tuto prodlouženou lhůtu všem zúčastněným stranám (35).
24.
Komise obdržela připomínky od společností CFF (36) a STIM (37) a předala je francouzským orgánům dopisem ze dne 20. února 2007. Jistá zúčastněná třetí strana rovněž zaslala své připomínky, které byly také předány francouzským orgánům, ale nakonec je dne 28. května 2008 vzala zpět.
25.
Francouzské orgány sdělily své připomínky k vyjádřením zúčastněných stran dne 30. dubna 2007 (38).
26.
Dne 20. prosince 2007 podala společnost CFF na společnost SNCM stížnost Komisi kvůli státní podpoře, která doplňuje informace zaslané dne 15. června 2007 a 30. listopadu 2007. Stížnost se týká článku 3 nové smlouvy o pověření veřejnou službou podepsané v červnu roku 2007 mezi korsickou územní samosprávou a seskupením Compagnie Méridionale de Navigation - SNCM na období 2007-2013. Podle společnosti CFF by provádění této doložky přineslo společnosti SNCM v roce 2007 nové finanční zdroje ve výši 10 milionů EUR. Kromě toho se má u vyrovnání vyplácenému společnosti SNCM za závazky vyplývající ze zajišťování veřejné služby jednat o státní podporu, která je navíc protiprávní, protože nebyla oznámena Komisi.
27.
Komise informovala zúčastněné strany o svém rozhodnutí prodloužit lhůtu pro podání připomínek třetích stran do 14. března 2008.
28.
Komise předala dne 26. března 2008 připomínky zúčastněných třetích stran Francii, která zaslala svá vyjádření dne 28. března 2008, 10. dubna 2008 a 28. dubna 2008.
29.
Rozhodnutím ze dne 8. července 2008 Komise usoudila, že nová opatření z roku 2006 nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES a že se u opatření oznámených v roce 2002 jedná o podpory slučitelné s vnitřním trhem.
30.
Dne 11. září 2012 Tribunál toto rozhodnutí částečně zrušil (39). Tribunál usoudil, že závěry Komise ohledně opatření provedených v roce 2006 jsou výsledkem zjevně nesprávného posouzení. Pokud jde o restrukturalizační opatření z roku 2002, Tribunál shledal, že je nutno provést jejich novou analýzu, protože zrušené rozhodnutí vycházelo ze skutečnosti, že opatření z roku 2006 neobsahují žádný prvek podpory.
31.
Zrušení se netýká pouze prohlášení o slučitelnosti podpory ve výši 53,48 milionu EUR v podobě příspěvku na vyrovnání za závazky veřejné služby společnosti SNCM za období 1991-2001. Toto rozhodnutí se proto nebude tímto bodem zabývat.
32.
Komise tak musí přijmout nové konečné rozhodnutí. Není důvod vyhledávat skutečnosti, k nimž došlo po dnu přijetí zrušeného rozhodnutí. Následkem zrušení musí Komise na jedné straně posoudit, zda některá předmětná opatření odpovídají chování investora v tržním hospodářství, a na straně druhé, pokud posuzovaná opatření představují státní podporu, zda jsou splněny podmínky slučitelnosti stanovené příslušnými pokyny. V souladu s judikaturou Tribunálu (40) smí Komise u obou přezkumů zohlednit pouze informace, které měla k dispozici v den přijetí zrušeného rozhodnutí, tj. dne 8. července 2008 (41).
33.
Dne 13. listopadu 2012 došlo k pracovnímu jednání za účasti Komise, francouzských orgánů a zástupců společnosti SNCM.
34.
Dopisy ze dne 6. prosince 2012 a 5. února 2013 požádaly francouzské orgány dvakrát, aby se rozhodlo o opětovném zahájení řízení, a to z těchto důvodů: Tribunál tím, že upřesnil kritéria zkoušky informovaného investora v tržním hospodářství, údajně vynesl z hlediska judikatury novátorský rozsudek, čímž je prý nutno zahájit znovu kontradiktorní řízení. Dopisy ze dne 15. ledna a 13. února 2013 Komise tyto žádosti odmítla, když zdůraznila, že řízení může být znovu zahájeno v bodě, ve kterém došlo k protiprávnímu jednání, a připomněla, že rozhodnutí o zahájení řízení z roku 2006 nebylo jako takové v žádném ohledu protiprávní. Zároveň ale informovala francouzské orgány, že jí mohou zcela podle vlastního uvážení předkládat doplňující informace pro úvahy a analýzy či jakýkoli dokument, který se jim bude zdát vhodný.
35.
Dne 16. května 2013 zaslaly francouzské orgány Komisi informační zprávu.
36.
Dopisem ze dne 19. června 2013 požádala společnost SNCM o rozhodnutí o opětovném zahájení formálního vyšetřovacího řízení z podobných důvodů jako francouzské orgány. Komise odmítla tuto žádost dopisem ze dne 10. července 2013. Zároveň ale rovněž informovala společnost SNCM, že jí může zcela podle vlastního uvážení předkládat doplňující informace pro úvahy a analýzy či jakýkoli dokument, který se jí bude zdát vhodný.
37.
Dne 27. srpna 2013 zaslala společnost SNCM informační zprávu a novou zprávu o prodeji SNCM.
II. POPIS
2.1. PŘÍJEMCE OPATŘENÍ, KTERÁ JSOU PŘEDMĚTEM TOHOTO ROZHODNUTÍ
38.
Příjemcem opatření, která jsou předmětem tohoto rozhodnutí, je společnost SNCM, která zahrnuje několik dceřiných společností v námořním odvětví a která se zabývá námořní přepravou osob, automobilů a nákladních vozidel na trasách mezi kontinentální Francií a Korsikou, Itálií (Sardinie) a zeměmi Maghrebu (Alžírsko a Tunisko).
39.
Společnost SNCM je akciovou společností, která vznikla v roce 1969 spojením společností Compagnie générale transatlantique a Compagnie de navigation mixte, jež byly obě založeny v roce 1850. Svůj původní název Compagnie générale transméditerranéenne si změnila v roce 1976 na Société nationale maritime Corse-Méditerranée poté, co železniční společnost Société nationale des chemins de fer (SNCF) získala podíl v jejím kapitálu. Francouzská vláda si totiž tuto společnost vybrala pro zajištění zásady územní návaznosti s Korsikou, to znamená vyrovnání sazeb za námořní dopravu s cenami společnosti SNCF pro železniční dopravu, na základě úmluvy uzavřené dne 31. března 1976 na dvacet pět let. Společnost Compagnie générale transatlantique byla již předtím pověřena francouzskou vládou zajištěním dopravní obslužnosti Korsiky na základě dřívější smlouvy uzavřené dne 23. prosince 1948.
40.
V okamžiku oznámení navýšení kapitálu v roce 2002 vlastnila společnost SNCF 20 % podílů a společnost CGMF 80 % podílů v kapitálu společnosti SNCM. Po otevření kapitálu společnosti SNCM dne 30. května 2006 (viz bod 18 tohoto rozhodnutí) patří společnosti BCP, respektive VT 38 % a 28 % kapitálu společnosti SNCM, přičemž společnost CGMF zůstává podílníkem ve výši 25 % (9 % kapitálu je vyhrazeno zaměstnancům).
41.
V roce 2008 byly hlavními dceřinými společnostmi SNCM společnosti Compagnie Méridionale de Navigation (dále jen „CMN“) (42), Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (CGTH) (43), Aliso Voyage (44), Sud-Cargos (45), Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (SARA) (46), Ferrytour (47) a Les Comptoirs du Sud (48).
42.
Po prodeji vysokorychlostních plavidel Aliso v září 2004 a Asco (49) v květnu 2005 se flotila společnosti SNCM skládá z deseti lodí (pět trajektových lodí s přepravou automobilů (50), čtyři víceúčelová plavidla (přeprava nákladu a pasažérů) (51) a jedno vysokorychlostní plavidlo (NGV), jež vyplouvá převážně z Nice (52)), z nichž sedm přímo vlastní (53).
43.
Pro úplnost je nutno připomenout, že pravidelná námořní přeprava mezi přístavy kontinentální Francie a Korsiky byla od roku 1948 zajišťována v rámci veřejné služby, pro kterou společnosti SNCM a CMN byly v létech 1976 až 2001 koncesionáři na základě rámcové úmluvy uzavřené původně na dvacet pět let. V souladu s platnými předpisy Společenství (54) a na základě evropského nabídkového řízení (55) vyhlášeného korsickými samosprávnými orgány (56) získaly společnosti SNCM a CMN společně pověření veřejnou službou (dále jen „DSP“) pro dopravní obsluhu Korsiky z Marseille oproti finančnímu vyrovnání, a to na období 2002-2006.
44.
Jelikož platnost pověření veřejnou službou končila koncem roku 2006, stala se výše uvedená námořní veřejná služba předmětem nového nabídkového řízení vyhlášeného na celoevropské úrovni (57) a pověření bylo uděleno seskupení SNCM-CMN na období od 1. května 2007 do 31. prosince 2013 s roční dotací přibližně 100 milionů EUR.
45.
Souběžně mají všichni provozovatelé zajišťující přepravu na ostrov z Toulonu a z Nice stanovenou četnost spojení. Na těchto spojeních jsou obyvatelé Korsiky a také ostatní kategorie cestujících od roku 2002 až do roku 2013 příjemci sociálních podpor zavedených na základě rozhodnutí Komise ze dne 2. července 2002 (58) a 24. dubna 2007 (59).
2.2. KONKURENČNÍ PROSTŘEDÍ
46.
Společnost SNCM vyvíjí činnost převážně ve dvou odlišných oblastech, a to v oblasti přepravy cestujících a v oblasti přepravy zboží. Zajišťuje dopravní spojení na jedné straně z Francie na Korsiku a do Maghrebu a na druhé straně okrajově do Itálie a Španělska.
2.2.1. Doprava na Korsiku
2.2.1.1. Přeprava cestujících
47.
Přeprava cestujících na Korsiku je výrazně sezónním trhem. Zahrnuje špičky sezónní návštěvnosti, které mohou být až desetkrát větší než počet cestujících v měsících mimo sezónu. To od provozovatelů dopravy vyžaduje, aby vlastnili takovou flotilu lodí, která bude schopna tyto sezónní špičky zvládnout. Poloviny obratu se dosahuje v měsících červenci a srpnu. Mimoto existuje nerovnováha podle směru přepravy, a to i během sezónních špiček: například v červenci jsou plavidla při odjezdu z kontinentálních přístavů plná, zatímco při návratu poloprázdná. Roční průměrné míry obsazení plavidel jsou proto poměrně nízké.
48.
Společnost SNCM je tradičním provozovatelem spojení mezi Korsikou a kontinentální Francií. Zhruba platí, že dvě třetiny své činnosti provozuje mezi Marseille a Korsikou v rámci pověření veřejnou službou a zbývající třetinu představují spojení mezi jinými výchozími nebo cílovými místy (Nice-Korsika, Toulon-Korsika, mezinárodní spoje na Sardinii nebo do zemí Maghrebu).
49.
Společnost SNCM měla na svoji hlavní činnost dlouhá léta monopol. Od roku 1996 ale musí čelit konkurenci, která se velmi rychle rozvinula. Společnost CFF je tak dnes dominantním subjektem, pokud jde o námořní spojení mezi kontinentální Francií a Korsikou, a její podíl na trhu neustále roste. Ačkoliv na trhu působí teprve od roku 1996, její přeprava cestujících rostla v období 2000 až 2005 každým rokem o 44 % a tento růst pokračuje. V roce 2008 tak téměř […] (60) % osob cestujících mezi kontinentální Francií a Korsikou po moři zvolilo plavidlo společnosti CFF, zatímco jen […] (60) % použilo plavidlo společnosti SNCM a zbylých […] (60) % připadlo na společnost CMN.
50.
Postavení, které společnost CFF získala na předmětném trhu od roku 2000, se projevuje také v počtu cestujících přepravených během sezóny mezi Korsikou a kontinentální Francií. Z níže uvedeného diagramu vyplývá, že podíl společnosti CFF na trhu se zvýšil ze 45 % v roce 2000 na 70 % v roce 2007 a podíl společnosti SNCM se ve stejném období klesl z 53 % na 26 %, což představuje rozdíl více než jednoho milionu přepravených cestujících.
Diagram
Počet cestujících přepravených během sezóny (květen až září) mezi kontinentální Francií a Korsikou - sezóny 2000 až 2007
Zdroj:
Observatoire régional des transports de la Corse.
51.
Dalšími menšími konkurenty společnosti SNCM při dopravě na Korsiku jsou Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines a TRIS.
52.
Od roku 2006 se nabídka společnosti SNCM a její podíl na trhu dopravního spojení s Korsikou snížily: došlo k omezení nabídky míst o 8 % (- 20 % u spojení z Nice a - 3 % u spojení z Marseille).
53.
Pokračující snižování tržního podílu ukazuje, že důvěra uživatelů se zpět získává velmi obtížně poté, co byla silně otřesena stávkami a zmatky, které provázely sociální konflikty v létech 2004 a 2005, a to především u příležitosti privatizace společnosti.
54.
Trh námořní přepravy cestujících mezi kontinentální Francií a Korsikou rostl od roku 1993 průměrně o 4 % ročně. Tento růst měl pokračovat také v roce 2008 (tedy v období rozhodujícím pro přezkum skutečností), kdy se očekávalo zvýšení o […] (60) %, a v následujících letech měl být mírnější. Přesto se nezdá, že by se nové subjekty snažily na tento trh proniknout. Do veřejné soutěže vyhlášené Korsickým dopravním úřadem (Office des Transports de Corse) o pověření veřejnou službou na období 2007-2013 pro námořní dopravu do určitých přístavů na Korsice se kromě společností CFF a SNCM-CMN nepřihlásil žádný další uchazeč, a to i přesto, že bylo možné ucházet se pouze o určité dopravní trasy.
55.
Pokud jde o hlavního konkurenta společnosti SNCM, tak společnost CFF mezi lety 1999 a 2007 zvýšila výrazně svou nabídku míst z 500 000 na 4,5 milionu (z toho o 30 % jen v roce 2007 v porovnání s rokem 2006), což jí umožnilo zvýšit počet přepravených cestujících (z 1,3 milionu v roce 2005 na 1,6 milionu v roce 2007) a svůj podíl na trhu. Tato obchodní politika se ale projevuje strukturálně nižší mírou obsazenosti u CFF než u SNCM s rozdílem deseti procentních bodů v roce 2007. U společnosti SNCM dosahovala průměrná míra obsazenosti v roce 200748 %, což je u trhu s takovými sezónními výkyvy běžné (viz výše).
2.2.1.2. Nákladní doprava
56.
Pokud jde o nákladní dopravu, byl v roce 2005 podíl společnosti SNCM na trhu na trase mezi Marseille či Toulonem a Korsikou přibližně 45 %.
57.
Pokud jde o dopravu obecného zboží (bez doprovodu), nacházejí se společnosti SNCM a CMN de facto v téměř monopolním postavení. V rámci smlouvy o pověření veřejnou službou zajišťují obě společnosti v častých intervalech přepravu zboží z Marseille do všech přístavů na Korsice.
58.
Pokud jde o doprovázené přívěsy nakládané na trajekty, což představuje celkově 24 % přepravy zboží měřené v běžných metrech, existuje mezi všemi přepravci cestujících hospodářská soutěž. Společnosti SNCM a CMN zajišťují většinu této přepravy doprovázeného zboží. Ostatní provozovatelé, a to především společnost CFF, mají 10 % podíl, což představuje 2 % celkového trhu.
59.
Pokud jde o doprovázené vozidlové soupravy (61) nakládané na trajekty (přibližně 24 % přepravy obecného zboží v roce 2003), mají společnosti SNCM a CMN také většinový podíl na dotčeném trhu. Ovšem od roku 2002 rozšířila společnost CFF svou nabídku a získala přibližně 15 % podílu na trhu.
2.2.2. Doprava do zemí Maghrebu
60.
Tunisko a Alžírsko představují důležitý trh s přibližně 5 miliony cestujících, přičemž převládá letecká přeprava. V těchto souvislostech zajišťuje námořní přeprava přibližně 15 % přesunů. Zatímco Alžírsko představuje významný námořní trh s řádově 560 000 cestujících, je Tunisko s řádově 250 000 cestujících trhem méně významným.
61.
Trh námořní dopravy mezi Francií a zeměmi Maghrebu vykazoval v období mezi roky 2001 a 2005 trvalý růst, a to řádově o 13 %. Vzhledem k výhledům růstu turistiky do této oblasti se očekávalo (v období rozhodujícím pro přezkum skutečností), že námořní doprava zaznamená okolo roku 2010 roční míru růstu řádově o 4 %.
62.
V Alžírsku zaujímá společnost SNCM druhé místo na trhu za alžírským veřejným podnikem Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV). V roce 2005 vzrostl podíl společnosti SNCM na trhu z 24 % (2001) na 35 %.
63.
Na trhu dopravy do Tuniska je společnost SNCM na druhém místě za společností Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Ačkoli společnost SNCM ztratila od roku 2001 podíl na trhu ve prospěch společnosti CTN, když její podíl klesl ze 44 % na 39 % v roce 2004, v roce 2005 došlo k určitému zlepšení (40 %).
2.3. POPIS OPATŘENÍ, KTERÁ JSOU PŘEDMĚTEM TOHOTO ROZHODNUTÍ
2.3.1. Navýšení kapitálu společnosti SNCM v roce 2002
64.
Po rozhodnutí Komise ze dne 17. července 2002 o schválení podpory na záchranu ve prospěch společnosti SNCM (62) oznámily francouzské orgány Komisi dne 18. února 2002 plán podpory na restrukturalizaci ve prospěch společnosti SNCM. Opatření spočívalo v navýšení kapitálu společnosti SNCM prostřednictvím mateřské společnosti CGMF, a to ve výši 76 milionů EUR, přičemž 46 milionů EUR mělo být poskytnuto na náklady spojené s restrukturalizací (63). Navýšení kapitálu mělo za cíl zvýšit vlastní finanční prostředky společnosti SNCM z 30 milionů na 106 milionů EUR.
65.
V souladu s hlavními pokyny z roku 1999 předložily francouzské orgány Komisi plán restrukturalizace (64) společnosti SNCM v pěti bodech:
i)
snížení počtu plaveb a reorganizace plavidel mezi různými spoji (snížení počtu spojů na Korsiku a posílení přepravy do zemí Maghrebu). Plán restrukturalizace počítal se snížením počtu plaveb z 4 138 (3 835 pro SNCM a 303 pro její dceřinou společnost Corsica Marittima) na 3 410 v roce 2003 s následujícími změnami v přepravě:
-
změna námořních spojení mezi Marseille a Korsikou podle zadávacích podmínek smlouvy o veřejné službě na období 2001-2006;
-
téměř úplné zrušení spojů mezi Toulonem a Korsikou;
-
omezení spojů mezi Nice a Korsikou;
-
zrušení linky mezi Livornem a Bastií provozované s vyhrazeným vybavením - skutečně zrušena v roce 2003;
-
posílení přepravy do Alžírska a Tuniska plavidly „Méditerranée“, „Ile de Beauté“ a „Corse“ a pozastavení spojení mezi Janovem a Tunisem.
ii)
snížení počtu plavidel o čtyři lodě, což mělo přinést 21 milionů EUR v hotovosti;
iii)
prodej části nemovitého majetku;
iv)
snížení počtu zaměstnanců (65) o přibližně 12 %, což ve spojení s rozumnou mzdovou politikou mělo snížit náklady na lodní personál z 61,8 milionu EUR v roce 2001 na průměrně 54,8 milionu EUR v letech 2003 až 2006 a pozemní náklady z 50,3 milionu EUR v roce 2001 na 45,8 milionu EUR ve stejném období;
v)
zrušení dvou z dceřiných společností, a to společností Compagnie Maritime Toulonnaise a Corsica Marittima, jejichž zbývající činnosti měla převzít společnost SNCM.
66.
Po připomínkách Komise uvedených v jejím rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 francouzské orgány popsaly v dopise ze dne 31. ledna 2003 vylepšení plánu restrukturalizace v následujících bodech:
-
závazky a upřesnění v oblasti mzdové politiky;
-
plán snížení nákladů u zprostředkovatelských nákupů;
-
závazek, že společnost SNCM nevyvolá cenovou válku se svými konkurenty v dopravě na Korsiku.
67.
Ohledně posledního bodu francouzské orgány upřesňují, že společnost „SNCM se k tomu zavazuje bez výhrad, protože vyvolání cenové války z jejího podnětu by nebylo v souladu ani s jejími strategickými záměry, ani s jejím zájmem, protože by vedlo ke snížení jejích příjmů, a ani s jejími obvyklými pracovními postupy a s jejím know-how“.
68.
Ve svém plánu restrukturalizace francouzské orgány předložily Komisi podrobnou tabulku finančních výhledů na období 2002-2007 založených na středních předpokladech pro celou řadu proměnných (66). Finanční výhledy mimo jiné vykazují návrat ke kladným běžným výsledkům hospodaření počínaje rokem 2003.
Tabulka 1
Finanční tabulka pro období 2002-2007
v milionech EUR
2000 Skutečnost
2001 Skuteč.
2002 Plán
2002 Skuteč.
2003 Plán
2004 Plán
2005 Plán
2006 Plán
2007 Plán
Obrat
204,9
204,1
178
205,8
190,4
192,9
195,2
197,1
193,9
Provozní dotace
85,4
86,7
74,5
77,7
69,9
68,8
68,4
67
68,5
Běžný výsledek
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
6,8
10,6
10,7
8,1
9
Čistý výsledek
-6,2
-40,4
23
4,2
12
14
1
3
3
Vlastní kapitál
67,5
29,7
119
33,8
124
134
145
160
169
Čisté finanční zadlužení (bez leasingu)
135,8
134,5
67,7
144,8
55,2
38,2
57,1
115,7
228,1
Finanční ukazatele
Běžný výsledek/obrat + dotace
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
3 %
4 %
4 %
3 %
3 %
Vlastní kapitál/zadlužení v rozvaze
50 %
22 %
176 %
23 %
225 %
351 %
254 %
138 %
74 %
Údaje za roky 2000, 2001 a 2002 jsou převzaty z výročních zpráv 2001 a 2002 společnosti SNCM
69.
Podle francouzských orgánů mělo navýšení kapitálu o 76 milionů EUR a návrat k provozní ziskovosti, který se předpokládal počínaje rokem 2003, umožnit zvýšit vlastní kapitál z 30 milionů EUR v roce 2001 na 120 milionů EUR v krátkém časovém horizontu (2003) a na 160 až 170 milionů EUR na konci plánu (2006-2007). Zvýšení vlastního kapitálu mělo umožnit snížení finanční zadluženosti ze 145 milionů EUR v roce 2002 na úroveň 40 až 55 milionů EUR v letech 2003 až 2005. V posledních letech plánu společnost předpokládala zvýšení zadlužení kvůli výměně jednoho nebo dvou plavidel v plném vlastnictví.
70.
Francouzské orgány také předložily studii citlivosti předpokládaných výsledků vůči pracovním předpokladům vývoje přepravy na různých dopravních spojích. Různé simulace prováděné na tomto základě ukázaly, že by se společnost SNCM měla vrátit k ziskovosti ve všech uvažovaných případech.
71.
Francouzské orgány nejprve zmínily dvě alternativní metody, které ale odmítly jako příliš nákladné.
i)
První metoda posouzení spočívala v sečtení nákladů všech restrukturalizačních opatření. Umožnila dojít ke stanovení finančních potřeb ve výši 90,9 milionu EUR zahrnutím:
-
celkové ztráty za období 1991-2001, tedy 41,7 milionu EUR (tzn. 29 milionů EUR, což je částka schválená rozhodnutím 2002/149/ES ze dne 30. října 2001 (Úř. věst. L 50, 21.2.2002, s. 66), 6,1 milionu EUR za rok 2000 a 6,6 milionu EUR za rok 2001 před zahrnutím restrukturalizačních výdajů);
-
snížení zdroje tvořeného zvláštními odpisy ve stejném období, tedy 24 milionů EUR (v rozvaze za toto období se příslušná položka snížila z 86 na 62 milionů EUR z důvodu prodloužení doby odpisu z dvanácti na dvacet let, menšího využívání tohoto zdroje a využívání „leasingu“ u posledních dodaných plavidel);
-
výnosu z prodeje uskutečněného během této restrukturalizace, tedy 21 milionů EUR, snižujícího finanční potřeby a
-
kumulativního důsledku restrukturalizačních nákladů ve výši 46,2 milionu EUR (viz poznámka pod čarou 58).
ii)
Druhá metoda posouzení spočívala ve stanovení výše vlastního kapitálu, který by požadovaly banky pro celou flotilu, při zohlednění skutečnosti, že banky pro úvěrování nákupu plavidla obvykle požadují vlastní příspěvek ve výši 20 až 25 % hodnoty plavidla. Výpočet provedený francouzskými orgány na základě historické pořizovací ceny flotily plavidel ve výši 843 milionů EUR vedl k výsledku potřeb vlastního kapitálu ve výši 157 až 196 milionů EUR. Po odečtení stávajícího vlastního kapitálu ke konci roku 2001 se došlo touto metodou ke stanovení potřeby navýšení kapitálu o 101 až 140 milionů EUR.
72.
Metoda, kterou nakonec zvolily francouzské orgány k určení výše navýšení kapitálu, spočívá ve výpočtu finančních potřeb na základě středního poměru mezi vlastními zdroji a finančními dluhy zjištěném v roce 2000 u pěti evropských námořních společností. Bez ohledu na odlišnosti účetních rozvah těchto podniků zvolily francouzské orgány jako průměr hodnotu 79 %. Francouzské orgány tvrdí, že finanční výhledy na období od roku 2002 až do roku 2007 vedou k průměrnému poměru mezi vlastním kapitálem a finančním zadlužením v hodnotě 77 %, přičemž vlastní kapitál dosáhne v roce 2007 výše 169 milionů EUR. Taková výše vlastních zdrojů měla být dosažena navýšením kapitálu o 76 milionů EUR a úspěšným provedením opatření, která byla součástí plánu restrukturalizace.
2.3.2. Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
2.3.2.1. Předběžná poznámka
73.
Navýšení kapitálu a plán restrukturalizace z roku 2002 nepřinesly očekávané výsledky a počínaje rokem 2004 se finanční a hospodářská situace společnosti SNCM prudce zhoršila. Ke zhoršení přispěly jak vnitřní faktory (sociální konflikty, pozdní a nedostatečné plnění cílů v oblasti produktivity, ztráta podílů na trhu), tak faktory nezávislé na společnosti SNCM (oslabení přitažlivosti Korsiky jako destinace, zvýšení podílu na trhu společnosti CFF, chyby v řízení ze strany státu (67)) a zvýšení ceny pohonných hmot.
74.
Běžný výsledek hospodaření společnosti SNCM tak byl - 32,6 milionu EUR v roce 2004 a - 25,8 milionu EUR v roce 2005. Čistý hospodářský výsledek potom činil - 29,7 milionu EUR v roce 2004 a - 28,8 milionu EUR v roce 2005.
75.
Zhoršení hospodářské a finanční situace společnosti SNCM donutilo francouzské orgány k většímu převedení aktiv, než předpokládal plán restrukturalizace z roku 2002 a než požadovalo rozhodnutí z roku 2003, a zahájit vyhledávání partnerů ze soukromého sektoru.
Tabulka 2
Seznam aktiv postoupených společností SNCM od roku 2002
Čistý výnos prodeje
Datum
Prodeje navržené v oznámení z roku 2002 (v tisících EUR)
25 165
Aliso
(místo plavidla Asco v souladu s rozhodnutím Komise ze dne 8. září 2004)
(315)
30.9.2004
Napoléon
6 396
6.5.2002
Monte Rotondo
591
31.7.2002
Liberté
10 088
27.1.2003
Komplex nemovitostí Schuman
8 405
20.1.2003
Dodatečné prodeje vyžadované Komisí v jejím rozhodnutí ze dne 9. července 2003 (v tisících EUR)
5 022
SCI Espace Schuman
765,7
24.6.2003
Southern Trader
2 153
22.7.2003
Someca
1 423,9
30.4.2004
Amadeus
680
12.10.2004
CCM
-
(68)
-
Dodatečné prodeje provedené od rozhodnutí z července 2003 (v tisících EUR)
12 600
Asco
7 100
24.5.2005
Sud Cargos
4 300
15.9.2005
Prodej bytů z bytového fondu společnosti SNCM
(dříve obývaných zaměstnanci společnosti SNCM)
1 200
září 2003 až 2006
CELKEM (v tisících EUR)
42 385
2.3.2.2. Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
76.
Výběrové řízení soukromých partnerů proběhlo od 26. ledna 2005 do konce září 2005.
77.
Francouzská vláda oznámila dne 26. ledna a 17. února 2005, že začne hledat soukromého partnera, který by vstoupil do kapitálu společnosti SNCM s cílem posílit její finanční strukturu a doprovázet ji v krocích nutných pro její další rozvoj.
78.
Agentura státních podílů (Agence des Participations de l'Etat - APE) nejprve jmenovala nezávislou osobnost k dohledu nad celým vyhledávacím řízením, a poté pověřila poradenskou banku („HSBC“) oslovit možné nabyvatele.
79.
V tomto rámci bylo osloveno sedmdesát dva odvětvových a finančních investorů s cílem stanovit finanční podmínky nabídky, která by měla za cíl posílit podnikatelský plán společnosti, zachovat pracovní místa a zajistit řádné plnění veřejné služby. Dvacet tři z nich projevilo zájem, bylo podepsáno patnáct dohod o důvěrnosti informací a rozesláno patnáct informačních memorand. Šest podniků předložilo své nabídky v prvním kole dne 5. dubna 2005 a tři nabídky (společnost Connex, která se od té doby stala společností Veolia Transdev (VT), Caravelle a BCP) se dostaly do druhého kola dne 17. června 2005 stejně jako zájemce o menšinový podíl (Comanav). Ve třetím kole dne 28. července 2005 se objevily tři nabídky.
80.
Dne 14. září 2005 byla každá společnost vyzvána k předložení pevné a konečné nabídky do 15. září 2005. Jelikož k tomuto datu společnost Connex odstoupila, státní orgány dostaly dvě pevné nabídky navýšení kapitálu a převzetí celého kapitálu předložené skupinami BCP a Caravelle.
81.
Dne 27. září 2005 vydala Francie tiskové prohlášení, ve kterém oznámila, že na základě podrobného prověření obou nabídek byla vybrána nabídka skupiny BCP, protože je nejenom nejpřijatelnější z finančního hlediska, ale také nejlépe odpovídá zájmům společnosti, veřejné služby a zaměstnanosti. V původní nabídce skupina BCP navrhovala zápornou cenu ve výši 113 milionů EUR, a nabídka tak představovala nejnižší odhad záporné ceny.
82.
Tato původní nabídka možných nabyvatelů výslovně předpokládala možnost její úpravy podle výsledků provedených auditů. Francouzské orgány uvedly, že původní cena byla zvýšena po auditech předložených dne 16. prosince 2005 kvůli objektivním prvkům s vlivem na právní a hospodářský rámec, v němž podniká společnost SNCM, které vznikly po odevzdání nabídky dne 15. září 2005. Záporná cena tak byla změněna na 200 milionů EUR.
83.
Jednání mezi francouzskými orgány a budoucími nabyvateli, tj. skupinou BCP ve spojení se společností Connex, která se následně stala společností Veolia Transdev jako dceřiná společnost společnosti Veolia, umožnily snížit tuto částku na 142,5 milionu EUR navýšených o převzetí části výdajů spojených s připojištěním důchodců společnosti SNCM (tj. o 15,5 milionu EUR).
84.
Po otevřeném, transparentním a nediskriminačním výběrovém řízení bylo nakonec dne 13. října 2005 za velmi obtížných finančních a sociálních okolností dosaženo shody mezi státem a společnostmi BCP a VT. Společnost VT je tak odvětvovým provozovatelem společnosti SNCM (s podílem 28 %), zatímco skupina BCP je hlavním akcionářem s podílem 38 %. Především vůči zaměstnancům se stát zavázal zůstat akcionářem společnosti s podílem ve výši 25 % (69). Společnosti BCP a VT vypracovaly pro společnost SNCM podnikatelský plán, který byl sdělen Evropské komisi dne 7. dubna 2006.
a) Obsah memoranda o porozumění
85.
Memorandum o porozumění, na jehož základě se 75 % kapitálu společnosti převádí na soukromé nabyvatele, bylo podepsáno mezi zúčastněnými stranami (BCP, VT a CGMF) dne 16. května 2006.
86.
V části II memoranda o porozumění se uvádí, že se společnost CGMF zavazuje schválit, upsat a plně splatit navýšení kapitálu společnosti SNCM v celkové výši 142,5 milionu EUR.
87.
Jako doplněk navýšení kapitálu se společnost CGMF zavazuje dát k dispozici společnosti SNCM částku 38,5 milionu EUR formou zálohy na běžný účet. Tato záloha na běžný účet, kterou předá společnost SNCM do rukou správce vázaného účtu (banka CIC), je určena na financováni části nákladů zvaných „na velkorysost“, které doplní částky vyplácené uplatněním zákonných a smluvních opatření v případě plánu snižování počtu zaměstnanců provedeného nabyvateli. Vyplácení vyrovnání nad náhrady stanovené právními a smluvními ustanoveními probíhá na individuálním a jmenovitém základě a týká se zaměstnanců, kteří opustili podnik a jejichž pracovní smlouva byla vypovězena.
88.
Tento mechanismus je uveden v článku II.2 protokolu o postoupení ze dne 16. května 2006, který stanoví, že tento účet je určen „k financování části nákladů spojených s dobrovolnými odchody nebo s vypovězením pracovní smlouvy […] a představuje přídavek k různým částkám povinně vyplácených zaměstnavatelem na základě zákonných a smluvních ustanovení“. Správce vázaného účtu má „za úkol uvolňovat prostředky postupně podle toho, jak dotčení zaměstnanci, kteří nejsou převedeni na jiná pracovní místa v rámci skupiny SNCM, budou skutečně opouštět společnost a uvolnit zůstatek spravované částky v okamžiku, kdy skončí jeho úloha správce“. Fungování tohoto účtu je předmětem dohody o správě účtu, která je přílohou memoranda o porozumění. Použití vázaného účtu vyžaduje, aby společnost SNCM předala předsedovi správní rady CGMF jmenovitý seznam osob, jejichž pracovní smlouva byla vypovězena a pro něž se žádá o použití vázaného účtu, a rovněž měsíční přehled čistých výdajů, jenž představuje podrobné vyúčtování všech náhrad a nákladů vyplacených dotčeným zaměstnancům. Společnost SNCM souběžně oznamuje správci účtu „skutečné dodatečné měsíční náklady“ na zaměstnance, které odpovídají přídavku k různým částkám povinně vyplácených zaměstnavatelem na základě zákonných a smluvních ustanovení. Celková výše dodatečných opatření „z velkorysosti“ státu nesmí v žádném případě přesáhnout částku 38,5 milionu EUR, a pokud by tato dodatečná sociální opatření nedosáhla do tří roků od postoupení společnosti této hranice, bude zůstatek vrácen státu.
89.
Po těchto krocích část III memoranda o porozumění stanoví, že společnost CGMF postoupí soukromým nabyvatelům své akcie, které představují 75 % podílů základního kapitálu společnosti, a vázaný účet určený na financování té části sociálního plánu, která přesahuje zákonné a smluvní povinnosti.
90.
Část III memoranda o porozumění rovněž stanoví, že společnosti BCP a VT přistoupí k dodatečnému navýšení kapitálu ve výši 8,75 milionu EUR a že z této částky bude společnost SNCM čerpat podle svých potřeb hotovosti. V části III odst. 2.7 memoranda o porozumění se stanoví, že hodnota akcií společnosti CGMF se v každém okamžiku rovná jejich původní jmenovité hodnotě zvýšené o […] (60) % jejich splacené jmenovité hodnoty vynásobené součinitelem D/365, přičemž D představuje počet dní od data uplatnění, s odečtením všech vyplacených částek (např. dividend). Tato ustanovení se neuplatňují v případě soudního vyrovnání nebo likvidace společnosti.
91.
Memorandum o porozumění (část III.5) obsahuje zrušující doložku k postoupení společnosti SNCM, která může být uplatněna současně nabyvateli v případě, že dojde k jedné z následujících událostí, protože tyto události by mohly zpochybnit jejich podnikatelský záměr a obnovení životaschopnosti společnosti:
-
nepřidělení smlouvy o pověření veřejnou službou pro námořní dopravu na Korsiku pro období, které začíná dnem 1. ledna 2007, nebo její přidělení za značně zhoršených podmínek;
-
jakékoli záporné rozhodnutí Evropské komise nebo rozsudek Tribunálu či Soudního dvora, jako je například odmítnutí postoupení nebo stanovení podmínek se zásadním dopadem na hodnotu společnosti, a to do šesti roků ode dne, kdy partneři nabudou práv nad společností.
92.
Část VII memoranda o porozumění stanoví, že společnost CGMF převezme část sociálních závazků společnosti SNCM týkajících se nákladů na zdravotní připojištění jejích důchodců, které byly odhadnuty na 15,5 milionu EUR počínaje dnem převedení vlastnictví podniku.
93.
Způsoby správy a řízení podniku jsou upřesněny v části IV memoranda o porozumění. Je zde uvedeno, že dojde ke změně způsobu řízení společnosti SNCM, která se přemění v akciovou společnost s představenstvem a dozorčí radou. Dozorčí rada se bude skládat z 10 a později ze 14 členů. Přechodně jí bude předsedat zástupce státu. Pokud bude společnosti SNCM přiděleno pověření veřejnou službou, předsedu dozorčí rady nahradí zástupce společnosti BCP. Představenstvo má potom za úkol zajistit provozní řízení společnosti SNCM.
94.
Dne 26. května 2006 schválila francouzská vláda postoupení SNCM a výše uvedená opatření.
b) Opatření
95.
S ohledem na výše uvedené skutečnosti obsahuje memorandum o porozumění tři druhy státních opatření, a jsou proto důvodem pro jejich posouzení z hlediska pravidel Společenství pro státní podporu:
-
postoupení 75 % podílu ve společnosti SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR (kapitálový vklad ve výši 142,5 milionu EUR a převzetí nákladů na zdravotní připojištění ve výši 15,5 milionu EUR);
-
záloha na běžný účet poskytnutá společností CGMF ve výši 38,5 milionu EUR ve prospěch propuštěných zaměstnanců společnosti SNCM;
-
navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR upsané společností CGMF společně a současně se vkladem ve výši 26,25 milionu EUR provedeným společnostmi VT a BCP.
-
zrušující doložka postoupení (70).
2.4. OBLAST PŮSOBNOSTI TOHOTO ROZHODNUTÍ
96.
Toto konečné rozhodnutí se týká opatření, která provedla Francie ve prospěch společnosti SNCM od 18. února 2002, a to:
-
zůstatku vkladu kapitálu ve prospěch společnosti SNCM společností CGMF ve výši 76 milionů EUR poskytnutých v roce 2002, tj. částky 15,81 milionu EUR;
-
záporné ceny při prodeji společnosti SNCM společností CGMF ve výši 158 milionů EUR;
-
zálohy na běžný účet poskytnuté společností CGMF ve výši 38,5 milionu EUR ve prospěch propuštěných zaměstnanců společnosti SNCM;
-
navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, které upsala společnost CGMF.
97.
Toto rozhodnutí se netýká vyrovnání za závazky veřejné služby společnosti SNCM za období 1991-2001, jehož slučitelnost potvrdil rozsudek Tribunálu ze dne 11. září 2012 (71).
98.
Netýká se rovněž přezkumu minulých a budoucích finančních vyrovnání ve prospěch společnosti SNCM za závazky veřejné služby v období 2007-2013, která jsou předmětem samostatného řízení (72).
99.
Dále je nutno připomenout, že proti rozsudku ze dne 11. listopadu 2012 byla u Soudu podána dvě odvolání, a to společností SNCM a Francií ve spojených věcech C-533/12 P a C-536/12 P. Toto rozhodnutí je ale přijímáno z důvodu provedení napadeného rozsudku a pouze proto, že tento rozsudek zrušil rozhodnutí ze dne 8. července 2008. Pokud by za těchto okolností měl přezkum odvolání vést k částečnému nebo úplnému zrušení rozsudku ze dne 11. listopadu 2012 a vyvolat obnovení platnosti některých částí rozhodnutí ze dne 8. července 2008, které tento rozsudek zrušil, stalo by se toto rozhodnutí neplatným již z důvodu těchto odvolacích rozsudků, pokud by se týkalo opatření, jejichž platnost byla tímto způsobem obnovena.
2.5. DŮVODY, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ V ROCE 2002 A K JEHO ROZŠÍŘENÍ V ROCE 2006
2.5.1. Zahájení formálního vyšetřovacího řízení v roce 2002
100.
Ve svém rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 o zahájení řízení Komise sice uznala, že společnost SNCM je podnikem v obtížích, ale vyjádřila také pochybnosti o souladu oznámených opatřeních s kritérii uvedenými v bodě 3.2.2 pokynů z roku 1999, které v té době platily.
101.
Komise vyjádřila určité pochybnosti o plánu restrukturalizace vzhledem k tomu, že chyběl rozbor příčin ztrát podniku. Obzvláště si pak Komise kladla otázky o spojitosti mezi ztrátami a závazky veřejné služby, o dopadech politiky nákupů plavidel společností SNCM na výsledkové účty a o plánovaných opatřeních na zvýšení produktivity podniku.
102.
Kromě toho Komise zdůraznila určité nedostatky plánu restrukturalizace, a to především nepřítomnost konkrétních opatření ke snížení mezispotřeby a nepřítomnost informací o budoucí cenové politice společnosti SNCM.
103.
Komise si rovněž kladla otázky o účinnosti metody výpočtu, kterou zvolily francouzské orgány ke stanovení částky navýšení kapitálu, a o předpokladech zvolených pro vypracování finančních simulací.
2.5.2. Rozšíření formálního vyšetřovacího řízení v roce 2006
104.
Rozhodnutím ze dne 13. září 2006 se Komise rozhodla rozšířit formální vyšetřovací řízení z roku 2002 na opatření plánovaná v rámci převedení společnosti SNCM do soukromého sektoru.
105.
V případě, že by toto navýšení kapitálu bylo označeno za slučitelnou státní podporu podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, Komise soudila, že by mělo být posuzováno podle pokynů Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (dále jen „pokyny z roku 2004“) (73). Vzhledem k tomu, že výše podpory na restrukturalizaci by měla být výrazně nižší než částka oznámená v roce 2002 a schválená v roce 2003, vyjádřila Komise pochybnosti o vhodnosti zachovat všechna protiplnění uložená společnosti SNCM v rozhodnutí z roku 2003.
106.
Komise rovněž vyjádřila pochybnosti o dodržování podmínek stanovených rozhodnutím z roku 2003, a to zásady price leadership a počtu zpátečních plaveb na Korsiku.
107.
Pokud jde o zápornou cenu postoupení společnosti SNCM, vyjádřila Komise pochybnosti o souladu navýšení kapitálu státem před postoupením společnosti SNCM se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství. Komise vyjádřila zejména své pochybnosti, pokud jde o platnost výpočtu nákladů na vyrovnání, které by měl stát jako akcionář uhradit v případě úpadku společnosti SNCM.
108.
Komise zpochybnila skutečnost, že lze finanční opatření odůvodnit na základě pokynů z roku 2004.
109.
Komise také vyjádřila pochybnosti ohledně druhého navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, pokud jde o dodržení zásady souběžnosti soukromého a veřejného investování a o stejné podmínky úpisu ve smyslu judikatury.
110.
Komise nakonec vyjádřila pochybnosti v tom smyslu, že dodatečná sociální opatření ve výši 38,5 milionu EUR určená na podporu pro jednotlivce mohou představovat nepřímé zvýhodnění podniku. Zdůraznila také riziko možného rozporu při zahrnutí dodatečných náhrad za propuštění do rizik nesených informovaným investorem.
III. PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ K ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
3.1. NAVÝŠENÍ KAPITÁLU V ROCE 2002
111.
Plán restrukturalizace oznámený v roce 2002 spočíval ve vkladu kapitálu ve výši 76 milionů EUR, z nichž 53,48 milionu EUR odpovídalo vyrovnání za veřejnou službu. Při zohlednění prodejů aktiv, ke kterým přistoupila společnost SNCM (74), skutečně vyplacená částka podpory dosahuje výše 69 292 400 EUR. Pokud se u částky 53,48 milionu EUR jedná o slučitelnou podporu, francouzské orgány soudí, že částka, která se má považovat za podporu na restrukturalizaci na základě oznámení z roku 2002, dosahuje údajně výše 15,81 milionu EUR.
3.2. OPATŘENÍ PO NAVÝŠENÍ KAPITÁLU V ROCE 2002
112.
Francie úvodem připomíná, že závažnost stávek v období 2004-2005 a zhoršení ekonomické a finanční situace společnosti SNCM přiměly v lednu 2005 akcionářský stát k vyhlášení výběrového řízení pro soukromé investory a k zavedení nouzových opatření (zejména prodej plavidla Asco a podílu ve společnosti Sud-Cargos (75)).
3.2.1. Záporná prodejní cena společnosti SNCM
113.
Na základě tehdy platné judikatury Společenství v této oblasti francouzské orgány vyzývají Komisi, aby vzala v úvahu, že záporná prodejní cena společnosti SNCM ve výši 158 milionů EUR neobsahuje žádné opatření označitelné za podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, protože se francouzský stát údajně choval jako soukromý investor v tržním hospodářství.
114.
Francie úvodem upozorňuje, že konečná cena ve výši 158 milionů EUR, která je nižší než záporná cena, kterou původně požadovali nabyvatelé na základě svého auditu společnosti SNCM, je výsledkem vyjednávání o postoupení kontroly probíhajícího v rámci volné, transparentní a nediskriminační hospodářské soutěže, a představuje proto tržní cenu.
115.
Francie se domnívá, že pokud hledání soukromého partnera společnosti SNCM proběhlo v rámci otevřené, transparentní a nediskriminační hospodářské soutěže, na jejímž základě byla vybrána nejlepší nabídka, je prodejní cena cenou tržní.
116.
Podle francouzských orgánů měl prodej za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR proběhnout v souladu s tehdy platnou judikaturou Společenství a s rozhodovací praxí Komise za co nejvýhodnějších podmínek pro stát, a neobsahuje tak údajně žádný prvek podpory. Francie se domnívá, že tato záporná cena je nižší než náklady na likvidaci, které by stát musel zaplatit v případě likvidace podniku.
117.
K tomuto závěru by se údajně došlo jak uplatněním přístupu podle judikatury Soudního dvora Evropských společenství (dále jen „judikatura ve věci Gröditzer“ (76)), tak uplatněním přístupu založeného na analýze skutečných nákladů na likvidaci společnosti SNCM (rozhodnutí ABX (77)).
118.
Pokud jde o první metodu založenou na judikatuře ve věci Gröditzer, Francie uvádí, že tento rozsudek potvrdil posouzení Komise v jejím rozhodnutí ze dne 8. července 1999, podle nějž „pouze likvidační hodnota […] aktiv, […], musí být zohledněna jako likvidační náklady“ (78).
119.
V tomto ohledu zprávy společnosti CGMF (79) a kabinetu Oddo-Hastings (80) odhadují likvidační hodnotu aktiv na minimálně 190,3 milionu EUR ke dni 30. září 2005 (81).
120.
Pokud proto „stát jako vlastník podílů určité společnosti nese odpovědnost za její dluhy jen do výše likvidační hodnoty jejích aktiv“ (judikatura ve věci Hytasa (82)), Francie tvrdí, že likvidační hodnota aktiv společnosti odhadovaná na minimálně 190,3 milionu EUR je podstatně vyšší než záporná prodejní cena ve výši 158 milionů EUR.
121.
K druhé metodě Francie uvádí, že vychází z rozhodnutí Komise o státní podpoře, kterou poskytla Belgie společnosti ABX Logistics, v němž Komise prověřila zápornou prodejní cenu, která stejně jako v tomto konkrétním případě měla povahu tržní ceny, tím, že ji porovnala s náklady, které by akcionářský stát skutečně nesl v rámci smírné nebo soudní likvidace, tak jak bylo znalecky posouzeno nezávislou třetí stranou. Podle Francie Komise v tomto rozhodnutí uznává zejména platnost určitého počtu nákladů, které mohly být výsledkem žaloby věřitelů na vyrovnání pasiv nebo likvidace v jiných odvětvích skupiny likvidující svoji dceřinou společnost.
122.
Na základě zpráv společnosti CGMF a kabinetu Oddo-Hastings se francouzské orgány domnívají, že by se všechny skutečné náklady, které by musela nést Francouzská republiky jako akcionář, pohybovaly ke dni 30. září 2005 mezi 312,1 a 361 miliony EUR. Tato částka se skládá z:
-
Ø [70-80] (60) milionů EUR na základě sociálního plánu v rámci kolektivní dohody, jenž zahrnuje všechny náklady spojené se zrušením pracovní smlouvy a které nese podle kolektivní smlouvy podnik;
-
Ø [30-40] (60) milionů EUR na základě sociálního plánu mimo rámec kolektivní dohody, jenž zahrnuje všechny náklady spojené s průvodními opatřeními vyplývajícími ze zákonných a předpisových povinností společnosti SNCM v případě propouštění a nepřímé náklady spojené se sociálním plánem v rámci kolektivní smlouvy;
-
Ø [200-210] (60) až [250-260] (60) milionů EUR na základě doplňkových náhrad za propuštění, k jejichž úhradě, jakožto doplňku k náhradám vyplaceným na základě sociálního plánu v rámci a mimo rámec kolektivní dohody, by soud uplatněním judikatury rozsudku odvolacího soudu ve městě Rouen ze dne 22. března 2005 ve věci Aspocomp Group Oyj údajně odsoudil stát.
123.
Tato metoda zohledňuje zejména riziko, že by byl francouzský stát vyzván k „vyrovnání pasiv“, pokud by ho soud musel považovat za skutečný řídící orgán společnosti SNCM. Francouzské orgány se domnívají, že riziko žaloby na vyrovnání pasiv nelze vyloučit, a to zejména s ohledem na předchozí případ, o kterém rozhodoval ve Francii Kasační soud (83). Francouzské orgány tak v několika dopisech zaslaných Komisi tvrdily, že předpoklad odsouzení státu vnitrostátním soudcem k vyrovnání pasiv podniku, který řídí, by byl více než pravděpodobným scénářem a že by měl být zohledněn při výpočtu skutečných nákladů případné likvidace společnosti SNCM.
124.
Ke dni 30. září 2005 by zbytková hodnota aktiv společnosti SNCM (tedy 190,3 milionu EUR) po zaplacení přednostních pohledávek údajně činila 36,5 milionu EUR. Ostatní náklady zohledněné v rámci žaloby na stát kvůli vyrovnání pasiv zahrnují zejména náklady spojené s vypovězením hlavních smluv o provozování, náklady spojené s ukončením leasingu plavidel a uhrazení dluhů vázaných podpisem, což by vedlo k nedostatečnosti aktiv ve výši 134,4 milionu EUR. Francouzské orgány se domnívají, že stát by byl odsouzen k uhrazení 85 až 100 % této částky.
125.
Francouzské orgány se mimoto domnívají, že v důsledku svého propojení se společností SNCM a podle jiné francouzské judikatury (84) by likvidace podniku mohla vést k tomu, že by soud nařídil vyplatit zaměstnancům odškodnění. Francouzské orgány se na základě této judikatury domnívají, že by bylo více než pravděpodobné, že by soud stanovil výši dodatečné náhrady na základě náhrady, která by byla vyplacena v rámci sociálního plánu předloženého před likvidací.
126.
Podle tohoto přístupu prokazuje analýza skutečných nákladů, které by musel uhradit akcionářský stát, že náklady pro stát při prodeji společnosti SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR jsou nižší než skutečné náklady, které by stát musel uhradit v případě soudní likvidace společnosti.
127.
V důsledku toho se francouzské orgány domnívají, že tato částka nemůže být označena za státní podporu.
3.2.2. Společný kapitálový vklad akcionářů
128.
Francie se domnívá, že se touto účastí zachovala jako informovaný investor, neboť na jedné straně zasáhla souběžně a minoritně po boku společností BCP a VT a na druhé straně jí tato účast přináší odměnu ve formě fixního kapitálu ve výši […] (60) % ročně, což stát zbavuje rizik spojených s prováděním podnikatelského plánu. Francie vysvětluje, že tato míra výnosnosti je pro soukromého investora velmi uspokojivá (85). Francie nicméně upřesňuje, že v případě konkurzního řízení, právní likvidace společnosti SNCM nebo uplatnění zrušující doložky nabyvateli by neměla nárok na žádnou odměnu.
3.2.3. Doplňková sociální opatření (podpora pro jednotlivce)
129.
Francie se odvolává na rozhodovací praxi Komise, a to zejména v případě společnosti SFP - Société française de production (86), a domnívá se, že toto financování představuje podporu pro jednotlivce, ze které nemá prospěch podnik. Provádění doplňkových sociálních opatření ve prospěch propuštěných osob z veřejných prostředků, aniž by tato opatření zaměstnavateli snížila jeho běžné náklady, tak spadá údajně do sociální politiky členských států a nepředstavuje státní podporu.
3.2.4. Odstranění omezení stanovených zrušeným rozhodnutím z roku 2003
130.
Francouzské orgány na jedné straně připomínají, že v období 2003-2006 byly provedeny a dodrženy všechny podmínky uložené rozhodnutím z roku 2003. Na druhé straně se francouzské orgány domnívají, že tato opatření již nejsou nutná k tomu, aby se předešlo narušení hospodářské soutěže, a že jejich zachování by bylo v rozporu se zásadou proporcionality s ohledem na omezení částky podpory na restrukturalizaci, která je nyní snížena na 15,81 milionu EUR. Francouzské orgány se především domnívají, že je nutno zrušit podmínky, které by stále ještě mohly být uplatňovány, tedy podmínky ohledně zákazu modernizovat flotilu lodí společnosti SNCM, ohledně dodržování zásady price leadership v případě sazeb a ohledně zachování určité četnosti spojení.
3.3. ZÁVĚR
131.
Pokud by Komise přesto měla všechna nová opatření nebo jejich část označit za státní podporu, Francie upozorňuje Komisi na skutečnost, že nová opatření tím, že zajistí životaschopnost společnosti SNCM, umožní údajně zachovat konkurenční prostředí na dotčených trzích, a to zejména na trhu dopravní obslužnosti Korsiky. Podle Francie je právě tento prvek jednou ze zásad pokynů pro záchranu podniku v obtížích, jak připomněla Komise v této věci (283. bod odůvodnění jejího zrušeného rozhodnutí) a Tribunál ve svém rozsudku ze dne 15. června 2005 (117. bod odůvodnění). Tribunál zejména připomněl, že Komise při výkonu své široké posuzovací pravomoci může usoudit, že přítomnost určitého podniku je nutná, aby se zabránilo vzniku posílené oligopolní struktury na předmětných trzích.
132.
Pokud jde o stanovení případných protiplnění požadovaných po společnosti SNCM, Francie navrhuje, aby Komise zohlednila strukturu trhu. Snížení kapacit společnosti SNCM by totiž posílilo nyní dominantní postavení společnosti CFF na trhu dopravní obslužnosti Korsiky (87).
133.
Podle francouzských orgánů odpovídá údajně plán restrukturalizace ve své aktualizované podobě kritériím slučitelnosti stanoveným Komisí v pokynech z roku 1999 a 2004. Všechna opatření uvedená v souvislosti s privatizací společnosti SNCM mají také podle těchto orgánů umožnit od konce roku 2009 obnovení životaschopnosti společnosti SNCM v dlouhodobém výhledu a jsou omezena na minimum nutné pro návrat k této životaschopnosti.
IV. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
4.1. ROZHODNUTÍ Z ROKU 2002 O ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
4.1.1. Připomínky společnosti Corsica Ferries (CFF)
134.
Společnost CFF nejprve popírá, že by společnost SNCM byla podnikem v obtížích ve smyslu pokynů (88), a poté se zabývá otázkou schopnosti společnosti SNCM stát se ziskovou na spojích bez dotací. Společnost CFF také uvádí, že v rozporu s tím, co je uvedeno v plánu restrukturalizace (89), je spojení do Livorna stále zajišťováno.
135.
Ohledně otázky snížení nákladů společnost CFF lituje, že nemá přístup k některým prvkům plánu restrukturalizace, k němuž její zástupci vznesli kritické připomínky (90).
136.
Společnost CFF se domnívá, že francouzskými orgány vypočítaná částka ve výši 76 milionů EUR je čistě fiktivní (91), zatímco poměr 79 % mezi vlastním kapitálem a finančním zadlužením stanovený francouzskými orgány jí připadá nadhodnocený (92). Pokud jde o účasti společnosti SNCM, společnost CFF poznamenává, že některé dceřiné společnosti nejsou pro činnosti námořní společnosti nutné (93).
137.
Společnost CFF uzavírá, že cílem plánu podpory je obejít nařízení o kabotáži a zbavit smyslu veřejnou soutěž na zajištění dopravní obslužnosti Korsiky z Marseille. Společnost CFF naléhá, aby navrhovaná státní podpora neumožnila společnosti SNCM agresivnější komerční nabídku. Navrhuje, aby státní podpora na restrukturalizaci byla poskytnuta jen v roce 2007 a pouze v případě, pokud by společnost SNCM prohrála příští veřejnou soutěž v roce 2006, což je podle ní jediná situace, která by veřejné námořní společnosti skutečně způsobila obtíže.
4.1.2. Připomínky společnosti STIM
138.
Společnost STIM, která je hlavním akcionářem společnosti SMN, zdůrazňuje, že podíly společnosti SNCM ve společnosti CMN je nutno analyzovat jako výlučně finanční aktiva. Podle společnosti STIM jsou společnosti CMN a SNCM nezávislé a kromě spoje z Marseille si konkurují na ostatních trasách, přestože jsou obě společnými smluvními stranami v rámci smlouvy o pověření veřejnou službou.
139.
Dopis uvádí, že by se společnost STIM se zavázala „k odkoupení části nebo pokud možno celého podílu společnosti SNCM ve společnosti CMN“, jehož cenu odhaduje na 15 až 17 milionů EUR, pokud by Komise v podmínkách uložených ve svém konečném rozhodnutí došla k závěru, že „takovýto prodej je nutný pro dobré vyvážení plánu restrukturalizace“.
4.1.3. Připomínky zástupců místních samospráv
140.
Primátor města Marseille, předseda generální rady departementu Bouches-du-Rhône a předseda rady regionu Provence-Alpes-Côte d’Azur zdůrazňují hospodářský význam společnosti SNCM pro regionální hospodářství.
141.
Předseda rady regionu Provence-Alpes-Côte d’Azur doplňuje, že existují všechny předpoklady k tomu, aby plán restrukturalizace společnosti SNCM zaručil životaschopnost podniku.
142.
Předseda výkonné rady Korsického shromáždění předal usnesení uvedeného orgánu ze dne 18. prosince 2002, během nějž Korsické shromáždění vydalo „kladné stanovisko“ k projektu navýšení kapitálu společnosti SNCM.
4.1.4. Připomínky Korsického dopravního úřadu (OTC)
143.
OTC uvádí, že společnost SNCM je dnes jedinou společností schopnou plnit požadavky smlouvy ohledně přepravy cestujících a že její zánik by tak „okamžitě vyvolal výrazné omezení služeb“. Kromě toho připomíná význam společnosti SNCM pro hospodářství Korsiky.
4.2. ROZHODNUTÍ Z ROKU 2006 O ROZŠÍŘENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
4.2.1. Připomínky společnosti Corsica Ferries (CFF)
144.
Společnost CFF zdůrazňuje, že dotčené finanční částky jsou vysoké, neúměrné ve vztahu k obratu společnosti SNCM a že byly společnosti SNCM vyplaceny ještě předtím, než se Komise vyjádřila k jejich kvalifikaci podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
145.
Společnost CFF upozorňuje Komisi na skutečnost, že podpora francouzského státu určená společnosti SNCM má strategický význam pro rozvoj společnosti CFF. Tato nepovolená opatření údajně umožňují společnosti SNCM velmi agresivní cenovou politiku na spojích, kde společnost CFF působí již 10 let a kde poprvé od začátku svého působení ztrácí část trhu.
146.
Pokud jde o postup při veřejné soutěži na prodej společnosti, společnost CFF se domnívá, že nebyl zcela transparentní, protože vybraná společnost, konkrétně společnost BCP, již nevykonává provozní řízení společnosti SNCM, neboť svoje místo postoupila skupině VT. Jelikož se finanční okolnosti změnily a staly se mnohem příznivějšími pro nabyvatele, společnost CFF si klade otázku uplatnění zásady rovného zacházení s investory, kterou by se celá transakce měla řídit.
147.
Pokud jde o zápornou prodejní cenu ve výši 158 milionů EUR, společnost CFF pochybuje, že bylo v tomto konkrétním případě uplatněno měřítko informovaného investora v tržním hospodářství. Společnost CFF si na jedné straně klade otázku, zda je opravdu možné považovat danou transakci za zásah státu, který proběhl souběžně s výrazným a současným zásahem dotčených soukromých subjektů za srovnatelných podmínek, když stát navýšil kapitál před společným navýšením ze strany akcionářů a novým plánem restrukturalizace. Na straně druhé se domnívá, že informovaný investor by ve vážné finanční situaci společnosti SNCM zasáhl dříve, aby zabránil znehodnocení své investice (94).
148.
Společnost CFF se domnívá, že odkaz na věc „ABX Logistics“ není relevantní. Kromě skutečnosti, že okolnosti této záležitosti nejsou přenesitelné na tento konkrétní případ, společnost CFF zdůrazňuje významný příspěvek příjemce podpory v uvedené záležitosti, což zjevně není případ společnosti SNCM. Podle společnosti CFF rozhodnutí Komise z roku 2006 nezohlednilo náklady spojené s rizikem soudních řízení v rámci likvidace dotčeného podniku. V této souvislosti se společnost CFF domnívá, že vnitrostátní judikatura, na kterou se odvolává Francie, aby odůvodnila náklady spojené s likvidací společnosti SNCM, se na tento konkrétní případ nevztahuje. Podle společnost CFF Kasační soud ve věci „Mines et produits chimiques de Salsignes“ vůbec neuvádí přímou zodpovědnost státu v případě likvidace podniku, jehož je stát akcionářem, ale zmiňuje spíše možnost podat kvůli uhrazení sociálních závazků žalobu na veřejnoprávní instituci průmyslové a obchodní povahy a nemožnost jejího vedení vymanit se ze svých povinností odkazem na zásah veřejné moci.
149.
Pokud jde o možnost uplatnění judikatury odvolacího soudu v městě Rouen ve věci Aspocomp na tento konkrétní případ, společnost CFF zdůrazňuje, že případ, který je předmětem této judikatury, jež spočívá v odsouzení mateřské společnosti k vyplacení sociálního odškodnění zaměstnancům dceřiné společnosti za „nedodržení dohody“ schválené mateřskou společností, je značně vzdálen od okolností případu společnosti SNCM. Neexistuje tedy jisté riziko, že by společnost CGMF nebo stát byly odsouzeny k úhradě odstupného při výpovědích v případě soudní likvidace. Společnost CFF vyjadřuje pochybnosti o vyčísleném odhadu ostatních sociálních nákladů, neboť se zřejmě liší podle jednotlivých znalců, kteří byli vyzváni k jejich odhadnutí.
150.
Společnost CFF se domnívá, že uplatnění judikatury Společenství ve věci „Gröditzer“ a „Hytasa“ na tento konkrétní případ může vést pouze k závěru, že se stát nechoval jako soukromý investor, jelikož v souladu s uvedenou judikaturou svůj kapitálový vklad spojil s prodejem 75 % svého podílu ve společnosti SNCM, a tím si stejnou měrou snížil výhledy na budoucí zisk.
151.
Společnost CFF se domnívá, že srovnání nákladů na likvidaci a nákladů na navýšení kapitálu by mělo zohlednit hodnotu aktiv, která je v obou případech převedena na nabyvatele. Společnost CFF odhaduje hodnotu aktiv postoupených nabyvatelům na 640 až 755 milionů EUR (95), a to vzhledem k tržní hodnotě plavidel společnosti SNCM, kterou společnost CFF odhaduje na 644 až 664 milionů EUR k srpnu roku 2006.
152.
Pokud jde o posouzení opatření přijatých po navýšení kapitálu v roce 2002 jako podpory na restrukturalizaci, společnost CFF se domnívá, že společnost SNCM sice splňovala podmínky podniku v obtížích podle pokynů z roku 2004 v období před prvním navýšením kapitálu ve výši 142,5 milionu EUR, avšak toto označení je značně sporné pro období, které předcházelo druhému navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, protože došlo k obnově vlastního kapitálu.
153.
Pokud jde o životaschopnost podniku, společnost CFF zdůrazňuje, že prodej společnosti SNCM je jen částečný a není neodvolatelný vzhledem na zrušující doložky vyjednané s nabyvateli. Tato skutečnost je důležitým prvkem nejistoty ohledně vůle a schopnosti nabyvatelů ozdravit společnost SNCM a zdrojem pochybností o trvalé životaschopnosti podniku. Společnost CFF také uvádí, že v rozporu s požadavky pokynů z roku 2004 francouzské orgány neplánovaly ukončit činnosti, které by i po restrukturalizaci zůstaly strukturálně ztrátové (96). Společnost CFF se dále vyjadřuje skepticky k plánu snížení nákladů, protože údajně došlo k rozrůstání flotily plavidel společnosti SNCM (97), a k plánu snížení počtu zaměstnanců vzhledem k neúspěchu sociálního plánu z roku 2002.
154.
Společnost CFF pochybuje, že by nové státní podpory byly omezeny na nezbytné minimum, a to jednak kvůli nejasnosti ohledně toho, na co se vlastně vztahují sociální náklady, a jednak kvůli obsahu zápisu z valné hromady společnosti SNCM dne 28. dubna 2006, z něhož vyplývá, že část této státní podpory údajně sloužila ke krytí provozních ztrát společnosti v roce 2006 a 2007. Společnost CFF se rovněž domnívá, že nabyvatelé společnosti SNCM nepřispívají výrazným způsobem k restrukturalizaci podniku.
155.
Aby se zabránilo neoprávněnému narušování hospodářské soutěže, společnost CFF považuje za nutné obnovit a upřesnit protiplnění uložená společnosti SNCM v roce 2003 a přidat nová týkající se omezení přítomnosti společnosti SNCM na trhu (98). Společnost CFF se také domnívá, že nebyla dodržena část opatření uložená společnosti SNCM rozhodnutím z roku 2003. Společnost SNCM údajně zakoupila nová plavidla v rozporu s článkem 2 rozhodnutí Komise z roku 2003. Společnost SNCM dále nepostoupila svůj podíl ve společnosti CCM v rozporu s článkem 3 rozhodnutí Komise. A konečně společnost SNCM vedla od roku 2003 agresivní cenovou politiku a její ceny byly v rozporu s článkem 4 uvedeného rozhodnutí nižší než ceny společnosti CFF (jízdenky byly při stejných nebo srovnatelných službách až o 30 % levnější).
156.
Pokud jde o povahu druhého navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, společnost CFF se domnívá, že kromě souběžnosti veřejných a soukromých investic musí být soukromý zásah významný a uskutečněný ve srovnatelných podmínkách, aby bylo možné uznat zásah státu za platný. V tomto konkrétním případě nebyly tyto dvě podmínky splněny. Na jedné straně vklad nabyvatelů, který je striktně vázán na první navýšení kapitálu o 142,5 milionu EUR, nebyl významný. Na druhé straně zásah nabyvatelů nebyl proveden za podmínek srovnatelných s podmínkami státu, a to zejména kvůli zrušující doložce a očekávané výnosnosti minoritního podílu společnosti CGMF.
157.
Pokud jde o opatření sociální povahy ve výši 38,5 milionu EUR, společnost CFF napadá označení této částky jako podpory pro jednotlivce. Je sice pravda, že tuto částku využívají přímo zaměstnanci společnosti SNCM, ale společnost CFF zdůrazňuje, že uvedené opatření by mohlo mít pro společnost SNCM nepřímé pozitivní účinky, a to zejména v podobě uklidnění sociálních vztahů.
4.2.2. Připomínky společnosti STIM
4.2.2.1. Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
158.
Pokud jde o negativní prodejní cenu ve výši 158 milionů EUR, společnost STIM se domnívá, že nejde o tržní cenu vytvořenou na základě otevřené a nediskriminující hospodářské soutěže, protože k navýšení kapitálu došlo za podmínek odlišných od podmínek, které mají být pro soukromého investora obvykle směrodatné. Společnost STIM se totiž domnívá, že nové ocenění čistých účetních aktiv by umožnilo likvidaci v nejhorším případě bez nákladů pro stát, ale možná i ziskovou, že prodejní cena je v poměru k hodnotě podniku směšná (společnost STIM tuto hodnotu odhaduje na 350 milionů EUR) a že státní podpora je neúměrná potřebám podniku.
159.
Společnost STIM také upozorňuje Komisi na nepřiměřenost zrušující doložky převodu společnosti SNCM do soukromého sektoru.
160.
Společnost STIM napadá odůvodnění prodeje za zápornou cenu, které vychází z málo realistického předpokladu, že se jedná ze sociálního hlediska o obtížnou likvidaci.
161.
Pokud jde o druhé navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, společnost STIM se domnívá, že tento kapitálový vklad nedodržuje zásadu soukromého investora v tržním hospodářství z důvodu nedostatečných záruk návratnosti investic. Společnost STIM nesouhlasí s argumentem souběžnosti soukromých a veřejných investic, který byl použit, aby se popřelo, že se u tohoto vkladu jedná o státní podporu. Takováto souběžnost, pokud bude vůbec prokázána, je pouze příznakem a sama o sobě nemůže být kritériem pro posouzení (99). Společnost STIM tvrdí, že tento vklad údajně představuje záruku francouzské vlády nabyvatelům, že společnosti SNCM bude přiděleno pověření veřejnou službou pro dopravní obslužnost Korsiky.
162.
Pokud jde o 38,5 milionu EUR podpory pro jednotlivce, společnost STIM se domnívá, že ve skutečnosti je účelem této částky poskytnout společnosti SNCM prostředky, aby mohla dodržet některé podstatné aspekty ozdravného plánu předloženého Komisi, které nebyly provedeny, a to zejména snížení počtu zaměstnanců.
4.2.2.2. Slučitelnost s pokyny z roku 2004
163.
Společnost STIM se domnívá, že podpory poskytnuté společnosti SNCM nejsou omezeny na nezbytné minimum. Příspěvek společnosti SNCM a nabyvatelů k plánu restrukturalizace je údajně nedostatečný vzhledem k podmínkám stanoveným pokyny z roku 2004 a není prokázáno, že situace společnosti SNCM byla natolik výjimečná, aby bylo možno odůvodnit méně vysoký vlastní příspěvek. Společnost STIM dále poukazuje na neúměrnost podpor přidělených v roce 2006, protože společnosti SNCM umožnily vytvořit rezervy na uhrazení budoucích ztrát. Společnost SNCM k tomu neplánovala postoupit aktiva, která nebyla nezbytná pro přežití podniku, což je v rozporu s požadavky pokynů z roku 2004.
164.
Společnost STIM se domnívá, že k vyplacení částek došlo v rozporu se zásadou jednotnosti stanovenou pokyny z roku 2004. Zhoršení finanční situace podniku a sociální konflikty nelze analyzovat jako výjimečné a nepředvídatelné okolnosti, které nelze přičíst podniku přijímajícímu podporu.
165.
Společnost STIM tedy žádá dodatečné vyrovnání ve výši poloviny poskytnuté podpory, což představuje částku 98,25 milionu EUR, a to prodejem dalšího plavidla a přímé a nepřímé účasti společnosti SNCM ve společnosti CMN. V tomto ohledu společnost STIM tvrdí, že tato účast není strategická ve smyslu pokynů pro podpory na restrukturalizaci z roku 2004, neboť není „nezbytně nutná pro další existenci podniku“ a ani nemá povahu nepřevoditelného aktiva.
166.
Společnost STIM dále tvrdí, že údajná součinnost společností SNCM a CMN neexistuje, jelikož společnost SNCM nehraje žádnou skutečnou úlohu v řízení a rozvoji společnosti CMN. Společnost STIM zdůrazňuje, že smlouva akcionářů spojující tyto dva podniky již neexistuje od 15. března 2006, kdy byla vypovězena společností CMN, jak potvrdil odvolací soud v Paříži.
4.2.3. Připomínky společnosti SNCM
167.
Společnost SNCM poskytla Komisi spis shrnující její hospodářskou a konkurenční situaci a přiložila právní konzultaci hodnotící v rámci likvidačního řízení riziko spojené s právním posouzením zásahu státu jakožto skutečného řídícího orgánu společnosti v období před privatizací.
168.
Právní kancelář Baker & McKenzie, kterou konzultovala společnost SNCM, dospívá k závěru, že na základě dokumentů společnosti doplněných o korespondenci, informace o zásazích a zápisy ze schůzí kontrolních orgánů francouzský stát […] (60) rozhodnutí (100), […] (60) orgánů (101), […] (60) sociálních orgánů (102). Zpráva dále zdůrazňuje, že […] (60) SNCM (103). Ve stejné zprávě se píše, že […] (60) SNCM.
169.
Na tomto základě odborný znalec společnosti SNCM dospívá k závěru, že by obchodní soud v Marseille s největší pravděpodobností označil francouzský stát za skutečného jednatele společnosti.
170.
Kromě toho ze skutečností obsažených ve zprávách Účetního dvora údajně vyplývá, že chyby v řízení přičitatelné francouzskému státu jakožto skutečnému manažerovi společnosti SNCM přispěly ke zjištěnému nedostatku aktiv společnosti SNCM. Zpráva vyzdvihuje mimo jiné tyto chyby řízení: volba obchodního […] (60). Újma, kterou způsobily chyby státu při řízení, je odhadována na […] (60).
171.
V této souvislosti není podle odborného znalce společnosti SNCM pochyb o tom, že by byl francouzský stát odsouzen v rámci žaloby na vyrovnání pasiv k částečné nebo celkové úhradě nedostatečnosti aktiv vzhledem k jeho silnému zapojení do řízení společnosti SNCM, jeho zjevným chybám v řízení a s ohledem na rozsah jeho finančních zdrojů.
172.
Na základě příslušné judikatury dochází odborný znalec společnosti SNCM k závěru, že pokud by bývalo došlo k likvidaci společnosti SNCM, stát by byl velmi pravděpodobně odsouzen k uhrazení všech sociálních závazků společnosti SNCM. Následkem uvedeného by stát jakožto akcionář musel uhradit odhadem 85 % až 100 % zjištěné nedostatečnosti aktiv (tedy částku od 316,6 milionu EUR do 385,7 milionu EUR). Tím, že se rozhodl společnost SNCM privatizovat a předtím navýšit její vlastní kapitál o 158 milionů EUR, se francouzský stát zachoval jako informovaný investor.
V. VYJÁDŘENÍ FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ K PŘIPOMÍNKÁM ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
5.1. VYJÁDŘENÍ FRANCIE K PŘIPOMÍNKÁM ZÚČASTNĚNÝCH STRAN TÝKAJÍCÍM SE ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ Z ROKU 2002
5.1.1. Připomínky společnosti CFF
173.
Francouzské orgány uvedly, že některé údaje předložené společností CFF o nabídce společnosti SNCM jsou nepřesné.
174.
V rozporu s tvrzeními společnosti CFF se francouzský stát domnívá, že plán restrukturalizace byl vypracován tak, aby umožnil co nejrychlejší ozdravení společnosti SNCM a vytvořil podmínky pro její střednědobou a dlouhodobou životaschopnost. Francouzské orgány upřesňují, že velká část programu snižování nákladů byla již provedena. Plavební prostředky byly omezeny a program prodeje aktiv probíhá v souladu s podnikatelským záměrem. Dopravní trasy byly přeorganizovány a akční plán snížení mezispotřeby přináší první výsledky. Postupně je prováděna část podnikatelského záměru věnovaná zaměstnanosti. Kromě toho si společnost SNCM v roce 2001 vytvořila rezervy ve výši 21,3 milionu EUR na financování restrukturalizačních opatření, a to zejména plánu na záchranu pracovních míst.
175.
Pokud jde o určení výše podpory, francouzské orgány potvrzují, že poměr ve výši 0,79 mezi vlastním kapitálem a celkovým zadlužením je s výjimkou zvláštních případů typický pro účetní rozvahy většiny námořních společností. Pokud jde o poměr ve výši 0,497 udávaný společností Corsica Ferries pro společnost CMN v roce 2001, jedná se o nepřesný údaj, protože v aktivech rozvahy nezohledňuje disponibilní prostředky. Po opravě tohoto nedostatku dosáhne tento poměr u společnosti CMN výše 0,557. Podle francouzských orgánů je i tak tato výše pro společnost CMN nedostatečná, jak ukazují finanční potíže společnosti v roce 2002. Společnost CMN si tak musela u společnosti STIM vypůjčit až 8 milionů EUR na financování finančního schodku, který nepokryly její banky.
5.1.2. Připomínky společnosti STIM
176.
Francouzské orgány trvají na tom, že účast společnosti SNCM na kapitálu společnosti CMN nelze brát jako čistě finanční aktivum, jak zřejmě tvrdí společnost STIM. Francie zastává stanovisko, že účast společnosti SNCM ve společnosti CMN je vysoce strategické povahy. Jeho prodej by podle Francie nebyl jen podnikatelsky nesprávný, ale také základní strategickou chybou.
5.1.3. Připomínky zástupců místních samospráv
177.
Francie sice obecně souhlasí s obsahem dopisu předsedy regionu Provence-Alpes-Côte d’Azur, ale chtěla by přesto uvést, že narozdíl od toho, co je uvedeno v bodě 2 dotčeného dopisu (104), není nabídka přepravy mezi kontinentální Francií a Korsikou „vzhledem k poptávce předimenzovaná“ a že cenová politika společnosti SNCM odpovídá jejím závazkům, že nevyvolá cenovou válku a že se nestane společností určující cenu („price leader“).
5.2. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN K ROZHODNUTÍ Z ROKU 2006
178.
Francie poznamenává, že obecně je celá řada připomínek společností STIM a CFF stejná jako připomínky, které tyto společnosti předložily Komisi již v roce 2003. Zejména zdůrazňuje, že připomínky společnosti CFF byly předneseny před Soudem prvního stupně v rámci řízení o zrušení rozhodnutí Komise ze dne 9. července 2003 a že většina z nich byla zamítnuta jak Komisí, tak Tribunálem.
5.2.1. Předčasné provedení opatření stanovených prvním plánem restrukturalizace a jeho změnami
179.
K obecné poznámce o předčasném provedení opatření, jež lze označit za podpory, Francií, francouzské orgány odpovídají, že uvedené provedení je odůvodněno zvláštními okolnostmi postupu, to znamená zrušením schvalovacího rozhodnutí Komise ze dne 9. července 2003 v roce 2005, a ne vůlí francouzských orgánů neuznávat povinnosti, které pro ně vyplývají ze Smlouvy o ES. Francie upřesňuje, že Komisi vždy informovala o vývoji záležitosti a o různých opatřeních přijímaných od ledna 2005 v souladu se zásadou loajální spolupráce mezi členskými státy a Komisí.
180.
Pokud jde o tato poslední opatření, francouzské orgány se domnívají, že se na ně v konečném důsledku čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES nevztahuje vzhledem k tomu, že žádné z nich nepředstavuje podporu, a není proto důvod pozastavit jejich provádění.
5.2.2. Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
181.
Pokud jde o průběh postoupení společnosti, Francie upřesňuje, že od samého začátku plánovala klasická kritéria výběru založená zejména na ceně nabídnuté pro zhodnocení cenných papírů společnosti SNCM a následně na ostatních parametrech (podnikatelský záměr, sociální projekt atd.), mezi kterými byla i částka, kterou kandidáti byli ochotni investovat do společnosti v rámci navýšení kapitálu. Francie důsledně popírá argument předložený třetí stranou, podle něhož postup při prodeji nebyl transparentní, a připomíná, že v tomto konkrétním případě stát šel dokonce nad své již beztak náročné a přísné zákonné a předpisové povinnosti stanovené pro prodej veřejných účastí. Francie připomíná, že vývoj po nabídce společnosti BCP převzít 100 % cenných papírů společnosti SNCM probíhal za velmi složitých finančních a sociálních souvislostí a že přidružení společnosti VT k nabídce společnosti BCP nezměnilo obchodní a finanční podmínky transakce (kromě rozdělení kapitálu).
182.
Pokud jde o zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR, francouzské orgány připomínají, že s ohledem na finanční situaci společnosti SNCM k 30. září 2005 byl podnik prodán za tržní cenu a že prodej byl ekonomicky výhodnější než likvidace podniku. V tomto ohledu francouzské orgány upřesňují, že uplatňování kritéria soukromého investora v případě prodeje podniku na pokraji likvidace nelze považovat za úsilí o „ziskovost zásahu veřejných orgánů“, ale za zabránění vzniku větších ztrát, které by musel nést akcionář v případě nákladnější likvidace.
183.
Pokud jde o zaplacenou cenu, Francie nesouhlasí s argumentem, podle kterého měla být společnost SNCM prodána za cenu neodpovídající její skutečné hodnotě. Nesouhlasí zejména s odhadem hodnoty podniku na přibližně 350 milionů EUR provedeným společností STIM. Její odhad zohledňuje pouze ty údaje v rozvaze, které zlepšují valorizaci na základě vlastního kapitálu (odchylné odpisy, zbytkový výnos z lodí atd.), a nezohledňuje pasiva, která ji snižují. Tato čistě účetní metoda výpočtu údajně neodpovídá hospodářské skutečnosti námořní společnosti, jako je společnost SNCM, která má hodnotná aktiva uváděná v rozvaze ale zároveň také omezenou výnosnost a důležitá podrozvahová pasiva.
184.
Francouzské orgány rovněž odmítají argument společnosti CFF, že podcenily prodejní hodnotu flotily plavidel společnosti SNCM, kterou společnost CFF vyčíslila na 406,5 milionu EUR až 426,5 milionu EUR. Francouzské orgány vysvětlují, že plavidla zohledněná ve výpočtu společnosti CFF neodpovídají plavidlům, která společnost SNCM měla k 30. září 2005 v přímém vlastnictví. Neuplatněním určité srážky z prodejní hodnoty plavidel se údajně nezohledňují souvislosti, v nichž by proběhla případná soudní likvidace těchto aktiv, a dále pak datum zvolené k výpočtu zmíněné prodejní hodnoty, to znamená srpen roku 2006, neodpovídá datu případné likvidace společnosti SNCM, k němuž je třeba odkazovat, to znamená dne 30. září 2005. Francie poznamenává, že pokud by byl výpočet navržený společností CFF přijat, byla by záporná cena třikrát nižší než hodnota likvidace aktiv požadovaná podle judikatury Gröditzer, což by bylo příznivější než předpoklady předložené Komisi francouzskými orgány.
185.
K argumentu společnosti CFF zpochybňujícímu uplatňování judikatury Gröditzer odkazem na skutečnost, že kapitálový vklad státu do společnosti SNCM byl spojen s prodejem 75 % jeho účasti, čímž se ve stejné míře snížily výhledy na budoucí zisk, francouzské orgány připomínají, že záporná prodejní cena ve výši 158 milionů EUR odpovídá prodeji všech podílů společnosti SNCM, po němž následovala nová investice státu ve výši 25 % s návratností […] (60) % ročně. Francie se tudíž domnívá, že návratnost investic je zaručena, protože Francie zůstává akcionářem společnosti ve výši 25 % a protože tato účast představuje záruku vysoké návratnosti.
186.
Francie rovněž nesouhlasí s argumentem předloženým společností CFF, že v tomto konkrétním případě není použitelný přístup ABX, který je založen zejména na analýze skutečných nákladů likvidace společnosti SNCM a na riziku, že by stát mohl být považován za odpovědného za pasiva podniku v rámci žaloby na vyrovnání pasiv v souladu s vnitrostátními kolektivními postupy, což potvrzuje vnitrostátní judikatura (rozsudek odvolacího soudu v městě Rouen ze dne 22. března 2005). Ačkoliv se francouzské orgány domnívají, že jejich jednání jakožto manažera společnosti SNCM by nemohlo být v tomto soudním řízení označeno za „chybné“, zdůrazňují velké riziko odsouzení státu vnitrostátním soudcem pro nedostatečná aktiva společnosti SNCM z důvodu pružných kritérií při posuzování chyby řízení ve smyslu článku L. 651-2 obchodního zákoníku a na základě výše uvedené judikatury, která by byla na tento případ použitelná.
187.
Pokud jde o navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, Francie připomíná, že v rozporu s tvrzením společností CFF a STIM není tento kapitálový vklad státní podporou z důvodu souběžnosti této investice, podobnosti podmínek úpisu a odměny vyšší než průměrná odměna, kterou stát obdržel přes společnost CGMF.
188.
Francouzské orgány zejména upřesňují, že zásada rovného zacházení s investory nemůže být zpochybňována kvůli existenci zrušujících doložek, protože tyto doložky byly stanoveny v rámci prodeje 100 % podílu ve společnosti SNCM a nikoliv v rámci navýšení kapitálu o 35 milionů EUR, které následovalo.
189.
Francie dále připomíná, že její investice je mnohem nižší než investice nabyvatelů, jelikož s jejich investicí (26,25 milionu EUR) lze porovnávat pouze částku 8,75 milionu EUR. Přezkum prvního navýšení o 142,5 milionu EUR lze údajně provádět pouze v rámci srovnání s likvidační cenou.
190.
Francie zpochybňuje argument předložený společností STIM a týkající se skutečnosti, že tento vklad údajně představuje záruku pro nové soukromé nabyvatele, že společnosti SNCM bude přiděleno pověření veřejnou službou pro zajištění dopravní obslužnosti Korsiky. Francouzské orgány tvrdí, že toto navýšení kapitálu je uvážlivé a nezávislé na výkonnosti podniku a že pověření společnosti SNCM veřejnou službou neumožňuje zvýšit očekávanou výnosnost této investice.
191.
Pokud jde o částku 38,5 milionu EUR na opatření sociální povahy, Francie opakuje argument, podle nějž jsou tato opatření podporou pro jednotlivce, a jejich uhrazení státem nelze považovat za nepřímou výhodu pro podnik, jelikož se jedná o doplněk zákonných a smluvních povinností společnosti SNCM. Francie dále připomíná, že tato opatření by neumožnila odchod zaměstnanců, a náklady s nimi spojené by v případě jejich neexistence i nadále hradila společnost SNCM.
192.
V rozporu s argumentem společnosti CFF francouzské orgány upřesňují, že částka 38,5 milionu EUR neodpovídá provedení plánovaného snížení počtu zaměstnanců v rámci sociálního plánu z roku 2003, neboť toto snížení bylo již přes zpoždění provedeno. Nový sociální plán je tedy doplňkem prvních sociálních opatření z roku 2003.
5.2.3. Slučitelnost s pokyny
193.
Vzhledem k předcházejícímu se Francie domnívá, že výše podpory, kterou je nutno analyzovat, odpovídá částce 15,81 milionu EUR.
194.
V protikladu k tvrzením společnosti CFF se francouzské orgány domnívají, že s ohledem na bod 11 pokynů z roku 2004 sice první navýšení kapitálu umožnilo společnosti SNCM obnovit vlastní kapitál, ale společnost přesto nepřestala být podnikem v obtížích, protože cílem navýšení bylo udržet společnost v činnosti.
195.
Francie odmítá tvrzení společnosti CFF, podle nějž neměla podniku poskytnout nové finanční příspěvky vzhledem k tomu, že společnost SNCM mohla údajně požádat o bankovní úvěr. V tomto ohledu francouzské orgány upřesňují, že dne 24. srpna 2005 banky odmítly poskytnout společnosti SNCM nové finanční prostředky, a proto se tak jedinými možnostmi stala privatizace nebo likvidace podniku.
196.
Francie nesouhlasí s tvrzeními společností CFF a STIM o neúspěchu plánu restrukturalizace z roku 2002, který byl i přes určité zpoždění proveden a umožnil dosáhnout v roce 2005 stanovených cílů. Zhoršení hospodářské a finanční situace společnosti SNCM bylo způsobeno faktory nezávislými na podniku a údajně si vyžádalo prodloužení plánu oznámeného v roce 2002 a přijetí nových opatření.
197.
Francie se domnívá, že společnost SNCM má dobré vyhlídky na ozdravení a že opatření plánovaná novými akcionáři, a to zejména provedení sociálního plánu, ozdravení jednotlivých spojů a obnova některých plavidel, umožní obnovení životaschopnosti podniku. V tomto ohledu Francie poznamenává, že z důvodu příjmů z pověření veřejnou službou (přibližně [50-70] (60) % obratu společnosti SNCM), s ohledem na výraznou výši fixních nákladů a na potíže s přesunutím 6 lodí používaných na spoji Marseille-Korsika je pověření veřejnou službou zásadním prvkem strategie podniku a jeho životaschopnosti.
198.
Pokud jde o omezení podpory na nezbytné minimum, Francie se domnívá, že omezila náklady na restrukturalizaci na minimum nezbytné pro provedení restrukturalizace. V tomto ohledu francouzské orgány připomínají, že podnik sám dostatečně přispěl k plánu restrukturalizace ze svých vlastních zdrojů prodejem aktiv v hodnotě 30,2 milionu EUR, jak uznala sama Komise ve svém rozhodnutí z roku 2003. S ohledem na ostatní prodeje uskutečněné společností SNCM ve výši 12,2 milionu EUR dosahuje údajně celkový vlastní příspěvek podniku částky 42,38 milionu EUR. Francie se domnívá, že tato částka je výrazně vyšší než vlastní příspěvek nutný ke schválení podpory na restrukturalizaci, jejíž výše nakonec údajně činí 15,81 milionu EUR, jelikož ostatní opatření nepředstavují státní podporu.
5.2.4. Podmínky uložené rozhodnutím Komise z roku 2003 a případná nová protiplnění
199.
V rozporu s tvrzeními společností STIM a CFF francouzské orgány tvrdí, že dodržely všechny podmínky uložené rozhodnutím z roku 2003, které byly pro ně závazné až do konce roku 2006, a to zejména zachování flotily plavidel v počtu 11 lodí a uplatňování nižších cen než konkurence.
200.
Francie se také domnívá, že v rámci nového konečného rozhodnutí by úroveň protiplnění uložená společnosti SNCM měla být přizpůsobena, protože částka podpor na restrukturalizaci údajně nadále činí 15,81 milionu EUR místo 69,3 milionu EUR.
201.
V tomto ohledu Francie odmítá připomínky společnosti STIM ohledně možnosti, že by Komise uložila společnosti SNCM jako protiplnění prodej jejího podílu ve společnosti CMN. Francie odmítá tvrzení společnosti STIM, podle nějž definice strategických aktiv byla zpochybněna v pokynech z roku 2004 oproti pokynům z roku 1999.
202.
Pokud jde o opatření zmíněná společností CFF, jejichž cílem je omezit přítomnost společnosti SNCM na trhu, francouzské orgány připomínají, jak to ostatně učinila také Komise ve svém rozhodnutí z roku 2003 (bod 87), že dotčené trhy (Francie - Korsika a Francie - země Maghrebu) netrpí nadměrnou kapacitou a že nové uspořádání spojů na Korsiku jak v rámci, tak mimo rámec pověření veřejnou službou by ohrozilo životaschopnost podniku.
203.
Pokud jde o tvrzení společnosti CFF, podle nějž provádění výše popsaných opatření ve prospěch společnosti SNCM představuje vážné riziko, že z trhu spojení kontinentální Francie - Korsika zmizí její hlavní konkurent, to znamená společnost CFF, francouzské orgány uvádějí, že s ohledem na současné uspořádání tohoto trhu, na němž má dnes společnost CFF většinový podíl, závisí zachování konkurenční struktury na schválení plánu restrukturalizace společnosti SNCM a na její přítomnosti na předmětném trhu.
VI. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
6.1. EXISTENCE PODPORY VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SFEU
204.
V čl. 107 odst. 1 SFEU se stanoví, že „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak“.
205.
Označení vnitrostátního opatření za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU předpokládá splnění následujících kumulativních podmínek, a to: 1) dotčené opatření poskytuje selektivní hospodářské zvýhodnění; 2) toto zvýhodnění je financováno ze státních prostředků; 3) toto zvýhodnění narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž; a konečně 4) toto zvýhodnění ovlivňuje obchod mezi členskými státy (105).
206.
Komise konstatuje, že společnost SNCM obdržela státní prostředky v celkové výši 274,54 milionu EUR (106) prostřednictvím společnosti CGMF, kterou vlastní ze 100 % francouzský stát.
207.
Vzhledem k tomu, že společnost SNCM působí v oblasti námořní dopravy otevřené mezievropské hospodářské soutěži, může poskytnuté hospodářské zvýhodnění narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy.
208.
Okolnost, že trh kabotážní dopravy na středomořské ostrovy byl až do 1. ledna 1999 dočasně vyňat z uplatňování nařízení (EHS) č. 3577/92, neumožňuje předem vyloučit, že dotace vyplácené za kabotážní dopravu na ostrovy ve Středozemním moři v rámci pověření veřejnou službou nemohly ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž.
209.
V každém případě, i kdyby dotace poskytnuté na zajištění kabotážních spojů před 1. lednem 1999 obchod neovlivnily a hospodářskou soutěž nenarušily, situace se od tohoto dne změnila, protože podle nařízení (EHS) č. 3577/92 je kabotáž nyní otevřena pro všechny provozovatele Evropské unie. Je třeba zdůraznit, že společnost SNCM nevykonává pouze kabotážní přepravu, ale působí i na trhu mezinárodní námořní přepravy, který byl liberalizován nařízením Rady (EHS) č. 4055/86 (107).
210.
Komise se tak domnívá, že v tomto konkrétním případě jsou tři poslední kritéria čl. 107 odst. 1 SFEU uvedená v bodě 205 tohoto rozhodnutí splněna. V souladu s rozsudkem Tribunálu ze dne 11. září 2012 musí proto postupně u každého opatření přezkoumat, zda obsahuje selektivní hospodářské zvýhodnění.
6.1.1. Časový rámec analýzy
211.
V souladu s judikaturou Tribunálu (108) musí Komise po zrušení jednoho ze svých rozhodnutí založit svou novou analýzu výhradně na informacích, které měla k dispozici v době přijetí zrušeného rozhodnutí, to znamená v tomto konkrétním případě ke dni 8. července 2008.
212.
Události, ke kterým mohlo dojít po 8. červenci 2008, tak nesmí být zohledněny. Změny nebo vývoje na trhu či týkající se situace příjemce podpory musí být z analýzy vyloučeny. Stejně tak Komise nebere v úvahu období provádění plánu restrukturalizace po červenci roku 2008 (109).
213.
Komise není rovněž povinna provést znovu šetření případu a ani ho doplnit novými technickými znaleckými posudky (110). Zrušení určitého aktu, kterým končí správní řízení zahrnující několik fází, nezpůsobuje nezbytně zrušení celého řízení. Pokud se i přes skutečnost, že vyšetřovací opatření umožňují vyčerpávající analýzu slučitelnosti podpory, jeví, jak je tomu v tomto konkrétním případě, že analýza provedená Komisí není úplná, a způsobuje tak protiprávnost rozhodnutí, řízení směřující k nahrazení tohoto rozhodnutí může být znovu provedeno na základě již provedených vyšetřovacích opatření (111).
214.
Protože Komise musí založit svou novou analýzu výlučně na informacích, které měla k dispozici v červenci roku 2008, to znamená na informacích, ke kterým se francouzské orgány a společnost SNCM již vyjádřily, není nutno je znovu konzultovat (112). Konečně právo třetích zúčastněných stran uplatnit své připomínky bylo zajištěno zveřejněním rozhodnutí o zahájení řízení v Úředním věstníku (113) a žádné ustanovení nařízení Rady (ES) č. 659/1999 neukládá povinnost jim opět nabídnout tuto možnost, pokud je původní plán restrukturalizace během vyšetřování změněn (114).
215.
Toto rozhodnutí se tak v zásadě zakládá výlučně na informacích, které byly k dispozici ke dni 8. července 2008. Komise přesto podpůrně prokáže, že případné zohlednění informační zprávy francouzských orgánů ze dne 16. května 2013 u skutečností uvedených před dnem 8. července 2008 a zohlednění informací poskytnutých společností SNCM dne 27. srpna 2013 nejsou takové povahy, aby dokázala změnit její závěry.
6.1.2. Postoupení společnosti SNCM za zápornou prodejní cenu ve výši 158 milionů EUR
216.
Komise musí v tomto konkrétním případě přezkoumat, zda kapitálový vklad státu ve výši 158 milionů EUR poskytnutý před postoupením společnosti SNCM soukromým nabyvatelům, to znamená v konečném důsledku „záporná prodejní cena“ podniku ve stejné výši, je prosta prvků státní podpory.
217.
Otevřené, transparentní a nediskriminační veřejné výběrové řízení, na jehož základě stát prodává podnik poté, co došlo k navýšení kapitálu (v částce přesahující prodejní cenu), nevylučuje nutně přítomnost podpory ve prospěch jak privatizovaného podniku, tak jeho kupce (115).
218.
Za účelem ověření, zda podnik nezískal navýšením kapitálu státem hospodářské zvýhodnění, používá Komise v zásadě kritérium „soukromého investora v tržním hospodářství“ (dále jen „kritérium soukromého investora“) za podmínky, že příjemce není povinen vrátit jiné státní podpory a že lze tento vklad z hlediska tohoto kritéria analyzovat. Kritérium soukromého investora vychází ze zásady rovného zacházení s veřejným a soukromým sektorem podle článku 345 SFEU. Podle této zásady nelze kapitál poskytnutý, ať již přímo či nepřímo, státem podniku za okolností, které odpovídají obvyklým tržním podmínkám, považovat za státní podporu (116).
219.
Za tímto účelem může Komise zejména posoudit, zda se dodavatel zdrojů choval jako soukromý investor uplatňující globální nebo odvětvovou strukturální politiku a zda se řídil dlouhodobými výhledy na návratnost investovaného kapitálu. Platnost tohoto přístupu uznal soudce Evropské unie v rámci několika věcí (117).
220.
Podle ustálené judikatury představuje kapitálový vklad poskytnutý veřejným investorem bez jakékoliv, i dlouhodobého, výhledu na zisk státní podporu (118).
221.
Soudce Evropské unie rovněž stanovil, že soukromý investor uplatňující globální nebo odvětvovou strukturální politiku a řídící se dlouhodobými výhledy na výnosnost by si nemohl rozumně dovolit, aby po letech neustálých ztrát přistoupil ke kapitálovému vkladu, který se z ekonomického hlediska jeví jako nákladnější než likvidace aktiv, a je k tomu spojen s prodejem podniku, čímž přichází o veškerou naději na zisk, a to i z dlouhodobého hlediska (119).
222.
Přesněji řečeno, Soudní dvůr ve svém rozsudku „Gröditzer“ rozhodl, že k určení, zda privatizace podniku za zápornou prodejní cenu obsahuje prvky státní podpory, „je nutno posoudit, zda by za podobných okolností přistoupil soukromý investor co do velikosti srovnatelný s orgány spravujícími státní sektor ke stejně významnému vkladu kapitálu v rámci prodeje uvedeného podniku nebo zda by se rozhodl pro jeho likvidaci“ (120).
223.
S ohledem na výše uvedené a za účelem určení povahy podpory dotčeného opatření musí Komise „vyhodnotit, zda státem zvolené řešení je nepodmíněně a vzhledem k ostatním řešením, včetně řešení nezasáhnout, řešením nejlevnějším, což by v takovém případě vedlo k závěru, že stát jednal jako soukromý investor“ (121).
224.
Jinými slovy, Komise musí ověřit, zda rozhodnutí přistoupit k tak významnému kapitálovému vkladu je skutečně méně nákladným řešením než likvidace.
6.1.2.1. Posouzení nákladů likvidace
a) Zohlednění vyplacení dodatečného odstupného za propuštění
225.
Při vyčíslení nákladů likvidace pro akcionáře se francouzské orgány domnívají, že se velké skupiny podniků nemohou v současné době při zavírání závodů a rušení dceřiných společností nezajímat o sociální důsledky způsobené takovým zavřením nebo zrušením. Proto nejčastěji přistupují k sociálním plánům, které mohou zahrnovat opatření na přeškolení zaměstnanců, pomoc při hledání zaměstnání, odstupné při výpovědích či akce v oblasti místního hospodářství, což jde často nad rámec stanovený zákonem a kolektivními smlouvami.
226.
V těchto souvislostech francouzské orgány vycházejí na základě sociálního plánu z roku 2005, jež sám vychází ze sociálního plánu z roku 2002, z rozpětí od [90 000 až 100 000] (60) do [120 000 až 130 000] (60) EUR na zaměstnance, což představuje celkovou částku ve výši od [200 až 210] (60) milionů EUR do [250 až 260] (60) milionů EUR. Francouzské orgány upřesňují, že spodní hranice výše uvedeného rozpětí zohledňuje skutečnost, že náklady referenčního sociálního plánu jsou navýšeny z důvodu velkého podílu zaměstnanců blížících se důchodovému věku, jejichž odchod probíhá za mimořádně výhodných podmínek. Zohledněna je také skutečnost, že okolnosti likvidace společnosti a propouštění všech zaměstnanců nelze srovnávat s okolnostmi přizpůsobení počtu zaměstnanců, které umožňují pokračovat v činnosti, jak tomu je v případě referenčního sociálního plánu.
227.
Francouzské orgány se také domnívají, že i při uplatnění kritérií analýzy stanovených Tribunálem v jeho rozsudku ze dne 15. září 2012 neobsahovalo postoupení kontroly nad společností SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR prvky státní podpory. Domnívají se totiž, že Komise má k dispozici všechny nutné podklady, aby mohla odpovědět na kritiku Tribunálu.
228.
Komise v tomto konkrétním případě tuto analýzu nesdílí.
229.
Podle rozsudku Tribunálu (122) může vyplacení dodatečného odstupného za propuštění podle okolností konkrétního případu v zásadě představovat vhodný a oprávněný postup s cílem podpořit klidný sociální dialog a zachovat dobrou pověst značky společnosti nebo skupiny společností. Na základě zásady o rovném zacházení se soukromým a veřejným sektorem je členským státům umožněno v případě likvidace veřejného podniku poskytnout dodatečné odstupné, i když jejich povinnosti a priori nemohou přesahovat striktní zákonné a smluvní minimum. Tribunál ale upřesňuje, že „(…) převzetí těchto dodatečných nákladů vzhledem k oprávněným důvodům nemůže sledovat výhradně sociální nebo dokonce politické cíle, neboť pak by nemohly být splněny podmínky testu soukromého investora (…). Neodpovídají-li náklady jdoucí nad rámec zákonných a smluvních povinností, byť posuzovány v dlouhodobém horizontu, jakékoli ekonomické logice, musí být považovány za státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES“ (123).
230.
Pokud jde o argument dobré pověsti státu, který zdůrazňují francouzské orgány, Tribunál se domnívá, že „(…) ochrana pověsti členského státu jakožto globálního investora v tržním hospodářství nemůže bez výjimečných okolností a obzvláště přesvědčivého odůvodnění představovat dostatečný důvod pro prokázání ekonomické logiky převzetí dodatečných nákladů, jako je dodatečné odstupné, nahlížené v dlouhodobém horizontu“ (124). Avšak podobné výjimečné okolnosti v tomto konkrétním případě neexistují.
231.
Komise shledává, že francouzské orgány neurčily po zahájení řízení hospodářské činnosti francouzského státu, a to zejména na zeměpisné a sektorové úrovni, vůči nimž je nutno posuzovat dlouhodobou ekonomickou logiku předmětných opatření, ačkoli ve svém dopise ze dne 16. května 2013 nakonec uvedly, že chování státu je nutno srovnávat s chováním diverzifikované holdingové společnosti, která se snaží maximalizovat své zisky a chránit dobrou pověst své značky jakožto globálního podnikatele, a to zejména v oblasti řízení svých zaměstnanců.
232.
Pokud jde o dobrou pověst značky CGMF, Komise zaznamenává, že tato společnost nevlastní v oblasti námořní dopravy kromě společnosti SNCM žádný jiný majetek. Tento argument se jí proto nemůže týkat.
233.
Pokud jde o dobrou pověst státu jakožto akcionáře, francouzské orgány uvedly zvýšené riziko sociálních konfliktů v podnicích kontrolovaných státem, a to nejenom v oblastech, které jsou zeměpisně blízké oblastem, ve kterých vykonává svou činnost společnost SNCM, ale také bez ohledu na hospodářské odvětví, a zejména pak v odvětví dopravy. Komise na jedné straně poznamenává, že francouzské orgány neprokázaly skutečnou existenci uvedeného rizika šíření nákazy na všechny veřejné podniky, a na druhé straně se domnívá, že tyto orgány rovněž neprokázaly, že vyplacení dotčených dodatečných odstupných údajně umožnilo zabránit novým stávkám. Komise dále zastává názor, že výlučně sociální odůvodnění převzetí uvedených dodatečných odstupných státem nestačí, aby se dala vyloučit přítomnost státní podpory.
234.
Komise se také domnívá, že francouzské orgány nepředložily dostatečně objektivní a ověřitelné podklady, které by umožnily prokázat, že by vyplácení dodatečného odstupného za propuštění bylo za podobných okolností ustáleným postupem soukromých podnikatelů ve stejném odvětví. Komise zjišťuje, že pouhý odkaz na omezený počet sociálních plánů nestačí k prokázání existence dostatečně ustáleného postupu v případech srovnatelných s tímto konkrétním případem, že sociální plány, které francouzské orgány uvádějí, se týkají plánů restrukturalizace a nikoliv plánů likvidace a že značný počet z nich se týká odvětví, která nemají a priori nic společného s dopravní infrastrukturou, jako je odvětví kosmetiky (Yves Saint-Laurent Haute couture), zemědělsko-potravinářské odvětví (Danone) či odvětví elektroniky (Hewlett Packard). Kromě toho tabulka se seznamem sociálních plánů vypracovaná francouzskými orgány v jejich zprávě ze dne 16. května 2013 uvádí šest plánů, ke kterým došlo až po privatizaci společnosti SNCM, a které proto nelze zohlednit v rámci odůvodnění převzetí dodatečného odstupného za propuštění.
235.
Společnost SNCM předložila ve zprávě ze dne 27. srpna 2013 nový seznam pěti sociálních plánů. Komise soudí, že tento seznam neumožňuje prokázat, že by vyplácení dodatečného odstupného za propuštění bylo za podobných okolností ustáleným postupem soukromých podnikatelů ve stejném odvětví. Komise nejprve zjišťuje, že se dva z uvedených pěti plánů týkají společnosti SNCM, z nichž jeden je předmětem tohoto rozhodnutí. Tyto dva plány proto nemohou sloužit jako objektivní srovnávací podklad ze dvou důvodů: na jedné straně se společnost SNCM nemůže odvolávat na své vlastní předchozí postupy v této oblasti, aby dostatečným způsobem odůvodnila ustálenou povahu tohoto postupu, a na druhé straně sociální plán z roku 2002 odpovídá období, ve kterém byla společnost SNCM stále veřejným podnikem, zatímco Tribunál stanovil jako kritérium srovnání soukromé podniky stejného odvětví. V tomto ohledu Komise poznamenává, že sociální plán přístavu v Marseille nelze přijmout, protože v roce 2004 byl tento přístav veřejnoprávní organizací a nikoliv soukromým podnikem. Pokud jde o dva poslední uváděné plány, tj. plány společností Air Lib a Eurostar, Komise zjišťuje, že se jedná o plány restrukturalizace a nikoliv o plány likvidace. Komise na okraj zaznamenává, že průměrná výše dodatečného odstupného je u těchto dvou plánů o více než polovinu nižší než průměrná výše dodatečného odstupného u společnosti SNCM.
236.
Komise dále zjišťuje, že francouzské orgány neprokázaly, že by francouzský stát byl při svém jednání, tzn. zabráněním dalšího zhoršení sociálních vztahů v podniku, veden přiměřeně pravděpodobným výhledem na nepřímý materiální zisk, byť v dlouhodobém horizontu, protože právě v případě likvidace by podnik přestal existovat. Pokud jde o předpoklad rozsáhlejšího příznivého dopadu u zaměstnanců jiných veřejných podniků, není dostatečné prokázán. Uvedené platí o to více, že poskytnutí velmi vysokého odstupného zaměstnancům jedné společnosti, i kdyby k němu mělo dojít v rámci uvažování globálního investora, které zmiňují francouzské orgány, může ztížit případné restrukturalizace jiných společností stejného investora. Francouzské orgány kromě toho nevyčíslily výraznou míru případných sociálních nákladů, které uvádějí jako odůvodnění vyplacení dodatečného odstupného za propuštění.
237.
Francouzské orgány rovněž uvedly, že ve srovnání s postoupením společnosti SNCM za zápornou cenu by bylo likvidační řízení delší a mohlo by pro stát jakožto akcionáře představovat větší riziko. Komise zaznamenává, že francouzské orgány nepředložily žádný důkaz existence tohoto rizika a nevysvětlily, proč by soukromý akcionář bral ohled na dobu trvání likvidačního řízení. Věc Frucona Košice (125), kterou zmiňují francouzské orgány, není v tomto konkrétním případě relevantní, protože se jedná o test soukromého věřitele. Doba trvání likvidačního řízení je relevantní pro analýzu, zda stát v postavení věřitele společnosti Frucona Košice maximalizoval uhrazení svých pohledávek tím, že souhlasil s částečnou, leč okamžitou splátkou, nebo zda měl počkat na výsledek likvidace podniku. Tento konkrétní případ je odlišný, protože se stát nachází v postavení akcionáře společnosti SNCM a nikoliv v postavení soukromého věřitele. Stát by nemohl získat zpět svůj vklad, protože v případě likvidace společnosti SNCM by aktiva nestačila na pokrytí pasiv. Uvádět dobu trvání likvidačního řízení proto není v tomto konkrétním případě relevantní.
238.
Francouzské orgány proto neprokázaly, že převzetí nákladů na toto dodatečné odstupné státem jednajícím ve scénáři likvidace jako soukromý investor bylo oprávněné.
239.
V této fázi analýzy musí Komise nyní stanovit likvidační hodnotu společnosti SNCM bez dodatečného odstupného za propuštění.
b) Likvidační hodnota společnosti SNCM
240.
Podle metody nově posouzeného čistého aktiva je nedostatečnost aktiv shledána v případě, kdy ekonomická hodnota skutečných aktiv (obvykle přesahující čistou účetní hodnotu) nepokrývá ekonomickou hodnotu skutečných dluhů.
241.
Za účelem zjištění nedostatečnosti aktiv v tomto konkrétním případě Komise ověřila za pomoci svého odborného znalce (126), jak je vysvětleno dále, že ke dni 30. září 2005 nebyla hodnota aktiv společnosti SNCM dostatečná, aby mohlo dojít k vyrovnání s přednostními a nepřednostními věřiteli.
242.
Komise se domnívá, že metoda zhodnocení čistých aktiv je metodou běžně používanou k vyhodnocení společností v odvětví námořní dopravy. Dále soudí, že tato metoda je mimořádně vhodná pro posouzení situace společnosti SNCM, protože jejímu hlavnímu akcionáři nezbývá jako alternativní řešení k postoupení společnosti než její likvidace.
243.
Pokud jde o další metody vyhodnocení, a to zejména o metodu aktualizovaných volných provozních peněžních toků, Komise se domnívá, že se pro tento konkrétní případ nehodí, protože předpokládá pokračování činnosti společnosti, což by nebyl při uvažovaném předpokladu likvidace případ společnosti SNCM.
244.
Komise bere za referenční datum pro posouzení hodnoty společnosti SNCM den 30. září 2005 vzhledem k tomu, že jde o den, kdy bylo skutečně rozhodnuto, zda bude přijata nabídka převzetí nebo zda dojde k likvidaci společnosti, přičemž o výběru společnosti BCP bylo rozhodnuto dne 27. září 2005.
i) Hodnota aktiv společnosti SNCM
245.
Komise především zjišťuje, že akcionář společnosti SNCM provedl ve spolupráci s kanceláří Ernst & Young vyčíslení nákladů na likvidaci podniku (výše uvedená zpráva CGNF) ke dni 30. září 2005, kterou znalecky posoudila společnost Oddo Corporate Finance a kabinet Paul Hastings. Komise připomíná, že výše uvedená zpráva Oddo-Hastings ocenila aktiva společnosti SNCM na 190,3 milionu EUR.
246.
Pokud jde o ocenění flotily plavidel v přímém vlastnictví (127), byla hrubá prodejní hodnota plavidel společnosti SNCM ohodnocena specializovaným makléřem BRS na 224 milionů EUR ke dni 30. září 2005, zatímco zpráva Oddo ocenila flotilu společnosti SNCM na 150,7 milionu EUR po diskontu (128), provizi za zprostředkování (129) a nákladech spojených s právním rizikem (130).
Tabulka 3
Scénáře vyhodnocení aktiv společnosti SNCM ke dni 30. září 2005
Hodnota aktiva
zpráva Oddo
v milionech EUR
Hodnota aktiva
znalec Komise
v milionech EUR
Nehmotný investiční majetek
-
-
Hmotný investiční majetek
Přímo vlastněná plavidla
150,7
151,7
Budovy
(131)
11,2
11,2
Finanční majetek
(132)
32,7
38,3
Dlouhodobá aktiva
194,6
201,2
Zásoby
-
-
Poskytnuté zálohy
-
-
Pohledávky u zákazníků
0,8
0,8
Ostatní pohledávky
(133)
9,4
9,4
Čistá finanční disponibilita
-14,5
-
Přechodné účty
-
-
Ostatní aktiva
-4,3
10,20
Aktiva celkem
190,3
211,4
Zdroje:
zpráva Oddo-Hastings, zpráva odborného znalce Komise.
247.
Na základě výše uvedené tabulky Komise shledává, že rozhodujícím prvkem zhodnocení aktiv podniku je jeho flotila plavidel. V tomto ohledu znalec Komise po provedení, v rámci možností, srovnávací analýzy usoudil, že diskont uplatněný na hrubou prodejní hodnotu plavidel a náklady spojené s právním rizikem jsou v logickém souladu. Na tomto základě dospěl k závěru, že nemá argumenty, aby odmítl ocenění hodnoty flotily plavidel, které vypracoval francouzský stát.
248.
Pokud jde o diskont, Komise se domnívá, že jeho míra odpovídá míře diskontů zaznamenané při prodeji lodí v rámci soudní likvidace. Podle znalce Komise státní belgická společnost Régie des Transports Maritimes, která provozuje spoj Ostende-Ramsgate, prodala v roce 1997 dva trajekty s diskontem odhadovaným na 35 % a 45 %. Společnost Festival Cruises nedávno prodala tři výletní lodě s průměrným diskontem 20 %. Diskonty zaznamenané v podobných případech odpovídají řádově diskontům uplatněným francouzskými orgány v tomto konkrétním případě.
249.
Pokud jde o právní rizika a vzhledem k tomu, že na trhu neproběhla žádná srovnatelná transakce, se Komise domnívá, že argumenty odůvodňující uplatnění právního rizika jsou v logickém souladu s omezením trhu v případě určitého typu plavidel projektovaných pro specifické využití.
250.
Komise poznamenává, že její nezávislý odborník zvýšil ocenění finančního majetku, a to zejména podílů společnosti SNCM ve společnosti CMN (z 21,8 milionu EUR na 28 milionů EUR). V tomto ohledu a vzhledem k nabídce koupě tohoto podílu společností Stef-TFE za 35,2 milionu EUR, která byla předána Komisi v rámci tohoto šetření, se Komise domnívá, že ocenění podílu společnosti SNCM ve společnosti CMN na částku 28 milionů EUR je v podmínkách likvidace společnosti přiměřené.
251.
Znalec Komise neměl zvláštní výhrady, pokud jde o ohodnocení ostatních položek aktiv. Nepřijal ale jako aktivum položku „čistá finanční disponibilita“, protože vykazuje schodek. Komise se domnívá, že tato položka má být přeřazena do pasiv společnosti SNCM.
252.
S ohledem na provedené úpravy oceňuje Komise aktiva společnosti SNCM ke dni 30. září 2005 na 211,4 milionu EUR.
ii) Ocenění pasiv společnosti SNCM
253.
Komise shledává, že francouzské orgány vyčíslily částku související s přednostními pohledávkami na 153,8 milionu EUR a na 170,9 milionu EUR částku související s nepřednostními pohledávkami (mimo dodatečného odstupného za propuštění).
254.
Pokud jde o sociální pasiva, francouzské orgány odhadují náklady na sociální plán v rámci kolektivní dohody na [70 až 80] (60) milionů EUR. Náklady související se sociálním plánem v rámci kolektivní dohody byly stanoveny na individuálním základě při zohlednění druhu pracovní smlouvy (na dobu neurčitou a určitou), statutu a uplatňovaných kolektivních smluv (plavební personál, pozemský personál a vedení), odpracované doby, zařazení a výdělku každého zaměstnance. Tato částka zahrnuje odškodnění za výpovědní lhůtu ([20 až 30] (60) milionů EUR), uhrazení nároku na placenou dovolenou za dobu výpovědní lhůty ([0 až 10] (60) milionů EUR), smluvní odškodnění za propuštění ([30 až 40] (60) milionů EUR) a příspěvek Delalande ([0 až 10] milionů EUR) (134).
255.
Náklady sociálního plánu nad rámec kolektivní dohody odhadují francouzské orgány na [30 až 40]* milionů EUR. Tento sociální plán zahrnuje všechna průvodní opatření prováděná v rámci zákonných a předpisových povinností společnosti SNCM v případě propouštění (135) a nepřímé náklady spojené se sociálním plánem v rámci kolektivní dohody (136).
256.
Náklady spojené s vypovězením nejdůležitějších smluv o provozu se týkají hlavně uplatnění bankovní kauce ve výši 7,4 milionu EUR, kterou společnost SNCM dala jako záruku řádného plnění závazků vyplývajících z pověření veřejnou službou, k níž je nutné připočíst penále stanovené dotčenou úmluvou pro případ, že by pověřený subjekt nedostál svým závazkům, a které se rovná 2 % referenčního finančního vyrovnání za rok 2005 ve výši 63 milionů EUR, to znamená přibližně 1,2 milionu EUR.
257.
Pokud jde o čisté pasivum spojené s postoupením plavidel provozovaných v rámci leasingu (137), francouzské orgány zdůrazňují, že na základě několika předpokladů (138) je čistý výtěžek z prodeje po diskontu, provizi za zprostředkování a odečtení finančních nákladů za převod oceněn specializovaným makléřem BRS ke dni 30. září 2005 na 144,8 milionu EUR. Při zohlednění úspor na daních a bankovním zadlužení ve výši 193,5 milionu EUR zůstává zůstatek bankovního zadlužení kvůli plavidlům provozovaným v rámci leasingu, který je nutno splatit, ve výši 48,7 milionu EUR.
Tabulka 4
Scénáře ocenění pasiv společnosti SNCM ke dni 30. září 2005
Hodnota pasiva
zpráva Oddo
v milionech EUR
Hodnota pasiva
znalec Komise
v milionech EUR
Přednostní závazky, z nichž
sociální a daňové závazky
[20-30]*
[20-30]*
Finanční závazky ručené aktivy
(139)
15,9
15,9
Náklady na sociální plán v rámci kolektivní smlouvy
[70-80]*
[70-80]*
Náklady na připojištění důchodců
(140)
10,2
10,2
Náklady na likvidační řízení
4,7
4,7
Provozní ztráty z odstavení lodí
(141)
26,5
26,5
Vyrovnání s přednostními věřiteli
153,8
153,8
Závazky s preferenčním právem vymáhání
(142)
69,7
84,2
Náklady sociálního plánu nad rámec kolektivní smlouvy
[30-40]*
[30-40]*
Náklady spojené s vypovězením nejdůležitějších smluv o provozu
[10-20]*
[10-20]*
Dodatečné náklady spojené s postoupením plavidel provozovaných v rámci leasingu
48,7
48,7
Vyrovnání s nepřednostními věřiteli
170,9
181,1
Zdroje:
zpráva Oddo-Hastings, zpráva odborného znalce Komise.
258.
Komise zaznamenává, že sociální pasivum je hlavním prvkem pasiva společnosti SNCM. Pokud jde o náklady na sociální plán v rámci kolektivní smlouvy, znalec Komise ověřil výpočtový vzorec pro všechny součásti plánu na základě namátkové kontroly a neshledal ani neobvyklosti, ani chyby. S ohledem na toto ověření Komise považuje částku [70 až 80] (60) milionů EUR, kterou francouzské orgány uvedly pro sociální plán v rámci kolektivní smlouvy, za přiměřenou.
259.
Pokud jde o ztráty způsobené odstavením plavidel, Komise se domnívá, že odhad je opatrný s ohledem na právní předpisy, a to zejména na články L 622-10 obchodního zákoníku a 119-2 nařízení č. 85-1388 ze dne 27. prosince 1985, podle nichž by příslušný obchodní soud mohl společnosti SNCM přikázat, aby pokračovala ve své činnosti další dva měsíce s možností prodloužení na základě žádosti vnitrostátních orgánů a z důvodu svých závazků při zajišťování veřejné služby.
260.
Znalec Komice neměl zvláštní výhrady, pokud jde o závazky s preferenčním právem vymáhání. Upravil ale částku 69,7 milionu EUR o částku 14,5 milionu EUR, která vznikla přepracováním položky aktiv „čistá finanční disponibilita“. Komise se domnívá, že toto přepracování je v souladu se změnami ohodnocení aktiv společnosti SNCM.
261.
Pokud jde o náklady na sociální plán mimo rámec kolektivní smlouvy (kromě dodatečného odstupného za propuštění), znalec Komise se domnívá, že vyčíslení nákladů na právní spory by mělo být sníženo na [0 až 5] (60) milionů EUR místo částky [0 až 10] (60) milionů EUR uváděné francouzskými orgány. Ohledně tohoto bodu se Komise domnívá, že odborové organizace by sice jistě požádaly o překvalifikování smluv na dobu určitou na smlouvy na dobu neurčitou (143), ale že do vyčíslení by měli být zahrnuti pouze ti zaměstnanci se smlouvou na dobu určitou, u nichž se tento postup dá předpokládat téměř s jistotou (což představuje 150 pracovníků se smlouvou na dobu určitou). Vezme-li se v úvahu hrubá měsíční mzda ve výši [2 000 až 2 500] (60) EUR s odstupným odpovídajícím devítiměsíčnímu platu u prvních [100 až 120] (60) pracovníků s pracovní smlouvou na dobu určitou a šestiměsíčnímu platu u [50 až 70] (60) dalších, vychází celková částka ve výši [0 až 10] (60) milionů EUR.
262.
Pokud jde o čisté pasivum spojené s postoupením plavidel provozovaných v rámci leasingu, Komise se domnívá, že předpoklady, na nichž je postaven výpočet, jsou oprávněné, a to zejména kvůli smluvnímu formalismu sdružení ekonomického zájmu GIE, které omezuje možnosti nahrazení společnosti SNCM třetí stranou a podmiňuje daňové úlevy provozováním plavidel pod francouzskou vlajkou. Je také oprávněné, že právní riziko neplatí pro plavidla provozovaná v rámci leasingu, protože tato plavidla jsou prodávána bankami, které úvěrují GIE. V těchto souvislostech se Komise domnívá, že je oprávněné zohlednit finanční náklady převodu vzniklé mezi 30. zářím 2005 a dnem skutečného prodeje.
263.
Vzhledem k výše uvedenému se Komise domnívá, že ke dni 30. září 2005 přednostní pasiva společnosti SNCM činila 153,8 milionu EUR a nepřednostní pasiva společnosti SNCM činila 181,1 milionu EUR.
iii) Zjištění nedostatečnosti aktiv
264.
Vzhledem k výše uvedenému se Komise domnívá, že ke dni 30. září 2005 nebyla hodnota aktiv společnosti SNCM (to znamená 211,4 milionu EUR) dostatečná, aby mohlo dojít k vyrovnání s přednostními věřiteli (153,8 milionu EUR) a nepřednostními věřiteli (181,1 milionu EUR), což představuje celkovou částku ve výši 334,9 milionu EUR. Nedostatečnost aktiv proto dosahuje částky ve výši přibližně 123,5 milionu EUR.
c) Zohlednění řízení o vyrovnání pasiv
265.
Komise rovněž posoudila argument francouzských orgánů a společnosti SNCM, podle nějž by stát jakožto majoritní akcionář mohl být vyzván k vyrovnání pasiv v případě likvidace podniku. Jedna ze zúčastněných stran, a to společnost CFF, napadla použitelnost vnitrostátní judikatury zmiňované francouzskými orgány na tento konkrétní případ. Společnost CFF se domnívá, že v případě judikatury odvolacího soudu ve městě Rouen ve věci Aspocom Group Oyj soudce odsoudil finskou mateřskou společnost k uhrazení odstupného zaměstnancům její francouzské dceřiné společnosti, protože toto odstupné, které nebylo nakonec vyplaceno, stanovil sociální plán na základě podnikové smlouvy schválené mateřskou společností.
266.
Francouzské orgány odhadují, že celkové skutečné náklady, které by musel nést stát jakožto akcionář prostřednictvím společnosti CGMF, by k 30. září 2005 dosáhly výše 312,1 milionu až 361 milionů EUR. Podle stejných orgánů zohledňuje tento odhad zejména riziko, že by francouzský stát mohl být vyzván k „vyrovnání pasiv“, pokud by ho soud musel považovat za skutečného manažera společnosti SNCM, a riziko odsouzení státu k platbě dodatečného odstupného za propuštění propuštěným zaměstnancům. Francouzské orgány mají za to, že zmíněná rizika je nutno zahrnout do výpočtu skutečných nákladů případné likvidace společnosti SNCM.
267.
Vyvstává proto otázka vyhodnocení všech skutečných nákladů, které by pravděpodobně musela uhradit Francie jakožto akcionář v případě soudní likvidace společnosti SNCM, aby bylo možno rozhodnout, zda by informovaný soukromý akcionář dal vzhledem k riziku odsouzení k uhrazení zmíněných nákladů a s ohledem na jejich rozsah raději přednost okamžitému prodeji své dceřiné společnosti za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR, než aby toto riziko podstoupil.
268.
Ve francouzském právu má správce konkurzní podstaty společnosti v likvidaci možnost podat žalobu ve věci odpovědnosti proti bývalému vedení společnosti, tzv. „žalobu na vyrovnání pasiv“, v rámci plánu záchrany společnosti, nuceného vyrovnání nebo konkurzního řízení (144).
269.
Podání žaloby na vyrovnání pasív vůči bývalým vedoucím manažerům společnosti v konkurzním řízení je odůvodněno nutností obnovit majetek společnosti, což je jedním z úkolů správce konkurzní podstaty.
270.
Francouzské orgány zastávaly v řadě dopisů Komisi názor, že předpoklad odsouzení státu vnitrostátním soudcem k vyrovnání pasiv podniku, který řídí, je nejpravděpodobnějším scénářem a že tento předpoklad je nutno zahrnout do výpočtu skutečných nákladů v případě likvidace společnosti SNCM.
271.
Společnost SNCM zaslala v písemných materiálech ze dne 28. února 2008 zprávu právní kanceláře Baker & McKenzie, která vyhodnocovala právní důsledky řízení o vyrovnání pasiv vedenému proti francouzskému státu. Zpráva dochází k závěru, že obchodní soud pověřený touto věcí by s velkou pravděpodobností rozhodl v tomto bodě o odpovědnosti státu a odsoudil by ho k uhrazení všech sociálních závazků společnosti SNCM.
272.
Příslušné právní předpisy stanoví, že sociální závazky společnosti v likvidaci mohou být uloženy k uhrazení bývalým skutečným nebo zákonným vedoucím s výhradou kumulativního splnění čtyř podmínek.
i) Uznání státu za skutečného nebo zákonného vedoucího podniku v konkurzním řízení
273.
Zpráva právní kanceláře Baker & McKenzie, kterou předala společnost SNCM, poskytla Komisi analýzu, jež dospívá k závěru, že […] (60). Výše uvedená znalecká zpráva se snaží v souladu s příslušnou judikaturou (145) prokázat, že stát opakovaně […] (60). Podle stejné zprávy stát údajně přijal […] (60) rozhodnutí. Dále se zdá, že vedoucí orgány […] (60) podnik. Stát také údajně […] (60).
274.
Komise shledává, že francouzské orgány ve svých písemných materiálech ze dne 28. března 2008 nevznesly výhrady […] (60). V dopise ze dne 20. listopadu 2006 francouzské orgány samy uvádějí, že soudce […] (60) podnik.
275.
Komise nicméně zastává názor, že prohlášení francouzských orgánů ze dne 20. listopadu 2006 učiněné v rámci řízení o státních podporách nemůže samo o sobě stačit k právní jistotě, že by soudce považoval vnitrostátní orgány za skutečný řídící orgán podniku přijímajícího předmětná opatření, a zejména ke stanovení míry pravděpodobnosti této možnosti.
276.
Zejména pokud jde o kontroverzní rozhodnutí, není zdaleka prokázáno, že se konečné rozhodnutí státu výrazně vzdaluje od praxe státu při správě jeho účastí. Sama zpráva právní kanceláře Baker & McKenzie připomíná existenci opakující se polemiky o míře žádoucího zasahování státu do správy jeho účastí a zmiňuje velmi rozsáhlou úlohu obecně hranou […] (60).
277.
Avšak příklady vnitrostátní judikatury uváděné francouzským státem a společností SNCM se takovéto situace přímo netýkají. Hlavní použité případy se týkají územní samosprávy a rozsudek ve věci BRGM ze dne 6. února 2001 se týká obchodního a průmyslového veřejnoprávního subjektu.
278.
V každém případě není zdaleka prokázáno, že by stát jednající jako veřejná moc byl považován za skutečný řídící orgán.
ii) Existence jedné nebo více chyb v řízení podniku francouzským státem jakožto skutečným řídícím orgánem společnosti v konkurzním řízení
279.
V tomto konkrétním případě Komise zjišťuje, že zpráva znalce společnosti SNCM uvádí na základě nevyčerpávajícího seznamu faktických podkladů řadu prvků, aby prokázala, že se stát […] (60) dopustil chyb v řízení.
280.
Zejména se uvádí, že se francouzský stát údajně dopustil chyb v investicích […] (60) spojených se společností SNCM. Stát se údajně také dopustil mnoha chyb při řízení v oblasti rozsahu […] (60) společnosti SNCM.
281.
V dopise ze dne 30. dubna 2007 francouzské orgány označily riziko odsouzení státu za jeho odpovědnost za velmi vysoké vzhledem ke kritériím posuzování chyb v řízení ve smyslu článku L. 651-2 obchodního zákoníku.
282.
Komise se opět domnívá, že toto prohlášení ze dne 30. dubna 2007 učiněné v rámci řízení o státních podporách nemůže samo o sobě stačit k právní jistotě, že by soudce usoudil, že se vnitrostátní orgány dopustily uvedených chyb, a zejména ke stanovení míry pravděpodobnosti této možnosti. Je tomu tak tím spíše, že francouzské orgány popírají samu existenci chyb v řízení, které jsou přesto nutné k vyvolání řízení o vyrovnání pasiv.
283.
Ze zásadnějšího hlediska lze konstatovat, že se jak společnost SNCM, tak francouzské orgány ve velké míře odvolávají na velmi stará rozhodnutí v oblasti řízení. Zpráva právní kanceláře Baker & McKenzie se tak zaměřuje na […] (60), ke kterým došlo v roce 2000. Neváhá se odvolávat na zprávy Účetního dvora za účetní období 1993-1999. K hlavním uváděným chybám v řízení tak údajně došlo uprostřed devadesátých let minulého století. Avšak věřitelé společnosti SNCM byli o tomto způsobu řízení v okamžiku, kdy společnosti poskytovali úvěr, informováni. Přijímali tak implicitně riziko spojené s tímto druhem řízení společnosti. Nic nenaznačuje, že by stát mohl být za podobné situace volán účinně k odpovědnosti z důvodu vyrovnání pasiv.
284.
Tyto údajné chyby v řízení lze navíc údajně vysvětlit politickými rozhodnutími orgány veřejné moci a nic opět nenaznačuje, že lze tato politická rozhodnutí označit za chyby v řízení ve smyslu judikatury v oblasti vyrovnání pasiv.
285.
Zpráva právní kanceláře Baker & McKenzie není dostatečně důvěryhodná, a to zejména když se domnívá, že situace společnosti SNCM je údajně přičitatelná chybám v externí komunikaci, kterých se dopustil francouzský stát při informování o situaci společnosti SNCM. Z této zprávy ve skutečnosti pouze vyplývá, že se francouzský stát zmínil o situaci, která již byla obecně známá. Chování francouzského státu se proto nepodobá chybě v řízení.
iii) Zjištění nedostatečnosti aktiv
286.
V tomto konkrétním případě Komise shledává, že zpráva kabinetu Oddo-Hastings zjišťuje nedostatečnost aktiv ve výši 134,4 milionu EUR ke dni 30. září 2005, vypočítanou jako rozdíl mezi na jedné straně hodnotou aktiv společnosti SNCM (190,3 milionu EUR) a na druhé straně hodnotou pasiv podniku (přednostní závazky oceněné na 153,8 milionů EUR a nepřednostní na 170,9 milionu EUR).
287.
Komise výše odhadla nedostatečnost aktiv společnosti SNCM ke dni 30. září 2005 na 123,5 milionu EUR (viz 264. bod odůvodnění).
iv) Existence příčinné souvislosti mezi chybami a zjištěnou nedostatečností aktiv
288.
Podle francouzských orgánů může být řídící orgán právnické osoby na základě článku L 624-3 obchodního zákoníku prohlášen za odpovědného, i když chyba, které se dopustil, je pouze jednou z příčin nedostatečnosti aktiv, a může být odsouzen k uhrazení všech nebo části sociálních závazků, přestože jeho chyba měla za následek pouze část z nich (146). Podle francouzských orgánů by byl francouzský stát údajně nucen nést část odhadovanou na 85 % až 100 % zjištěné nedostatečnosti aktiv, to znamená 114,3 milionu až 134,4 milionu EUR.
289.
Tato analýza nespočívá na žádném pevném základě. Je totiž velmi obtížné vidět v každém opatření, u nějž údajné chyby v řízení spočívají na rozhodnutích přijatých v devadesátých letech minulého století a které vyvolalo okamžité nadnáklady pro společnost SNCM, příčinu nedostatečnosti aktiv v roce 2005, když k tomu mezi oběma obdobími došlo k řadě dalších událostí.
290.
Pokud se sice skutečně jeví, že neexistuje automatická vazba mezi výší odškodnění poskytnutého na základě vyrovnání pasiv a výší zhoršení pasiv vyvolaného chybou řídícího orgánu při řízení společnosti (za předpokladu jejího prokázání), znamená to také, že soudce může stanovit částku, ke které odsoudí řídící orgán, na částku podstatně nižší, než činí zjištěná nedostatečnost aktiv (147).
291.
Avšak na rozdíl od toho, co se zřejmě domnívají francouzské orgány (a společnost SNCM), nic nenaznačuje, že by soudce pověřený vyrovnáním pasiv považoval předmětná rozhodnutí za tak vážná, že by odůvodňovala převedení podstatné části zjištěného pasiva na veřejné orgány. Podle šetřených tvrzení by se tak jednalo o rozhodnutí s protekcionistickým záměrem, která byla přijata v politickém rámci (a u většiny z nich dokonce před deseti roky), nebo o novější rozhodnutí, která byla přijata, aby zaměstnanci nemuseli zvyšovat produktivitu, nebo jako pokus o obnovení lepších sociálních vztahů.
v) Určení případného převzetí dodatečného odstupného za propuštění v případě vyhlášení konkurzu společnosti SNCM
292.
Kromě nedostatečnosti aktiv by podle francouzských orgánů soudce s ohledem na judikaturu v této oblasti (148) údajně s jistotou odsoudil francouzský stát k uhrazení dodatečného odstupného za propuštění (tzn. k částce od [200 až 210] (60) do [250 až 260] (60) milionů EUR). Podle francouzských orgánů by se celkové skutečné náklady, které by musel nést francouzský stát jakožto akcionář, pohybovaly od 212,1 milionu do 361 milionů EUR.
293.
Francouzské orgány upřesňují, že v nedávných rozsudcích francouzské soudy odsoudily skutečný nebo zákonný řídící orgán k převzetí kromě nedostatečnosti aktiv také dodatečného odstupného za propuštění, jehož výše byla vypočítána na základě sociálního plánu sestaveného podnikem před vyhlášením konkurzního řízení.
294.
Francouzské orgány zejména uvádějí, že ve věci Aspocomp francouzská společnost Aspocomp SAS, která byla z 99 % dceřinou společností finské společnosti Aspocomp Group Oyj, podepsala dne 18. ledna 2002 podnikovou dohodu, jíž se stanovily podmínky odstupného v rámci sociální plánu, který se týkal 210 zaměstnanců z celkového počtu 550. Tato dohoda pojednávala zejména o částkách vyrovnávacích a dodatečných náhrad a o podporách při dobrovolném odchodu. V návaznosti na změnu strategie skupiny se mateřská společnost Aspocomp Group Oyj dne 21. února 2002 rozhodla, že již nebude dále financovat svoji dceřinou společnost Aspocomp SAS, která se tak musela vyhlásit v úpadku. Toto rozhodnutí zabránilo de facto dceřiné společnosti splnit závazky přijaté v rámci podnikové dohody a vedlo k propuštění všech ostatních zaměstnanců.
295.
V této souvislosti rozsudek odvolacího soudu ve městě Rouen potvrdil rozhodnutí pracovního soudu (Conseil des Prud’hommes) v Evreux, a odsoudil tak společnost Aspocomp Group Oyj, která z 99 % kontrolovala svou dceřinou společnost, k vyplacení: i) zaměstnancům, na něž se vztahovala podniková dohoda, veškerých vyrovnávacích a dodatečných náhrad stanovených v této jediné podnikové dohodě a také odškodnění za propuštění bez skutečných a závažných důvodů a ii) zaměstnancům propuštěným v rámci vyhlášení úpadku společnosti Aspocomp odpovídající náhrady. Soud se domníval, že nesplněním přijatých závazků se mateřská společnost zachovala neloajálně a jednala s lehkomyslností hodnou pokárání.
296.
Ačkoli Francie uvedla na podporu svých tvrzení rovněž rozsudek obchodní komory Kasačního soudu (149) ze dne 19. dubna 2005, Komise nenalézá v tomto rozsudku žádný prvek, který by byl z hlediska této polemiky rozhodující. Kasační soud se totiž omezuje na zjištění, že se odvolací soud nevyjádřil s dostatečnou právní jistotou k rozdělení majetku mezi mateřskou společností a její dceřinou společností. Komise v každém případě shledává, že skutečnosti, které spadají do rámce judikatury ve věci Aspocomp, nejsou stejné jako v tomto konkrétním případě. V tomto konkrétním případě totiž nedošlo k tomu, že by společnost CGMF nesplnila svůj závazek vyplatit dodatečné odstupné za propuštění.
297.
Je nutno zaznamenat, že jak společnost SNCM, tak francouzské orgány zřejmě přikládají význam skutečnosti, že sociální plán […] (60). Je mimořádně pochybné, že by šlo […] (60) považovat za chybu v řízení, za kterou by mohli zaměstnanci […] (60) volat francouzský stát k odpovědnosti. I za nanejvýše nepravděpodobného předpokladu […] (60), že by se francouzský stát mohl u zaměstnanců zavázat a přiznat jim nárok na odstupné hrazené státem (150), poskytnutí takového nároku by samo o sobě přestavovalo zvýhodnění poskytnuté podniku SNCM, a tudíž státní podporu, a to z podobných důvodů, jako jsou důvody uvedené níže ohledně opatření podpory pro jednotlivce ve výši 38,5 milionu EUR. Toto opatření mohlo totiž částečně uklidnit sociální vztahy v podniku.
vi) Závěr ohledně zohlednění řízení o vyrovnání pasiv
298.
Není prokázáno s právní jistotou, že by francouzské orgány byly s dostatečnou pravděpodobností odsouzeny vnitrostátním soudem k odškodnění v rámci vyrovnání pasiv, a je ještě méně prokázáno, že by takové odsouzení přesáhlo zápornou cenu, za niž byla společnost SNCM „prodána“.
299.
Je rovněž nutno zohlednit skutečnost, že údajným záměrem jednání francouzského státu, a to i za předpokladu, že by byl v tomto konkrétním případě špatným hospodářem, bylo chránit vnitrostátní průmysl a služby, včetně společnosti SNCM a jejích zaměstnanců, tím, že nemusely projít vývojem, který by mohl být sociálně přijatelný jen obtížně. I když veřejné subjekty včetně státu lze považovat za určitých okolností za skutečný řídící orgán určitého podniku, nic ve skutečnosti nenaznačuje, že by šlo použít řízení o vyrovnání pasiv k pochopení politických rozhodnutí státu, a to zejména za podobných okolností. Tento případ je velmi vzdálen okolnostem věci Aspocomp, která se této otázky vůbec netýkala.
300.
Komise se v každém případě domnívá, že francouzské orgány se dnes nemohou odvolávat na minulá politická rozhodnutí, aby odůvodnily veřejné zásahy prováděné za účelem vyřešení důsledků zásahů předchozích. Tyto dva zásahy, tzn. vměšování v minulosti a nové zásahy veřejných orgánů, je naopak nutno analyzovat jako dvě kumulativní narušení hospodářské soutěže. Přijmout odpovědnost státu při vyrovnání pasiv by totiž znamenalo umožnit mu, aby uznáním, že se dopustil chyb při řízení podniku, odůvodňoval finanční vklad jako opatření, jež nepředstavuje státní podporu, což by mělo za následek nové narušení hospodářské soutěže. Stát by se v takovém případě odvolával na vlastní chyby v řízení, aby odůvodnil dodatečný finanční vklad, což by bylo v rozporu s obecnou zásadou, podle níž se nikdo nemůže odvolávat na vlastní chybu (151).
301.
Bylo by rovněž zcela umělé rozdělovat chování státu jakožto „špatného hospodáře“ (za předpokladu, že je to prokázáno) a chování státu, jenž zachraňuje podnik, který špatně spravoval. Chyba v řízení však není součástí běžného chování informovaného soukromého investora v tržním hospodářství. Mechanizmus záchrany, který je od této chyby neoddělitelný, proto také nespadá do rámce tohoto chování.
302.
Přijetí teorie francouzských orgánů a společnosti SNCM by kromě toho mělo za následek, že by se státu umožnilo poskytnout určitému podniku záruku úmyslným spácháním „chyby v řízení“, což je z hlediska discipliny podpor zcela nepřijatelné.
303.
V tomto konkrétním případě by chování, které podle teorie zastávané společností SNCM a francouzskými orgány údajně zavazuje stát, bylo ve skutečnosti chováním státu, jenž jedná jako veřejná moc a nikoli jako akcionář. Vzhledem k tomu, že informovaný soukromý akcionář by nepřijal rozhodnutí založená na těchto politických a veřejných ohledech, nelze riziko vyrovnání pasiv, které z těchto rozhodnutí vyplývá, zohlednit v rámci testu informovaného soukromého investora v tržním hospodářství (152).
304.
Francouzské orgány připomínají, že v rozhodnutí Komise ze dne 7. prosince 2005 o podpoře, kterou poskytla Belgie společnost ABX Logistics, Komise uvažovala o zohlednění skutečnosti, že „v některých výjimečných případech některé národní právní předpisy uvádějí, že se třetí osoby mohou obrátit proti akcionářům společnosti v likvidaci, zejména pokud lze uvažovat, že jsou akcionáři [vypuštěno ve znění rozhodnutí] a/nebo že se dopustili chyb v řízení“ (153).
305.
Komise ale připomíná, že pojem podpory je nutno posuzovat objektivně, a poznamenává, že rozhodnutí o zahájení řízení ve stejné věci upřesnilo, že „i za málo pravděpodobného předpokladu splnění všech podmínek vyžadovaných vnitrostátním právem ohledně odpovědnosti […] by tato skutečnost přesto nevylučovala povahu státní podpory těchto zásahů ve prospěch dceřiné společnosti“ (154).
306.
V tomto konkrétním případě se Komise domnívá, že francouzské orgány nevyvrátily dostatečným způsobem pochybnosti Komise ohledně skutečnosti, že by se akcionář společnosti SNCM s dostatečnou jistotou vystavil zpochybnění své odpovědnosti.
307.
Za těchto podmínek a při odmítnutí zohlednění dodatečného odstupného za propuštění (viz 225. bod odůvodnění a následující) dospívá Komise k závěru, že likvidace společnosti SNCM by pro francouzský stát nepředstavovala žádné náklady. Komise totiž soudí, že státu jakožto akcionáři nelze přisoudit náklady na likvidaci, protože vystavení akcionáře je vázáno na hodnotu jeho vkladu do základního kapitálu podniku.
6.1.2.2. Závěr
308.
Komise tak soudí, že soukromý investor by dal přednost méně nákladnému řešení, což znamená likvidaci společnosti SNCM. Komise proto dospívá k závěru, že záporná cena ve výši 158 milionů EUR představuje státní podporu.
6.1.3. Kapitálový vklad společnosti CGMF ve výši 8,75 milionu EUR
309.
Ve svých připomínkách po rozhodnutí o zahájení řízení se francouzské orgány domnívají, že navýšení kapitálu ve výši 8,75 milionu EUR provedené francouzským státem proběhlo souběžně se vkladem soukromých investorů. Vysvětlují, že souběžnost posiluje minoritní podíl, který převzal francouzský stát, zatímco většinu prostředků poskytl trh. Kromě toho se domnívají, že míra výnosnosti vkladu státu ve výši […] (60) % ročně představuje pro soukromého investora odpovídající výnosnost investovaného kapitálu v dlouhodobém horizontu. V informační zprávě ze dne 16. května 2013 se dále domnívají, že rizika spojená se zrušující doložkou jsou vyrovnána možností odkupu soukromými akcionáři.
310.
Vklad státu je nyní nutno porovnat se vkladem soukromých nabyvatelů, tj. s částkou 26,25 milionu EUR. Jak bylo ale prokázáno v oddíle 6.1.2, vklad státu dosahuje výše 158 milionů EUR, ke kterým je nutno přidat 38,5 milionu EUR podpor pro jednotlivce a 15,81 milionu EUR vyplacených na základě plánu z roku 2002, jak bude prokázáno v oddílech 6.1.4 a 6.1.5.
311.
Všechna opatření z roku 2006 jsou obsažena v memorandu o porozumění. Strany tohoto memoranda, tzn. společnosti CGMF, BCP a VT, se v tomto stejném dokumentu dohodly na vkladu ve výši 158 milionů EUR, záloze na běžný účet ve výši 38,5 milionu EUR a navýšení kapitálu ve výši 8,75 milionu EUR. V tomto konkrétním případě představují tato tři opatření jednu a tutéž transakci provedenou s cílem privatizovat společnost SNCM. Jak zdůrazňuje Tribunál v bodě 125 rozsudku ze dne 11. září 2012, „k tomuto kapitálovému vkladu [ve výši 8,75 milionu EUR] totiž došlo v rámci globálního memoranda o prodeji vzešlého z výhradního jednávání, kde vklady nabyvatelů představují protiplnění za tíživé závazky francouzského státu různých forem“. Tři výše uvedená opatření je proto nutno považovat globálně za vklad finančních prostředků do společnosti SNCM státem a porovnat je se vkladem soukromých investorů za účelem posouzení, zda jejich zásah byl či nebyl významný.
312.
Na základě předcházejícího dospívá Komise k závěru, že vklad soukromých akcionářů, který představoval 10,6 % celkového vkladu, nelze považovat za významný.
313.
Jak již bylo shledáno v 311. bodě odůvodnění, tři opatření tohoto konkrétního případu představují jedinou privatizační transakci. Komise se domnívá, že soukromé a veřejné kapitálové vklady lze proto považovat za souběžné.
314.
Pokud jde o kritérium vkladů provedených za srovnatelných podmínek, Komise nejprve zaznamenává, že zúčastněné strany, tj. společnosti CCF a STIM, zpochybnily významnou povahu soukromého zásahu, a zejména pak existenci srovnatelných podmínek mezi veřejnou investicí a soukromými investory z důvodu zrušující doložky.
315.
Komise se domnívá, že podmínky tohoto navýšení kapitálu samy o sobě prokazují, že rizika nejsou pro soukromé a veřejné investory stejná. Existence a podmínky zrušující doložky postoupení společnosti prokazují samy o sobě, že v případě splnění podmínek uvedených v doložce není postavení soukromých investorů a veřejného investora z hlediska rizika stejné. Podle memoranda o porozumění mají soukromí investoři možnost se stáhnout a získat zpět svůj vklad v případě záporného rozhodnutí Komise, Tribunálu nebo Soudního dvora či v případě neobnovení pověření veřejnou službou. Tato poslední část zrušující doložky se týká jádra činnosti společnosti SNCM, a má proto pro stát o to větší negativní dopad. Společnost SNCM je totiž tradičním provozovatelem spojení mezi Korsikou a kontinentální Francií. Zhruba dvě třetiny její činnosti se uskutečňuje mezi Marseille a Korsikou v rámci pověření veřejnou službou. Zrušující doložka tak chrání soukromé investory před obchodním rizikem u většiny činností společnosti SNCM. Toto riziko nese ve skutečnosti pouze stát.
316.
Uplatnění výše uvedené zrušující doložky by mělo na jedné straně za následek, že by společnost SNCM byla povinna vrátit soukromým investorům veškeré vklady nabyvatelů. Na druhé straně by společnost CGMF vlastnila znovu 100 % kapitálu společnosti SNCM v situaci, kdy by výrazně vzrostlo riziko likvidace a tím ztráty významné části veřejných investic.
317.
Pokud jde o slib koupě soukromými akcionáři, společnost CGMF ho může využít pouze v případě, že se společnost SNCM ocitne v nuceném vyrovnání nebo konkurzním řízení. Uvedené potvrzuje, že v případě potíží nelze této opce použít a že rizika nese v zásadě společnost CGMF, to znamená francouzský stát. Komise se proto domnívá, že tento slib koupě nelze analyzovat jako protiplnění ke zrušující doložce.
318.
Komise kromě toho nemůže přijmout tvrzení francouzských orgánů, podle nějž obsahovalo memorandum o porozumění řadu záruk chránících investici státu. Povinnosti uložené nabyvatelům totiž pro ně nepředstavují dodatečná rizika či omezení, která by je postavila do situace srovnatelné se situací společnosti CGMF. Cílem těchto povinností je pouze zajistit, aby během období, kdy soukromí nabyvatelé mohou uplatnit zrušující doložku, tito nabyvatelé nepřistoupili k žádné právní úpravě společnosti SNCM a uskutečňovali pouze úkony nutné pro provedení podnikatelského záměru a sociální dohody.
319.
Kromě toho, a jak zdůrazňuje Tribunál v rozsudku ze dne 11. září 2012, pouhá analýza očekávané výnosnosti nestačí k závěru, že stát provedl investici za tržních podmínek, protože soukromí investoři a veřejný investor nesdílejí rizika vyrovnaným způsobem.
320.
Opatření může být stále v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství i při nesplnění podmínky investice pari passu. V takovém případě by ale bylo nutno prokázat, že chování státu odpovídá tomu, jak by se v podobné situaci zachoval informovaný soukromý investor, například pomocí analýz ex ante výnosnosti investice. Avšak francouzské orgány nepředložily žádný důkaz provedení takovéto analýzy ex ante. Francouzské orgány se ve svých připomínkách pouze domnívaly ex post, že fixní míra odměny ve výši […] (60) % by byla pro soukromého investora přiměřená, a použily k tomu srovnání s mírou výnosnosti francouzského státního dluhopisu OAT (Obligation Assimilable du Trésor) emitovaného státem, jehož výnosnost se v té době pohybovala mezi 3,72 % a 3,95 %. Neposkytly ale žádnou analýzu, která by prokazovala, že míra 10 % by byla pro soukromého investora přijatelná vzhledem k rizikům nesených státem, jako je například zrušující doložka nebo rizika spojená se situací podniku.
321.
Hlavně se ale míra […] (60) % vztahuje pouze na kapitálový vklad ve výši 8,75 milionů EUR a zmíněná analýza by musela zohlednit celkový vklad státu, se kterým stát v memorandu souhlasil. Jelikož se zápornou cenou ve výši 158 milionů EUR nebo se zálohou na běžný účet ve výši 38,5 milionu EUR není spojena žádná výnosnost, byla by míra výnosnosti celkové investice státu do společnosti SNCM v okamžiku její privatizace v roce 2006 zřetelně nižší než míra výnosnosti státního dluhopisu OAT. Z důvodu návazných rizik by soukromý investor v tržním hospodářství podobnou míru nepřijal.
322.
Vzhledem k výše uvedenému se Komise domnívá, že nejsou splněna kritéria stanovená judikaturou, aby šlo rovnou vyloučit povahu podpory předmětného opatření. Komise se proto domnívá, že kapitálový vklad francouzského státu ve výši 8,75 milionu EUR poskytuje společnosti SNCM ekonomickou výhodu, protože tento vklad proběhl souběžně se vkladem soukromého kapitálu za podmínek, které nejsou ve smyslu judikatury Unie srovnatelné. Předmětné opatření proto představuje státní podporou podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
6.1.4. Opatření podpory pro jednotlivce (38,5 milionu EUR)
323.
Francouzské orgány se domnívají, že toto financování představuje podporu pro jednotlivce, z níž podnik nemá žádný prospěch, a že se tak nejedná o státní podporu. Zúčastněné strany, společnosti CCF a STIM, napadaly označení tohoto opatření za podporu pro jednotlivce, protože se mimo jiné domnívají, že toto opatření může mít pro společnost SNCM nepřímé pozitivní důsledky.
324.
Komise se domnívá, že na prokázání nepřítomnosti podpory ve prospěch zaměstnavatele nestačí skutečnost, že přímými příjemci podpory pro jednotlivce jsou jeho zaměstnanci. Tribunál totiž upřesňuje, že „[…] skutečnost, že přímými příjemci podpory pro jednotlivce jsou zaměstnanci, nemůže stačit k vyloučení existence podpory ve prospěch jejich zaměstnavatele“ (155).
325.
Jak rovněž uvádí Tribunál v bodě 138 rozsudku ze dne 11. září 2012, „[k] přezkoumání, zda tyto podpory pro jednotlivce představují podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, je […] třeba určit, zda společnosti SNCM vzniká nepřímé ekonomické zvýhodnění, jež jí umožňuje vyhnout se nákladům, které by normálně zatěžovaly její finanční zdroje, a zabraňuje tedy tomu, aby tržní mechanizmy vedly ke svým přirozeným důsledkům“.
326.
Komise dále zaznamenává, že podle memoranda o porozumění představuje toto opatření závazek státu vůči soukromým partnerům, že bude financovat „část nákladů spojených s případnými dobrovolnými odchody či vypovězením pracovních smluv (bez ohledu na jejich povahu) zvaných „na velkorysost“, které by doplnily částky všeho druhu, jež musí zaměstnavatel zaplatit (…)“. Jak zdůrazňuje Tribunál v bodě 145 rozsudku ze dne 11. září 2012, skutečnost, že jsou tyto podpory pro jednotlivce součástí memoranda „o prodeji“, nasvědčuje tomu, že z nich plyne zvýhodnění. Strany se k nim uchýlily, protože z nich mohly mít určitý prospěch.
327.
Tyto podpory proto mohou ekonomicky zvýhodnit společnost SNCM tím, že jí umožňují nenést všechny náklady spojené s případným a budoucím odchodem některých zaměstnanců. Pokud stát zbaví podnik těchto nákladů, představuje to pro podnik zvýhodnění. Komise připomíná, že tato doplňková opatření sociální povahy mají za cíl usnadnit provádění plánů propouštění, které jsou nutné pro dosažení cílů podniku, a že tato opatření nevyplývají ze zákonné povinnosti. V tomto konkrétním případě prokazuje četnost sociálních konfliktů v rámci společnosti SNCM, že provádění sociálního plánu vyvolává téměř systematicky stávky a jiné akce odborů. Tato doplňková opatření sociální povahy představují bez pochyby pro společnost SNCM výhodu.
328.
Komise proto zastává názor, že toto opatření představuje státní podporou podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
6.1.5. Zůstatek ve výši 15,81 milionu EUR vyplacený jako podpora na restrukturalizaci z roku 2002
329.
Opatření z roku 2006 podstatným způsobem zvyšují částku podpory na restrukturalizaci posuzovanou v rámci plánu z roku 2002, jejíž výše dosahuje 69,29 milionu EUR a již lze analyzovat jako změnu plánu restrukturalizace a nákladů s ním spojených. Plán restrukturalizace totiž probíhal ještě v době, kdy se začalo uvažovat o privatizaci. Společnost SNCM ale dosáhla jeho cílů ohledně obnovení životaschopnosti. Tribunál upřesnil, že „[v] tomto ohledu je totiž třeba podotknout, že rozhodnutí z roku 2006 výslovně stanoví, že pokud bude plán z roku 2006 obsahovat prvky podpory na restrukturalizaci, měly by být tyto posuzovány společně s podporou na restrukturalizaci plánu z roku 2002 (…)“ (156). Tribunál zdůrazňuje, že tato analýza byla provedena „oprávněně“. Částka ve výši 69,29 milionu EUR odpovídá částce ve výši 66 milionů EUR, jež byla poskytnuta v roce 2002 jako první část plánu restrukturalizace, a částce ve výši 3,29 milionu EUR podpory, jež byla poskytnuta v roce 2005 jako druhá část.
330.
Z této částky podpory poskytnuté na základě plánu restrukturalizace z roku 2002 se částka 53,4 milionu EUR ve skutečnosti týká pověření veřejnou službou. Protože zákonnost této podpory potvrdil rozsudek Tribunálu ze dne 11. září 2012, musí Komise přezkoumat současně slučitelnost vlastní podpory na restrukturalizaci, tzn. částku 15,81 milionu EUR poskytnutou během restrukturalizace z roku 2002, a na základě pokynů z roku 2004 slučitelnost všech opatření z roku 2006.
6.2. PŘEZKUM SLUČITELNOSTI PODPOR NA RESTRUKTURALIZACI VYPLACENÝCH V ROCE 2002 A V ROCE 2006
6.2.1. Příslušné pokyny
331.
Komise poznamenává, že plán restrukturalizace z roku 2002 byl přezkoumáván v rámci pokynů z roku 1999. Poznamenává rovněž, že nová opatření z roku 2006, která zahrnují plán z roku 2002, byla přijata po vstupu v platnost nových pokynů z roku 2004 a provedena před tím, než je Komise schválila.
332.
V souladu s přechodnými pravidly stanovenými pokyny z roku 2004 (157) vztahují se tyto pokyny na protiprávní podporu, jejíž část byla poskytnuta po jejich vstupu v platnost.
333.
Jelikož opatření z roku 2006 představují podporu, spadají tak do rámce restrukturalizačních akcí zahájených v roce 2002 a je nutno je analyzovat s nimi jako celek. Slučitelnost všech těchto podpor bude proto analyzována v rámci pokynů z roku 2004.
6.2.2. Podnik v obtížích
334.
Podnik je způsobilý pro poskytnutí podpory na restrukturalizaci, pokud ho lze označit za podnik v obtížích ve smyslu pokynů.
335.
V tomto konkrétním případě Komise připomíná, že shledala dodržení tohoto kritéria jak v rozhodnutí Komise ze dne 17. července 2002 o podpoře na záchranu společnosti SNCM (158), tak v rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 o zahájení formálního vyšetřovacího řízení plánu navýšení kapitálu na základě roční účetní uzávěrky společnosti SNCM za rok 2001.
336.
Pro účely tohoto rozhodnutí Komise ověřila na základě účetní uzávěrky podniku za rok 2002, zda společnost SNCM tuto podmínku splňuje. Vlastní kapitál kromě předepsaných rezerv (159) zůstával i v roce 2002 nadále záporný ve výši - 26,5 milionu EUR po schodku - 30,7 milionu EUR v roce 2001. Tato čísla představují více než poloviční snížení základního kapitálu podniku, přičemž více jak čtvrtina snížení připadá na období dvanácti měsíců po oznámení. Tím byla ověřena podmínka obsažená v bodě 10 písm. a) pokynů.
337.
Kromě vývoje základního kapitálu Komise shledává, že:
-
v období 2001-2002 se běžný hospodářský výsledek před zdaněním snížil z hodnoty -5,1 milionu EUR v roce 2001 na hodnotu -5,8 milionu EUR v roce 2002 a ke zmírnění čistých ztrát v roce 2002 došlo pouze díky prodeji některých plavidel;
-
schopnost samofinancování společnosti SNCM, která byla 39,2 milionu EUR na konci roku 2001, se na konci roku 2002 snížila na 35,7 milionu EUR;
-
čisté finanční závazky kromě leasingu se v období 2000-2002 zvýšily ze 135,8 milionu EUR na 144,8 milionu EUR;
-
finanční náklady (úroky a podobné náklady) se zvýšily ze 7,0 milionu EUR v roce 2000 na 9,503 milionu EUR v roce 2002.
338.
Francouzské orgány ostatně Komisi potvrdily, že banky nadále odmítají půjčovat společnosti SNCM peníze kvůli jejímu zadlužení, a to přesto, že jim společnost SNCM nabídla jako záruku svá poslední plavidla nezatížená hypotékou nebo podobnými břemeny.
339.
Smlouva o pověření veřejnou službou na této analýze nic nezměnila. Tato smlouva měla sice ve spojení s úspěšně provedeným plánem restrukturalizace umožnit společnosti SNCM dosáhnout v dlouhodobém výhledu kladných provozních výsledků, zůstává ale skutečností, že akutní nedostatek vlastních finančních prostředků, rostoucí zadlužení a náklady na prováděcí opatření restrukturalizačního plánu by musely společnost SNCM přivést za určitou dobu do stavu platební neschopnosti.
340.
Jelikož období restrukturalizace trvalo od roku 2002 do roku 2006, je nutno ověřit, zda společnost SNCM splňovala tuto podmínku po celé toto období, a zejména v okamžiku rozhodnutí o nových vkladech veřejných prostředků.
341.
Rozhodnutí z roku 2003 shledalo, že společnost SNCM splňovala toto kritérium za účetní období 2001 a 2002 (160).
342.
Nyní je nutno ověřit, zda společnost SNCM splňovala stále tuto podmínku v účetních obdobích 2003 až 2005, což je poslední úplné účetní období před zavedením nových opatření z roku 2006 ohledně privatizace společnosti SNCM.
343.
Jak již bylo uvedeno v 73. bodě odůvodnění a následujících, situace společnosti SNCM se v roce 2004 a 2005 prudce zhoršila. Běžný výsledek hospodaření společnosti SNCM tak dosáhl částky - 32,6 milionu EUR v roce 2004 a částky - 25,8 milionu EUR v roce 2005. Pokud jde o čistý výsledek, dosáhl v roce 2004 částky - 29,7 milionu EUR a v roce 2005 částky - 28,8 milionu EUR. Vlastní kapitál v roce 2005 (- 1,7 milionu EUR) vykázal oproti roku 2004 snížení o 25,5 milionu EUR. Toto snížení odpovídá více než poloviční ztrátě základního kapitálu, přičemž více než čtvrtina připadá na období posledních dvanácti měsíců. Tím byla ověřena dostatečná podmínka obsažená v bodě 10 písm. a) pokynů z roku 2004.
344.
Na základě předcházejícího se Komise domnívá, že společnost SNCM lze označit za podnik v obtížích ve smyslu pokynů z roku 2004.
6.2.2.1. Vlastní příspěvek
345.
Podle bodu 43 pokynů se „výše a míra podpory musí omezit na úplné minimum restrukturalizačních nákladů nutných k provedení restrukturalizace s ohledem na stávající finanční zdroje podniku, jeho akcionářů či společníků nebo obchodní skupiny, ke které náleží. Při posuzování tohoto aspektu bude vzata v úvahu jakákoli dříve poskytnutá podpora na záchranu. Od příjemců podpory se očekává, že k plánu restrukturalizace přispějí významným dílem z vlastních zdrojů, včetně prodeje aktiv, která nejsou nezbytně nutná pro přežití podniky, nebo z vnějších zdrojů za tržních podmínek. Toto přispění bude svědčit o tom, že jsou hospodářské subjekty přesvědčeny o možnosti opětovné životaschopnosti daného podniku. Takové přispění musí být skutečné, tj. opravdové, bez všech očekávaných budoucích výnosů, jako je peněžní tok, a musí být co nejvyšší“.
346.
V bodě 44 pokynů je upřesněno, že „následující příspěvky(1) na restrukturalizaci bude Komise za normálních okolností považovat za přiměřené: alespoň 25 % v případě malých podniků, alespoň 40 % u středních podniků a alespoň 50 % u velkých podniků. Za výjimečných okolností a v případě zvlášť závažných problémů, které musí členský stát prokázat, se Komise může spokojit i s nižším příspěvkem“.
347.
V bodě 7 pokynů je rovněž upřesněno, že „je vhodné znovu a jasněji potvrdit zásadu, že toto přispění [významný příspěvek příjemce k restrukturalizaci] musí být skutečné a nesmí obsahovat žádný prvek podpory. Příspěvek ze strany příjemce má dvojí význam: na jedné straně vyjadřuje, že subjekty na trhu (vlastníci, věřitelé) jsou přesvědčeni o tom, že se podnik může v přiměřené lhůtě stát opět životaschopným. Na druhé straně je tento příspěvek zárukou toho, že je podpora na restrukturalizaci omezena na minimum nutné k obnovení životaschopnosti, což snižuje narušení hospodářské soutěže. […]“.
348.
Judikatura rovněž zdůraznila, že vlastní příspěvek musí vyjadřovat, že subjekty na trhu jsou přesvědčeny o tom, že obnovení životaschopnosti je proveditelné (161). Komise zdůrazňuje, že tento požadavek je mimořádně důležitý v případě společnosti SNCM kvůli situaci, v níž se nacházela od roku 2002. Komise připomíná, že původní restrukturalizační opatření z roku 2002 nevedla k očekávaným výsledkům. Některá z nich nebyla dodržena nebo nebylo dosaženo jejich cílů (viz 351. bod odůvodnění). Protože společnost SNCM nebyla schopna provést v celém rozsahu tato první restrukturalizační opatření, její ekonomická a finanční situace se počínaje rokem 2004 nadále zhoršovala (viz 73. až 75. bod odůvodnění).
349.
V roce 2002 dosáhly náklady na restrukturalizaci výše 46 milionů EUR. Pokud jde o opatření z roku 2006, Komise se domnívá, že výše nákladů na restrukturalizaci odpovídala částce podpory (162) ve výši 202,5 milionu EUR, ke které je nutno přičíst navýšení kapitálu soukromými partnery, tzn. částku 26,25 milionu EUR, což dává celkovou částku ve výši 274,8 milionu EUR. Vlastní příspěvek se skládá z částky 42,385 milionu EUR za čistý prodej aktiv a z částky 26,25 milionu EUR v podobě navýšení kapitálu soukromými partnery, což představuje celkový vlastní příspěvek ve výši 68,635 milionu EUR. Při zohlednění nových opatření z roku 2006 tak vlastní příspěvek dosahuje výše 25 %, zatímco pokyny vyžadují příspěvek ve výši nejméně 50 %. Komise upřesňuje, že francouzské orgány neuvedly žádné výjimečné okolnosti a zvlášť závažné problémy, aby se Komise mohla spokojit s nižším skutečným vlastním příspěvkem. Komise se v každém případě domnívá, že v tomto konkrétním případě neexistují žádné výjimečné okolnosti, které by odůvodňovaly sníženou míru vlastního příspěvku vyžadovaného pokyny z roku 2004.
350.
Komise proto zastává názor, že vlastní příspěvek společnosti SNCM k restrukturalizaci je z hlediska ustanovení pokynů nedostatečný.
6.2.2.2. Obnovení životaschopnosti v dlouhodobém výhledu
351.
V rozhodnutí o zahájení řízení vyjádřila Komise pochybnosti o obnovení životaschopnosti společnosti SNCM v dlouhodobém výhledu, a to zejména z těchto důvodů:
-
společnost SNCM neuvažovala o zrušení všech svých ztrátových činností;
-
úspěch plánu restrukturalizace úzce závisel na přidělení pověření veřejnou službou mezi Marseille a Korsikou na období mezi 1. lednem 2007 a 31. prosincem 2012;
-
nebyly dodrženy prognózy snížení počtu zaměstnanců plavících se na lodích stanovené v plánu z roku 2002 a nebylo dosaženo zvýšení produktivity o 10 %;
-
snížení počtu zaměstnanců o 400 pracovních míst vyjádřených v ekvivalentech plného pracovního úvazku nebylo dostatečné stejně jako opatření na zvýšení produktivity stanovené v plánu z roku 2006, a to kvůli odchylkám oproti plánu z roku 2002.
352.
Francouzské orgány odpověděly, že změna akcionářů a provedení tří opatření privatizačního plánu umožní společnosti SNCM rozvíjet svou činnost na zdravém základě, a že ztrátovost některých odvětví její činnosti tak není ničím, co by nešlo napravit.
353.
Komise zjišťuje, že opatření stanovená plánem restrukturalizace z roku 2002 nemohla být provedena do konce, což vedlo k prudkému zhoršení výsledku hospodaření společnosti v roce 2004 a 2005. V roce 2006 zvýšení obratu o 20 milionů EUR a navýšení vyrovnání za veřejnou službu o 9 milionů neumožnily ozdravění provozního výsledku, protože růst cen pohonných hmot a zvýšení provozních nákladů značně převýšily prognózy. Znalec Komise zjistil, že několik událostí (163) výrazně zpomalilo provádění podnikatelského plánu nabyvatelů společnosti, a na tomto základě dospěl k závěru, že nahromaděné ztráty mohou být podstatně vyšší, než se na rok 2007 původně předpokládalo.
354.
Komise se proto domnívá, že odpovědi francouzských orgánů neodstranily všechny její pochybnosti. Vázat totiž obnovení životaschopnosti na přidělení pověření veřejnou službou na období 2007-2013 a na provedení tří opatření privatizačního plánu, jehož zákonnost a slučitelnost s vnitřním trhem nebyla zatím potvrzena, se jeví jako riskantní. Věrohodnost plánu obnovení životaschopnosti podniku v dlouhodobém výhledu přepokládá přinejmenším, že zvolené předpoklady jsou realistické. Avšak v tomto konkrétním případě závisí úspěch plánu téměř výlučně na tom, že dojde k hypotetickým událostem, na které společnost SNCM nemá žádný vliv. Vzhledem k finanční situaci společnosti SNCM v dotčené době si Komise dále klade otázku o jejích schopnostech financovat nutné obnovení některých jejích trajektů. Francouzské orgány toto obnovení přitom uvádějí jako krok, který umožní dosáhnout cíle obnovení životaschopnosti.
355.
Komise proto zastává názor, že není splněna podmínka obnovení životaschopnosti v dlouhodobém výhledu stanovená pokyny.
6.2.2.3. Zamezení narušení hospodářské soutěže (vyrovnávací opatření)
356.
Zrušené rozhodnutí z roku 2008 uvádělo čtyři vyrovnávací opatření:
-
uzavření dceřiné společnosti Corsica Marittima (82 000 cestujících v roce 2000), která zajišťovala spojení mezi Itálií a Korsikou, a tedy odchod skupiny SNCM z trhu dopravní obslužnosti mezi Itálií a Korsikou;
-
téměř úplný odchod společnosti SNCM ze spoje mezi Toulonem a Korsikou, tedy z trhu, který v roce 2002 představoval ne méně než 460 000 cestujících;
-
omezení nabídky celkového počtu míst a rotací zajišťovaných od roku 2003 každoročně společností SNCM, a to zejména na spoji mezi Nice a Korsikou;
-
prodej čtyř plavidel.
357.
Komise připomíná, že uvedená opatření navrhly francouzské orgány vzhledem k podpoře ve výši 15,81 milionů EUR, což je částka, která odpovídá výši podpory na restrukturalizaci poskytnuté v roce 2002.
358.
Po zrušení rozhodnutí z roku 2008 rozsudkem ze dne 11. září 2012 přesahuje nyní celková výše podpory částku 210 milionů EUR. Komise zastává názor, že její pochybnosti nemohly být odstraněny z následujících důvodů.
359.
Pokud jde o prodej čtyř pravidel, s nímž počítala restrukturalizace z roku 2002, Komise zaznamenává, že tato postoupení byla částečně vyrovnána dodáním plavidla Danielle Casanova v červnu roku 2002 a smíšených plavidel Paglia Orba a Pascal Paoli v roce 2003.
360.
Pokud jde o uzavření společnosti Corsica Marittima, v bodě 40 pokynů je zejména upřesněno, že „[o]dpisy a ukončení ztrátových činností, které by bylo v každém případě nutné pro obnovení životaschopnosti podniku, nebude za účelem posouzení kompenzačních opatření považováno za snížení kapacity nebo omezení působnosti na trhu“. Uzavření společnosti Corsica Marittima, která byla ztrátová od doby svého založení v roce 1990, nelze proto označit za vyrovnávací opatření, ale spíše za opatření, jež se podílí na obnovení životaschopnosti v dlouhodobém výhledu.
361.
Stejné uvažování platí také pro dopravní obslužnost mezi Korsikou a Nice. Komise zaznamenává, že společnost SNCM má minoritní podíl na trhu, zatímco společnost Corsica Ferries France má 70 % podíl na trhu (164). Podle Stephensovy zprávy je po přepravě z Nice silná poptávka, a to zejména v hlavní sezóně. Poptávka po přepravě na tomto spoji existuje ostatně i mimo hlavní sezónu. Přesto běžný výsledek na tomto spoji vykazoval v období 2004-2007 ztrátu. Toto opatření proto nelze označit za vyrovnávací, ale spíše za opatření, jež přispívá k obnovení životaschopnosti v dlouhodobém výhledu.
362.
Komise rovněž zaznamenává, že přeprava cestujících mezi Korsikou a přístavem města Toulon výrazně vzrostla a zvýšila se z 200 000 cestujících v roce 1999 na téměř 1 milion v roce 2007 (165). Téměř úplný odchod společnosti SNCM z tohoto spoje by proto šlo označit za vyrovnávací opatření. Komise ale bere na vědomí, že z hlediska počtu cestujících představuje spoj mezi městem Toulon a Korsikou pro společnost SNCM nejméně důležitý spoj.
363.
Pokud by toto opatření bylo přesto označeno za vyrovnávací, Komise zastává názor, že by bylo výrazně nedostatečné. V bodě 40 pokynů se totiž uvádí, že „[o]patření musejí být úměrná rušivým účinkům podpory (…)“. Jak již bylo připomenuto v 341. a 342. bodu odůvodnění, Komise zjišťuje, že předmětná opatření navrhly francouzské orgány vzhledem k podpoře ve výši 15,81 milionů EUR, což je částka, která odpovídá výši podpory na restrukturalizaci poskytnuté v roce 2002. Jelikož ale celková částka podpory nyní dosahuje přibližně výše 218 milionů EUR, Komise zastává názor, že navrhovaná opatření jsou nedostatečná vzhledem k narušení hospodářské soutěže vyvolanému poskytnutím těchto podpor.
364.
Komise proto zjišťuje, že se nepodařilo odstranit pochybnosti ohledně označení těchto opatření, a to buď za vyrovnávací, nebo za opatření nutná pro obnovení životaschopnosti. V každém případě zůstávají navrhovaná opatření výrazně nedostatečná.
365.
Francouzské orgány zdůraznily riziko monopolního postavení společnosti CFF v případě zániku společnosti SNCM. Komise se domnívá, že francouzské orgány neprokázaly dostatečným způsobem existenci tohoto rizika. Přeprava cestujících a nákladu mezi kontinentální Francií a Korsikou je totiž konkurenční trh otevřený všem provozovatelům působícím v oblasti Středozemního moře. Tento trh se rovněž vyznačuje neexistencí překážek vstupu. V každém případě není postavení společnosti Corsica Ferries takové, aby odůvodňovalo tvrzení o narušení hospodářské soutěže spornými opatřeními.
366.
Vzhledem k předcházejícímu dospívá Komise k závěru, že navrhovaná opatření nesplňují kritéria uvedená v bodě 38 až 42 pokynů.
VII. ZÁVĚR
7.1. NESLUČITELNOST A VRÁCENÍ KAPITÁLOVÉHO VKLADU, KTERÝ FRANCOUZSKÉ ORGÁNY OZNÁMILY V ROCE 2002, A TŘÍ NOVÝCH OPATŘENÍ PROVEDENÝCH FRANCOUZSKÝMI ORGÁNY V ROCE 2006
367.
Kapitálový vklad ve výši 15,81 milionu EUR, který francouzské orgány oznámily v roce 2002, a tři nová opatření, která provedly v roce 2006, tj. postoupení 75 % společnosti SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR, navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, které upsala společnost CGMF, a záloha na běžný účet ve výši 38,5 milionu EUR ve prospěch zaměstnanců společnosti SNCM, představují podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Tyto podpory jsou neslučitelné s vnitřním trhem.
368.
Komise připomíná, že podle čl. 14 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 659/1999, musí být jakákoliv protiprávní podpora neslučitelná s vnitřním trhem získána od jejího příjemce zpět.
369.
Pro účely tohoto zpětného získání francouzské orgány v souladu s kapitolou V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (166), připočtou navíc k výši podpory úroky z navrácení, které se účtují ode dne, kdy byla podniku předmětná podpora dána k dispozici, a to až do dne skutečného zpětného získání (167).
7.2. NESLUČITELNOST A ZPĚTNÉ ZÍSKÁNÍ PODPORY NA ZÁCHRANU
370.
V okamžiku, kdy opatření oznámená jako podpora na restrukturalizaci nesplňují podmínky slučitelnosti stanovené pokyny, je obvyklé vyvodit důsledky z této neslučitelnosti, pokud jde o podporu na záchranu schválenou společnosti SNCM francouzskými orgány, která byla předmětem rozhodnutí Komise ze dne 17. července 2002, a vynutit její zpětné získání.
371.
Dne 19. listopadu 2002 předložily francouzské orgány Komisi kopie úmluv o zálohách uzavřených mezi společnostmi SNCM a CGMF s doklady o splacení zálohy společnosti CGMF společností SNCM dvěma bankovními převody provedenými 13. května a 14. června 2002.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Kapitálový vklad ve výši 15,81 milionu EUR a tři nová opatření, která provedly francouzské orgány v roce 2006, tj. postoupení 75 % společnosti SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR, navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, které upsala společnost CGMF, a záloha na běžný účet ve výši 38,5 milionu EUR ve prospěch zaměstnanců společnosti SNCM, která provedla Francie v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU ve prospěch společnosti SNCM, představují protiprávní státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem.
Článek 2
1. Francie je povinna získat od příjemců zpět podpory uvedené v článku 1.
2. K částkám, které je nutno získat zpět, se přičítají úroky počínaje dnem, kdy byly částky dány k dispozici příjemci, až do jejich skutečného zpětného získání.
3. Úroky se počítají ze základu složeného v souladu s kapitolou V nařízení (ES) č. 794/2004 a nařízením Komise (ES) č. 271/2008 (168), kterým se mění nařízení (ES) č. 794/2004.
Článek 3
1. Zpětné získání podpor uvedených v článku 1 se provede s okamžitým účinkem.
2. Francie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno ve lhůtě čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 4
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Francie Komisi tyto informace:
a)
celkovou částku (jistina a úroky), kterou je třeba od příjemce získat zpět;
b)
podrobný popis již přijatých nebo plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí;
c)
doklady prokazující, že příjemci bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Francie bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem vykonat toto rozhodnutí až do úplného zpětného získání podpor uvedených v článku 1. Na žádost Komise předloží Francie neprodleně informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí. Rovněž poskytne podrobné informace o částkách podpory a úroků, které již byly získány od příjemce zpět.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 20. listopadu 2013.
KOMISIJAS LĒMUMS
(2013. gada 20. novembris)
par valsts atbalstu SA.16237 (C58/02) (ex N118/02), ko Francija īstenojusi sabiedrības SNCM labā
(izziņots ar dokumenta numuru C(2013) 7066)
(Autentisks ir tikai teksts franču valodā)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
(2014/882/ES)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu (1),
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu un jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu,
uzaicinājusi ieinteresētās personas iesniegt savus komentārus saskaņā ar iepriekš minētajiem pantiem (2) un ņemot vērā šos komentārus,
tā kā:
I. PROCEDŪRA
(1)
Francija 2002. gada 18. februārī paziņoja Komisijai par sabiedrības Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (turpmāk “SNCM”) pārstrukturēšanas atbalsta projektu. Paziņojums tika papildināts 2002. gada 3. jūlijā (3). Pārstrukturēšanas plāns tika iesniegts pēc Francijas iestāžu paziņojuma 2001. gada 20. decembrī par naudas līdzekļu avansu 22,5 miljonu euro apmērā, ko Compagnie Générale Maritime et Financière (turpmāk “CGMF”) (4) bija piešķīrusi sabiedrībai SNCM kā glābšanas atbalstu. Ar 2002. gada 17. jūlija lēmumu (5) (turpmāk tekstā “2002. gada lēmums”) Komisija atļāva glābšanas atbalstu par labu SNCM saistībā ar atbalsta pārbaudes sākotnējo procedūru, kas paredzēta EK līguma 88. panta 3. punktā. Izmantojot paziņoto pārstrukturēšanas atbalstu, bija paredzēts ar CGMF starpniecību rekapitalizēt sabiedrību SNCM par summu 76 miljonu euro apmērā.
(2)
Ar 2002. gada 19. augusta vēstuli Komisija Francijas iestādes informēja par lēmumu uzsākt oficiālu izmeklēšanas procedūru (6) saskaņā ar EK līguma 88. panta 2. punktu, kura paredzēta 6. pantā Padomes Regulā (EK) Nr. 659/1999 (7).
(3)
Francijas iestādes 2002. gada 8. oktobrī (8) nosūtīja Komisijai savus komentārus par 2002. gada 19. augusta lēmumu (9).
(4)
Pēc Francijas iestāžu lūguma ar Komisijas dienestiem tika rīkotas darba sanāksmes 2002. gada 24. oktobrī, 2002. gada 3. decembrī un 2003. gada 25. februārī.
(5)
Saistībā ar procedūras uzsākšanu Komisija saņēma apsvērumus no diviem uzņēmumiem, proti, no Corsica Ferries France (turpmāk “CFF”) 2003. gada 8. janvārī (10) un no STIM d’Orbigny grupas STEF-TFE (turpmāk “STIM”) 2003. gada 7. janvārī, kā arī no dažādām Francijas reģionālajām un vietējām pārvaldes iestādēm - 2002. gada 18. decembrī un 2003. gada 9. un 10. janvārī. Tā šos apsvērumus ar 2003. gada 13. un 16. janvāra un 2003. gada 5. un 21. februāra vēstulēm nosūtīja Francijai, lai saņemtu tās komentārus.
(6)
Francijas iestādes Komisijai savus komentārus par CFF un STIM apsvērumiem nosūtīja 2003. gada 13. februārī (11) un 2003. gada 27. maijā (12).
(7)
Komisija 2003. gada 16. janvārī nosūtīja pieprasījumu sniegt papildu informāciju, uz kuru Francijas iestādes atbildēja 2003. gada 21. februārī.
(8)
Francijas iestādes 2003. gada 10. februāra vēstulē (13) izklāstīja savus argumentus, lai pierādītu, ka atbalsta projekts visos tā aspektos atbilst Kopienas pamatnostādnēm attiecībā uz valsts atbalstu grūtības nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai (14) (turpmāk “1999. gada pamatnostādnes”).
(9)
Francijas iestādes pēc Komisijas pieprasījuma 2003. gada 25. februārī (15) nosūtīja kopiju akcionāru paktam, kas saistīja SNCM un STIM.
(10)
Ar Lēmumu 2004/166/EK (16) (turpmāk “2003. gada lēmums”) Komisija ar konkrētiem nosacījumiem apstiprināja sabiedrības SNCM pārstrukturēšanas atbalstu, kas izmaksājams divās daļās - viena ir 66 miljonu euro apmērā, bet otras daļas summa, nepārsniedzot 10 miljonus euro, jānosaka atkarībā no tīrajiem ieņēmumiem, kuri gūti no aktīvu pārdošanas pēc 2003. gada lēmuma pieņemšanas. Pirmās daļas izmaksāšana tika atļauta, pieņemot 2003. gada lēmumu.
(11)
Uzņēmums CFF2003. gada 13. oktobrī iesniedza Eiropas Komisijas Vispārējā tiesā (turpmāk “Vispārējā tiesa”) prasību anulēt 2003. gada lēmumu (lieta T-349/03).
(12)
Pieņemot Lēmumu 2005/36/EK (17) (turpmāk “2004. gada lēmums”), Komisija nolēma uzskatīt, ka izmaiņas, ko Francija lūdza 2004. gada 23. jūnijā, proti, to kuģu sarakstā, kurus SNCM bija atļauts izmantot pēc 2003. gada lēmuma, kuģi Aliso nomainīt pret kuģi Asco un kuģa Asco vietā pārdot kuģi Aliso, nav tādas, kuru dēļ būtu jāapšauba ar 2003. gada lēmumu atļautā pārstrukturēšanas atbalsta saderība ar iekšējo tirgu.
(13)
Ar 2005. gada 16. marta lēmumu (turpmāk “2005. gada lēmums”) (18) Komisija apstiprināja pārstrukturēšanas atbalsta otrās daļas maksājumu 3,3 miljonu euro apmērā, un atļautā pārstrukturēšanas atbalsta kopējā summa tādējādi sasniedza 69,3 miljonus euro.
(14)
Vispārējā tiesa 2005. gada 15. jūnijā lietā T-349/03 (19) anulēja 2003. gada lēmumu tādēļ, ka bija kļūdaini aprēķināts atbalsta minimālais apjoms.
(15)
Francijas iestādes 2005. gada 25. oktobrī (20) Komisijai nosūtīja informāciju par uzņēmuma finansiālo stāvokli pēc 2002. gada 18. februāra paziņojuma par pārstrukturēšanas atbalsta projektu.
(16)
Francijas iestādes 2005. gada 17. novembrī (21) sniedza papildu ziņas attiecībā uz 2002. gada pārstrukturēšanas plāna atjaunināšanu un SNCM pašu kapitāla atjaunošanu (22).
(17)
Francijas iestādes 2006. gada 15. martā nosūtīja Komisijai kopsavilkumu par tirgu, uzņēmējdarbības plānu (ienākumu daļa) un provizorisko rezultātu pārskatu (23). Citus dokumentus Komisijai nosūtīja 2006. gada 28. martā un 2006. gada 7. aprīlī (24). Turklāt vēstulē, kas datēta ar 2006. gada 7. aprīli, Francijas iestādes aicināja Komisiju uzskatīt, ka noteikta daļa no 2002. gada pārstrukturēšanas atbalsta, proti, summa 53,48 miljonu euro apmērā, ir jāklasificē nevis kā pasākums, kas veikts saskaņā ar pārstrukturēšanas plānu, bet gan kā pasākums, kas nav uzskatāms par atbalstu saskaņā ar judikatūru Altmark lietā (25), vai kā autonoms un neatkarīgs pārstrukturēšanas plāna pasākums saskaņā ar EK līguma 86. panta 2. punktu tādēļ, ka tā ir kompensācija par sabiedriskiem pakalpojumiem.
(18)
Komisijai 2006. gada 21. aprīlī tika paziņots par apvienošanās projektu, ar kuru uzņēmumi Veolia Transport (turpmāk “VT”) (26) un Butler Capital Partners (turpmāk “BCP”) ieguva kopīgu kontroli pār SNCM (27), saskaņā ar 4. pantu Padomes Regulā (EK) Nr. 139/2004 (28). Pieņemot lēmumu 2006. gada 29. maijā (29), Komisija nolēma neiebilst pret paziņoto darbību un paziņot to par saderīgu ar iekšējo tirgu.
(19)
Francijas iestādes 2006. gada 21. jūnijā (30) Komisijai nosūtīja Ekonomikas, finanšu un rūpniecības ministrijas 2006. gada 26. maija rīkojumu, ar kuru tika apstiprināti Société nationale des chemins de fer français (turpmāk “SNCF”) veiktie finanšu darījumi, un 2006. gada 26. maija Dekrētu Nr. 2006-606 par SNCM nodošanu privātajam sektoram.
(20)
Informācija par sabiedriska pakalpojuma deleģēšanu un sociālu atbalstu, kas attiecas uz transporta pakalpojumiem Korsikā, Komisijai tika nosūtīta 2006. gada 7. jūnijā (31).
(21)
Ar 2006. gada 13. septembra vēstuli Komisija Francijas iestādes informēja par lēmumu uzsākt oficiālu izmeklēšanas procedūru saskaņā ar EK līguma 88. panta 2. punktu, kura paredzēta 6. pantā Regulā (EK) Nr. 659/1999, attiecībā uz jaunajiem pasākumiem, kas īstenoti SNCM labā, un pārstrukturēšanas plānu, kas tika paziņots 2002. gadā (32) (turpmāk “2006. gada lēmums”).
(22)
Francija 2006. gada 16. novembrī nosūtīja Komisijai savus komentārus saistībā ar 2006. gada lēmumu (33).
(23)
Tā kā dažas ieinteresētās personas bija iesniegušas lūgumu par vienu mēnesi pagarināt komentāru iesniegšanas termiņu (34), Komisija nolēma šādu papildu termiņu piešķirt visām ieinteresētajām personām (35).
(24)
Komisija no CFF (36) un STIM (37) saņēma komentārus, ko ar 2007. gada 20. februāra vēstuli nosūtīja Francijas iestādēm. Arī viena ieinteresēta trešā persona atsūtīja komentārus, kas arī tika nosūtīti Francijas iestādēm, bet tos šī persona 2008. gada 28. maijā atsauca.
(25)
Francijas iestādes savus apsvērumus par ieinteresēto trešo personu komentāriem nosūtīja 2007. gada 30. aprīlī (38).
(26)
Uzņēmums CFF2007. gada 20. decembrī iesniedza Komisijai sūdzību pret SNCM, tādējādi papildinot 2007. gada 15. jūnijā un 2007. gada 30. novembrī sūtīto informāciju. Šī sūdzība attiecas uz 3. pantu jaunajā nolīgumā par sabiedriskā pakalpojuma deleģēšanu, kas 2007. gada jūnijā starp Korsikas reģionālajām pārvaldes iestādēm un kopuzņēmumu Compagnie Méridionale de Navigation-SNCM tika parakstīts par 2007.-2013. gadu. CFF uzskata, ka šīs klauzulas īstenošana sabiedrībai SNCM nodrošina jaunus finanšu resursus apmēram 10 miljonu euro apmērā 2007. gadā. Tas arī apgalvoja, ka kompensācija, kas SNCM izmaksāta par sabiedriskā pakalpojuma saistībām, ir valsts atbalsts, kas turklāt ir nelikumīgs, jo nav paziņots Komisijai.
(27)
Komisija ieinteresētās personas informēja par savu lēmumu pagarināt tām komentāru iesniegšanas termiņu līdz 2008. gada 14. martam.
(28)
Komisija 2008. gada 26. martā Francijai nosūtīja ieinteresēto trešo personu komentārus, bet Francija savus apsvērumus nosūtīja 2008. gada 28. martā, 10. aprīlī un 28. aprīlī.
(29)
Komisija savā 2008. gada 8. jūlija lēmumā uzskatīja, ka jaunie pasākumi 2006. gadā nav valsts atbalsts EK līguma 87. panta 1. punkta nozīmē un ka 2002. gadā paziņotie atbalsta pasākumi ir saderīgi ar iekšējo tirgu.
(30)
Vispārējā tiesa šo lēmumu daļēji anulēja ar 2012. gada 11. septembra lēmumu (39), kurā tika secināts, ka Komisijas secinājumos par 2006. gadā īstenotajiem pasākumiem ir pieļautas acīm redzamas kļūdas vērtējumā. Vispārējā tiesa lēma, ka Komisijas veiktā 2002. gada pārstrukturēšanas atbalsta analīze ir jāpārskata, jo lēmuma pamatā ir fakts, ka 2006. gada pasākumi neveido atbalstu.
(31)
Vienīgais atbalsts, attiecībā uz kuru netika anulēts secinājums par saderību ar iekšējo tirgu, ir 53,4 miljonu euro kompensācija par SNCM sabiedrisko pakalpojumu saistībām laikposmā no 1991. līdz 2001. gadam. Līdz ar to šis punkts šajā lēmumā netiks aplūkots.
(32)
Tāpēc Komisijai jāpieņem jauns galīgais lēmums. Nav nepieciešams pārbaudīt faktus par notikumiem, kas risinājušies pēc anulētā lēmuma pieņemšanas dienas. Pēc lēmuma anulēšanas Komisijai, pirmkārt, ir jāizvērtē, vai konkrēti aplūkojamie pasākumi atbilst tirgus ekonomikas principu vadīta privāta ieguldītāja rīcībai un, otrkārt, ciktāl pārbaudāmie pasākumi veido valsts atbalstu, vai tie atbilst pamatnostādnēs paredzētajiem saderības nosacījumiem. Attiecībā uz katru no šīm atkārtotajām pārbaudēm saskaņā ar Vispārējās tiesas judikatūru (40) Komisija drīkst ņemt vērā tikai to informāciju, kas tai bija pieejama anulētā lēmuma pieņemšanas brīdī, t. i., 2008. gada 8. jūlijā (41).
(33)
2012. gada 13. novembrī notika Komisijas, Francijas iestāžu un SNCM pārstāvju tikšanās.
(34)
Ar 2012. gada 6. decembra un 2013. gada 5. februāra vēstuli Francijas iestādes iesniedza divus atsevišķus lūgumus pieņemt lēmumu no jauna sākt izmeklēšanas procedūru šādu iemeslu dēļ: izskaidrojot piesardzīga tirgus ekonomikas principu vadīta ieguldītāja testa kritērijus, Vispārējā tiesa ir pasludinājusi novatorisku spriedumu, kurš paredz, ka pretrunīgā procedūra ir jāsāk no jauna. Ar 2013. gada 15. janvāra un 13. februāra vēstulēm Komisija noraidīja šos lūgumus, uzsverot, ka procedūru var atsākt no konkrētas vietas, ja ir atklāta nelikumība, un norādīja, ka 2006. gada lēmums par procedūras uzsākšanu nekādā gadījumā nebija nelikumīgs. Tomēr tā arī informēja Francijas iestādes, ka tās var brīvi iesniegt apspriešanai vai analīzei jebkādu papildu informāciju vai jebkuru dokumentu, ko tās uzskata par piemērotu.
(35)
Francijas iestādes 2013. gada 16. maijā nosūtīja Komisijai informatīvu piezīmi.
(36)
Ar vēstuli, kas datēta ar 2013. gada 19. jūniju, SNCM arī lūdza pieņemt lēmumu no jauna sākt oficiālās izmeklēšanas procedūru, un norādītie iemesli bija tādi paši, kādus minēja Francijas iestādes. Komisija noraidīja šo lūgumu ar vēstuli, kas datēta ar 2013. gada 10. jūliju. Tomēr Komisija arī informēja SNCM, ka tā var brīvi iesniegt apspriešanai vai analīzei jebkādu papildu informāciju vai jebkuru dokumentu, ko tā uzskata par piemērotu.
(37)
SNCM2013. gada 27. augustā nosūtīja informatīvu piezīmi un jaunu ziņojumu par SNCM pārdošanu.
II. APRAKSTS
2.1. ŠAJĀ LĒMUMĀ APLŪKOJAMO PASĀKUMU SAŅĒMĒJA APRAKSTS
(38)
Šajā lēmumā aplūkojamo pasākumu saņēmējs ir SNCM, kas apvieno vairākus meitasuzņēmumus jūras kuģniecības nozarē un pārvadā pa jūru pasažierus, automobiļus un kravas automobiļus maršrutos starp kontinentālo Franciju un Korsiku, Itāliju (Sardīnija) un Magribas valstīm (Alžīrija un Tunisija).
(39)
SNCM ir akciju sabiedrība, ko izveidoja 1969. gadā, apvienojot Compagnie Générale Transatlantique un Compagnie de Navigation Mixte, kas abas dibinātas 1850. gadā. Tolaik to sauca Compagnie Générale Transméditerranéenne, taču 1976. gadā - pēc tam, kad tās kapitāla daļas iegādājās SNCF, - to pārdēvēja par Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée. Francijas valdība šo sabiedrību bija izvēlējusies, lai īstenotu principu, kas paredzēja teritoriālo vienotību ar Korsiku, proti, jūras pārvadājumu tarifu pieskaņošanu SNCF tarifiem par dzelzceļa pārvadājumiem, saskaņā ar nolīgumu, ko 1976. gada 31. martā noslēdza uz divdesmit pieciem gadiem. Francijas valdība sabiedrībai Compagnie Générale Transatlantique jau bija uzdevusi nodrošināt transporta pakalpojumus uz Korsiku saskaņā ar iepriekšēju nolīgumu, ko noslēdza 1948. gada 23. decembrī.
(40)
Kad 2002. gadā tika paziņots rekapitalizācijas plāns, 20 % sabiedrības SNCM kapitāla piederēja sabiedrībai SNCF, bet 80 % - sabiedrībai CGMF. Pēc SNCM pašu kapitāla pārdošanas pabeigšanas 2006. gada 30. maijā (skatīt šā lēmuma 18. apsvērumu) uzņēmumiem BCP un VT pieder attiecīgi 38 % un 28 % SNCM kapitāla un sabiedrības CGMF līdzdalība kapitālā ir 25 % (9 % no kapitāla pieder algotajiem darbiniekiem).
(41)
Sabiedrības SNCM galvenie meitasuzņēmumi 2008. gadā ir Compagnie Méridionale de Navigation (CMN) (42), Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (CGTH) (43), Aliso Voyage (44), Sud-Cargos (45), Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (SARA) (46), Ferrytour (47) un Les Comptoirs du Sud (48).
(42)
Pēc ātrgaitas kuģa Aliso pārdošanas 2004. gada septembrī un ātrgaitas kuģa Asco (49) pārdošanas 2005. gada maijā SNCM floti veido desmit kuģi (pieci automobiļu prāmji (50), četri jaukta tipa kuģi (kravas un pasažieru) (51) un viens ātrgaitas kuģis (52), kas galvenokārt apkalpo maršrutus no Nicas), no kuriem septiņi pilnībā pieder pašai sabiedrībai (53).
(43)
Lai apraksts būtu pilnīgs, ir jānorāda, ka regulārie jūras pārvadājumu pakalpojumi starp kontinentālās Francijas un Korsikas ostām kopš 1948. gada tiek sniegti kā sabiedriski pakalpojumi. SNCM un CMN bija koncesionāri laikposmā no 1976. līdz 2001. gadam saskaņā ar vispārēju nolīgumu, kas sākotnēji bija noslēgts uz 25 gadiem. Saskaņā ar spēkā esošajiem Kopienas noteikumiem (54) un pēc Eiropas konkursa (55), ko rīkoja Korsikas reģionālās pārvaldes iestādes (56), SNCM un CMN kopīgi saņēma sabiedriskā pakalpojuma deleģējumu attiecībā uz transporta pakalpojumu sniegšanu starp Marseļu un Korsiku apmaiņā pret finansiālām kompensācijām laikposmā no 2002. līdz 2006. gadam.
(44)
Tā kā sabiedrisko pakalpojumu deleģējumam 2006. gada nogalē bija jābeidzas, iepriekšminēto sabiedrisko jūras transporta pakalpojumu pēc jauna konkursa izsludināšanas Eiropas līmenī (57) piešķīra kopuzņēmumam SNCM-CMN laikposmā no 2007. gada 1. maija līdz 2013. gada 31. decembrim par subsīdijām, kuru apmērs ir aptuveni 100 miljoni euro gadā.
(45)
Tāpat visiem operatoriem, kuri sniedz transporta pakalpojumus uz minēto salu no Tulonas vai Nicas, ir noteiktas pakalpojumu sniegšanas biežuma saistības. Šajos maršrutos Korsikas rezidentiem, kā arī citām pasažieru kategorijām no 2002. gada līdz 2013. gadam tika sniegts sociāls atbalsts, kas ieviests saskaņā ar Komisijas 2002. gada 2. jūlija lēmumu (58) un 2007. gada 24. aprīļa lēmumu (59).
2.2. KONKURĒTSPĒJĪGA VIDE
(46)
SNCM darbojas galvenokārt divos atsevišķos tirgos, proti, pasažieru pārvadājumu un kravas pārvadājumu tirgū. Tā nodrošina transporta pakalpojumus no Francijas uz Korsiku un Magribas valstīm un mazākā apjomā arī transporta pakalpojumus uz Itāliju un Spāniju.
2.2.1. Transporta pakalpojumi uz Korsiku
2.2.1.1. Pasažieru pārvadājumi
(47)
Pasažieru pārvadājumi uz Korsiku ir tirgus, kam piemīt izteikti sezonāls raksturs. To raksturo liels pasažieru skaita pieaugums noteiktās sezonās, kurš var desmit reizes pārsniegt pasažieru skaitu viszemākā pieprasījuma mēnešos, un operatoriem tādēļ ir nepieciešama atbilstoša lieluma flote, kas spēj apmierināt šādu pasažieru skaita palielināšanos. Puse no apgrozījuma tiek gūta jūlijā un augustā. Līdzsvara trūkums pastāv arī atkarībā no maršruta virziena, turklāt pat pasažieru skaita pieauguma laikposmā: piemēram, jūlijā kuģi no kontinenta dodas prom pilni, taču atpakaļceļā tie ir gandrīz tukši. Šā iemesla dēļ kuģu noslodzes gada vidējais lielums ir relatīvi zems.
(48)
SNCM ir vēsturiskais operators, kas nodrošina savienojumu starp Korsiku un kontinentālo Franciju. Vispārīgi runājot, divas trešdaļas no sabiedrības darbībām tiek veiktas starp Marseļu un Korsiku saskaņā ar sabiedriskā pakalpojuma deleģējumu, bet vienu trešdaļu no tās darbībām veido savienojumi starp citām ostām un galamērķiem (Nica-Korsika, Tulona-Korsika, starptautiskie savienojumi uz Sardīniju un Magribas valstīm).
(49)
Sabiedrībai SNCM vienmēr ir bijis monopola stāvoklis attiecībā uz tās galveno darbību. Tomēr kopš 1996. gada tai ir nācies saskarties ar konkurenci, kas attīstījās ļoti strauji. Šodien dominējošais operators, kas nodrošina jūras pārvadājumu pakalpojumus starp kontinentu un Korsiku, ir CFF, un tā tirgus daļa nemitīgi palielinās. Lai gan uzņēmums CFF šajā tirgū darbojas tikai kopš 1996. gada, tā pasažieru pārvadājumi laikā no 2000. līdz 2005. gadam katru gadu ir palielinājušies par 44 %, un šis pieaugums turpinās. Tādējādi 2008. gadā gandrīz [..] (60) % pasažieru, kas pa jūru pārvietojās starp kontinentu un Korsiku, izmantoja kādu CFF kuģi, bet tikai [..] (60) % izmantoja kādu SNCM kuģi, un CMN pārvadāja atlikušos pasažierus, t. i., [..] (60) %.
(50)
Stāvokli, ko CFF ieguvis attiecīgajā tirgū kopš 2000. gada, raksturo arī to pasažieru skaits, kas sezonas laikā tiek pārvadāti starp Korsiku un kontinentālo Franciju. No turpmāk sniegtā grafika izriet, ka CFF tirgus daļa ir pieaugusi no 45 % 2000. gadā līdz 70 % 2007. gadā, bet SNCM tirgus daļa tajā pašā laikposmā samazinājusies no 53 % līdz 26 %, un starpība starp abu uzņēmumu tirgus daļām pārsniedz vienu miljonu pārvadāto pasažieru.
Grafiks
Sezonas laikā (maijs-septembris) pārvadāto pasažieru skaits starp kontinentālo Franciju un Korsiku. 2000.-2007. gada sezonas
Avots:
Korsikas Reģionālais transporta centrs
(51)
Pārējie mazāk svarīgākie SNCM konkurenti pārvadājumu pakalpojumos uz Korsiku ir Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines un TRIS.
(52)
Kopš 2006. gada SNCM piedāvājums un tās tirgus daļas pakalpojumos uz Korsiku ir samazinājušies - par 8 % samazinājies piedāvāto vietu skaits (pārvadājumiem no Nicas tas ir samazinājies par 20 %, bet pārvadājumiem no Marseļas - par 3 %).
(53)
Taču tas, ka turpina samazināties tirgus daļas, liecina par to, ka pasažieru uzticības atjaunošanās, ko lielā mērā ietekmēja streiki un traucējumi, kurus uzņēmuma privatizācijas laikā izraisīja 2004. un 2005. gada nozares konflikti, notiek ļoti lēni.
(54)
Kopš 1993. gada pasažieru jūras pārvadājumu tirgus starp kontinentu un Korsiku ir vidēji pieaudzis par 4 % gadā, un tā pieaugumam būtu jāturpinās - tiek paredzēts, ka arī 2008. gadā tas palielināsies par [..] (60) % (būtiski faktu pārbaudes laikā) un turpinās nedaudz lēnāk pieaugt arī turpmākajos gados. Tomēr nešķiet, ka šajā tirgū vēlētos ienākt jauni tirgus dalībnieki. Kad Korsikas Transporta birojs izsludināja konkursu par sabiedriskā pakalpojuma deleģēšanu jūras transporta pakalpojumiem uz noteiktām Korsikas ostām laikposmā no 2007. līdz 2013. gadam, vienīgie kandidāti, kas pieteicās, bija CFF un SNCM-CMN, lai gan bija iespējams iesniegt arī daļējus pieteikumus attiecībā uz kādu konkrētu līniju.
(55)
Runājot par SNCM galveno konkurentu, jānorāda, ka CFF ir ievērojami palielinājis piedāvāto vietu skaitu, proti, no 500 000 līdz 4,5 miljoniem laikposmā no 1999. līdz 2007. gadam (tostarp pieaugums par 30 % laikā no 2006. līdz 2007. gadam), un tas minētajam uzņēmumam ļāva palielināt savus pārvadājumus (no 1,3 miljoniem 2005. gadā līdz 1,6 miljoniem 2007. gadā) un savu tirgus daļu. Tomēr šādas politikas un strukturālu iemeslu dēļ CFF pasažieru skaits ir mazāks nekā sabiedrībai SNCM un 2007. gadā reģionā atšķīrās par 10 procentpunktiem. Savukārt sabiedrībai SNCM vidējās noslodzes līmenis 2007. gadā bija 48 %, un, ņemot vērā šī tirgus izteikti sezonālo raksturu (skatīt iepriekš), tas ir uzskatāms par atbilstošu.
2.2.1.2. Kravas pārvadājumi
(56)
Attiecībā uz kravas pārvadājumiem uz Korsiku sabiedrībai SNCM 2005. gadā piederēja aptuveni 45 % no to pārvadājumu tirgus, kurus veic maršrutos no Marseļas/Tulonas uz Korsiku.
(57)
Attiecībā uz vispārējo preču (ko neviens nepavada) pārvadājumu tirgu var uzskatīt, ka sabiedrībām SNCM un CMN faktiski gandrīz ir monopolstāvoklis. Saskaņā ar sabiedriskā pakalpojuma deleģējuma līgumu abas minētās sabiedrības nodrošina regulārus jūras pārvadājumus no Marseļas uz visām Korsikas ostām.
(58)
Savukārt attiecībā uz pavadītām piekabēm, ko pārvadā ar prāmjiem un kas kopumā atbilst 24 % no vispārējo preču pārvadājumiem, mērot lineāros metros, pastāv konkurence starp visiem pasažieru pārvadātājiem. Arī šo pavadīto preču pārvadājumu tirgū SNCM un CMN pieder lielākā tirgus daļa. Pārējiem operatoriem un jo īpaši CFF šajā tirgū pieder 10 % jeb 2 % no kopējā tirgus.
(59)
Arī attiecībā uz pavadītiem transportlīdzekļiem (61), ko pārvadā ar prāmjiem (apmēram 24 % no vispārējo preču pārvadājumiem 2003. gadā), sabiedrībām SNCM un CMN pieder attiecīgā tirgus lielākā daļa. Tomēr kopš 2002. gada CFF savu piedāvājumu ir palielinājusi, un tai pieder apmēram 15 % no tirgus.
2.2.2. Transporta pakalpojumi uz Magribas valstīm
(60)
Tunisija un Alžīrija ir svarīgs tirgus, kas nodrošina aptuveni 5 miljonus pasažieru un kur dominē gaisa pārvadājumi. Šajā kontekstā jūras pārvadājumi atbilst apmēram 15 % no pasažieru plūsmas. Alžīrija ir ievērojams jūras pārvadājumu tirgus ar apmēram 560 000 pasažieriem, bet Tunisijas tirgus ir mazāks - 250 000 pasažieru.
(61)
Jūras pārvadājumu tirgus maršrutā no Francijas uz Magribas valstīm ir pastāvīgi palielinājies - kopumā par 13 % laikposmā no 2001. līdz 2005. gadam. Ņemot vērā tūrisma palielināšanās perspektīvas šajā reģionā, jūras pārvadājumiem līdz 2010. gadam paredzēja (būtiski faktu pārbaudes laikā) ikgadēju pieaugumu par 4 %.
(62)
Alžīrijā SNCM ir otrs lielākais tirgus dalībnieks pēc Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV), kas ir Alžīrijas valsts uzņēmums. SNCM tirgus daļa palielinājās no 24 % 2001. gadā līdz 35 % 2005. gadā.
(63)
SNCM ir otrs lielākais tirgus dalībnieks maršrutos uz Tunisiju un atrodas aiz Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Lai gan kopš 2001. gada SNCM noteiktu tirgus daļu ir zaudējusi, atdodot to CTN, proti, no 44 % uz 39 % 2004. gadā, tomēr 2005. gadā tika konstatēts pieaugums (40 %).
2.3. ŠAJĀ LĒMUMĀ APLŪKOJAMO PASĀKUMU APRAKSTS
2.3.1. SNCM rekapitalizācija 2002. gadā
(64)
Pēc Komisijas 2002. gada 17. jūlija lēmuma atļaut glābšanas atbalstu sabiedrībai SNCM (62) Francijas iestādes Komisijai 2002. gada 18. februārī paziņoja pārstrukturēšanas atbalsta projektu par labu SNCM. Ar šo pasākumu bija paredzēta sabiedrības SNCM rekapitalizācija ar tās mātesuzņēmuma CGMF starpniecību, piešķirot 76 miljonus euro, no kuriem 46 miljoni euro bija pārstrukturēšanas izmaksas (63). Šīs kapitāla palielināšanas mērķis bija SNCM pašu kapitālu no 30 miljoniem euro palielināt līdz 106 miljoniem euro.
(65)
Saskaņā ar 1999. gada pamatnostādnēm Francijas iestādes iesniedza Komisijai SNCM pārstrukturēšanas plānu (64), kas paredzēja piecus pasākumus:
i)
pārvadājumu skaita samazināšana un kuģu pārdale starp dažādajām līnijām (pakalpojumu samazināšana uz Korsiku un pakalpojumu palielināšana uz Magribu); Pārstrukturēšanas plāns paredzēja pārvadājumu skaitu 2003. gadā samazināt no 4 138 (3 835 sabiedrībai SNCM un 303 tās meitasuzņēmumam Corsica Marittima) uz 3 410, veicot šādas pakalpojumu izmaiņas:
-
maršrutu izmaiņas starp Marseļu un Korsiku saskaņā ar sabiedriskā pakalpojumu līguma specifikāciju laikposmā no 2001. līdz 2006. gadam,
-
gandrīz pilnīga pakalpojumu pārtraukšana starp Tulonu un Korsiku,
-
pakalpojumu skaita samazināšana starp Nicu un Korsiku,
-
līnijas Livorno-Bastja ar atsevišķiem kuģiem slēgšana; līniju faktiski slēdza 2003. gadā,
-
pakalpojumu konsolidācija no Alžīrijas un Tunisijas ar kuģiem Méditerranée, Ile de Beauté un Corse un pakalpojumu apturēšana maršrutā Dženova-Tunisija;
ii)
flotes samazināšana par četriem kuģiem, tādējādi iegūstot 21 miljonu euro likvīdo aktīvu;
iii)
dažu nekustamā īpašuma aktīvu nodošana;
iv)
darbinieku skaita samazināšana (65) par apmēram 12 %, kas kopā ar pārdomātu algu politiku izmaksas par apkalpi ļautu samazināt no 61,8 miljoniem euro 2001. gadā uz vidēji 54,8 miljoniem euro laikposmā no 2003. līdz 2006. gadam un izmaksas, kas rodas uz sauszemes, no 50,3 miljoniem euro 2001. gadā uz 45,8 miljoniem euro tajā pašā laikposmā;
v)
divu meitasuzņēmumu, Compagnie Maritime Toulonnaise un Corsica Marittima, likvidēšana - to atlikušās darbības pārņemtu SNCM.
(66)
Pēc apsvērumiem, ko Komisija bija formulējusi savā 2002. gada 19. augusta lēmumā, Francijas iestādes 2003. gada 31. janvāra vēstulē aprakstīja pilnveidojumus, kas pārstrukturēšanas plānā tika veikti attiecībā uz šādiem aspektiem:
-
saistības un precizējumi attiecībā uz algu politiku,
-
izmaksu samazināšanas plāns attiecībā uz starppatēriņu,
-
saistības nepieļaut, ka SNCM kļūst par cēloni “tarifu karam” ar tās konkurentiem maršrutos uz Korsiku.
(67)
Attiecībā uz šo pēdējo aspektu Francijas iestādes norāda, ka “SNCM šīs saistības uzņemas bez jebkādām atkāpēm, jo tā uzskata, ka tās rīcības dēļ izraisīts tarifu karš neatbilstu ne tās stratēģiskajiem mērķiem attiecībā uz stāvokli tirgū, ne tās interesēm (jo šāds karš novestu pie tās ienākumu samazināšanās), ne tās parastajai praksei vai tās zinātībai”.
(68)
Savā pārstrukturēšanas plānā Francijas iestādes Komisiju iepazīstināja ar sīki izstrādātu finansiālo modeli laikposmam no 2002. līdz 2007. gadam, izmantojot hipotētiskus vidējos lielumus vairākiem mainīgajiem (66). Finanšu prognozes cita starpā norāda, ka pie pozitīviem kārtējiem rezultātiem izdosies atgriezties no 2003. gada.
1. tabula
Finansiālais modelis laikposmam no 2002. līdz 2007. gadam
Miljonos euro
2000. Faktiski
2001. Faktiski
2002. Plāns
2002. Faktiski
2003. Plāns
2004. Plāns
2005. Plāns
2006. Plāns
2007. Plāns
Apgrozījums
204,9
204,1
178
205,8
190,4
192,9
195,2
197,1
193,9
Darbības subsīdijas
85,4
86,7
74,5
77,7
69,9
68,8
68,4
67
68,5
Darbības rezultāti
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
6,8
10,6
10,7
8,1
9
Neto rezultāts
-6,2
-40,4
23
4,2
12
14
1
3
3
Pašu kapitāls
67,5
29,7
119
33,8
124
134
145
160
169
Neto finanšu parādi (neskaitot izpirkumnomu)
135,8
134,5
67,7
144,8
55,2
38,2
57,1
115,7
228,1
Finanšu koeficienti
Darbības rezultāti/apgrozījums + subsīdijas
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
3 %
4 %
4 %
3 %
3 %
Pašu kapitāls/parādsaistības bilancē
50 %
22 %
176 %
23 %
225 %
351 %
254 %
138 %
74 %
Skaitļi par 2000., 2001. un 2002. gadu ņemti no SNCM 2001. un 2002. gada pārskata.
(69)
Kapitāla ieguldījums 76 miljonu euro apmērā, kā arī atgriešanās pie rentablas darbības, kas paredzēta no 2003. gada, pēc Francijas iestāžu domām ļautu pašu kapitālu no tā līmeņa apmēram 30 miljonu euro apmērā 2001. gada beigās īstermiņā palielināt līdz 120 miljoniem euro (2003.) un līdz 160-170 miljoniem euro plāna perioda beigās (2006.-2007.). Tam būtu jāļauj samazināt finanšu parādsaistības 145 miljonu euro apmērā 2002. gadā līdz līmenim no 40 miljoniem euro līdz 55 miljoniem euro laikposmā no 2003. līdz 2005. gadam. Plāna pēdējos gados bija paredzēta sabiedrības parādsaistību palielināšanās, jo tiktu atjaunotas pilnīgas īpašumtiesības uz vienu vai diviem kuģiem.
(70)
Francijas iestādes iesniedza arī pētījumu par to, kā iecerētos rezultātus varētu ietekmēt darba hipotēzes attiecībā uz satiksmi dažādās līnijās. Pamatojoties uz to, dažādie modeļi pierāda, ka SNCM būtu bijis jāatjauno rentabilitāte aplūkotajos scenārijos.
(71)
Sākotnēji Francijas iestādes pieminēja divas alternatīvas metodes, ko tās noraidīja pārāk lielās dārdzības dēļ.
i)
Ar pirmo novērtēšanas metodi tika saskaitītas visu pārstrukturēšanas pasākumu izmaksas. Ar to tika konstatēts, ka ir nepieciešams finansējums 90,9 miljonu euro apmērā, paturot:
-
kopējos zaudējumus laikposmā no 1991. līdz 2001. gadam, t. i., 41,7 miljonus euro (jeb 29 miljonus euro - skaitlis, kas tika apstiprināts ar 2001. gada 30. oktobra Lēmumu 2002/149/EK (OV L 50, 21.2.2002., 66. lpp.), 6,1 miljonu euro par 2000. gadu un 6,6 miljonus euro - pirms pārstrukturēšanas izmaksām - par 2001. gadu),
-
līdzekļu samazinājumu, ko pārmaksātā nodokļa amortizācija veidoja tajā pašā laikposmā, jeb 24 miljoni euro (šī pozīcija attiecīgajā periodā bilancē samazinās no 86 uz 62 miljoniem euro, un tas nozīmē, ka amortizācijas periods pieaug no divpadsmit uz divdesmit gadiem, vismazākā šo līdzekļu izmantošana un līzinga izmantošana pēdējām piegādātajām vienībām),
-
pārdošanas virsvērtību, kas rastos no šīs pārstrukturēšanas, t. i., 21 miljons euro, ko atņemtu no nepieciešamā finansējuma, un
-
pārstrukturēšanas izmaksu kopsummu, kas sasniedz 46,2 miljonus euro (skatīt 58. zemsvītras piezīmi).
ii)
Ar otru novērtēšanas metodi noteiktu to, kāda ir pašu kapitāla summa, ko kredītiestādes prasītu visai flotei, zinot, ka, lai finansētu kuģa iegādi, tās parasti prasa, lai pašu kapitāls atbilstu 20-25 % no kuģa vērtības. Saskaņā ar Francijas iestāžu veikto aprēķinu, pamatojoties uz flotes iegādes vēsturiskajām izmaksām 843 miljonu euro apmērā, būtu vajadzīgs kapitāls 157-196 miljonu euro apmērā. Atņemot esošo kapitālu, kas pastāvēja 2001. gada beigās, ar šādu metodi aprēķinātās rekapitalizācijas vajadzības sasniedza 101-140 miljonus euro.
(72)
Ar metodi, ko Francijas iestādes izvēlējās, lai noteiktu rekapitalizācijas summu, tika aprēķināts nepieciešamais finansējums, pamatojoties uz pašu kapitāla un parādsaistību attiecības vidējo koeficientu, kas 2000. gadā konstatēts piecām Eiropas kuģniecības sabiedrībām. Neraugoties uz šo sabiedrību atšķirīgajām bilancēm, Francijas iestāžu noteiktais vidējais lielums bija 79 %. Francijas iestādes apgalvo, ka finanšu prognozes par laikposmu no 2002. līdz 2007. gadam liecina par pašu kapitāla un parādsaistību attiecības vidējo koeficientu 77 % apmērā, pašu kapitālam 2007. gadā sasniedzot 169 miljonus euro. Šādu pašu kapitāla līmeni bija paredzēts sasniegt, īstenojot 76 miljonus euro vērto rekapitalizāciju un pārstrukturēšanas plānā paredzētos pasākumus.
2.3.2. Par pasākumiem pēc 2002. gada rekapitalizācijas
2.3.2.1. Sākotnējā piezīme
(73)
2002. gada rekapitalizācija un pārstrukturēšanas plāns nesniedza iecerētos rezultātus, un pēc 2004. gada SNCM ekonomiskais un finansiālais stāvoklis ievērojami pasliktinājās. Šo pasliktināšanos veicināja gan iekšējie faktori (grūtības nozarē, ražīguma mērķu nepietiekama un novēlota īstenošana, tirgus daļu zaudēšana), gan no SNCM neatkarīgi faktori (Korsikas galamērķu pievilcīguma samazināšanās, CFF veiktā tirgus daļu pārņemšana, valsts pieļautas pārvaldības kļūdas (67)), kā arī degvielas izmaksu palielināšanās.
(74)
Līdz ar to SNCM darbības rezultāti bija - 32,6 miljoni euro 2004. gadā un - 25,8 miljoni euro 2005. gadā. Tīrais rezultāts 2004. gadā bija - 29,7 miljoni euro un 2005. gadā: - 28,8 miljoni euro.
(75)
SNCM ekonomiskā un finansiālā stāvokļa pasliktināšanās dēļ Francijas iestādes pārdeva vairāk aktīvu, nekā bija paredzēts 2002. gada pārstrukturēšanas plānā un noteikts 2003. gada lēmumā, kā arī sāka meklēt partnerus no privātā sektora.
2. tabula
To aktīvu saraksts, ko SNCM pārdeva pēc 2002. gada
Tīrie ieņēmumi
Datums
Pārdošanas ieņēmumi 2002. gada paziņojumā (tūkstošos euro)
25 165
Aliso
(Asco vietā saskaņā ar Komisijas 2004. gada 8. septembra lēmumu)
(315)
30.9.2004.
Napoléon
6 396
6.5.2002.
Monte Rotondo
591
31.7.2002.
Liberté
10 088
27.1.2003.
Nekustamā īpašuma komplekss Schuman
8 405
20.1.2003.
Papildu pārdošana, ko Komisija noteica savā 2003. gada 9. jūlija lēmumā (tūkstošos euro)
5 022
SCI Espace Schuman
765,7
24.6.2003.
Southern Trader
2 153
22.7.2003.
Someca
1 423,9
30.4.2004.
Amadeus
680
12.10.2004.
CCM
-
(68)
-
Papildu cesijas pēc 2003. gada jūlija lēmuma (tūkstošos euro)
12 600
Asco
7 100
24.5.2005.
Sud Cargos
4 300
15.9.2005.
SNCM nekustamā īpašuma dzīvokļu pārdošana
(kuros iepriekš dzīvoja SNCM personāls)
1 200
9.2003 līdz 2006
KOPĀ (tūkstošos euro)
42 385
2.3.2.2. Par pasākumiem pēc 2002. gada rekapitalizācijas
(76)
Privātā sektora partneru atlases process notika no 2005. gada 26. janvāra līdz 2005. gada septembra beigām.
(77)
Francijas valdība 2005. gada 26. janvārī un 17. februārī paziņoja, ka tā sāks meklēt partneri no privātā sektora, kas iesaistītos SNCM kapitālā, lai nostiprinātu šīs sabiedrības finansiālo struktūru un tai palīdzētu veikt tās attīstībai nepieciešamās pārmaiņas.
(78)
Agence des Participation de l’Etat (Valsts līdzdalības aģentūra - APE) izraudzīja neatkarīgu personu partneru meklēšanas procesa pārraudzībai, pilnvaroja konsultatīvu banku (HSBC) sazināties ar iespējamiem kapitāla pārņēmējiem.
(79)
Šajā saistībā tika nodibināti kontakti ar 72 industriālajiem un finanšu ieguldītājiem, lai noteiktu finansiālos nosacījumus piedāvājumam ar mērķi sniegt atbalstu sabiedrības industriālā projekta īstenošanai, saglabāt darbavietas un nodrošināt sabiedriskā pakalpojuma pienācīgu sniegšanu. Divdesmit trīs no tiem pauda zināmu interesi, tika parakstīti piecpadsmit konfidencialitātes nolīgumi un nosūtīti piecpadsmit informācijas memorandi. Seši uzņēmumi iesniedza piedāvājumus pirmajā kārtā 2005. gada 5. aprīlī, un trīs piedāvājumi (Connex - tagad Veolia Transdev (VT), Caravelle un BCP) tika saņemti otrajā kārtā 2005. gada 17. jūnijā, turklāt tika izteikta interese arī attiecībā uz mazākuma līdzdalību (Comanav). Trešajā kārtā 2005. gada 28. jūlijā tika saņemti trīs piedāvājumi.
(80)
2005. gada 14. septembrī visus uzņēmumus uzaicināja līdz 2005. gada 15. septembrim iesniegt galīgo neatsaucamo piedāvājumu. Tā kā Connex savu piedāvājumu bija atsaukusi, šajā datumā valsts saņēma divus neatsaucamus piedāvājumus par kapitāla ieguldīšanu un visa kapitāla pirkšanu no BCP un Caravelle grupas.
(81)
Francija 2005. gada 27. septembrī publicēja presē paziņojumu, norādot, ka pēc abu piedāvājumu rūpīgas izskatīšanas tiek izraudzīts grupas BCP iesniegtais piedāvājums, jo, būdams visizdevīgākais no finansiālā viedokļa, tas arī vislabāk aizsargā uzņēmuma, sabiedriskā pakalpojuma un nodarbinātības intereses. BCP sākotnējā piedāvājumā tika piedāvāta negatīva cena 113 miljoni euro, un tas atbilda vismazākajam negatīvas cenas novērtējumam.
(82)
Šajā potenciālo pircēju sākotnējā piedāvājumā bija nepārprotami paredzēta iespēja savu sākotnējo piedāvājumu koriģēt pēc tam, kad būs veikta revīzija. Francijas iestādes norādīja, ka sākotnējā negatīvā cena tika koriģēta uz augšu pēc revīzijas, kas notika 2005. gada 16. decembrī, tādu objektīvu apstākļu dēļ, kas ietekmēja normatīvo un ekonomisko kontekstu, kurā SNCM veic savu darbību, un kas iestājās pēc piedāvājuma iesniegšanas 2005. gada 15. septembrī. Tādējādi negatīvā cena tika pārskatīta un noteikta 200 miljonu euro apmērā.
(83)
Sarunās starp Francijas iestādēm un nākamajiem pircējiem, t. i., BCP apvienojumā ar Connex grupu, tagad Veolia Transdev, kas ir Veolia meitasuzņēmums, šo summu izdevās samazināt līdz 142,5 miljoniem euro, kam pieskaitīja daļu no izdevumiem, kuri attiecināmi uz SNCM pensionēto darbinieku savstarpējas apdrošināšanas sabiedrībām (15,5 miljonus euro).
(84)
Pēc atklāta, pārredzama un nediskriminējoša atlases procesa 2005. gada 13. oktobrī uzņēmumam ļoti grūtos finansiālajos apstākļos starp valsti, BCP un VT beidzot tika panākta vienošanās. VT tādējādi kļuva par SNCM industriālo operatoru (28 % līdzdalība), bet BCP ir galvenais akcionārs ar 38 % līdzdalību. Valsts, aizstāvot uzņēmuma darbiniekus, apņēmās saglabāt 25 % (69) līdzdalību uzņēmumā. BCP un VT izstrādāja sabiedrības SNCM uzņēmējdarbības plānu, ko 2006. gada 7. aprīlī nosūtīja Eiropas Komisijai.
a) Saprašanās memoranda saturs
(85)
Saprašanās memorandu, saskaņā ar kuru 75 % no SNCM kapitāla tika pārdoti privātajiem kapitāla pārņēmējiem, puses (BCP, VT un CGMF) parakstīja 2006. gada 16. maijā.
(86)
Saprašanās memoranda II iedaļā ir paredzēts, ka CGMF uzņemas saistības apstiprināt, parakstīt un pilnībā atbrīvot SNCM kapitāla palielinājumu par kopējo summu 142,5 miljoni euro.
(87)
Papildus kapitāla palielināšanai CGMF uzņemas saistības norēķinu konta avansa veidā nodot SNCM rīcībā summu 38,5 miljonu euro apmērā. Šis darījumu konta avanss, ko SNCM izmaksās pilnvarniekam (banka CIC), ir paredzēts finansēt to ex gratia izmaksu daļu, kas rastos papildus summām, kuras saskaņā ar tiesību aktu un līgumu noteikumiem jāmaksā gadījumā, ja kapitāla pārņēmēji īsteno darbinieku skaita samazināšanas plānu. Kompensācijas, kas jāmaksā papildus pabalstiem, kuri pienākas saskaņā ar tiesību aktu un līgumu noteikumiem, tiek izmaksātas individuāli un personīgi atbilstoši to algoto darbinieku skaitam, kuri aizgājuši no uzņēmuma un kuru darba līgums ir lauzts.
(88)
Šis mehānisms ir paredzēts 2006. gada 16. maija pārdošanas līguma II.2. punktā, kurā ir noteikts, ka šis konts ir paredzēts, lai “finansētu to izmaksu daļu saistībā ar iespējamu brīvprātīgu aiziešanu no darba vai darba līgumu laušanu […], kas rastos papildus jebkāda veida summām, kuras darba devējam jāmaksā saskaņā ar tiesību aktu un līguma noteikumiem”. Pilnvarnieka uzdevums ir “šos līdzekļus pakāpeniski atbrīvot atbilstoši tam, kā attiecīgie darbinieki, kurus nepārceļ citā darbā sabiedrībā SNCM, faktiski aiziet no sabiedrības, un sekvestrētās summas atlikumu atbrīvot pēc tam, kad beidzies tā pilnvarnieka uzdevums”. Šī konta darbība ir saprašanās memorandam pievienotā pilnvarniecības līguma priekšmets. Lai sekvestra kontu varētu aktivizēt, SNCM jāiesniedz CGMF priekšsēdētājam saraksts ar to darbinieku vārdiem un uzvārdiem, kuru darba līgums ir izbeigts un kuriem tiek pieprasīta sekvestra konta aktivizēšana, kopā ar ikmēneša neto izdevumu pārskatu, kurā detalizēti izklāstītas visas izmaksātās kompensācijas un izdevumi saistībā ar konkrētajiem darbiniekiem. Tajā pašā laikā SNCM informē pilnvarnieku par “papildu faktiskajām ikmēneša izmaksām” uz darbinieku, kas ir summa, kas maksājama papildus visu veidu summām, kas darba devējam jāmaksā saskaņā ar tiesību aktiem un līgumiem. Valsts īstenoto papildu ex gratia pasākumu kopējā summa nekādos apstākļos nedrīkst pārsniegt 38,5 miljonus euro, un gadījumā, ja šie papildu sociālie pasākumi nesasniedz šo robežu trīs gadu laikā pēc uzņēmuma pārdošanas, atlikums tiek atmaksāts valstij.
(89)
Saprašanās memoranda III iedaļā ir paredzēts, ka pēc šīm darbībām CGMF privātajiem pārņēmējiem pārdod savas akcijas, kas atbilst 75 % no akcijām, kuras veido uzņēmuma pamatkapitālu un sekvestra kontu, kas paredzēts, lai finansētu to sociālā plāna daļu, kura pārsniedz tiesību aktos un līgumos noteiktās saistības.
(90)
Saprašanās memoranda III iedaļā ir arī paredzēta papildu kapitāla palielināšana 8,75 miljonu apmērā, ko veiktu BCP/VT un ko SNCM rīcībā nodod atkarībā no tai nepieciešamo naudas līdzekļu apjoma. Saprašanās memoranda III.2.7. punktā ir paredzēts, ka CGMF akciju vērtība jebkurā brīdī ir vienāda ar to sākotnējo nominālvērtību, kurai pieskaita […] (60) % no tās atbrīvotās nominālvērtības, kas reizināta ar D/365, kur D ir dienu skaits pēc pārdošanas datuma, un atņemot visas saņemtās summas (piemēram, dividendes). Šo kārtību nepiemēro gadījumā, ja sabiedrībai veic tiesas sanāciju vai likvidāciju.
(91)
Saprašanās memorandā (III.5. iedaļa) ir ietverta pirkšanas atcelšanas klauzula, kas paredz tiesības pārdot SNCM, ko pircēji var kopīgi piemērot gadījumā, ja iestājas kāds no minētajiem notikumiem un ja šo notikumu dēļ tiktu apdraudētas iespējas īstenot viņu uzņēmējdarbības plānu un atjaunot sabiedrības dzīvotspēju:
-
sabiedrisko pakalpojumu deleģējuma līguma slēgšanas tiesību nepiešķiršana jūras pārvadājumu pakalpojumu sniegšanai uz Korsiku laikposmā no 2007. gada 1. janvāra vai to piešķiršana ar būtiski sliktākiem nosacījumiem,
-
jebkāds Eiropas Komisijas negatīvs lēmums vai EK Vispārējās tiesas vai Tiesas spriedums, piemēram, atteikums atļaut veikt darbību vai tādu nosacījumu noteikšana, kuri būtiski ietekmē sabiedrības vērtību sešu gadu laikā no brīža, kad pircēji iegādājušies sabiedrību.
(92)
Saprašanās memoranda VII iedaļā ir paredzēts, ka CGMF uzņemas daļu no SNCM sociālā nodrošinājuma saistībām attiecībā uz tās pensionētu darbinieku savstarpējas apdrošināšanas sabiedrībām par summu, kas aprēķināta 15,5 miljonu euro apmērā, sākot no dienas, kad mainās uzņēmuma īpašnieki.
(93)
Uzņēmuma vadības kārtība ir noteikta saprašanās memoranda IV iedaļā. Ir paredzēts, ka SNCM vadības kārtība tiks mainīta un ka to pārveidos par akciju sabiedrību ar direktoru padomi un uzraudzības padomi. Uzraudzības padomē sākumā būs 10 locekļi un vēlāk - 14. Sabiedrības priekšsēdētāja amatu uz pārejas laiku piešķirs valsts pārstāvim. Ja SNCM tiek deleģēta sabiedrisko pakalpojumu sniegšana, tad uzraudzības padomes priekšsēdētāju nomainīs ar BCP pārstāvi. Savukārt direktoru padomes uzdevums ir nodrošināt SNCM darbības pārvaldību.
(94)
2006. gada 26. maijā Francijas valdība apstiprināja SNCM pārdošanu, kā arī iepriekš minētos pasākumus.
b) Pasākumi
(95)
Ievērojot iepriekš minēto, saprašanās memorandā ir ietverti trīs valsts pasākumu veidi, kuri pamato pārbaudi attiecībā uz Savienības valsts atbalsta režīma ievērošanu:
-
SNCM kapitāla pārdošana 75 % apmērā par negatīvu cenu 158 miljoni euro (kapitāla ieguldījums 142,5 miljonu euro apmērā un savstarpējas apdrošināšanas sabiedrību saistību segšana par summu 15,5 miljoni euro),
-
norēķinu konta avanss no CGMF par summu 38,5 miljoni euro, kas paredzēts no SNCM atlaistajiem darbiniekiem,
-
kapitāla palielināšana par 8,75 miljoniem euro, ko CGMF parakstījusi kopīgi un vienlaikus ar 26,25 miljonu euro kapitāla ieguldījumu, ko veic VT un BCP,
-
pārdošanas atcelšanas klauzula (70).
2.4. ŠĪ LĒMUMA PAMATS
(96)
Šis galīgais lēmums attiecas uz pasākumiem, ko Francija kopš 2002. gada 18. februāra veikusi par labu sabiedrībai SNCM, proti:
-
atlikums no sabiedrības CGMF 2002. gadā veiktā kapitāla ieguldījuma sabiedrībā SNCM par summu 76 miljoni euro, t. i., 15,81 miljons euro,
-
CGMF īstenotā SNCM pārdošana par negatīvu cenu 158 miljonu euro apmērā,
-
norēķinu konta avanss no CGMF par summu 38,5 miljoni euro, kas paredzēts no SNCM atlaistajiem darbiniekiem,
-
kapitāla palielināšana par 8,75 miljoniem euro, ko parakstījusi sabiedrība CGMF.
(97)
Šis lēmums neattiecas uz kompensāciju par SNCM sabiedrisko pakalpojumu saistībām laikposmā no 1991.-2001. gadam, kas Vispārējās tiesas 2012. gada 11. septembra spriedumā (71) tika atzīta par saderīgu ar iekšējo tirgu.
(98)
Tāpat šis lēmums neattiecas uz to finansiālo kompensāciju pārbaudi, kuras SNCM saņēmusi vai kuras tai jāsaņem par sabiedriskā pakalpojuma saistībām laikposmā no 2007. līdz 2013. gadam un uz kurām attiecas atsevišķa procedūra (72).
(99)
Turklāt jānorāda, ka 2012. gada 11. novembra spriedumam ir iesniegtas divas apelācijas Tiesā, ko iesniegušas SNCM un Francija - attiecīgi apvienotās lietas C-533/12 P un C-536/12 P. Šis lēmums ir pieņemts, lai izpildītu apelācijai iesniegto spriedumu, jo ar šo spriedumu tika anulēts 2008. gada 8. jūlija lēmums. Šajā situācijā, ja apelācijas pārbaudes rezultātā tiks daļēji vai pilnīgi anulēts 2012. gada 11. novembra spriedums un tiks atjaunotas konkrētas 2008. gada 8. jūlija lēmuma daļas, šis lēmums zaudēs spēku apelācijas sprieduma rezultātā, ciktāl šis lēmums attiecas uz atjaunotajiem pasākumiem.
2.5. PAMATOJUMS 2002. GADA OFICIĀLĀS IZMEKLĒŠANAS PROCEDŪRAS SĀKŠANAI UN TĀS PAPLAŠINĀŠANAI 2006. GADĀ
2.5.1. 2002. gada oficiālās izmeklēšanas procedūras uzsākšana
(100)
Komisija 2002. gada 19. augusta lēmumā par procedūras uzsākšanu, atzīstot, ka SNCM ir uzskatāma par grūtībās nonākušu uzņēmumu, pauda šaubas par to, vai paziņotais pasākums ir saderīgs ar kritērijiem, kuri izklāstīti tobrīd spēkā esošo 1999. gada pamatnostādņu 3.2.2. punktā.
(101)
Komisija pauda zināmas šaubas par pārstrukturēšanas plānu, jo nebija veikta analīze par uzņēmuma zaudējumu cēloņiem. Konkrētāk, Komisija izvirzīja jautājumus attiecībā uz saikni starp zaudējumiem un sabiedriskā pakalpojuma saistībām, SNCM kuģu iegādes politikas ietekmi uz tās darbības rezultātiem un pasākumiem, kas paredzēti, lai uzlabotu uzņēmuma ražīgumu.
(102)
Komisija uzsvēra arī noteiktus pārstrukturēšanas plāna trūkumus, piemēram, to, ka nav konkrētu pasākumu starppatēriņa summu samazināšanai un nav nekādu norāžu par SNCM turpmāko tarifu politiku.
(103)
Komisija pauda šaubas arī par tās aprēķinu metodes atbilstību, ko Francijas iestādes bija izvēlējušās, lai noteiktu rekapitalizācijas summu, un par dažiem no pieņēmumiem, kas bija izraudzīti finansiālo modeļu veidošanai.
2.5.2. 2006. gada oficiālās izmeklēšanas procedūras paplašināšana
(104)
Ar savu 2006. gada 13. septembra lēmumu Komisija nolēma 2002. gada oficiālo izmeklēšanas procedūru attiecināt arī uz pasākumiem, kas paredzēti saistībā ar SNCM pārdošanu privātajam sektoram.
(105)
Tā kā šī summa tika kvalificēta kā saderīgs valsts atbalsts saskaņā ar EK līguma 86. panta 2. punktu, Komisija uzskatīja, ka šī summa jāizvērtē, ņemot vērā Kopienas pamatnostādnes attiecībā uz valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai (2004. gada pamatnostādnes) (73). Tā kā pārstrukturēšanas atbalsta summa būtu ievērojami zemāka nekā 2002. gadā paziņotā un 2003. gadā apstiprinātā summa, Komisija pauda šaubas par iespēju saglabāt visus kompensācijas pasākumus, kuri sabiedrībai SNCM bija noteikti ar 2003. gada lēmumu.
(106)
Komisija arī pauda šaubas par to, vai ir izpildīti 2003. gada lēmumā noteiktie nosacījumi, proti, cenu noteikšanas princips un noteikts skaits pārvadājumu uz Korsiku.
(107)
Attiecībā uz SNCM negatīvo pārdošanas cenu Komisija pauda šaubas par to, vai tas, ka pirms SNCM pārdošanas valsts veica rekapitalizāciju, atbilst tirgus ekonomikas principu vadīta privātā ieguldītāja rīcībai. Konkrētāk, Komisija pauda šaubas par to, vai ir pareizi aprēķinātas likvidācijas izmaksas, kas valstij kā akcionāram būtu jāsedz SNCM likvidācijas gadījumā.
(108)
Komisija apšaubīja, vai ar 2004. gada pamatnostādnēm varētu attaisnot šos finanšu pasākumus.
(109)
Tā arī pauda šaubas par otro rekapitalizāciju 8,75 miljonu euro apmērā, proti, par to, vai ir ievērots privāto un valsts ieguldījumu vienlaicīguma princips un parakstīšanas nosacījumu vienlīdzības princips judikatūras nozīmē.
(110)
Visbeidzot, Komisija pauda šaubas attiecībā uz to, vai papildu sociālos pasākumus, paredzot atbalstu fiziskām personām 38,5 miljonu euro apmērā, varētu uzskatīt par netiešām priekšrocībām uzņēmumam. Tā arī uzsvēra risku, ka var rasties pretruna ar to, ka atlaišanas papildu pabalsti tiek segti kā daļa no riska, ko uzņēmies piesardzīgs ieguldītājs.
III. FRANCIJAS IESTĀŽU APSVĒRUMI PAR LĒMUMU PAR PROCEDŪRAS UZSĀKŠANU
3.1. PAR 2002. GADA REKAPITALIZĀCIJU
(111)
2002. gadā paziņoto pārstrukturēšanas plānu veidoja kapitāla ieguldījums 76 miljonu euro apmērā, no kuriem 53,48 miljoni euro bija sabiedriskā pakalpojuma kompensācija. Ņemot vērā akciju pārdošanu, ko veica SNCM (74), faktiski apmaksātā atbalsta summa veido 69 292 400 euro. Francijas iestādes uzskata, ka, ja 53,48 miljoni euro ir atbalsts, kas saderīgs ar iekšējo tirgu, tad atbalsta summa, kas uzskatāma par pārstrukturēšanas atbalstu 2002. gada paziņojumā, ir 15,81 miljons euro.
3.2. PAR PASĀKUMIEM PĒC 2002. GADA REKAPITALIZĀCIJAS
(112)
Francija vispirms atgādina, ka 2004. un 2005. gada streiku dēļ, kā arī SNCM ekonomiskā un finansiālā stāvokļa pasliktināšanās dēļ valstij kā akcionāram 2005. gada janvārī nācās uzsākt privāto ieguldītāju atlases procedūru un veikt citus ārkārtas pasākumus (piemēram, kuģa Asco un kapitāla daļu sabiedrībā Sud Cargos pārdošana (75)).
3.2.1. Par SNCM negatīvo pārdošanas cenu
(113)
Atbilstoši tābrīža Kopienas judikatūrai šajā jomā Francijas iestādes aicina Komisiju uzskatīt, ka SNCM negatīvā pārdošanas cena 158 miljonu euro apmērā neietver nekādu pasākumu, ko varētu kvalificēt kā atbalstu EK līguma 87. panta 1. punkta nozīmē, jo Francijas valsts esot rīkojusies kā tirgus ekonomikas principu vadīts privātais ieguldītājs.
(114)
Vispirms Francijas iestādes norāda, ka galīgā cena, proti, 158 miljoni euro, kas ir zemāka par negatīvo cenu, kuru pircēji sākotnēji prasīja pēc SNCM revīzijas pabeigšanas, ir rezultāts sarunām par kontroles nodošanu, par kuru rīkoja atklātu, pārredzamu un nediskriminējošu konkursa procedūru, un tādēļ katrā ziņā ir uzskatāma par tirgus cenu.
(115)
Francija uzskata, ka, tā kā SNCM privātā partnera meklēšana notika ar atklātu, pārredzamu un nediskriminējošu konkursa procedūru un ka pēc šīs procedūras tika pieņemts vislabākais piedāvājums, pārdošanas cena katrā ziņā ir tirgus cena.
(116)
Pēc Francijas iestāžu domām pārdošana par negatīvu cenu 158 miljonu euro apmērā ir notikusi valstij visizdevīgākajos apstākļos atbilstoši Kopienas tābrīža judikatūrai un Komisijas lēmumu pieņemšanas praksei un tai nav nekādu atbalsta pazīmju. Francija uzskata, ka šī negatīvā cena ir zemāka par likvidācijas izmaksām, kas valstij būtu jāsedz uzņēmuma likvidācijas gadījumā.
(117)
Francija uzskata, ka šāds secinājums jāizdara gan saskaņā ar pieeju, kas izriet no Eiropas Kopienu Tiesas judikatūras (turpmāk tekstā “Gröditzer lietas judikatūra” (76)), gan saskaņā ar pieeju, kuras pamatā ir SNCM faktisko likvidācijas izmaksu analīze (ABX lēmums (77)).
(118)
Attiecībā uz pirmo metodi, kuras pamatā ir Gröditzer lietas judikatūra, Francija apgalvo, ka šajā spriedumā ir apstiprināts vērtējums, ko Komisija paudusi savā 1999. gada 8. jūlija lēmumā, proti, ka “tikai aktīvu likvidācijas vērtība jāņem vērā kā likvidācijas izmaksas” (78).
(119)
Šajā saistībā CGMF (79) un Oddo-Hastings (80) ziņojumos aktīvu likvidācijas vērtība 2005. gada 30. septembrī tika lēsta vismaz 190,3 miljonu euro apmērā (81).
(120)
Tādēļ, tā kā valsts kā sabiedrības akcionārs un īpašnieks par tās parādiem ir atbildīga tikai atbilstoši sabiedrības aktīvu likvidācijas vērtībai (Hytasa lietas judikatūra (82)), Francija norāda, ka sabiedrības aktīvu likvidācijas vērtība, kas novērtēta vismaz 190,3 miljonu euro apmērā, ir nepārprotami augstāka nekā negatīvā pārdošanas cena 158 miljoni euro.
(121)
Attiecībā uz otro metodi Francija norāda, ka tā izriet no Komisijas lēmuma par valsts atbalstu, ko Beļģija īstenoja par labu sabiedrībai ABX Logistics, kurā Komisija izskatīja negatīvu pārdošanas cenu, kurai tāpat kā šajā gadījumā bija tirgus cenas pazīmes, salīdzinot to ar izmaksām, kas valstij kā akcionāram būtu faktiski jāsedz, ja notiktu brīvprātīga likvidācija vai piespiedu likvidācija, kā to ir novērtējusi neatkarīga trešā persona. Pēc Francijas domām Komisija minētajā lēmumā ir atzinusi, ka var ņemt vērā noteiktas izmaksas, ko var radīt kreditoru celta prasība segt aktīvu nepietiekamību vai ko likvidācija var radīt pārējiem uzņēmumiem, kuri pieder grupai, kas likvidē savu meitasuzņēmumu.
(122)
Pamatojoties uz iepriekš minētajiem CGMF un Oddo-Hastings ziņojumiem, Francijas iestādes lēš, ka visas faktiskās izmaksas, kas kā akcionāram būtu jāsedz Francijas Republikai, 2005. gada 30. septembrī būtu no 312,1 līdz 361 miljonam euro šādi:
-
[70-80] (60) miljoni euro saskaņā ar koplīgumā noteikto sociālo plānu, kas ietver visas ar darba līgumu laušanu saistītās izmaksas, par kuru segšanu saskaņā ar līgumu ir atbildīgs uzņēmums,
-
[30-40] (60) miljoni euro saskaņā ar sociālo plānu, kas nav paredzēts koplīgumā, kas ietver visas izmaksas, kas saistītas ar papildpasākumiem SNCM līgumos un tiesību aktos paredzētajām saistībām, atbrīvojot darbiniekus, un koplīgumā paredzētā sociālā plāna netiešās izmaksas,
-
No [200-210] (60) miljoniem euro līdz [250-260] (60) miljoniem euro kā atlaišanas papildu pabalstu maksājumi, kurus valstij piespriestu maksāt tiesa, papildus kompensācijai, kas tiek izmaksāta saskaņā ar koplīgumā paredzēto sociālo plānu un sociālo plānu, kas nav paredzēts koplīgumā, saskaņā ar Ruānas Apelācijas tiesas 2005. gada 22. marta spriedumu Aspocomp Group Oyj lietā.
(123)
Ar šo metodi tiek ņemts vērā arī risks, ka Francijas valstij piespriestu segt aktīvu nepietiekamību, ja tiesa to uzskatītu par SNCM faktisko vadītāju. Francijas iestādes uzskata, ka risku, ka var tikt celta prasība segt aktīvu nepietiekamību, nevar ignorēt, jo īpaši ņemot vērā kādu precedentu vienā no Francijas Kasācijas tiesas spriedumiem. (83) Tādējādi vairākās vēstulēs Komisijai Francijas iestādes apgalvoja, ka iespēja, ka valsts tiesa piespriestu valstij segt tās vadītā uzņēmuma aktīvu nepietiekamību, ir vairāk nekā ticams scenārijs un ka tas jāņem vērā, aprēķinot SNCM iespējamās likvidācijas faktiskās izmaksas.
(124)
2005. gada 30. septembrī sabiedrības SNCM aktīvu atlikusī vērtība (190,3 miljoni euro) pēc prioritāro parādu samaksas bija 36,5 miljoni euro. Citas izmaksu sastāvdaļas, kas ņemtas vērā gadījumam, ja pret valsti celtu prasību segt aktīvu nepietiekamību, cita starpā ietver ekspluatācijas līgumu laušanas izmaksas, ar kuģu izpirkumnomas nosacījumu laušanu saistītās izmaksas un nenodrošināto parādu samaksu, un tā rezultātā aktīvu nepietiekamība būtu 134,4 miljonu euro apmērā. Francijas iestādes uzskata, ka valstij piespriestu segt 85-100 % no šīs summas.
(125)
Turklāt Francijas iestādes uzskata, ka, tā kā SNCM ir atkarīga no valsts, un saskaņā ar vēl vienu Francijas judikatūras piemēru (84) uzņēmuma likvidācijas dēļ tiesa varētu piespriest izmaksāt darbiniekiem kompensāciju. Francijas iestādes uzskata, ka saskaņā ar šo judikatūru ir vairāk nekā iespējams, ka papildu kompensācijas summu tiesa noteiktu, pamatojoties uz pabalstiem, kas izmaksāti saskaņā ar sociālo plānu, kurš iesniegts pirms likvidācijas.
(126)
Saskaņā ar šo pieeju analīze par faktiskajām izmaksām, kas valstij būtu jāsedz kā akcionāram, pierāda, ka izmaksas, ko valstij rada SNCM pārdošana par negatīvu cenu 158 miljonu euro apmērā, ir zemākas nekā faktiskās izmaksas, kas tai būtu jāveic uzņēmuma piespiedu likvidācijas gadījumā.
(127)
Noslēgumā Francijas iestādes uzskata, ka šo summu nevar kvalificēt par valsts atbalstu.
3.2.2. Par akcionāru kopīgo kapitāla ieguldījumu
(128)
Francija uzskata, ka, iegūstot līdzdalību, tā ir rīkojusies kā piesardzīgs ieguldītājs, jo, no vienas puses, tā kā mazākuma akcionārs ir rīkojusies vienlaikus ar BCP un VT un, no otras puses, tā par šo līdzdalību saņems fiksētu kapitāla atlīdzību [..] (60) % gadā, un tas valsti atbrīvo no riska attiecībā uz uzņēmējdarbības plāna izpildi. Francija norāda, ka šāda peļņas norma privātam ieguldītājam ir ļoti izdevīga (85). Tā tomēr norāda, ka atlīdzība nepienāktos gadījumā, ja sabiedrībai SNCM veiktu tiesas sanāciju vai piespiedu likvidāciju vai ja pircēji izmantotu pārdošanas atcelšanas klauzulu.
3.2.3. Par papildu sociālajiem pasākumiem (atbalsts indivīdiem)
(129)
Francija, atsaucoties uz Komisijas lēmumu praksi, jo īpaši lietā SFP (Société française de production) (86), uzskata, ka šis finansējums ir atbalsts fiziskām personām un uzņēmumam nedod nekādu labumu. Tādēļ tas, ka no valsts līdzekļiem tiek veikti papildu sociālie pasākumi par labu no darba atlaistajām personām, ar šādiem pasākumiem neatbrīvojot darba devēju no tā parastajām izmaksām, pieder pie dalībvalstu sociālās politikas un nav uzskatāms par valsts atbalstu.
3.2.4. Par anulētajā 2003. gada lēmumā noteikto ierobežojumu atcelšanu
(130)
Francijas iestādes norāda, ka, no vienas puses, laikposmā no 2003. līdz 2006. gadam tika izpildīti un ievēroti visi 2003. gada lēmumā paredzētie nosacījumi. No otras puses, Francijas iestādes uzskata, ka šie pasākumi vairs nav nepieciešami konkurences kropļojumu novēršanai un ka to saglabāšana esot pretrunā proporcionalitātes principam, ņemot vērā pārstrukturēšanas atbalsta summas ierobežojumu, kas tagad samazināta līdz 15,81 miljonam euro. Konkrētāk, Francijas iestādes uzskata, ka būtu jāatceļ nosacījumi, kas vēl varētu būt piemērojami, proti, tie, kas attiecas uz aizliegumu modernizēt SNCM floti, uz cenu noteikšanas principa ievērošanu tarifu jomā un uz noteikta pārvadājumu biežuma saglabāšanu.
3.3. SECINĀJUMS
(131)
Ja Komisijai jaunie pasākumi tomēr būtu pilnībā vai daļēji jākvalificē kā valsts atbalsts, Francija vērstu Komisijas uzmanību uz to, ka jaunie pasākumi, nodrošinot SNCM dzīvotspējas atjaunošanu, ļauj saglabāt konkurenci attiecīgajos tirgos, jo īpaši transporta pakalpojumos uz Korsiku. Šis aspekts pēc Francijas domām ir viens no principiem, kas paredzēts pamatnostādnēs par grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanu, kā šajā lietā atgādinājusi Komisija (tās anulētā lēmuma 283. punkts) un EK Vispārējā tiesa savā 2005. gada 15. jūnija spriedumā lietā T-349/03 (117. punkts). Konkrētāk, Vispārējā tiesa ir atgādinājusi, ka Komisija, īstenojot savu plašo rīcības brīvību, var uzskatīt, ka kāda uzņēmuma klātbūtne bija nepieciešama, lai nepieļautu, ka attiecīgajos tirgos parādās spēcīga oligopolistiska struktūra.
(132)
Attiecībā uz iespējamiem kompensācijas pasākumiem, kas jānosaka attiecībā uz SNCM, Francija Komisijai ierosina ņemt vērā tirgus struktūru. Piemēram, SNCM iespēju samazināšana pastiprinātu jau tagad dominējošo CFF stāvokli Korsikas transporta pakalpojumu tirgū (87).
(133)
Pēc Francijas iestāžu domām atjauninātais pārstrukturēšanas plāns atbilst saderības kritērijiem, ko Komisija noteikusi savās 1999. un 2004. gada pamatnostādnēs. Francijas iestādes uzskata, ka visi pasākumi, kas izklāstīti saistībā ar SNCM privatizāciju, ļautu 2009. gada beigās atjaunot SNCM ilgtermiņa dzīvotspēju un ietver tikai to, kas nepieciešams dzīvotspējas atjaunošanai.
IV. IEINTERESĒTO PERSONU KOMENTĀRI
4.1. PAR 2002. GADA LĒMUMU UZSĀKT OFICIĀLO IZMEKLĒŠANAS PROCEDŪRU
4.1.1. Corsica Ferries (CFF) apsvērumi
(134)
Apstrīdot, pirmkārt, to, ka SNCM būtu uzskatāms par grūtībās nonākušu uzņēmumu pamatnostādņu nozīmē (88), CFF apšauba SNCM spēju kļūt par rentablu uzņēmumu līnijās, kuras netiek subsidētas. CFF turklāt konstatē, ka pretēji tam, kas teikts pārstrukturēšanas plānā (89), joprojām tiek sniegti transporta pakalpojumi no Livorno.
(135)
Attiecībā uz izmaksu samazināšanu CFF pauž nožēlu, ka tai nav pieejamas dažas pārstrukturēšanas plāna detaļas, par ko tās pārstāvji ir izteikuši zināmu kritiku (90).
(136)
CFF uzskata, ka Francijas iestāžu aprēķins, kurā iegūta summa 76 miljoni euro, ir pilnīgi fiktīvs (91), bet Francijas iestāžu noteiktā parādsaistību attiecība pret pašu kapitālu, proti, 79 %, tam šķiet pārspīlēts (92). Attiecībā uz SNCM līdzdalību citu sabiedrību kapitālā, CFF norāda, ka daži no tās meitasuzņēmumiem nav noderīgi kuģniecības sabiedrības darbībām (93).
(137)
CFF secina, ka atbalsta projekta mērķis ir apiet regulu par kabotāžu un atņemt jebkādu jēgu konkursam, kas izsludināts par transporta pakalpojumiem no Marseļas uz Korsiku. CFF prasa nepieļaut, ka paredzētais atbalsts sabiedrībai SNCM ļautu īstenot agresīvāku komerciālo piedāvājumu. Tas ierosina, ka pārstrukturēšanas atbalstu varētu piešķirt tikai 2007. gadā un vienīgi tādā gadījumā, ja SNCM zaudētu nākamajā konkursā 2006. gadā - pēc CFF domām tikai šādā gadījumā minētā valsts kuģniecības sabiedrība patiešām nonāktu grūtībās.
4.1.2. STIM apsvērumi
(138)
STIM, galvenais CMN akcionārs, uzskata, ka SNCM līdzdalība sabiedrībā CMN ir jāanalizē kā tīri finansiāli aktīvi. Pēc STIM domām CMN un SNCM ir neatkarīgas sabiedrības, kas konkurē par pārējām līnijām, kuras nav no Marseļas, pat ja tās abas kopā noslēgušas sabiedriskā pakalpojuma deleģējuma līgumu.
(139)
Vēstulē teikts, ka STIM uzņemoties “atpirkt pilnībā vai daļēji, taču vēlams visu līdzdalību, kura sabiedrībai SNCM pieder sabiedrībā CMN” un kuras vērtību tā lēš no 15 līdz 17 miljonu euro apmērā, ja nosacījumos, kurus Komisija noteiktu savā galīgajā lēmumā, tā uzskatītu, ka “šāda pārdošana ir nepieciešama pārstrukturēšanas plāna līdzsvara nodrošināšanai”.
4.1.3. Reģionālo un vietējo pārvaldes iestāžu komentāri
(140)
Marseļas pilsētas mērs, Bušdironas Ģenerālpadomes priekšsēdētājs un Provansas-Alpu-Azūras Krasta Reģionālās padomes priekšsēdētājs uzsvēra sabiedrības SNCM ekonomisko nozīmi reģiona ekonomikā.
(141)
Provansas-Alpu-Azūras Krasta Reģionālās padomes priekšsēdētājs piebilda, ka viņam šķiet, ka ir izpildīti visi nosacījumi, kas nepieciešami, lai SNCM pārstrukturēšanas plāns nodrošinātu uzņēmuma dzīvotspēju.
(142)
Korsikas Asamblejas Izpildpadomes priekšsēdētājs atsūtīja minētās asamblejas 2002. gada 18. decembra sanāksmes protokolu, kurā Korsikas Asambleja sniegusi “pozitīvu atzinumu”SNCM pārstrukturēšanas projektam.
4.1.4. Korsikas Transporta biroja komentāri
(143)
Korsikas Transporta birojs norāda, ka, tā kā SNCM šobrīd ir vienīgā sabiedrība, kas spēj izpildīt līguma prasības attiecībā uz transporta plūsmu un pasažieriem, tās izzušana “nekavējoties izraisītu pakalpojumu skaita būtisku samazināšanos”. Tas atgādina arī SNCM lielo nozīmi Korsikas ekonomikā.
4.2. PAR 2006. GADA LĒMUMU PAR PROCEDŪRAS PAPILDU ATTIECINĀŠANU
4.2.1. Corsica Ferries France (CFF) komentāri
(144)
CFF uzsver attiecīgo finansiālo summu lielumu, to neproporcionalitāti, salīdzinot ar SNCM apgrozījumu, un to, ka šīs summas sabiedrībai SNCM tika izmaksātas, pirms Komisija pauda savu nostāju par atbalsta kvalificēšanu saskaņā ar EK līguma 87. panta 1. punktu.
(145)
CFF vērš Komisijas uzmanību uz to, ka atbalstam, ko Francijas valsts sniedz SNCM, ir stratēģiska nozīme CFF attīstībai. Šie neatļautie pasākumi ļauj sabiedrībai SNCM īstenot ļoti agresīvu tarifu politiku līnijās, kurās CFF strādā jau 10 gadus un kurās pirmo reizi kopš tā ienākšanas tas zaudē tirgus daļas.
(146)
Attiecībā uz konkursa rīkošanu par sabiedrības pārdošanu, CFF uzskata, ka šis process nebija pilnībā pārredzams, jo izraudzītais uzņēmums, proti, BCP, vairs nenodarbojas ar SNCM darbības vadību, bet savu vietu ir nodevis grupai VT. Turklāt, tā kā finansiālie apstākļi ir mainījušies un kļuvuši daudz izdevīgāki pircējiem, CFF pauž šaubas par to, vai attiecībā pret ieguldītājiem ir ievērots vienlīdzīgas attieksmes princips, kurš bija jāņem vērā visā šīs procedūras laikā.
(147)
Attiecībā uz negatīvo pārdošanas cenu 158 miljonu euro apmērā CFF pauž šaubas par to, vai konkrētajā gadījumā būtu ievērots nosacījums par piesardzīgu tirgus ekonomikas principu vadītu ieguldītāju. No vienas puses, CFF šaubās, vai var uzskatīt, ka valsts attiecīgo darījumu veica paralēli attiecīgo privātuzņēmumu būtiskai un vienlaicīgai rīcībai, turklāt salīdzināmos apstākļos, jo valsts attiecīgo sabiedrību rekapitalizēja pirms akcionāru veiktās kopīgās rekapitalizācijas un pirms jaunā pārstrukturēšanas plāna. Otrkārt, CFF uzskata, ka, ievērojot SNCM grūto finansiālo stāvokli, piesardzīgs ieguldītājs būtu iejaucies agrāk, lai nepieļautu sava ieguldījuma vērtības samazināšanos (94).
(148)
CFF uzskata, ka atsaukšanās uz lietu “ABX Logistics” nav atbilstoša. Papildus tam, ka minētās lietas apstākļi nav piemērojami šai lietai, CFF uzsver, ka minētajā lietā bija būtisks ieguldījums no atbalsta saņēmēju puses, bet SNCM gadījumā tas tā nebija. Turklāt pēc CFF domām Komisijas 2006. gada lēmumā nebija ņemtas vērā izmaksas, kas saistītas ar risku, ka saistībā ar attiecīgā uzņēmuma likvidāciju varētu tikt celtas prasības tiesā. Šajā saistībā CFF uzskata, ka valsts judikatūra, uz ko Francija atsaucas, lai attaisnotu izmaksas, kuras esot saistītas ar SNCM likvidāciju, šajā lietā nav piemērojama. Kā uzskata CFF, Kasācijas tiesa lietā Mines et produits chimiques de Salsignes nekādā veidā nenorāda uz valsts kā akcionāra tiešo atbildību tāda uzņēmuma likvidācijas gadījumā, kura akcionārs tā ir, bet drīzāk norāda uz iespēju prasību par algu un sociālā nodrošinājuma parādu samaksu vērst pret valsts iestādi ar rūpniecisku un komerciālu raksturu un to, ka šādas iestādes vadītāji nevar atbrīvoties no saviem pienākumiem, atsaucoties uz valsts iestāžu iejaukšanos.
(149)
Attiecībā uz to, vai šajā lietā ir piemērojama Ruānas Apelācijas tiesas judikatūra Aspocomp lietā, CFF norāda, ka minētajā lietā izskatītais gadījums, proti, kādam mātesuzņēmumam uzliktais pienākums samaksāt meitasuzņēmuma darbiniekiem sociālos pabalstus par “līguma neievērošanu”, ko apstiprinājis mātesuzņēmums, nav salīdzināms ar SNCM lietu. Tāpēc neesot nekāda skaidra riska, ka sabiedrībai CGMF vai valstij tiks piespriests samaksāt atlaišanas pabalstus piespiedu likvidācijas gadījumā. Turklāt CFF apšauba skaitļus, kas aplēsti attiecībā uz pārējām sociālajām izmaksām, jo pēc to ekspertu domām, kurus uzaicināja šo izmaksu noteikšanai, tās atšķiras.
(150)
CFF uzskata, ka šajā lietā piemērojot Kopienas judikatūru Gröditzer un Hytasa lietā, var tikai secināt, ka valsts nav rīkojusies kā privātais ieguldītājs, jo saskaņā ar minēto judikatūru valsts kapitāla ieguldījums bija saistīts ar to, ka tā pārdeva 75 % no savas līdzdalības sabiedrībā SNCM, attiecīgi samazinot peļņas iespējas.
(151)
Visbeidzot, CFF uzskata, ka likvidācijas izmaksu un rekapitalizācijas izmaksu salīdzinājumā būtu jāņem vērā aktīvu vērtība, kas abos gadījumos tiek nodota pircējam. CFF uzskata, ka pircējiem pārdoto aktīvu vērtība ir no 640 miljoniem euro līdz 755 miljoniem euro (95), ņemot vērā SNCM izmantotās flotes tirgus vērtību, ko CFF lēš 644-664 miljonu euro apmērā 2006. gada augustā.
(152)
Attiecībā uz to, ka pēc 2002. gada rekapitalizācijas veiktie pasākumi būtu vērtējami kā pārstrukturēšanas atbalsts, CFF uzskata, ka pat tad, ja SNCM atbilda 2004. gada pamatnostādnēs paredzētajiem grūtībās nonākuša uzņēmuma nosacījumiem laikposmā pirms pirmās rekapitalizācijas par 142,5 miljoniem euro, šāda kvalifikācija kļūst ļoti apšaubāma attiecībā uz laikposmu, kas bija pirms otrās kapitāla palielināšanas par 8,75 miljoniem euro, jo uzņēmuma pašu kapitāls jau bija atjaunots.
(153)
Attiecībā uz uzņēmuma dzīvotspēju CFF uzsver, ka SNCM pārdošana ir tikai daļēja un nav neatsaucama, ņemot vērā pārdošanas atcelšanas klauzulas, par ko pircēji panākuši vienošanos. Šie apstākļi liecina par lielu neskaidrību attiecībā uz pircēju vēlmi un spēju atjaunot SNCM dzīvotspēju un tādēļ rada noteiktu risku attiecībā uz uzņēmuma ilgtspējīgas dzīvotspējas perspektīvām. Turklāt CFF norāda, ka pretēji 2004. gada pamatnostādņu prasībām Francijas iestādes nav paredzējušas atteikties no darbībām, kuras būs strukturāli zaudējumus radošas arī pēc pārstrukturēšanas (96). CFF pauž skepsi arī attiecībā uz izmaksu samazināšanas plānu, neraugoties uz to, ka SNCM flote tika palielināta (97), un attiecībā uz darbinieku skaita samazināšanas plānu, atceroties 2002. gada sociālā plāna neveiksmi.
(154)
CFF pauž šaubas attiecībā uz to, ka jaunais atbalsts ir tikai tik liels, cik nepieciešams, jo trūkst skaidrības par to, ko aptver sociālās izmaksas, un, no otras puses, par SNCM pilnsapulces 2006. gada 28. aprīļa protokolu, no kura izriet, ka daļa no šī atbalsta ir izmantota, lai segtu sabiedrības pamatdarbības zaudējumus 2006. un 2007. gadā. CFF arī uzskata, ka SNCM pircēji nesniedz būtisku ieguldījumu uzņēmuma pārstrukturēšanā.
(155)
CFF uzskata, ka, lai nepieļautu nepienācīgus konkurences kropļojumus, ir nepieciešams atjaunot un precizēt kompensācijas pasākumus, kas sabiedrībai SNCM noteikti 2003. gadā, kā arī tos papildināt ar jauniem kompensācijas pasākumiem, kas paredzētu samazināt SNCM klātbūtni tirgū (98). CFF arī uzskata, ka nav ievērota daļa no pasākumiem, kas sabiedrībai SNCM tika noteikti ar 2003. gada lēmumu. SNCM ir iegādājusies jaunus kuģus, tādējādi pārkāpjot Komisijas 2003. gada lēmuma 2. pantu. Turklāt SNCM nav pārdevusi savu līdzdalību CCM, tādējādi pārkāpjot Komisijas lēmuma 3. pantu. Visbeidzot, SNCM kopš 2003. gada praktizē agresīvu tarifu politiku, nosakot cenas, kas ir zemākas par CFF cenām, tādējādi pārkāpjot minētā lēmuma 4. pantu (biļetes par identiskiem vai līdzīgiem pakalpojumiem ir līdz pat 30 % lētākas).
(156)
Par otro rekapitalizāciju 8,75 miljonu euro apmērā CFF uzskata, ka papildus tam, ka valsts un privātie ieguldījumi jāveic vienlaikus, privātajiem pasākumiem jābūt būtiskiem un tie jāveic līdzīgos apstākļos, lai tādējādi varētu apstiprināt arī valsts iejaukšanos. Šajā lietā abi šie nosacījumi nav izpildīti. Pirmkārt, pircēju līdzdalība, kas cieši saistīta ar pirmo kapitāla palielinājumu par 142,5 miljoniem euro, nav būtiska. Otrkārt, pārdošanas atcelšanas klauzulas dēļ un CGMF mazākuma līdzdalības paredzamās rentabilitātes dēļ pircēju pasākumi neesot veikti tādos pašos apstākļos kā valsts iejaukšanās.
(157)
Attiecībā uz sociālajiem pasākumiem 38,5 miljonu euro apmērā CFF apstrīd šīs summas kvalificēšanu par atbalstu fiziskām personām. Lai gan tā tiešām ir, ka šo summu tiešā veidā saņem SNCM darbinieki, CFF uzsver, ka šim pasākumam varēja būt netieša pozitīva ietekme uz SNCM, jo īpaši attiecībā uz nozares konfliktu nomierināšanu.
4.2.2. STIM apsvērumi
4.2.2.1. Par pasākumiem pēc 2002. gada rekapitalizācijas
(158)
Attiecībā uz negatīvo pārdošanas cenu 158 miljonu euro apmērā STIM uzskata, ka tā nav tirgus cena, kas iegūta atklātā un nediskriminējošā konkursa procedūrā, jo rekapitalizācija notika apstākļos, kas atšķīrās no tiem, kādos parasti būtu jāveic privāta ieguldītāja darbība. STIM uzskata, ka pārskatītie neto grāmatvedības aktīvi vissliktākajā gadījumā ļautu veikt likvidāciju, valstij neradot nekādas izmaksas vai pat likvidācijas rezultātā iegūstos noteiktu virsvērtību, ka pārdošanas cena ir niecīga, salīdzinot ar uzņēmuma vērtību (ko STIM lēš 350 miljonu euro apmērā), un ka atbalsts ir neproporcionāli liels, salīdzinot ar uzņēmuma vajadzībām.
(159)
STIM vērš Komisijas uzmanību arī uz pārsteidzošo pārdošanas atcelšanas klauzulu, kas paredzēta saistībā ar uzņēmuma nodošanu privātajam sektoram.
(160)
Visbeidzot, STIM apstrīd negatīvās pārdošanas cenas pamatojumu ar pieņēmumu, ka likvidācijas gadījumā rastos sociāli sarežģījumi, un uzskata, ka šāda iespēja ir maz ticama.
(161)
Attiecībā uz otro rekapitalizāciju par 8,75 miljoniem euro STIM uzskata, ka šis kapitāla ieguldījums neatbilst principam “tirgus ekonomikas principu vadīts privātais ieguldītājs”, jo nav pietiekamu garantiju par peļņu no šāda ieguldījuma. STIM apstrīd argumentu, kura pamatā ir privātā un valsts ieguldījuma vienlaicīgums, kura dēļ šāds ieguldījums neesot valsts atbalsts. Šāds vienlaicīgums, ja tādu konstatē, ir tikai viena atsevišķa iezīme, kas pati par sevi nevar kalpot par kvalifikācijas kritēriju (99). Visbeidzot, STIM norāda, ka šis ieguldījums ir uzskatāms par garantiju, ko Francijas valdība pircējiem devusi attiecībā uz to, ka SNCM katrā ziņā ir saņēmusi sabiedrisko pakalpojumu deleģējumu transporta pakalpojumiem uz Korsiku.
(162)
Attiecībā uz 38,5 miljonu euro lielo atbalstu fiziskām personām STIM uzskata, ka šī summa patiesībā ir paredzēta, lai sabiedrībai SNCM dotu līdzekļus, ar kuriem izpildīt dažus būtiskus aspektus, kuri paredzēti Komisijai iesniegtajā atveseļošanas plānā un kuri nav īstenoti, proti, darbinieku skaita samazināšana.
4.2.2.2. Par saderību ar 2004. gada pamatnostādnēm
(163)
STIM uzskata, ka SNCM saņemtais atbalsts nav bijis tikai tik liels, cik nepieciešams. SNCM un pircēju ieguldījums pārstrukturēšanas plānā ir nepietiekams, ja ņem vērā 2004. gada pamatnostādnēs paredzētos nosacījumus, un nav pierādīts, ka SNCM situācija būtu bijusi tik ārkārtēja, ka attaisnotu mazāku ieguldījumu no pašas sabiedrības puses. STIM uzsver arī 2006. gadā piešķirtā atbalsta neproporcionālumu, jo tas sabiedrībai SNCM ļāva izveidot rezerves, ar kurām segt zaudējumus nākotnē. Visbeidzot, tas, ka SNCM nav paredzējusi pārdot aktīvus, kuri nav būtiski uzņēmuma izdzīvošanai, ir pretrunā 2004. gada pamatnostādnēs noteiktajām prasībām.
(164)
STIM uzskata, ka izmaksātās summas tika izmaksātas, pārkāpjot 2004. gada pamatnostādnēs noteikto neatkārtošanas principu (princips “vienreiz un pēdējoreiz”). Uzņēmuma finansiālā stāvokļa pasliktināšanos un nozares konfliktus nevar analizēt kā neparedzamus ārkārtas apstākļus, kuros nevar vainot uzņēmumu, kam paredzēts atbalsts.
(165)
Līdz ar to STIM prasa papildu kompensācijas, kas atbilstu pusei no sniegtā atbalsta, t. i., 98,25 miljonus euro, un ko panāktu, pārdodot vēl vienu kuģi un SNCM tiešo un netiešo līdzdalību sabiedrībā CMN. Šajā saistībā STIM apstiprina, ka saskaņā ar 2004. gada pamatnostādnēm par pārstrukturēšanas atbalstu šai līdzdalībai nav stratēģiskas nozīmes, jo tā nav “nepieciešama uzņēmuma izdzīvošanai” un nav uzskatāma par neatsavināmiem aktīviem.
(166)
STIM uzsver arī to, ka starp SNCM un CMN nepastāv nekāda sinerģija, jo SNCM nav nekādas faktiskas ietekmes uz CMN pārvaldību un attīstību. Visbeidzot, STIM uzsver, ka akcionāru pakts starp abiem uzņēmumiem kopš 2006. gada 15. marta vairs nepastāv, jo šajā datumā CMN to denonsēja, kā konstatējusi Parīzes Apelācijas tiesa.
4.2.3. SNCM komentāri
(167)
Komentāros, ko SNCM nosūtīja Komisijai, tā uzsvēra savu ekonomisko un konkurences stāvokli, pievienojot juridisku konsultāciju, kurā attiecībā uz likvidācijas procedūru tiek novērtēts risks, ka valsts iejaukšanos tiesa varētu kvalificēt kā attiecīgās sabiedrības faktisku pārvaldību laikposmā pirms privatizācijas.
(168)
Juridiskais birojs Baker & McKenzie, kam SNCM lūdza konsultāciju, secina, ka, pamatojoties uz sabiedrības statūtiem, ko papildina tās vadības struktūru vēstules, paziņojumi un protokoli, valsts […] (60) lēmumi (100) […] (60) iestādes (101), […] (60) sabiedrības vadības struktūras (102). Ziņojumā arī uzsvērts, ka […] (60) SNCM (103). Visbeidzot, tajā pašā ziņojumā ir atsauce uz to, ka […] (60) SNCM.
(169)
Pamatojoties uz šiem apstākļiem, SNCM eksperts secina, ka ir ļoti iespējams, ka Marseļas Komerclietu tiesa ņemtu vērā Francijas valsts faktiskā vadītāja statusu.
(170)
Turklāt no faktiskajiem apstākļiem, jo īpaši tiem, kas konstatēti Revīzijas palātas ziņojumos, izriet, ka pārvaldības kļūdas, kurās vainojama Francijas valsts, SNCM faktiskais vadītājs, ir veicinājušas konstatēto SNCM aktīvu nepietiekamību. Ziņojumā cita starpā minētas šādas pārvaldības kļūdas: izvēle […] (60) komerciāla. Kaitējums, kas radies valsts pieļauto pārvaldības kļūdu dēļ, ir vērtējams […] (60) apmērā.
(171)
Šādā kontekstā, kā uzskata SNCM eksperts, nav nekādu šaubu, ka Francijas valstij tiktu piespriests segt visu vai daļu no nepietiekamajiem aktīviem, apmierinot prasību par aktīva nepietiekamības segšanu, jo valsts bijusi ļoti cieši iesaistīta SNCM pārvaldībā, pieļāvusi acīm redzamas pārvaldības kļūdas un tai ir lieli finanšu resursi
(172)
Pamatojoties uz atbilstošo judikatūru, SNCM eksperts noslēgumā secina, ka gadījumā, ja SNCM tiktu likvidēta, pastāv ļoti liela iespēja, ka valstij piespriestu pilnībā segt visus SNCM algu un sociālā nodrošinājuma parādus. Šā iemesla dēļ valstij kā akcionāram būtu jāsedz konstatētā nepietiekamo aktīvu daļa 85-100 % apmērā (t. i., 316,6-385,7 miljoni euro). Tādēļ, nolemjot privatizēt SNCM un iepriekš palielinot sabiedrības pašu kapitālu par 158 miljoniem euro, valsts ir rīkojusies kā piesardzīgs ieguldītājs.
V. FRANCIJAS APSVĒRUMI PAR IEINTERESĒTO PERSONU KOMENTĀRIEM
5.1. FRANCIJAS APSVĒRUMI PAR IEINTERESĒTO PERSONU KOMENTĀRIEM ATTIECĪBĀ UZ 2002. GADA LĒMUMU PAR OFICIĀLĀS IZMEKLĒŠANAS PROCEDŪRAS UZSĀKŠANU
5.1.1. Par CFE komentāriem
(173)
Francijas iestādes norāda, ka daži no datiem, ko CFF minējis attiecībā uz SNCM piedāvājumu, nav pareizi.
(174)
Francijas valsts pretēji CFF apgalvojumiem uzskata, ka pārstrukturēšanas plāns tika izstrādāts tā, lai ļautu sabiedrības SNCM dzīvotspēju atjaunot pēc iespējas ātrāk un izveidotu apstākļus tās vidēja termiņa un ilgtermiņa dzīvotspējas nodrošināšanai. Francijas iestādes atgādina, ka liela daļa no izmaksu samazināšanas programmas jau bija īstenota. Ir samazināts jūras transportlīdzekļu skaits, un aktīvu pārdošanas programma tiek īstenota saskaņā ar industriālo projektu. Transporta pakalpojumi ir pārcelti citos virzienos, un rīcības plāns attiecībā uz starppatēriņa samazināšanu sniedz pirmos rezultātus. Visbeidzot, tiek pakāpeniski īstenota industriālā projekta nodarbinātības sadaļa. Turklāt sabiedrība SNCM 2001. gadā ir paredzējusi 21,3 miljonus euro, ko izmantos pārstrukturēšanas pasākumu un jo īpaši darbavietu saglabāšanas plāna finansēšanai.
(175)
Attiecībā uz atbalsta summas noteikšanu Francijas iestādes apstiprina, ka pašu kapitāla un parādsaistību attiecības koeficients, proti, 0,79, pietiekami labi raksturo lielākās daļas kuģniecības sabiedrību pašu līdzekļu bilanci, izņemot īpašus gadījumus. Francijas iestādes uzskata, ka koeficients 0,497, ko CFF par 2001. gadu minēja attiecībā uz CMN, ir nepareizs, jo tajā netiek ņemta vērā bilances likvīdo aktīvu pieejamība. Ja šo kļūdu izlabo, tad CMN koeficients ir 0,557. Kā norāda Francijas iestādes, šis līmenis sabiedrībai CMN jebkurā gadījumā ir nepietiekams, un par to liecina grūtības ar naudas līdzekļiem, kas tai radās 2002. gadā. Sabiedrībai CMN nācās no STIM aizņemties 8 miljonus euro, lai finansētu naudas līdzekļu trūkumu, ko tās bankas nesedza.
5.1.2. Par STIM komentāriem
(176)
Francijas iestādes apgalvo, ka SNCM līdzdalību sabiedrības CMN kapitālā nevar analizēt kā tīri finansiālus aktīvus, kā, iespējams, apgalvo STIM. Francija aizstāv viedokli, ka SNCM līdzdalībai sabiedrībā CMN piemīt liela stratēģiskā nozīme. Šīs līdzdalības pārdošanai pēc Francijas domām nebūtu jēgas komerciālā ziņā, un tā būtu arī nopietna stratēģiska kļūda.
5.1.3. Par reģionālo un vietējo pārvaldes iestāžu komentāriem
(177)
Lai gan Francija kopumā piekrīt Provansas-Alpu-Azūras Krasta reģiona priekšsēdētāja vēstulē paustajam, tā tomēr vēlas norādīt, ka pretēji tam, kas teikts minētās vēstules 2. punktā (104), piedāvājums attiecībā uz transporta pakalpojumiem starp kontinentālo Franciju un Korsiku nav uzskatāms par “neatbilstošu salīdzinājumā ar pieprasījumu” un ka SNCM tarifu politika atbilst tās saistībām nekļūt par tarifu kara cēloni un nebūt “cenu noteicējai”.
5.2. PAR IEINTERESĒTO PERSONU KOMENTĀRIEM SAISTĪBĀ AR 2006. GADA LĒMUMU
(178)
Kopumā Francija norāda, ka daudzi STIM un CFF komentāri ir identiski komentāriem, ko šīs sabiedrības Komisijai jau izteica 2003. gadā. Konkrētāk, Francijas iestādes uzsver, ka CFF komentāri tika iesniegti EK Vispārējā tiesā saistībā ar prasību anulēt Komisijas 2003. gada 9. jūlija lēmumu un ka to lielāko daļu jau ir noraidījusi gan Komisija, gan Vispārējā tiesa
5.2.1. Par pirmajā pārstrukturēšanas plānā un tā grozījumos paredzēto pasākumu priekšlaicīgu izpildi
(179)
Uz vispārējo piezīmi par to, ka Francija priekšlaikus īstenojusi pasākumus, kas kvalificējami kā valsts atbalsts, Francijas iestādes atbild, ka minēto īstenošanu attaisno procedūras īpašais raksturs, t. i., tas, ka 2005. gadā tika anulēts Komisijas 2003. gada 9. jūlija lēmums, ar ko attiecīgie pasākumi tika atļauti, un tas nav saistīts ar Francijas iestāžu vēlmi nepildīt pienākumus, kas izriet no EK līguma. Turklāt Francija precizē, ka tā turpināja Komisiju informēt par lietas norisi un par dažādajiem pasākumiem, kas veikti kopš 2005. gada janvāra, saskaņā ar dalībvalstu un Komisijas lojālas sadarbības principu.
(180)
Attiecībā uz pēdējiem no minētajiem pasākumiem Francijas iestādes uzskata, ka, tā kā neviens no tiem nav valsts atbalsts, EK līguma 88. panta 3. punkts tiem noteikti nebūs piemērojams un ka tādēļ neesot nekāda pienākuma apturēt to izpildi.
5.2.2. Par pasākumiem pēc 2002. gada rekapitalizācijas
(181)
Attiecībā uz pārdošanas procesu Francija precizē, ka tā jau no paša sākuma bija paredzējusi standarta atlases kritērijus, pamatojoties galvenokārt uz cenu, ko piedāvāja par SNCM vērtspapīriem, un, sekundāri, uz citiem parametriem (industriālais projekts, uzņēmuma projekts u. c.), starp kuriem bija arī summa, ko kandidāti gatavi ieguldīt sabiedrībā, lai veiktu rekapitalizāciju. Francija pilnīgi noteikti apstrīd ieinteresēto personu izvirzīto argumentu, ka pārdošanas process nebija pārredzams, un atgādina, ka šajā lietā valsts pat pārsniedza savus līgumiskos un normatīvos pienākumus, kas jau tāpat ir pietiekami stingri un saistoši un kas paredzēti gadījumos, kad tiek pārdota valsts līdzdalība uzņēmumos. Francija norāda, ka tas, kas notika pēc BCP piedāvājuma pārņemt 100 % sabiedrības SNCM vērtspapīru, norisinājās uzņēmumam ļoti grūtos finansiālajos apstākļos un ka VT iesaistīšanās BCP piedāvājumā neizmainīja darījuma komerciālos un finansiālos nosacījumus (izņemot kapitāla sadali).
(182)
Attiecībā uz negatīvo cenu 158 miljonu euro apmērā Francijas iestādes atgādina, ka, ņemot vērā SNCM finansiālo stāvokli 2005. gada 30. septembrī, uzņēmums tika pārdots par tirgus cenu un ka pārdošana bija ekonomiski izdevīgāka nekā uzņēmuma likvidācija. Šajā saistībā Francijas iestādes precizē, ka privātā ieguldītāja principa piemērošanu tāda uzņēmuma pārdošanas gadījumā, kurš ir tuvu likvidācijai, nedrīkst uzskatīt par “valsts iejaukšanās rentabilitātes” meklējumiem, bet tas jāuzskata par cenšanos nepieļaut lielākus zaudējumus, ko akcionāram radītu likvidācija, kura būtu dārgāka.
(183)
Attiecībā uz samaksāto cenu Francija apstrīd argumentu, ka SNCM tika pārdota par cenu, kas neatbilst tās reālajai vērtībai. Konkrētāk, tā atspēko STIM aplēsi, ka uzņēmuma vērtība varētu būt gandrīz 350 miljoni euro, jo tajā ņemtas vērā tikai tās bilances pozīcijas, kas, pamatojoties uz uzskaites pamatlīdzekļiem, vērtību palielinātu (pārmaksātā nodokļa amortizācija, kuģu atlikusī vērtība u. c.), neņemot vērā pasīvu pozīcijas, kas šo vērtību samazinātu. Šī aprēķina metode, kas ir tikai grāmatvedības metode, neatbilst kuģniecības uzņēmuma, piemēram, SNCM, ekonomiskajai realitātei, kuram ir noteiktas vērtības aktīvi, kas iekļauti tā bilancē, taču kuram ir arī ierobežota rentabilitāte un ievērojami pasīvi, kas nav iekļauti bilancē.
(184)
Francijas iestādes atspēko arī CFF argumentu, ka tās ir par zemu novērtējušas SNCM flotes tirgus vērtību, ko CFF lēš robežās no 406,5 miljoniem euro līdz 426,5 miljoniem euro. Francijas iestādes norāda, ka kuģi, kas ņemti vērā CFF veiktajā aprēķinā, neatbilst tiem, kas SNCM īpašumā bija 2005. gada 30. septembrī. Nepiemērojot kuģu tirgus vērtības samazinājumu, netiek ņemts vērā konteksts, kurā notiktu sabiedrības aktīvu iespējama piespiedu likvidācija, un, visbeidzot, datums, kas izraudzīts šīs tirgus vērtības aprēķināšanai, proti, 2006. gada augusts, nav SNCM iespējamās likvidācijas datums, kas būtu jāņem vērā, proti, 2005. gada 30. septembris. Turklāt Francija piebilst, ka tad, ja izmantotu CFF ierosināto aprēķinu, negatīvā cena būtu trīs reizes zemāka nekā aktīvu likvidācijas vērtība, ko nosaka Gröditzer lietas judikatūra, un tas būtu vēl izdevīgāk nekā scenāriji, ko Komisijai iesniegušas Francijas iestādes.
(185)
Attiecībā uz CFF izvirzīto argumentu, ar ko tiek apšaubīta Gröditzer lietas piemērojamība, atsaucoties uz apstākli, ka valsts kapitāla ieguldījums sabiedrībā SNCM bija saistīts ar to, ka tā pārdod 75 % no savas līdzdalības, attiecīgi samazinot peļņas iespējas, Francijas iestādes atgādina, ka pārdošanas negatīvā cena, proti, 158 miljoni euro, neatbilst visa SNCM kapitāla pārdošanai, kurai sekoja jauns valsts ieguldījums 25 % apmērā, kas sniedza peļņu […] (60) % gadā. Francija uzskata, ka tas, ka tai piederēja 25 % no sabiedrības akcijām, tai nodrošināja peļņu no ieguldījuma, jo šai līdzdalība bija ļoti lielas peļņas garantijas.
(186)
Francija apstrīd arī argumentu, ko CFF izvirzījis attiecībā uz to, ka šajā lietā nevar piemērot ABX lietas pieeju, kuras pamatā ir analīze par SNCM faktiskajām likvidācijas izmaksām un risks, ka valsti varētu atzīt par atbildīgu par uzņēmuma pasīviem, apmierinot prasību par aktīvu nepietiekamības segšanu, kas paredzēta Francijas maksātnespējas procedūrās un ko apstiprinājusi valsts judikatūra (Ruānas Apelācijas tiesas 2005. gada 22. marta spriedums). Lai gan Francijas iestādes uzskata, ka to kā SNCM vadītāju rīcību nevar kvalificēt kā “kļūdainu” saistībā ar šādu prasību, tās tomēr uzstāj, ka pastāv ļoti liels risks, ka valsts tiesa varētu valsti atzīt vainīgu par SNCM aktīvu nepietiekamību saskaņā ar elastīgajiem kritērijiem attiecībā uz pārvaldības kļūdas kvalifikāciju Komerckodeksa L-651-2. panta nozīmē un saskaņā ar iepriekš minēto judikatūru, kas būtu piemērojama šajā lietā.
(187)
Attiecībā uz 8,75 miljonu euro rekapitalizāciju Francija norāda, ka pretēji CFF un STIM apgalvojumiem šis kapitāla ieguldījums nav uzskatāms par valsts atbalstu šī ieguldījuma vienlaicīguma dēļ un tā līdzīgo parakstīšanas apstākļu dēļ, kā arī tādēļ, ka valsts ar CGMF starpniecību ieguva atlīdzību, kas ir lielāka par vidējo.
(188)
Konkrētāk, Francijas iestādes precizē, ka atcelšanas klauzulu dēļ nevar apšaubīt ieguldītāju vienlīdzības principu, jo tās ir paredzētas tikai saistībā ar SNCM simtprocentīgo pārdošanu, nevis saistībā ar rekapitalizāciju par 35 miljoniem euro, kas tai sekoja.
(189)
Turklāt Francija atgādina, ka tās ieguldījums ir daudz mazāks nekā pircēju ieguldījums, jo ar pircēju veikto ieguldījumu (26,25 miljoni euro) ir jāsalīdzina tikai summa 8,75 miljonu euro apmērā. Pirmā rekapitalizācija par 142,5 miljoniem euro ir jāvērtē tikai kā daļa salīdzinājumā ar likvidācijas cenu.
(190)
Visbeidzot, Francija apstrīd STIM argumentu, ka šis ieguldījums ir garantija privātajiem ieguldītājiem, ka SNCM katrā ziņā saņems sabiedrisko pakalpojumu deleģējuma līgumu transporta pakalpojumiem uz Korsiku. Francijas iestādes norāda, ka šis kapitāla palielinājums ir pārdomāts un neatkarīgs no uzņēmuma darbības rezultātiem un ka sabiedrisko pakalpojumu deleģējuma piešķiršana sabiedrībai SNCM neļautu uzlabot peļņu, kas paredzēta no šī ieguldījuma.
(191)
Attiecībā uz sociālajiem pasākumiem 38,5 miljonu euro apmērā Francijas atkārto argumentu, ka šie pasākumi ir atbalsts fiziskām personām un to, ka tos sedz valsts, nevar uzskatīt par netiešu priekšrocību došanu uzņēmumam, jo šie pasākumi ir papildus tiesību aktos un līgumos paredzētajiem sabiedrības SNCM pienākumiem. Turklāt Francija norāda, ka šie pasākumi nepieļauj darbinieku aiziešanu, kas, neīstenojot pasākumus, būtu SNCM atbildība.
(192)
Pretēji CFF izvirzītajam argumentam Francijas iestādes norāda, ka šī summa 38,5 miljonu euro apmērā nav uzskatāma par darbinieku skaita samazināšanas pasākumu, kas paredzēts 2003. gada sociālajā plānā, jo šie skaita samazināšanas pasākumi, lai gan novēloti, tomēr jau ir īstenoti. Tādējādi jaunais sociālais plāns papildina pirmos sociālos pasākumus, kas veikti 2003. gadā.
5.2.3. Par saderību ar pamatnostādnēm
(193)
Francija uzskata, ka, ņemot vērā iepriekš minēto, atbalsta summa, kas jāvērtē, ir 15,81 miljons euro.
(194)
Pretēji CFF apgalvojumiem Francijas iestādes uzskata, ka, ņemot vērā 2004. gada pamatnostādņu 11. punktu, pirmā rekapitalizācija, kas sabiedrībai SNCM ļāva atjaunot tās pašu kapitālu, tai neatņem grūtībās nonākuša uzņēmuma statusu, jo šīs rekapitalizācijas mērķis bija saglabāt sabiedrības darbību.
(195)
Francija atspēko CFF apgalvojumus, ka tai nebija jāveic jauni finansiāli ieguldījumi uzņēmumā, jo SNCM būtu varējusi izmantot bankas kredītu. Šajā saistībā Francijas iestādes atgādina, ka 2005. gada 24. augustā bankas atteica sabiedrībai SNCM piešķirt jaunus naudas līdzekļus un ka vienīgās paredzamās alternatīvas tādēļ bija uzņēmuma privatizācija vai likvidācija.
(196)
Francija apstrīd CFF un STIM izvirzītos argumentus attiecībā uz 2002. gada pārstrukturēšanas plāna neveiksmi, kurš, lai gan ar noteiktu kavēšanos, tika īstenots un ļāva sasniegt tā mērķus 2005. gadā. SNCM ekonomiskā un finansiālā stāvokļa pasliktināšanās no uzņēmuma neatkarīgu iemeslu dēļ vēlāk lika pagarināt 2002. gadā paziņoto plānu un veikt jaunus pasākumus.
(197)
Francija uzskata, ka SNCM ir labas perspektīvas attiecībā uz dzīvotspējas atjaunošanu un ka pasākumi, ko paredzējuši jaunie akcionāri, proti, sociālā plāna īstenošana, maršrutu atjaunošana un dažu kuģu atjaunošana, ļaus atjaunot uzņēmuma dzīvotspēju. Šajā saistībā Francija norāda, ka, ņemot vērā ienākumus, ko dod sabiedriskā pakalpojuma deleģēšana (apmēram [50-70] (60) % no SNCM apgrozījuma), un ievērojot lielās nemainīgās izmaksas un grūtības, kas saistītas ar to 6 kuģu pārdali, kurus izmanto maršrutā Marseļa-Korsika, sabiedriskā pakalpojuma deleģēšana ir uzņēmuma un tā dzīvotspējas stratēģijas svarīga sastāvdaļa.
(198)
Attiecībā uz atbalsta ierobežošanu līdz minimumam, Francija uzskata, ka tā ir līdz minimumam ierobežojusi izmaksas, kas nepieciešamas pārstrukturēšanas īstenošanai. Šajā saistībā Francijas iestādes atgādina, ka arī pats uzņēmums ir sniedzis pietiekamu ieguldījumu pārstrukturēšanas plānā no pašu līdzekļiem, pārdodot aktīvus par summu 30,2 miljoni euro, un to arī Komisija ir atzinusi savā 2003. gada lēmumā. Turklāt, ņemot vērā citus pārdošanas darījumus, ko SNCM veikusi par summu 12,2 miljoni euro, paša uzņēmuma veikto ieguldījumu var lēst 42,38 miljonu euro apmērā. Francija uzskata, ka šī summa ir ievērojami lielāka par pašu ieguldījumiem, kas nepieciešami, lai apstiprinātu pārstrukturēšanas atbalstu, kas beigās lēšams 15,81 miljona euro apmērā, jo pārējie pasākumi neveido valsts atbalstu.
5.2.4. Par Komisijas 2003. gada lēmumā paredzētajiem nosacījumiem un par iespējamiem jauniem kompensācijas pasākumiem
(199)
Pretēji STIM un CFF apgalvojumiem Francijas iestādes apgalvo, ka ir izpildījušas visus 2003. gada lēmumā paredzētos nosacījumus, kuri tām bija jāievēro līdz 2006. gada beigām, jo īpaši attiecībā uz 11 kuģu flotes uzturēšanu un tādu tarifu piemērošanu, kas ir zemāki nekā konkurentu tarifi.
(200)
Turklāt Francija uzskata, ka jaunajā galīgajā lēmumā sabiedrībai SNCM piemērojamo kompensācijas pasākumu līmenis ir jākoriģē, jo pārstrukturēšanas atbalsta summa tagad ir 15,81 miljons euro, nevis 69,3 miljoni euro.
(201)
Šajā saistībā Francija apstrīd STIM komentārus attiecībā uz iespēju, ka Komisija varētu sabiedrībai SNCM kā kompensācijas pasākumu noteikt tās līdzdalības sabiedrībā CMN pārdošanu. Francija apstrīd STIM argumentu, ka 2004. gada pamatnostādnēs, salīdzinot ar 1999. gada pamatnostādnēm, ir pārskatīta stratēģisko aktīvu definīcija.
(202)
Attiecībā uz CFF minētajiem pasākumiem ar mērķi samazināt SNCM klātbūtni tirgū Francijas iestādes atgādina - kā arī Komisija norādījusi savā 2003. gada lēmumā (87. apsvērums) -, ka attiecīgajos tirgos (no Francijas uz Korsiku un Magribas valstīm) nav pārāk lielas jaudas un ka to līniju pārveidošana, ar kurām tiek nodrošināti transporta pakalpojumi uz Korsiku, gan saskaņā ar sabiedrisko pakalpojumu deleģējumu, gan bez tā, apdraudētu uzņēmuma dzīvotspēju.
(203)
Attiecībā uz CFF izvirzīto argumentu, ka iepriekš aprakstīto pasākumu īstenošana par labu sabiedrībai SNCM rada nopietnu risku, ka no līnijām no kontinentālās Francijas uz Korsiku pazustu tās galvenais tirgus konkurents, proti, CFF, Francijas iestādes norāda, ka, ņemot vērā pašreizējo stāvokli tirgū, kura lielākā daļa pašlaik pieder CFF, tādas struktūras saglabāšana, kurā valda konkurence, ir atkarīga no atļaujas saņemšanas SNCM pārstrukturēšanas plānam un no šīs sabiedrības klātbūtnes attiecīgajā tirgū.
VI. PASĀKUMU NOVĒRTĒJUMS
6.1. VALSTS ATBALSTA ESAMĪBA LESD 107. PANTA 1. PUNKTA NOZĪMĒ
(204)
LESD 107. panta 1. punktā ir noteikts: “Ja vien šis Līgums neparedz ko citu, ar iekšējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm.”
(205)
Lai kādu valsts pasākumu varētu kvalificēt kā valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē, ir nepieciešams, lai būtu izpildīti šādi kumulatīvi nosacījumi: 1) attiecīgais pasākums rada selektīvas ekonomiskas priekšrocības; 2) šīs priekšrocības finansē no valsts līdzekļiem; 3) šīs priekšrocības rada vai draud radīt konkurences izkropļojumu un, visbeidzot, 4) šīs priekšrocības iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm (105).
(206)
Komisija konstatē, ka SNCM ir saņēmusi valsts līdzekļus par kopējo summu 274,54 miljoni euro (106), kas piešķirta ar sabiedrības CGMF starpniecību, kura pilnībā pieder Francijas valstij.
(207)
Tā kā SNCM savu darbību veic jūras pārvadājumu nozarē, kas ir atvērta Eiropas iekšējai konkurencei, šīs sabiedrības saņemtās potenciālās ekonomiskās priekšrocības var kropļot konkurenci un ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm.
(208)
Tas, ka Regulu (EEK) Nr. 3577/92 līdz 1999. gada 1. janvārim nepiemēroja Vidusjūras salu kabotāžai, neļauj prima facie izslēgt iespēju, ka subsīdijas, kas saskaņā ar SPD tika maksātas par kabotāžas transporta pakalpojumiem ar Vidusjūras salām, nevarētu iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm un kropļot konkurenci.
(209)
Jebkurā gadījumā, pat ja subsīdijas, kas bija piešķirtas par kabotāžas līniju transporta pakalpojumiem, varēja arī neiespaidot tirdzniecību un neradīt konkurences izkropļojumus pirms 1999. gada 1. janvāra, situācija pēc šī datuma ir mainījusies, jo saskaņā ar Regulu (EEK) Nr. 3577/92 kabotāžas darbības tagad ir atvērtas visiem Eiropas Savienības operatoriem. Turklāt ir jāuzsver, ka SNCM nenodarbojas tikai ar kabotāžas pārvadājumiem vien, bet veic darbību arī starptautisko jūras pārvadājumu tirgū, kurš tika liberalizēts ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 4055/86 (107).
(210)
Tādēļ Komisija uzskata, ka konkrētajā gadījumā LESD 107. panta 1. punkta trīs pēdējie kritēriji, kas minēti šā lēmuma 205. apsvērumā, ir izpildīti. Tādēļ tai attiecībā uz katru pasākumu saskaņā ar Vispārējās tiesas 2012. gada 11. septembra spriedumu ir jāpārbauda selektīvas ekonomiskās priekšrocības esamība.
6.1.1. Atbilstošs laikposms novērtējuma vajadzībām
(211)
Saskaņā ar Vispārējās tiesas judikatūru (108) Komisijai pēc kāda no tās lēmumu anulēšanas tās jaunais vērtējums jāpamato tikai ar to informāciju, kas tai bijusi pieejama anulētā lēmuma pieņemšanas brīdī, šajā gadījumā - 2008. gada 8. jūlijā.
(212)
Tādēļ notikumus pēc 2008. gada 8. jūlija nedrīkst ņemt vērā. Izmaiņas, kas varētu būt notikušas tirgū vai atbalsta saņēmēja situācijā, no analīzes ir jāizslēdz. Tāpat Komisija neaplūkos pārstrukturēšanas plāna īstenošanu pēc 2008. gada jūlija (109).
(213)
Tieši tāpat Komisijai nav no jauna jāsāk šīs lietas izmeklēšana, nedz arī jāpapildina tā, izmantojot jaunu tehnisku zinātību (110). Tāda akta anulēšana, ar kuru noslēdz administratīvu procesu, kurā ir vairāki posmi, nenozīmē, ka tiek anulēts viss process. Ja, līdzīgi kā šajā lietā, neskatoties uz to, ka ir veikta izmeklēšana, kas ļāvusi veikt visaptverošu analīzi par atbalsta saderību ar iekšējo tirgu, Komisijas veiktā analīze ir nepilnīga, tādējādi padarot tās lēmumu spēkā neesošu, procesu, kas aizstāj šo lēmumu, var atsākt, izmantojot iepriekš veikto izmeklēšanas pasākumu jaunu analīzi (111).
(214)
Turklāt, tā kā Komisijas jaunās analīzes pamatā ir jābūt tikai tai informācijai, kas tai bija pieejama 2008. gada jūlijā, attiecībā uz informācijai, saistībā ar kuru Francijas iestādes un SNCM jau ir definējušas savu nostāju, nav nepieciešams ar tām konsultēties no jauna (112). Visbeidzot, publicējot Oficiālajā Vēstnesī lēmumu uzsākt procedūru, attiecīgajām trešām personām tika nodrošinātas tiesības iesniegt savus komentārus (113), un Regulā (EK) Nr. 659/1999 nav ietverts nosacījums, kas pieprasītu tām vēlreiz nodrošināt šādu iespēju, ja sākotnējais pārstrukturēšanas plāns izmeklēšanas procedūras laikā ir mainīts (114).
(215)
Tādēļ šī lēmuma pamatā galvenokārt ir tikai tā informācija, kas bija pieejama 2008. gada 8. jūlijā. Tomēr kā alternatīvu Komisija parādīs, ka tā nemainītu savus secinājumus, ja tiktu ņemta vērā Francijas iestāžu 2013. gada 16. maija piezīme saistībā ar faktiem, kas minēti pirms 2008. gada 8. jūlija, un informācija, ko SNCM iesniedza 2013. gada 27. augustā.
6.1.2. SNCM pārdošana par negatīvu pārdošanas cenu 158 miljoni euro
(216)
Konkrētajā gadījumā Komisijai ir jāpārbauda, vai kapitāla ieguldījumam 158 miljonu euro apmērā, ko valsts veica pirms SNCM pārdošanas privātajiem pircējiem, tas ir, uzņēmuma negatīvajai pārdošanas cenai par līdzvērtīgu summu, noteikti nepiemīt valsts atbalsta pazīmes.
(217)
Publiska atklātas, pārredzamas un nediskriminējošas atlases procedūra, kuras rezultātā valsts pārdod uzņēmumu pēc tam, kad tam iepriekš veikta rekapitalizācija (par summu, kas pārsniedz pārdošanas cenu), neļauj katrā ziņā izslēgt iespēju, ka pastāv valsts atbalsts, kas varētu vienlaikus dot labumu gan privatizētajam uzņēmumam, gan tā pircējam (115).
(218)
Lai pārbaudītu, vai uzņēmumam ir ekonomiskas priekšrocības, ko radījis valsts veikts kapitāla ieguldījums, Komisija parasti piemēro principu “privātais ieguldītājs, kas darbojas tirgus ekonomikā” (turpmāk “privātā ieguldītāja princips”), ar nosacījumu, ka saņēmējs nav atbildīgs par cita veida valsts atbalsta atlīdzināšanu un ka ieguldījumam piemēro analīzi ar atsauci uz minēto principu. Privātā ieguldītāja princips ir princips, kas atbilstīgi LESD 345. pantam paredz vienlīdzīgu attieksmi pret publisko un privāto sektoru. Saskaņā ar šo principu kapitālu, ko valsts kāda uzņēmuma rīcībā tieši vai netieši nodevusi apstākļos, kas atbilst tirgus parastajiem apstākļiem, nevar kvalificēt par valsts atbalstu (116).
(219)
Tālab Komisija var cita starpā izvērtēt, vai līdzekļu ieguldītājs ir rīkojies kā privātais ieguldītājs, kas īsteno strukturālu politiku - vispārēju vai nozares - un savā darbībā balstās uz ilgtermiņa perspektīvām vai peļņu no ieguldītā kapitāla. To, ka šādu pieeju var izmantot, vairākās lietās ir atzinušas Eiropas Savienības tiesas (117).
(220)
Saskaņā ar iedibināto judikatūru kapitāla ieguldījums, ko publisks ieguldītājs veicis, nepastāvot nekādām rentabilitātes perspektīvām, pat ilgtermiņā, ir uzskatāms par valsts atbalstu (118).
(221)
Eiropas Savienības tiesas ir arī noteikušas, ka privāts ieguldītājs, kas īsteno strukturālu vispārēju vai nozares politiku un kas savā darbībā balstās uz ilgtermiņa rentabilitātes perspektīvām, nevarētu saprātīgi atļauties pēc gadiem ilgiem nepārtrauktiem zaudējumiem veikt kapitāla ieguldījumu, kas ekonomiskā ziņā ir ne vien dārgāks nekā aktīvu likvidācija, bet ir turklāt saistīts ar uzņēmuma pārdošanu, tādējādi noteikti zaudējot jebkādas peļņas gūšanas iespējas, pat ilgākā termiņā (119).
(222)
Konkrētāk, spriedumā Gröditzer lietā Tiesa nosprieda, ka, lai noteiktu, vai uzņēmuma privatizācijai par negatīvu pārdošanas cenu piemīt valsts atbalsta pazīmes, “ir jānovērtē, vai līdzīgos apstākļos privātais ieguldītājs, kura lielumu var salīdzināt ar to struktūru lielumu, kas pārvalda publisko sektoru, būtu veicis šāda apjoma kapitāla ieguldījumus saistībā ar minētā uzņēmuma pārdošanu vai arī būtu izvēlējies veikt tā likvidāciju” (120).
(223)
Ņemot vērā iepriekš minēto, lai noteiktu, vai attiecīgajam pasākumam piemīt atbalsta raksturs, Komisijai ir “jāpārbauda, vai valsts izvēlētais risinājums absolūtā izteiksmē un salīdzinājumā ar jebkādu citu risinājumu, ieskaitot neiejaukšanos, ir tāds, kas rada vismazākās izmaksas, kas gadījumā, ja tā ir, ļautu konstatēt, ka valsts ir rīkojusies kā privātais ieguldītājs” (121).
(224)
Citiem vārdiem sakot, Komisijai jāpārbauda, ka lēmums veikt šādu lielāku kapitāla ieguldījumu patiesi ir ar mazākām izmaksām nekā likvidācija.
6.1.2.1. Par likvidēšanas izmaksu novērtējumu
a) Par atlaišanas papildu pabalstu ietekmes ņemšanu vērā
(225)
Aprēķinot likvidācijas izmaksas, kas rastos akcionāram, Francijas iestādes uzskatīja, ka pašlaik lielas uzņēmumu grupas, kad tās slēdz ražotnes vai likvidē meitasuzņēmumus, nevar neņemt vērā sociālās sekas, ko šādi lēmumi var izraisīt. Līdz ar to tās parasti īsteno sociālos plānus, kuros var būt paredzēti pasākumi darbinieku saglabāšanai, atbalsts jaunas darbavietas meklēšanai, atlaišanas pabalsti un, iespējams, pat vietēji attīstības pasākumi, kuri pārsniedz to, kas noteikts tiesību aktos un koplīgumos.
(226)
Šajā saistībā Francijas iestādes uzskata, ka saskaņā ar 2005. gada sociālo plānu, kura pamatā ir 2002. gada sociālais plāns, vērā ņemamais diapazons ir no [90 000-100 000] (60) līdz [120 000-130 000] euro uz vienu darbinieku, t. i., kopējā summa no [200-210] (60) miljoniem euro līdz [250-260] (60) miljoniem euro. Francijas iestādes norāda, ka, nosakot iepriekš minētā diapazona apakšējo robežu, ir ņemts vērā tas, ka par atskaites punktu izmantotā sociālā plāna izmaksas ir palielinātas atbilstoši to darbinieku lielajai proporcijai, kuri tuvojas pensijas vecumam un kuru aiziešana notiek sevišķi labvēlīgos apstākļos. Tāpat tiek ņemts vērā situācijas konteksts (uzņēmuma likvidēšana un darbinieku atbrīvošana lielā skaitā), kas nekādā veidā nav salīdzināma ar darbinieku skaita samazināšanu, kas ļauj uzņēmumam saglabāt darbību, kas ir atsauces sociālā plāna priekšnoteikums.
(227)
Galu galā Francijas iestādes uzskata, ka, pat izmantojot analīzes shēmu, ko izveidojusi Vispārējā tiesa savā 2012. gada 15. septembra spriedumā, SNCM kontroles nodošana par negatīvu pārdošanas cenu 158 miljonu euro neveidoja valsts atbalsta elementus. Tās uzskata, ka Komisijai ir visa nepieciešamā informācija, lai reaģētu uz Tiesas kritiku.
(228)
Komisija šai analīzei nepiekrīt.
(229)
Saskaņā ar Vispārējās tiesas spriedumu (122) atkarībā no konkrētās lietas apstākļiem atlaišanas papildu pabalstu izmaksāšana principā var būt tiesiska un lietderīga prakse, lai veicinātu pieklusinātu sociālo dialogu un saglabātu sabiedrības vai sabiedrību grupas tēlu. Saskaņā ar principu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret privātajiem un publiskajiem ieguldītājiem, izvēli izmaksāt atlaišanas papildu pabalstus var izdarīt arī dalībvalstis, ja tiek likvidēts valsts uzņēmums, lai gan principā to saistības nevar pārsniegt tiesību aktos un līgumos stingri noteiktu minimumu. Tomēr Tiesa norāda, ka “[…] leģitīmu apsvērumu dēļ šo papildu izmaksu uzņemšanās nedrīkst pārsniegt vienīgi sociālo vai pat politisko mērķi, pretējā gadījumā rodas neatbilstība kritērijam par privāto ieguldītāju […]. Nepastāvot pat ilgtermiņa ekonomiskam pamatam, tādu izmaksu uzņemšanās, kas pārsniedz stingri noteiktus likumiskus un līgumiskus pienākumus, tātad ir jāuzskata par valsts atbalstu EK līguma 87. panta 1. punkta izpratnē.” (123)
(230)
Attiecībā uz argumentu, ko izvirzījušas Francijas iestādes, aizstāvot valsts zīmola tēlu, Tiesa uzskata, ka “[…] dalībvalsts kā globālā tirgus ekonomikas principu vadīta ieguldītāja tēla aizsardzību, nepastāvot īpašiem apstākļiem un bez īpaši pārliecinošas argumentācijas, nevar uzskatīt par pietiekamu pamatojumu, kas pierāda tādu papildu izmaksu kā atlaišanas papildu pabalstu uzņemšanās ekonomisko pamatu ilgtermiņā.” (124) Šajā lietā nav šādu īpašu apstākļu.
(231)
Komisija norāda, ka pēc procedūras sākšanas Francijas iestādes nav varējušas definēt Francijas valsts ekonomiskās darbības, jo īpaši ģeogrāfiskā un nozares mērogā. Ir jāveic ilgtermiņa ekonomiskā pamata novērtējums attiecībā uz konkrēto pasākumu, lai gan Francijas iestādes galu galā 2013. gada 16. maija vēstulē ir norādījušas, ka valsts darbības būtu jāsalīdzina ar dažādu kontrolakciju sabiedrības darbībām, cenšoties maksimāli palielināt savu peļņu un aizsargāt globāla uzņēmuma tēlu, jo īpaši saistībā ar tās darbinieku pārvaldību.
(232)
Attiecībā uz CGMF tēlu Komisija norāda, ka jūras pārvadājumu nozarē tai nav citu aktīvu kā vien SNCM. Līdz ar to šo argumentu nevar piemērot.
(233)
Attiecībā uz valsts kā akcionāra tēlu Francijas iestādes norādīja, ka pastāvēja liels sociālo nemieru izcelšanās risks valsts kontrolētajos uzņēmumos, kas varētu ietekmēt ne tikai tos uzņēmumus, kas atradās SNCM darbības tuvā apkārtnē, bet visās nozarēs, un jo īpaši transporta nozarē. Komisija uzskata, ka Francijas iestādes nav spējušas parādīt, ka pastāvēja reāls risks, ka nelabvēlīgā ietekme skartu visus publiskā sektora uzņēmumus, un ka tās arī nespēja parādīt, ka papildu kompensācijas izmaksa palīdzēja novērst iespējamus streikus. Visbeidzot, Komisija uzskata, ka valsts apgalvojums, ka papildu kompensācijas izmaksas tika veiktas vienīgi uz sociāla pamata, nav pietiekams, lai izslēgtu valsts atbalsta esamību.
(234)
Turklāt Komisija uzskata, ka Francijas iestādes nav sniegušas pietiekami objektīvus un pārbaudāmus datus, kas parādītu, ka atlaišanas papildu pabalstu izmaksu veikšana līdzīgos apstākļos ir vispārpieņemta prakse starp privātajiem uzņēmējiem. Komisija norāda, ka vienkārša atsauce uz ierobežotu skaitu sociālo plānu nav pietiekama, lai parādītu pietiekamas vispārpieņemtas prakses esamību gadījumos, kas salīdzināmi ar šo, ka Francijas iestāžu minētās atbrīvošanas no darba shēmas attiecas uz pārstrukturēšanas, nevis uz likvidēšanas plāniem un ka lielai daļai šo nozaru acīm redzami nav nekā kopīga ar transporta infrastruktūru (piem., kosmētikas nozare (Yves Saint-Laurent Haute couture), lauksaimniecības pārtikas ražošanas nozare (Danone) un elektronikas nozare (Hewlett Packard)). Turklāt Francijas iestāžu sagatavotajā tabulā ar sociālo plānu sarakstu, kas ietverts 2013. gada 16. maija vēstulē, sīki izklāstīti seši plāni, kuru īstenošana sākta pēc SNCM privatizācijas, un tādēļ tos nevar ņemt par pamatu, aplūkojot atlaišanas papildu pabalstus.
(235)
SNCM2013. gada 27. augustā iesniedza jaunu sarakstu ar pieciem sociālajiem plāniem. Komisija uzskata, ka šis saraksts nepierāda, ka atlaišanas papildu pabalsti līdzīgos apstākļos ir vispārpieņemta prakse starp privātajiem uzņēmējiem. Komisija norāda, ka no šiem pieciem aplūkotajiem plāniem divi attiecas uz SNCM, viens no kuriem ir šī lēmuma priekšmets. Tādēļ šos divus plānus nevar izmantot, lai izdarītu objektīvu salīdzinājumu divu iemeslu dēļ: pirmkārt, SNCM iepriekšējā prakse šajā jomā nav pietiekams pamats, lai attaisnotu to, ka tā ir vispārpieņemta prakse, un otrkārt, 2002. gada sociālais plāns attiecas uz periodu, kad SNCM joprojām atradās valsts kontrolē, bet Vispārējās tiesas izmantotais salīdzināšanas kritērijs bija privāts uzņēmums, kas darbojas tajā pašā jomā. Komisija norāda, ka Marseļas ostas sociālo plānu nevar izmantot kā tādu, ņemot vērā, ka 2004. gadā osta atradās valsts, nevis privātā īpašumā. Turklāt attiecībā uz beidzamajiem diviem minētajiem sociālajiem plāniem, t. i., Air Lib un Eurostar, Komisija norāda, ka tie ir pārstrukturēšanas, nevis likvidācijas plāni. Visbeidzot Komisija norāda, ka vidējā papildu kompensācija šajos divos plānos ir vairāk nekā par 50 % mazāka nekā vidējā papildu kompensācija, ko izmaksāja SNCM.
(236)
Visbeidzot Komisija atzīst, ka Francijas iestādes nav norādījušas, ka Francijas valsts rīcību motivēja saprātīga iespēja iegūt netiešu materiālo peļņu, kaut vai ilgtermiņā, izvairoties palielināt sociālo nemieru uzņēmumā, ņemot vērā, ka tas parādītos saistībā ar uzņēmuma likvidēšanu. Nav pietiekamu pierādījumu, kas pamatotu hipotēzi, ka citu valsts uzņēmumu darbiniekiem ir izmaksāti lielāki pabalsti. Šim viedoklim vēl lielāku ticamību piešķir fakts, ka saskaņā ar Francijas iestāžu hipotēzi pat no globāla ieguldītāja viedokļa ļoti lielu atlaišanas pabalstu piešķiršana darbiniekiem uzņēmumam var sarežģīt jebkādu nākotnē veicamu pārstrukturēšanu citos šim ieguldītājam piederošos uzņēmumos. Turklāt Francijas iestādes nav uzskaitījušas būtiskās potenciālās sociālās izmaksas, kuras tās citē kā pamatojumu atlaišanas papildu pabalstu piešķiršanai.
(237)
Francijas iestādes ir apgalvojušas arī to, ka likvidācijas process būtu garāks un potenciāli riskantāks valstij kā akcionāram nekā SNCM pārdošana par negatīvu cenu. Komisija norāda, ka Francijas iestādes nav sniegušas pierādījumu šāda riska esamībai un nav paskaidrojušas, kādēļ likvidācijas procesa garumu būtu ņēmis vērā privātais akcionārs. Frucona Kosice lietai (125), uz kuru atsaucas Francijas iestādes, nav nekāda sakara ar šo lietu, jo tā attiecas uz privāta kreditora pārbaudi. Likvidācijas procesa ilgums ir svarīgs, analizējot, vai valsts kā Frucona Kosice kreditors maksimāli izmantoja savu parādu atgūšanu, pieņemot tūlītēju daļēju atmaksu, vai būtu bijis labāk nogaidīt uzņēmuma likvidēšanas rezultātu. Šīs lietas apstākļi ir atšķirīgi, jo valsts ir akcionārs sabiedrībā SNCM, nevis privāts kreditors. Ņemot to vērā SNCM likvidācijas gadījumā ar sabiedrības aktīviem nepietiktu, lai segtu sabiedrības saistības, un valsts nespētu atgūt savu ieguldījumu. Līdz ar to likvidācijas procesa garumam šajā lietā nav nozīmes.
(238)
Francijas iestādēm tādējādi nav izdevies attaisnot to, ka tās ir atbalstījušas izmaksas, kas radušās, valstij rīkojoties kā privātajam ieguldītājam un izmaksājot papildu pabalstus likvidācijas kontekstā.
(239)
Šajā analīzes stadijā Komisijai ir jānosaka SNCM likvidācijas vērtība, neņemot vērā atlaišanas papildu pabalstus.
b) Par SNCM likvidācijas vērtību
(240)
Ar pārskatīto neto aktīvu metodi aktīvu nepietiekamība tiek konstatēta tad, ja reālo aktīvu ekonomiskā vērtība (kas parasti ir augstāka par neto bilances vērtību) nesedz reālo parādu ekonomisko vērtību.
(241)
Lai šajā lietā konstatētu aktīvu nepietiekamību, Komisija ar sava eksperta (126) palīdzību pārliecinājās - kā norādīts turpmāk -, ka 2005. gada 30. septembrī sabiedrības SNCM aktīvu vērtība nebija pietiekama, lai apmierinātu priviliģēto kreditoru un nepriviliģēto kreditoru prasības.
(242)
Komisija uzskata, ka neto aktīvu novērtēšana ir metode, ko parasti izmanto sabiedrību novērtēšanai jūras transporta nozarē. Tā arī uzskata, ka šī metode ir sevišķi piemērota SNCM situācijai, jo tās neapejamajam akcionāram vienīgā alternatīva pārdošanai ir iesniegt pieteikumu par sabiedrības likvidāciju.
(243)
Attiecībā uz citām vērtēšanas metodēm, jo īpaši attiecībā uz “pamatdarbības brīvās naudas plūsmas pašreizējo vērtību”, Komisija uzskata, ka, tā kā, izmantojot šo metodi, tiek pieņemts, ka uzņēmums turpina darboties, tas neatbilst SNCM gadījumam, ja to paredzēts likvidēt, tāpēc šī metode šajā gadījumā nav piemērojama.
(244)
Komisija par sabiedrības SNCM novērtēšanas atskaites datumu izvēlas 2005. gada 30. septembri, jo, ievērojot to, ka lēmums izraudzīties sabiedrību BCP tika pieņemts 2005. gada 27. septembrī, tas ir datums, kurā tika faktiski izdarīta izvēle starp pārņemšanas piedāvājuma pieņemšanu un sabiedrības likvidāciju.
i) Par SNCM aktīvu vērtību
(245)
Komisija norāda, ka SNCM akcionārs sadarbībā ar biroju Ernst & Young2005. gada 30. septembrī veica uzņēmuma likvidācijas izmaksu aprēķinu (iepriekš minētais CGMF ziņojums), ko salīdzināja ar ekspertu ziņojumu, kuru sagatavoja Oddo Corporate Finance un juridiskais birojs Paul Hastings. Komisija norāda, ka iepriekš minētajā Oddo-Hastings ziņojumā sabiedrības SNCM aktīvu vērtība tika novērtēta 190,3 miljonu euro apmērā.
(246)
Attiecībā uz tās flotes vērtību, kas piederēja pašai sabiedrībai (127), SNCM kuģu bruto tirgus vērtību specializēts BRS brokeris 2005. gada 30. septembrī novērtēja 224 miljonu euro apmērā, Oddo ziņojumā SNCM flote tika novērtēta par 150,7 miljoniem euro, no šīs summas atņemot vērtības samazinājumu (128), brokeru komisijas (129) un rezervi neparedzētiem gadījumiem (130).
3. tabula
SNCM aktīvu novērtēšanas scenāriji 2005. gada 30. septembrī
Aktīvu vērtība
Oddo ziņojums
miljonos euro
Aktīvu vērtība
Komisijas eksperts
miljonos euro
Nemateriālie pamatlīdzekļi
-
-
Materiālie pamatlīdzekļi
Pašai sabiedrībai piederošā flote
150,7
151,7
Ēkas
(131)
11,2
11,2
Ieguldījumi
(132)
32,7
38,3
Pamatlīdzekļi
194,6
201,2
Krājumi
-
-
Avansa maksājumi un priekšapmaksas
-
-
Debitoru saistības
0,8
0,8
Citi parādi
(133)
9,4
9,4
Neto naudas līdzekļi
-14,5
-
Izlīdzināšanas konti
-
-
Citi aktīvi
-4,3
10,20
Aktīvi kopā
190,3
211,4
Avoti:
Oddo-Hastings ziņojums, Komisijas eksperta ziņojums
(247)
Analizējot šo tabulu, Komisijas konstatē, ka kuģu flote ir uzņēmuma aktīvu novērtēšanas galvenā sastāvdaļa. Šajā saistībā Komisijas eksperts pēc salīdzinošas analīzes, ko tas veica tad, kad tas bija iespējams, secināja, ka vērtības samazinājums, kas piemērots kuģu tirgus vērtībai, un rezerve neparedzētiem gadījumiem ir loģiski. Tādējādi tas secināja, ka nav pamata noraidīt Francijas valdības iesniegto flotes vērtības novērtējumu.
(248)
Attiecībā uz vērtības samazinājumu Komisija uzskata, ka tā līmenis atbilst vērtības samazinājumiem, kas novēroti, pārdodot kuģus piespiedu likvidācijas gadījumā. Kā norādījis Komisijas eksperts, Régie des Transports Maritimes (Beļģijas nacionālā sabiedrība, kas apkalpo līniju Ostende-Remsgita), piemēram, divus automobiļu prāmjus 1997. gadā pārdeva ar vērtības samazinājumiem, ko lēš no 35-45 % apmērā. Samērā nesen sabiedrība Festival Cruises pārdeva trīs kruīza kuģus ar vidējo vērtības samazinājumu 20 % apmērā. Tātad vērtības samazinājumi, kas novēroti līdzīgos gadījumos, atbilst vērtības samazinājumiem, ko Francijas iestādes piemērojušas šajā lietā.
(249)
Tā kā attiecībā uz rezervi neparedzētiem gadījumiem tirgū nav noticis neviens pielīdzināms gadījums, Komisija uzskata, ka argumenti, kas pamato rezervi neparedzētiem gadījumiem, atbilst tādu specializētu kuģu šaurajam tirgum, kuri pielāgoti ļoti specifiskai darbībai.
(250)
Turklāt Komisija piebilst, ka tās neatkarīgais eksperts ir paaugstinājis finanšu pamatlīdzekļu novērtējumu, jo īpaši SNCM līdzdalību sabiedrībā CMN (no 21,8 miljoniem euro uz 28 miljoniem euro). Šajā saistībā, ņemot vērā Stef-TFE izteikto piedāvājumu šo līdzdalību atpirkt par 35,2 miljoniem euro, kas Komisijai iesniegts saistībā ar šo izmeklēšanu, Komisija uzskata, ka SNCM līdzdalības sabiedrībā CMN novērtējums par 28 miljoniem euro sabiedrības likvidācijas kontekstā ir pamatots.
(251)
Attiecībā uz pārējo aktīvu novērtējumu Komisijas ekspertam nebija nekādu īpašu iebildumu. Tas tomēr nav apstiprinājis posteni “neto naudas līdzekļi”, jo tajā ir iztrūkums. Komisija uzskata, ka šis postenis būtu jāpārklasificē par SNCM pasīviem.
(252)
Ņemot vērā dažādās korekcijas, Komisija sabiedrības SNCM aktīvu vērtību 2005. gada 30. septembrī novērtē 211,4 miljonu euro apmērā.
ii) Par SNCM pasīvu vērtēšanu
(253)
Komisija konstatē, ka Francijas iestādes summu, kas pienākas priviliģētajiem kreditoriem, lēš 153,8 miljonu euro apmērā, bet summu, kas pienākas nepriviliģētajiem kreditoriem (neskaitot atlaišanas papildu atbalstus), - 170,9 miljonu euro apmērā.
(254)
Attiecībā uz sociālo maksājumu saistībām Francijas iestādes koplīgumā noteiktā sociālā plāna izmaksas lēš [70-80] (60) miljonu euro apmērā. Izmaksas, kas saistītas ar minēto plānu, ir noteiktas individuāli, ņemot vērā līguma veidu (beztermiņa vai fiksēta termiņa), piemērojamos statūtus un koplīgumus (kuģu personāls, biroja darbinieki un kuģa virsnieki), darba stāža ilgumu, katra darbinieka klasifikāciju un atalgojumu. Šī summa ietvēra uzteikuma pabalstus (20-30 miljoni euro), apmaksāta atvaļinājuma pabalstus pēc uzteikuma (0-10 miljoni euro), līgumos paredzētos atlaišanas pabalstus (30-40 miljoni euro) un Delalande iemaksu (0-10 miljoni euro) (134).
(255)
Sociālā plāna, kas nav paredzēts koplīgumā, izmaksas Francijas iestādes lēš [30-40] (60) miljonu euro apmērā. Šajā plānā ir apkopoti visi papildpasākumi, kas saistīti ar SNCM līgumos un tiesību aktos paredzētajiem pienākumiem darbinieku atlaišanas gadījumā (135), un visas netiešās izmaksas, kas saistītas ar koplīgumā ietverto sociālo plānu (136).
(256)
Izmaksas, kas saistītas ar galveno ekspluatācijas līgumu laušanu, galvenokārt attiecas uz to, ka tiek izmantots bankas galvojums par summu 7,4 miljoni euro, kas sniegts, lai garantētu to, ka sabiedrība SNCM pienācīgi izpilda savas sabiedriskā pakalpojuma saistības, kuram jāpieskaita minētajā līgumā paredzētā soda nauda, kas vienāda ar 2 % no finansiālās pamatkompensācijas 63 miljonu euro apmērā par 2005. gadu, t. i., apmēram 1,2 miljoni euro gadījumā, ja deleģējuma saņēmējs nepilda savas saistības.
(257)
Attiecībā uz neto pasīviem, kas saistīti ar izpirkumnomā esošo kuģu pārdošanu (137), Francijas iestādes uzsver, ka, pamatojoties uz noteiktiem pieņēmumiem (138), tīros ieņēmumus no pārdošanas BRS specializētais brokeris 2005. gada 30. septembrī ir novērtējis 144,8 miljonu euro apmērā, atņemot vērtības samazinājumu, brokeru komisijas maksu un vedmaksas finansiālās izmaksas. Tā kā nodokļu un bankas parādi kopā sasniedz 193,5 miljonus euro, par kuģiem, uz kuriem attiecas izpirkumnoma, paliek bankas parādu atlikums, kas vēl jāatmaksā, 48,7 miljonu euro apmērā.
4. tabula
SNCM pasīvu novērtēšanas scenāriji 2005. gada 30. septembrī
Pasīvu vērtība
Oddo ziņojums
miljonos euro
Pasīvu vērtība
Komisijas eksperts
miljonos euro
Augstākās prioritātes parādi, tostarp:
Sociālie un nodokļu parādi
[20-30]*
[20-30]*
Finansiālie parādi, kas nodrošināti ar aktīviem
(139)
15,9
15,9
Koplīgumā paredzētā sociālā plāna izmaksas
[70-80]*
[70-80]*
Pensionēto darbinieku savstarpējas apdrošināšanas sabiedrību izmaksas
(140)
10,2
10,2
Likvidācijas procesa izmaksas
4,7
4,7
Starpposma pamatdarbības zaudējumi
(141)
26,5
26,5
Maksājumi galvenajiem kreditoriem
153,8
153,8
Nenodrošinātie parādi
(142)
69,7
84,2
Koplīgumā neparedzētā sociālā plāna izmaksas
[30-40]*
[30-40]*
Izmaksas saistībā ar galveno ekspluatācijas līgumu laušanu
[10-20]*
[10-20]*
Papildu izmaksas saistībā ar izpirkumnomā esošo kuģu pārdošanu
48,7
48,7
Maksājumi nenodrošinātajiem kreditoriem
170,9
181,1
Avoti:
Oddo-Hastings ziņojums, Komisijas eksperta ziņojums
(258)
Komisija norāda, ka sociālās saistības ir sabiedrības SNCM saistību galvenā sastāvdaļa. Attiecībā uz priekšrocības sociālajām saistībām, t. i., sociālā plāna izmaksām, Komisijas eksperts pārbaudīja visu plāna sastāvdaļu aprēķināšanas formulas, pamatojoties uz dažādiem apsekojumiem, un nekonstatēja ne anomālijas, ne kļūdas. Ņemot vērā šo pārbaudi, Komisija uzskata, ka summa [70-80] (60) miljonu euro apmērā, ko Francijas iestādes minējušas saistībā ar koplīgumā paredzēto sociālo plānu, ir pamatota.
(259)
Attiecībā uz starpposma pamatdarbības zaudējumiem Komisija uzskata, ka šis ir pārdomāts novērtējums, ņemot vērā attiecīgos tiesību aktus, jo īpaši Francijas Komerckodeksa L.622-10. pantu un 1985. gada 27. decembra Dekrēta Nr. 85-1388 119-2. pantu, saskaņā ar kuru kompetentā komerclietu tiesa varētu sabiedrībai SNCM uzlikt pienākumu turpināt darbību divus mēnešus, ko pēc attiecīgās valsts ministrijas pieprasījuma var pagarināt tās sabiedriskā pakalpojuma saistību dēļ.
(260)
Attiecībā uz nenodrošinātajiem parādiem Komisijas eksperts nav izteicis nekādus īpašus iebildumus. Tomēr tas palielināja sākotnējo summu 14,5 miljonu apmērā pozīcijā “neto naudas līdzekļi” uz 69,7 miljoniem euro. Komisija uzskata, ka šī koriģētā summa atbilst izmaiņām, kas veiktas SNCM aktīvu novērtējumā.
(261)
Attiecībā uz koplīgumā neparedzētā sociālā plāna izmaksām (un neskaitot atlaišanas papildu pabalstus) Komisijas eksperts uzskata, ka tiesā celto prasību aprēķins jāmaina uz [0-5] (60) miljoniem euro Francijas iestāžu ierosināto [0-10] (60) miljonu euro vietā. Attiecībā uz šo punktu, lai gan Komisija ir pārliecināta, ka arodbiedrību organizācijas pieprasīs fiksēta termiņa līgumu pārklasificēšanu par beztermiņa līgumiem (143), tā tomēr uzskata, ka šī aprēķina pamatā jābūt tikai tiem darbiniekiem, kuriem ir fiksēta termiņa līgumi un kuriem šis risks gandrīz noteikti pastāv (ir aptuveni 150 šādu līgumu). Ņemot vērā bruto mēneša algu [2 000-2 500] (60) euro apmērā un 9 mēnešalgu pabalstu par [100-120] (60) pirmajiem fiksēta termiņa līgumiem un 6 mēnešu algu par [50-70] (60) turpmākajiem, kopējā summa ir [0-10] (60) miljoni euro.
(262)
Attiecībā uz neto pasīviem, kas saistīti ar izpirkumnomā esošo kuģu pārdošanu, Komisija uzskata, ka aprēķina pamatā esošie pieņēmumi ir pamatoti jo īpaši tādēļ, ka EIG pārlieku ievēro līgumiskās formalitātes un tas ierobežo iespējas aizstāt sabiedrību SNCM ar trešām personām un nodokļu atvieglojumu piemērošanu saistot ar to, ka kuģi kuģo zem Francijas karoga. Turklāt, nav pamata piemērot rezervi neparedzētiem gadījumiem attiecībā uz kuģiem, kuri tiek ekspluatēti saskaņā izpirkumnomu, jo šos kuģus pārdod EIG kreditējošās bankas. Šajā kontekstā Komisija uzskata, ka ir pamatoti, ka par laikposmu no 2005. gada 30. septembra līdz kuģu faktiskajai pārdošanai tiek ņemtas pārnešanas finansiālās izmaksas.
(263)
Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisija lēš, ka 2005. gada 30. septembrī sabiedrības SNCM prioritāro parādu saistības sasniedza 153,8 miljonus euro un sabiedrības SNCM neprioritāro parādu saistības - 181,1 miljonu euro.
iii) Par aktīvu nepietiekamības konstatēšanu
(264)
Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisija lēš, ka 2005. gada 30. septembrīSNCM aktīvu vērtība (t. i., 211,4 miljoni euro) nebija pietiekama, lai apmierinātu priviliģēto kreditoru prasības (153,8 miljoni euro) un nepriviliģēto kreditoru prasības (181,1 miljons euro), t. i., kopā 334,9 miljonus euro. Līdz ar to aktīvu nepietiekamība ir aptuveni 123,5 miljoni euro apmērā.
c) Par prasības segt aktīvu nepietiekamību ņemšanu vērā
(265)
Komisija pārbaudīja arī Francijas iestāžu apgalvojumu, ka valstij kā vairākuma akcionāram uzņēmuma likvidācijas gadījumā (skatīt turpmāk) varētu prasīt segt aktīvu nepietiekamību. Viena no ieinteresētajām personām (CFF) apstrīdēja nacionālās judikatūras piemērošanu, uz kuru atsaucās Francijas iestādes šajā konkrētajā lietā. CFF norāda, ka attiecībā uz Ruānas Apelācijas tiesas judikatūru Aspocom Group Oyj lietā tiesa piesprieda Somijas mātesuzņēmumam maksāt kompensāciju likvidētā Francijas meitasuzņēmuma darbiniekiem, jo šī kompensācija bija paredzēta sociālajā plānā, kuru mātesuzņēmums bija apstiprinājis uzņēmuma līmeņa līgumā. Beigās tā netika izmaksāta.
(266)
Francijas iestādes uzskata, ka faktiskās izmaksas, kas valstij būtu jāuzņemas kā akcionāram ar CGMF starpniecību, 2005. gada 30. septembrī sasniedz 312,1-361 miljonu euro. Šajā aplēsē ņemts vērā risks, ka valstij varētu piespriest segt aktīvu nepietiekamību, ja tiesa lemtu, ka tā ir bijusi SNCM faktiskais vadītājs, un risks, ka valstij varētu piespriest maksāt atlaistajiem darbiniekiem atlaišanas papildu pabalstus. Francijas iestādes uzskata, ka šie riski ir jāņem vērā, aprēķinot sabiedrības SNCM iespējamās likvidācijas faktiskās izmaksas.
(267)
Šeit jautājums ir aplēstās kopējās izmaksas, ko Francijai kā akcionāram, visticamāk, būtu bijis jāsedz SNCM piespiedu likvidācijas gadījumā, lai noteiktu, vai, ņemot vērā risku, ka tiesa varētu piespriest tai segt šos zaudējumus, un ņemot vērā attiecīgās summas, labi informēts privātais ieguldītājs būtu devis priekšroku pārdot savu meitasuzņēmumu tieši par negatīvu cenu 158 miljonu euro apmērā, nevis uzņemties šādu risku.
(268)
Saskaņā ar Francijas tiesību aktiem tādas sabiedrības pilnvarotajam likvidatoram, kurai piemēro piespiedu likvidāciju, ir iespēja ierosināt prasību par sabiedrības bijušo vadītāju atbildību, ko dēvē par “prasību segt pasīvus” (segt aktīvu nepietiekamību) un ko piemēro gadījumā, ja tiek izbeigts uzņēmuma atveseļošanas vai sanācijas plāns, kā arī piespiedu likvidācijas gadījumā (144).
(269)
Tiesības pret maksātnespējīgas sabiedrības vadītājiem celt prasību par pasīvu segšanu pamato nepieciešamība atjaunot sabiedrības kapitālu, kas ir viens no uzdevumiem, kurš uzticēts pilnvarotajam likvidatoram.
(270)
Vairākās vēstulēs Komisijai Francijas iestādes apgalvoja, ka iespēja, ka valsts tiesa piespriestu valstij segt tās vadītā uzņēmuma pasīvus, ir vairāk nekā ticams scenārijs un ka tas jāņem vērā, aprēķinot SNCM iespējamās likvidācijas faktiskās izmaksas.
(271)
Ar 2008. gada 28. februāra vēstuli SNCM iesniedza ekspertu Baker & McKenzie ziņojumu, kurā novērtētas juridiskās sekas, ko radītu pret Francijas valsti celta prasība segt aktīvu nepietiekamību. Šajā ziņojumā tika secināts, ka ir ļoti iespējams, ka komerclietu tiesa, kurā šo lietu iesniegtu, uzskatītu valsti par atbildīgu attiecībā uz šo prasību un piespriestu tai segt visus sabiedrības SNCM sociālos parādus.
(272)
Atbilstošie tiesību akti paredz, ka likvidējamās sabiedrības sociālos parādus var likt segt sabiedrības likumiskajiem vai faktiskajiem vadītājiem, ja ir izpildīti četri kumulatīvi nosacījumi.
i) Valsts atzīšana par likumisko vai faktisko vadītāju uzņēmumam, kuram veic piespiedu likvidāciju
(273)
Sabiedrības SNCM iesniegtais Baker & McKenzie ziņojums sniedz Komisijai analīzi, no kuras tā secina, ka […] (60). Būtībā minētā ekspertu ziņojuma mērķis atbilstoši attiecīgajai judikatūrai (145) ir parādīt, ka valsts ir atkārtoti apņēmusies […] (60). Konkrēti, saskaņā ar ziņojumu valsts pieņēma […] (60) lēmumus. Turklāt norādīts, ka sabiedrības pārvaldes institūcijas […] (60) … Visbeidzot, valsts […] (60).
(274)
Komisija norāda, ka Francijas iestādes savā 2008. gada 28. marta vēstulē nav norādījušas nekādas atkāpes […] (60). Francijas iestādes 2006. gada 20. novembra vēstulē norāda, ka tiesa […] (60) uzņēmumu.
(275)
Tomēr Komisija uzskata, ka Francijas iestāžu 2006. gada 20. novembra paziņojums, kas izteikts saistībā ar valsts atbalsta procedūru, nevar pats par sevi būt pietiekams, lai juridiski pamatoti noteiktu, vai tiesa valsts iestādes būtu uzskatījusi par faktiskajām uzņēmuma vadītājām, kas gūst labumu no aplūkotajiem pasākumiem, vai jo vairāk šāda pieņēmuma iespējamības pakāpi.
(276)
Jo īpaši attiecībā uz aplūkojamo lēmumu nebūt nav noteikts, ka galīgais lēmums, ko pieņēmusi valsts, ievērojami atšķirtos no prakses, kādu valsts izmanto vadībai savos mātesuzņēmumos. Arī Baker & McKenzie ziņojumā uzsvērts, ka attiecībā uz valsts intervences apjomu valstij piederošo mātesuzņēmumu vadībā pastāv pretrunas, kas atkārtojas, un kopumā tiek minēta […] (60) nozīmīgā loma.
(277)
Francijas un SNCM minētie valsts judikatūras piemēri nav tieši piemērojami šajos konkrētajos apstākļos. Minētās galvenās lietas attiecas uz vietējām pārvaldes iestādēm, un BRGM2001. gada 6. februāra spriedums ir saistīts ar valsts rūpniecisku komercuzņēmumu.
(278)
Katrā ziņā nebūt nav teikts, ka valsts, rīkojoties kā valsts iestāde, tiktu uzskatīta par faktisko vadītāju.
ii) Vienas vai vairāku vadības kļūdu pastāvēšana, ko pieļāvusi Francijas valsts - tā uzņēmuma faktiskais vadītājs, kuram veic piespiedu likvidāciju
(279)
Konkrētajā gadījumā Komisija norāda, ka SNCM ekspertu ziņojumā, pamatojoties uz neizsmeļošu faktisko apstākļu sarakstu, ir minēti vairāki apstākļi, kas liecina, ka valsts, […] (60), ir pieļāvusi vadības kļūdas.
(280)
Konkrētāk, tajā ir norādīts, ka Francijas valsts ir pieļāvusi kļūdas saistībā ar ieguldījumiem, kas saistīti ar […] (60) SNCM. Valsts esot pieļāvusi arī daudzas pārvaldības kļūdas saistībā ar […] (60) jaudu SNCM.
(281)
Savā 2007. gada 30. aprīļa vēstulē Francijas iestādes norādīja, ka pastāv ļoti liela iespēja, ka valsts tiktu saukta pie atbildības, ņemot vērā kritērijus pārvaldības kļūdas kvalificēšanai Komerckodeksa L.651-2. panta nozīmē.
(282)
Arī šajā gadījumā Komisija uzskata, ka 2007. gada 30. aprīļa paziņojums, kas izteikts saistībā ar procedūru valsts atbalsta jomā, nevar pats par sevi būt pietiekams, lai juridiski pamatoti noteiktu, vai tiesa valsts iestādes būtu uzskatījusi par vainīgām iespējamo kļūdu pieļaušanā, vai jo vairāk šāda pieņēmuma iespējamības pakāpi. Vēl jo vairāk tas ir tādēļ, ka Francijas iestādes noliedz to, ka pastāv pārvaldības kļūdas, kuras tomēr varētu būt par iemeslu, lai tiktu ierosināta prasība segt aktīvu nepietiekamību.
(283)
Turklāt SNCM tieši tāpat kā Francijas iestādes lielā mērā paļaujas uz ļoti veciem pārvaldības lēmumiem. Tādējādi Baker & McKenzie ziņojuma pamatā ir […] (60), kas veikts līdz 2000. gadam. Tajā ietverta atsauce uz Revīzijas palātas ziņojumiem par 1993.-1999. finanšu gadu. Iespējams, ka galvenās pārvaldības kļūdas ir pieļautas ap 20. gadsimta 90. gadu vidu. Kad SNCM kreditori pagarināja kredītu, tie tika informēti par šīm pārvaldības darbībām. Tādējādi tie vismaz netieši pieņēma risku, kas saistīts ar šāda veida pārvaldību. Nekas neliecina, ka šādā situācijā valstij loģiski varētu rasties saistības segt aktīvu nepietiekamību.
(284)
Turklāt visas šīs varbūtējās pārvaldības kļūdas var izskaidrot ar politisku izvēli, ko izdarīja valsts iestādes, un nav nekā, kas norādītu, ka šīs politiskās izvēles varētu klasificēt kā pārvaldības kļūdas judikatūras nozīmē, liekot segt aktīvu nepietiekamību.
(285)
Visbeidzot, Baker & McKenzie ziņojumam trūkst ticamības, jo īpaši vietā, kur tiek apgalvots, ka SNCM situācija bija saistāma ar ārējās saziņas kļūdām, ko pieļāva valsts saistībā ar šo situāciju. Viss, kas izriet no šī ziņojuma, ir, ka valsts minējusi situāciju, kas bija jau publiski zināma. Līdz ar to valsts rīcībai nebija nekā kopīga ar pārvaldības kļūdu.
iii) Aktīvu nepietiekamības konstatējums
(286)
Šajā gadījumā Komisija norāda, ka Oddo-Hastings ziņojumā tiek konstatēta aktīvu nepietiekamība 134,4 miljonu euro apmērā uz 2005. gada 30. septembri, kas aprēķināta kā starpība starp SNCM aktīvu vērtību (190,3 miljoni euro) un uzņēmuma pasīvu vērtību (prioritārie un neprioritārie parādi, kas novērtēti attiecīgi 153,8 miljonu euro un 170,9 miljonu euro apmērā).
(287)
Iepriekš Komisija lēsa SNCM aktīvu nepietiekamību 123,5 miljonu euro apmērā uz 2005. gada 30. septembri (skatīt 264. apsvērumu).
iv) Cēloņsakarība starp pārvaldības kļūdām un konstatēto aktīvu nepietiekamību
(288)
Francijas iestādes norāda, ka juridiskas personas vadītāju, pamatojoties uz Komerckodeksa L.624-3. pantu, var atzīt par atbildīgu pat tad, ja pieļautā pārvaldības kļūda ir tikai viens no aktīvu nepietiekamības cēloņiem, un viņam var piespriest segt visus sociālos parādus vai to daļu, pat ja viņa pieļautā kļūda ir bijusi cēlonis tikai vienai šo parādu daļai (146). Francijas iestādes lēš, ka Francijas valstij būtu jāsedz 85-100 % no konstatētās aktīvu nepietiekamības, t. i., summa no 114,3 līdz 134,4 miljoniem euro.
(289)
Šai analīzei nav laba pamata. Ciktāl varbūtējo pārvaldības kļūdu pamatā ir lēmumi, kas pieņemti 20. gadsimta 90. gadu vidū un kas tūlītēji radīja SNCM papildu izdevumus, ir ļoti grūti saistīt šo problēmu ar aktīvu nepietiekamību 2005. gadā, jo īpaši tādēļ, ka laikposmā starp šiem diviem datumiem bija ļoti daudz notikumu.
(290)
Turklāt, ja šķiet, ka nepastāv automātiska saikne starp piešķirtās kompensācijas summu aktīvu nepietiekamības segšanai un palielināto pasīvu summu, kuras iemesls ir pārvaldības kļūda (ja tas būtu jānosaka), tas arī nozīmē, ka tiesa varētu piespriest vadītājam maksāt daudz mazāku summu nekā konstatētā aktīvu nepietiekamība (147).
(291)
Pretēji tam, kam šķietami tic Francijas iestādes (un SNCM), nekas nenorāda, ka tiesa, kas skatītu šo jautājumu, varētu uzskatīt, ka šeit minētie lēmumi ir pietiekami nopietns pamats, lai uzliktu valsts iestādēm slogu, kas ir saistīts ar lielāko daļu no nepietiekamajiem aktīviem. Saskaņā ar izmeklēšanas gaitā izteiktajiem apgalvojumiem, lēmumi aizsardzības nolūkos tika pieņemti politiskā kontekstā (turklāt vairākumā gadījumu pirms desmit gadiem) vai - nesenāku lēmumu pieņemšanas gadījumā - lai aiztaupītu darbiniekiem pienākumu panākt lielāku darba ražīgumu vai cenšoties uzlabot attiecības nozarē.
v) Iespējamā atlaišanas papildu pabalstu maksāšana SNCM obligātas likvidācijas gadījumā
(292)
Papildus aktīvu nepietiekamībai Francijas iestādes norāda, ka, ņemot vērā šajā jomā pastāvošo judikatūru (148), tiesa katrā ziņā nolemtu piespriest Francijas valdībai segt atlaišanas papildu pabalstus (no [200-210] līdz [250-260] (60) miljoniem euro). Francijas iestādes uzskata, ka faktiskās izmaksas, kas Francijas valstij būtu jāsedz kā akcionāram, būtu robežās no 212,1 miljona euro līdz 361 miljonam euro.
(293)
Francijas iestādes norāda, ka nesenos spriedumos Francijas tiesas likumiskajam vai faktiskajam vadītājam ir piespriedušas papildus aktīvu nepietiekamībai segt arī atlaišanas papildu pabalstus, kas aprēķināti saskaņā ar sociālo plānu, kuru attiecīgais uzņēmums izstrādājis pirms likvidācijas uzsākšanas.
(294)
Francijas iestādes norāda, ka lietā Aspocomp Francijas sabiedrība Aspocomp SAS, kas bija Somijas sabiedrības Aspocomp Group Oyj meitasuzņēmums par 99 %, 2002. gada 18. janvārī bija parakstījis uzņēmuma līmeņa vienošanos, kurā bija noteikti sociālā plāna atlaišanas nosacījumi attiecībā uz 210 algotajiem darbiniekiem no kopējā 550 darbinieku skaita. Šajā vienošanās dokumentā bija aprakstīta kompensējošo un papildu pabalstu summa, kā arī atbalsts brīvprātīgas aiziešanas gadījumā. Taču pēc grupas stratēģijas maiņas mātesuzņēmums Aspocomp Group Oyj2002. gada 21. februārī nolēma savu meitasuzņēmumu Aspocomp SAS vairs nefinansēt, un šā iemesla dēļ tika iesniegts pieteikums par meitasuzņēmuma brīvprātīgu likvidēšanu. Šā lēmuma dēļ meitasuzņēmums faktiski nespēja pildīt saistības, ko paredzēja uzņēmuma vienošanās, un tam nācās atlaist arī visus pārējos darbiniekus.
(295)
Šajos apstākļos Ruānas Apelācijas tiesa apstiprināja Evrē Darba tiesas spriedumu, kā arī piesprieda sabiedrībai Aspocomp Group Oyj, kas par 99 % kontrolēja sava meitasuzņēmuma pārvaldību, samaksāt: i) darbiniekiem, uz kuriem attiecās uzņēmuma vienošanās, visus kompensējošos un papildu atbalstus, ko paredz tikai šī uzņēmuma vienošanās, kā arī kompensāciju par atlaišanu bez reāla un nopietna iemesla, un ii) darbiniekiem, kas tika atlaisti saistībā ar Aspocomp brīvprātīgas likvidēšanas pieteikšanu, līdzvērtīgus pabalstus, ņemot vērā to, ka, nepildot savas saistības, mātesuzņēmums bija pieļāvis negodīgu rīcību un nosodāmu bezatbildību.
(296)
Lai gan savā teorijā Francija atsaucās arī uz Kasācijas tiesas Komerclietu palātas 2005. gada 19. aprīļa spriedumu (149), Komisija šajā spriedumā nesaskata nevienu izšķirīgu elementu, kas attiektos uz pašreizējo strīdu. Vienīgais Kasācijas tiesas nozīmīgais apsvērums ir, ka apelācijas tiesa nesaskatīja pienācīgu pamatojumu likumā, lai atrisinātu nesaskaņas par uzņēmuma piederību starp mātesuzņēmumu un meitasuzņēmumu. Komisija norāda, ka nevienā gadījumā ar Aspocomp lietu saistītie fakti nav salīdzināmi ar pārbaudāmās lietas faktiem. Šajā lietā nebija tā, ka CGMF nepildītu saistības izmaksāt atlaišanas papildu atbalstus.
(297)
Jāatzīmē, ka gan SNCM, gan Francijas iestādes šķiet veltām nozīmi tam, ka sociālais plāns […] (60). Ir ļoti apšaubāmi, ka […] (60) var uzskatīt par tādu pārvaldības kļūdu, lai radītu saistības valstij pret darbiniekiem […] (60). Pat mazticamajā situācijā, ja […] (60) valstij būtu saistības pret darbiniekiem un tas radītu tiem tiesības saņemt valsts maksātu kompensāciju (150), šādu tiesību piešķiršana pati par sevi veidotu priekšrocību, kas piešķirta SNCM, un līdz ar to valsts atbalstu tādu pašu iemeslu dēļ, kā iepriekš izklāstītie attiecībā uz atbalstu fiziskām personām ar kopsummu 38,5 miljoni euro, jo šis pasākums zināmā mērā varēja uzlabot ražošanas attiecības uzņēmumā.
vi) Secinājums par aktīvu nepietiekamības segšanai īstenotās rīcības ņemšanu vērā
(298)
Nav juridiski pamatoti un ar pietiekamu varbūtības pakāpi noteikts, ka tiesa Francijas iestādēm nolemtu piespriest maksāt par nepietiekamajiem aktīviem, un vēl jo mazāk tas, ka šī nauda, kas būtu jāmaksā, pārsniegtu negatīvo cenu, par kādu SNCM tika “pārdota”.
(299)
Jāņem vērā arī tas, ka valsts darbības, pieņemot, ka tā patiesi ir vainīga pie pārvaldības kļūdām, tika vērstas uz nacionālās rūpniecības un pakalpojumu nozares, tostarp SNCM un tās darbinieku, aizsardzību, proti, izvairoties uzspiest situāciju, kas izraisītu sociālos nemierus. Būtībā, pat ja valsts iestādes, tostarp valsti, var noteiktos apstākļos uzskatīt par faktiskajiem uzņēmuma vadītājiem, nekas neliecina, ka pasākumu aktīvu nepietiekamības segšanai varētu izmantot, lai gūtu ieskatu valsts politikas lēmumos, īpaši šādos apstākļos. Tas ir tālu no Aspocomp lietas apstākļiem, kura nekādā veidā neattiecās uz šādiem jautājumiem.
(300)
Katrā ziņā Komisija uzskata, ka Francijas iestādes tagad nevar izmantot agrāk izdarītas politiskas izvēles, lai attaisnotu valsts intervenci, kas paredzēta, lai vērstu par labu agrāk izdarīto izvēļu sekas. Gluži pretēji, abi intervences gadījumi, t. i., gan agrākā, gan nesenākā publiskā intervence, ir jāuzskata par kumulatīvu konkurences kropļojumu. Atzīt valsts saistības segt aktīvu nepietiekamību būtu tas pats, kas ļaut valstij atzīt uzņēmuma pārvaldības kļūdas, lai varētu veikt finansiālu ieguldījumu, ko nekvalificētu kā valsts atbalstu, tādējādi izraisot jaunu konkurences kropļojumu. Valsts efektīvi “izmantotu” pašas pieļautās pārvaldības kļūdas kā pamatojumu papildu finanšu līdzekļu piešķiršanai pretēji vispārējam principam “neviens nevar apgalvot pats savu nekrietnību” (nemo auditur propriam turpitudinem allegans) (151).
(301)
Būtu pilnīgi aplami attēlot valsti vienlaikus kā svēto un grēcinieku, t. i., kā “sliktu vadītāju” (pieņemot, ka tas tiek pierādīts), kas iestājas, lai glābtu uzņēmumu, ko tā ir slikti vadījusi. Pārvaldības kļūdu pieļaušana nav normāla tirgus ekonomikas principu vadīta piesardzīga ieguldītāja rīcība. Līdz ar to glābšanas mehānisms šādu kļūdu labošanai arī nav normāla rīcība.
(302)
Pieņemot Francijas iestāžu un SNCM izvirzīto teoriju, tiktu radīti apstākļi, lai valsts varētu piešķirt garantijas uzņēmumiem, kas apzināti “pieļāvuši pārvaldības kļūdas”. Tas nav pieņemams attiecībā uz valsts atbalsta disciplīnu.
(303)
Šajā gadījumā rīcība, kas radītu valstij saistības atbilstoši teorijai, ko izklāsta SNCM un Francijas iestādes, faktiski attiektos tikai uz valsts kā valsts iestādes, nevis akcionāra rīcību. Pieņemot, ka piesardzīgs privātais ieguldītājs nebūtu pieņēmis lēmumu, balstoties uz šādiem politiskiem un publiskiem apsvērumiem, risks, ka, pamatojoties uz šādiem lēmumiem, būtu jāsedz aktīvu nepietiekamība, neiztur “tirgus ekonomikas principu vadīta piesardzīga privātā ieguldītāja” testu (152).
(304)
Francijas iestādes norāda, ka savā 2005. gada 7. decembraABX lēmumā Komisija vēlējās ņemt vērā to, ka “atsevišķos īpašos gadījumos dažu valstu tiesību aktos ir paredzēta iespēja trešām personām vērsties pret likvidētā uzņēmuma akcionāriem, it īpaši tad, ja šie akcionāri var tikt uzskatīti par tādiem, kas [izlaists tekstā] un/vai pieļāvuši kļūdas uzņēmuma pārvaldībā.” (153)
(305)
Tomēr Komisija uzsver, ka atbalsta koncepcija ir jāvērtē objektīvi, un norāda, ka lēmums uzsākt procedūru tajā pašā lietā noteica, ka “pat tajā mazticamajā gadījumā, ja visi šie nosacījumi, ko prasa valsts tiesību akti, lai paredzētu to atbildību […] būtu izpildīti, tas joprojām neizslēgtu valsts atbalsta klātbūtni pasākumos, kuros guvējs ir meitasuzņēmums.” (154)
(306)
Šajā gadījumā Komisija uzskata, ka Francijas iestādes nav pienācīgi kliedējušas tās šaubas par apgalvojumu, ka diezgan noteikti SNCM akcionārs bija pakļauts riskam, ka to sauks pie atbildības.
(307)
Šajā situācijā un tā kā Komisija ir atteikusies ņemt vērā atlaišanas papildu maksājumus (skatīt 225. un turpmākos apsvērumus), tā secina, ka SNCM likvidācija nebūtu valstij izmaksājusi neko. Komisija uzskata, ka valstij kā akcionāram nevar piespriest uzņemties likvidācijas izmaksas, jo akcionāru pakļaušana riskam ir saistīta ar to kapitāla ieguldījumu uzņēmumā.
6.1.2.2. Secinājums
(308)
Komisija uzskata, ka privāts ieguldītājs būtu devis priekšroku risinājumam ar mazākām izmaksām, t. i., SNCM likvidēšanai. Tādēļ tā secina, ka negatīvā cena 158 miljonu apmērā veido valsts atbalstu.
6.1.3. CGMF veiktais kapitāla ieguldījums 8,75 miljonu euro apmērā
(309)
Apsvērumos pēc lēmuma par procedūras uzsākšanu Francijas iestādes norāda, ka valsts veiktā rekapitalizācija 8,75 miljonu euro apmērā notika vienlaikus ar privāto ieguldītāju veikto kapitāla iepludināšanu un ka valsts bija mazākuma akcionārs, bet lielāko daļu līdzekļu nodrošināja tirgus. Turklāt tās uzskata, ka valsts ieguldījuma rentabilitātes likme, t. i., […] (60) gadā, veido pietiekamu ilgtermiņa rentabilitāti kapitālam, ko ieguldījis privātais ieguldītājs. Savā 2013. gada 16. maija paziņojumā tās arī norāda, ka risks, kas saistīts ar atcelšanas klauzulu, tiek kompensēts ar pārpirkšanas iespēju, kas pieejama privātajam ieguldītājam.
(310)
Valsts ieguldījums tagad ir jāsalīdzina ar privāto ieguldītāju ieguldījumu, t. i., 26,25 miljoniem euro. Valsts ieguldījumu veido 158 miljoni euro (skatīt 6.1.2. iedaļu), kam pieskaita papildu 38,5 miljonus euro individuālā atbalsta un 15,81 miljonu euro, kas izmaksāts saskaņā ar 2002. gada plānu (skatīt 6.1.4. un 6.1.5. iedaļu).
(311)
Visi 2006. gada pasākumi ir izklāstīti saprašanās memorandā, kurā katra puse (CGMF, BCP un VT) ir piekritusi veikt 158 miljonu euro ieguldījumu, 38,5 miljonu euro norēķinu konta avansu un 8,75 miljonu euro kapitāla palielinājumu. Šie trīs pasākumi veido vienu darbību, kas paredzēta SNCM privatizācijai. Kā Vispārējā tiesa pati secinājusi 2012. gada 11. septembra sprieduma 125. punktā, “proti, šis kapitāla ieguldījums [8,75 miljoni euro] iekļaujas vispārējā pārdošanas protokolā, kas pieņemts neparasto sarunu rezultātā, kur [kapitāla] pārņēmēju ieguldījumi ir pretizpildījums par smagām saistībām, ko dažādos veidos uzņēmusies Francijas valsts”. Trīs aplūkojamie pasākumi tādēļ uzskatāmi par paketi, un, lai noteiktu intervences nozīmību, šī valsts veiktā kapitāla iepludināšana SNCM ir jāsalīdzina ar privāto ieguldītāju ieguldījumu.
(312)
Ņemot vērā visu iepriekšminēto, Komisija secina, ka privātā akcionāra ieguldījums, t. i., 10,6 % no kopējā, nav uzskatāms par ievērojamu.
(313)
Kā jau norādīts 311. apsvērumā, trīs aplūkojamie pasākumi veido vienu privatizācijas darbību. Tādēļ Komisija uzskata, ka publiskā un privātā kapitāla ieguldījums ir uzskatāmi par vienlaicīgiem.
(314)
Attiecībā uz līdzīgos apstākļos veiktu ieguldījumu kritēriju Komisija norāda, ka, pirmkārt, ieinteresētās personas CCF un STIM ir apšaubījušas privātās intervences nozīmību un jo īpaši to, vai pastāv līdzīgi apstākļi publiskajam un privātajam ieguldījumam, ņemot vērā atcelšanas klauzulu.
(315)
Komisija uzskata, ka šī kapitāla palielinājuma apstākļi atsevišķi norāda, ka risks, ko uzņemas privātais un publiskais ieguldītājs, nav vienāds. Atcelšanas klauzulas esamība un ar to saistītie nosacījumi ir pietiekami, lai parādītu, ka attiecīgais rezultāts privātajiem un publiskajiem ieguldītājam saistībā ar risku nav vienāds, ja tiek izpildīti klauzulas nosacījumi. Saskaņā ar saprašanās memorandu privātajiem ieguldītājiem ir iespēja atsaukt vienošanos un atgūt savu ieguldījumu, ja Komisija, Vispārējā tiesa vai Tiesa pieņem negatīvu lēmumu vai netiek atjaunota sabiedrisko pakalpojumu deleģēšana. Atcelšanas klauzulas pēdējā daļa vēl jo vairāk sagādā valstij grūtības attiecībā uz SNCM pamatdarbību. SNCM ir vēsturiskais operators, kas nodrošina savienojumu starp Korsiku un kontinentālo Franciju. Vienkārši runājot, atbilstīgi sabiedriskā pakalpojuma deleģējumam divas trešdaļas tās darbības notiek starp Marseļu un Korsiku. Tādējādi ar šo atcelšanas klauzulu privātie ieguldītāji attiecībā uz lielāko daļu SNCM darbību ir aizsargāti pret komercrisku. Būtībā risku uzņemas valsts viena pati.
(316)
Pieprasot īstenot iepriekšminēto atcelšanas klauzulu, rastos saistības atlīdzināt visus SNCM pircēju veiktos kapitāla ieguldījumus par labu šiem privātajiem ieguldītājiem. Tādējādi CGMF īpašumā atkal būtu 100 % SNCM kapitāla, un tas būtu laikā, kad ievērojami ir palielinājies likvidācijas risks un līdz ar to ievērojamas daļas publiskā ieguldījuma zaudēšanas risks.
(317)
Attiecībā uz iegādes solījumu, ko izteikuši privātie akcionāri, SNCM pārņemšanas vai likvidācijas gadījumā CGMF to nevar pieprasīt. Tas apstiprina faktu, ka grūtību gadījumā šo iespēju nevar izmantot un risku uzņemas galvenokārt CGMF un līdz ar to - valsts. Tādējādi Komisija uzskata, ka šo solījumu veikt iegādi nevar uzskatīt par pretpasākumu pirkšanas atcelšanas klauzulai.
(318)
Turklāt Komisija nevar pieņemt Francijas iestāžu argumentu, ka saprašanās memorandā ir ietvertas vairākas garantijas, lai aizsargātu valsts ieguldījumu. Saistības, ko piemēro pircējiem, nerada tiem papildu riskus un ierobežojumus, kuru rezultātā tie nonāktu situācijā, kas līdzīga situācijai, kādā atrodas CGMF. Tās ir paredzētas tikai un vienīgi, lai nodrošinātu, ka laikposmā, kurā privātie pircēji var izmantot atcelšanas klauzulu, tie neveiktu nekādas juridiskas izmaiņas SNCM un veiktu tikai tās darbības, kas nepieciešamas, lai īstenotu uzņēmējdarbības plānu un sociālo plānu.
(319)
Turklāt, kā uzsvērusi Vispārējā tiesa savā 2012. gada 11. septembra spriedumā, paredzamā atlīdzība pati par sevi nav pietiekama, lai secinātu, ka valsts veikusi ieguldījumu atbilstīgi tirgus nosacījumiem, ņemot vērā to, ka riski nav vienlīdzīgi sadalīti starp publiskajiem un privātajiem ieguldītājiem.
(320)
Pat ja netiek izpildīts nosacījums par “ieguldījumiem, kas veikti ar vienādiem nosacījumiem”, pasākums joprojām var būt atbilstīgs tirgus ekonomikas principu vadīta privātā ieguldītāja principam. Šādos gadījumos ir jāparāda, ka valsts ir rīkojusies tādā pašā veidā kā piesardzīgs privātais ieguldītājs līdzīgā situācijā, piemēram, veicot ieguldījuma rentabilitātes ex ante analīzi. Tomēr Francijas iestādes nav sniegušas pierādījumu par šādu ex ante analīzi. Tās savos komentāros tikai ex post ir norādījušas, ka privātajam ieguldītājam fiksētā atlīdzības likme […] (60) % būtu piemērota, salīdzinot to ar vērtspapīram pielīdzināmām valsts kases izdotām obligācijām (Obligation Assimilable du Trésor - OAT), kuru atlīdzības likme tajā laikā bija no 3,72 līdz 3,95 %. Tomēr tās neiesniedza analīzi, kas rādītu, ka 10 % likme būtu privātajam ieguldītājam pieņemama, ņemot vērā riskus, ko uzņemas valsts, piem., riskus, kas saistīti ar atcelšanas klauzulu, un riskus, kas saistīti ar situāciju uzņēmumā.
(321)
Bez tam […] (60) % likme attiecas tikai uz kapitāla ieguldījumu 8,75 miljonu euro apmērā, bet analīzē būtu bijis jāņem vērā kopējais valsts ieguldījums, kas apstiprināts saprašanās memorandā Ņemot vērā, ka ar negatīvo pārdošanas cenu 158 miljonu euro apmērā vai norēķinu konta avansu 38,5 miljonu euro apmērā nesaistās atlīdzība, atlīdzības likmei valsts kopējam ieguldījumam sabiedrībā SNCM privatizācijas brīdī 2006. gadā būtu bijis jābūt ievērojami mazākai nekā atlīdzības likme, ko piemēro OAT. Ņemot vērā šos riskus, tirgus ekonomikas principu vadīts privātais ieguldītājs tādu likmi nebūtu pieņēmis.
(322)
Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisija uzskata, ka judikatūrā noteiktie kritēriji, kas ļauj jau no paša sākuma izslēgt, ka attiecīgais pasākums būtu uzskatāms par valsts atbalstu, nav izpildīti. Tāpēc Komisija uzskata, ka valsts kapitāla ieguldījums 8,75 miljonu apmērā rada sabiedrībai SNCM ekonomisku priekšrocību, ciktāl šis ieguldījums ir veikts paralēli privātā kapitāla ieguldījumam apstākļos, kas nav salīdzināmi Savienības judikatūras nozīmē. Līdz ar to aplūkotie pasākumi atbilst valsts atbalstam LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
6.1.4. Pasākumi attiecībā uz atbalstu fiziskām personām (38,5 miljoni euro)
(323)
Francijas iestādes uzskata, ka šis finansējums veido valsts atbalstu fiziskām personām, uzņēmums no tā labumu negūst un tādēļ tas nav valsts atbalsts. Ieinteresētās personas, proti, CCF un STIM, apstrīd šī pasākuma kvalificēšanu par atbalstu fiziskām personām, jo tās uzskata, ka pasākums rada netiešu pozitīvu ietekmi sabiedrībai SNCM.
(324)
Komisija uzskata, ka tas, ka tiešie fiziskām personām sniegtā atbalsta saņēmēji ir darbinieki, nav pietiekami, lai parādītu, ka tas nav atbalsts viņu darba devēja labā. Vispārējā tiesa secinājusi, ka: “ar to, ka fiziskām personām paredzētā atbalsta tiešie saņēmēji ir darbinieki, nepietiek, lai pierādītu atbalsta par labu to darba devējam neesamību” (155).
(325)
Tāpat Vispārējā tiesa 2012. gada 11. septembra sprieduma 138. punktā ir norādījusi, ka “lai izvērtētu, vai šis atbalsts fiziskām personām ir uzskatāms par atbalstu EKL 87. panta 1. punkta izpratnē, tātad ir jānoskaidro, vai SNCM gūst netiešu ekonomisku priekšrocību, kas ļauj tai izvairīties no izmaksām, kuras parastā kārtībā būtu jāmaksā no pašu finanšu resursiem, un tātad traucē tirgus spēkiem radīt to normālas sekas.”
(326)
Turklāt Komisija norāda, ka saskaņā ar saprašanās memorandu šis pasākums ir valsts saistības pret privātajiem partneriem, lai finansētu “to izmaksu daļu saistībā ar iespējamu brīvprātīgu aiziešanu no darba vai darba līgumu laušanu (jebkāda veida), kas rastos papildus jebkāda veida summām, kuras darba devējam jāmaksā […]” Vispārējā tiesa 2012. gada 11. septembra sprieduma 145. punktā norāda, ka tas, ka atbalsts fiziskām personām ir pārdošanas līguma sastāvdaļa, tiecas norādīt uz to, ka tas rada priekšrocību. Attiecīgās personas to izmantoja, jo no tā varēja gūt konkrētu labumu.
(327)
Tādēļ šis atbalsts saistāms ar atbildību par ekonomisku priekšrocību radīšanu sabiedrībai SNCM, atbrīvojot to no pienākuma uzņemties visas izmaksas, kas saistītas ar iespējamo dažu darbinieku aiziešanu nākotnē. Ja uzņēmumu no šādām izmaksām atbrīvo valsts, tas noteikti iegūst priekšrocību. Komisija uzsver, ka šie papildu sociālie pasākumi ir paredzēti, lai veicinātu darbavietu skaita samazināšanas plānu īstenošanu, kas nepieciešams, lai sasniegtu uzņēmuma mērķus, un ka tie nav likumā noteikta prasība. Šajā gadījumā streiku biežums sabiedrībā SNCM rāda, ka sociālā plāna īstenošana uzņēmumā garantē streiku un citu līdzīgu protesta akciju izcelšanās samazinājumu. Ir pilnīgi neapšaubāmi, ka šie papildu sociālie pasākumi rada priekšrocību sabiedrībai SNCM.
(328)
Tādēļ Komisija uzskata, ka šis pasākums atbilst valsts atbalstam LESD 107. panta 1. punkta nozīmē.
6.1.5. Atlikums 15,81 miljona euro apmērā, kas 2002. gadā piešķirts kā pārstrukturēšanas atbalsts
(329)
2006. gada pasākumi ievērojami palielina pārstrukturēšanas atbalstu 69,29 miljonus euro apmērā, kas tika aplūkots 2002. gada plāna kontekstā, un to var uzskatīt par pārstrukturēšanas plāna un tā izmaksu grozījumiem. Kad tika paredzēta privatizācija, pārstrukturēšanas plāns joprojām tapa. Tomēr paredzēto dzīvotspējas atjaunošanas mērķi SNCM nav sasniegusi. Vispārējā tiesa uzsvēra, ka “šajā ziņā ir jānorāda, ka 2006. gada lēmums ir nepārprotams attiecībā uz to, ka, pastāvot pārstrukturēšanas atbalsta elementiem 2006. gada plānā, šie elementi […] ir jāanalizē kopā ar 2002. gada plāna pārstrukturēšanas atbalstu” (156). Vispārējā tiesa uzsver, ka šī analīze tika veikta “uz stabila pamata”. Summu 69,29 miljoni euro veido 2002. gadā piešķirtie 66 miljoni euro kā pārstrukturēšanas plāna pirmā daļa un 3,29 miljoni euro 2005. gadā piešķirtais kā otrā daļa.
(330)
No šīs 2002. gada pārstrukturēšanas plāna ietvarā piešķirtās summas 53,4 miljoni euro būtībā attiecas uz sabiedrisko pakalpojumu deleģēšanu. Tā kā Vispārējā tiesa 2012. gada 11. septembra spriedumā apstiprināja šī atbalsta likumību, Komisijai kopīgi jāpārbauda pārstrukturēšanas atbalsta saderība, t. i., 15,81 miljons euro, kas tika piešķirts 2002. gada pārstrukturēšanas darbību laikā, un visu 2006. gada pasākumu saderība ņemot vērā 2004. gada pamatnostādnes.
6.2. 2002. UN 2006. GADĀ IZMAKSĀTĀ PĀRSTRUKTURĒŠANAS ATBALSTA SADERĪBAS AR IEKŠĒJO TIRGU PĀRBAUDE
6.2.1. Apsveramās pamatnostādnes
(331)
Komisija norāda, ka 2002. gada pārstrukturēšanas plāns tika izskatīts atbilstīgi 1999. gada pamatnostādnēm. Tāpat tā norāda, ka jaunie 2006. gada pasākumi, kuros atpakaļejoši ir iekļauts 2002. gada plāns, stājoties spēkā jaunajām 2004. gada pamatnostādnēm, tika īstenoti, pirms Komisija bija tos apstiprinājusi.
(332)
Saskaņā ar pārejas noteikumiem, kas tika pieņemti attiecībā uz 2004. gada pamatnostādnēm (157), tieši šīs pamatnostādnes tiek piemērotas atbalstam, ciktāl tas ir nelikumīgs atbalsts, daļa no kura tika piešķirta pēc to stāšanās spēkā.
(333)
Līdz ar to, tā kā 2006. gada pasākumi veido valsts atbalstu, tie ir jāuzskata par 2002. gadā sākto pārstrukturēšanas darbību neatņemamu sastāvdaļu un jāanalizē kopsakarā ar tām. Tādēļ visa šī atbalsta saderība tiks analizēta atbilstoši 2004. gada pamatnostādnēm.
6.2.2. “Grūtībās nonācis uzņēmums”
(334)
Lai uzņēmumam varētu sniegt pārstrukturēšanas atbalstu, jābūt iespējamam to kvalificēt kā grūtībās nonākušu uzņēmumu pamatnostādņu nozīmē.
(335)
Konkrētajā gadījumā Komisija atgādina, ka šī kritērija izpilde tika apstiprināta gan Komisijas 2002. gada 17. jūlija lēmumā par grūtības nonākuša uzņēmuma glābšanas atbalstu sabiedrībai SNCM (158), gan 2002. gada 19. augusta lēmumā, ar kuru tika uzsākta oficiāla izmeklēšanas procedūra par rekapitalizācijas projektu, pamatojoties uz SNCM gada pārskatu par 2001. gadu.
(336)
Attiecībā uz šo lēmumu Komisija pārbaudīja, vai SNCM atbilst šim nosacījumam, pamatojoties uz uzņēmuma gada pārskatu par 2002. gadu. Pašu kapitāls (bez reglamentētajiem maksājumiem) (159) 2002. gadā joprojām bija negatīvs: -26,5 miljoni euro 2002. gadā salīdzinājumā ar -30,7 miljoniem euro 2001. gadā. Šādu līmeni izskaidro tas, ka ir zudusi vairāk nekā puse no uzņēmuma pamatkapitāla, kurš vairāk nekā ceturto daļu zaudēja 12 mēnešu laikā pēc paziņojuma, tādējādi izpildot pamatnostādņu 10. punkta a) apakšpunktā minēto nosacījumu.
(337)
Papildus pamatkapitāla novērtēšanai Komisija cita starpā konstatē, ka:
-
2001. un 2002. gadā kārtējie rezultāti pirms nodokļiem izmainījās no - 5,1 miljona euro 2001. gadā uz - 5,8 miljoniem euro 2002. gadā un 2002. gadā ciestos neto zaudējumus bija iespējams mazināt tikai ar noteiktu kuģu pārdošanu,
-
sabiedrības SNCM naudas plūsma, kas 2001. gada beigās bija 39,2 miljoni euro, 2002. gada beigās samazinājās līdz 35,7 miljoniem euro,
-
neto finansiālie parādi, neskaitot izpirkumnomu, laikposmā no 2000. līdz 2002. gadam palielinājās no 135,8 miljoniem euro līdz 144,8 miljoniem euro,
-
finansiālās izmaksas (procentu maksājumi un tamlīdzīgas izmaksas) no 7,0 miljoniem euro 2000. gadā pieauga līdz 9,503 miljoniem euro 2002. gadā.
(338)
Turklāt Francijas iestādes Komisijai arī apstiprināja, ka tās parādu dēļ bankas atsakās turpmāk aizdot naudu sabiedrībai, neraugoties uz to, ka sabiedrība SNCM piedāvāja kā nodrošinājumu savus pēdējos kuģus, kas ir brīvi no hipotēkas vai citiem tamlīdzīgiem apgrūtinājumiem.
(339)
Sabiedrisko pakalpojumu deleģēšanas līgums šo analīzi nekādā veidā nemaina. Lai gan līgums saistībā ar pārstrukturēšanas plāna sekmīgu īstenošanu neapšaubāmi ļāva SNCM sasniegt pozitīvus pamatdarbības rezultātus, tas tomēr nemaina to, ka tās akūtais pašu kapitāla trūkums, pieaugošie parādi un pārstrukturēšanas plānā paredzēto darbības pasākumu izmaksas pēc kāda laika varētu likt pārtraukt sabiedrības darbību.
(340)
Tā kā pārstrukturēšanas periods aptver laikposmu no 2002.-2006. gadam, ir jāpārbauda, vai SNCM izpildīja minētos nosacījumus šajā laikposmā un jo īpaši laikā, kad tika pieņemts lēmums iepludināt jaunus valsts līdzekļus.
(341)
2003. gada lēmumā ir minēts, ka SNCM ir izpildījusi šo kritēriju 2001. un 2002. finanšu gadā. (160)
(342)
Tagad jāpārliecinās, vai SNCM turpināja rīkoties atbilstoši šim nosacījumam 2003.-2005. finanšu gadā, t. i., beidzamajos finanšu gados pirms jauno pasākumu īstenošanas 2006. gadā saistībā ar SNCM privatizāciju.
(343)
Kā jau norādīts 73. un turpmākajos apsvērumos, SNCM situācija ievērojami pasliktinājās 2004. un 2005. gadā. Sabiedrības peļņa pirms nodokļiem 2004. gadā bija - 32,6 miljoni euro, bet 2005. gadā: - 25,8 miljoni euro. Tīrā peļņa bija - 29,7 miljoni euro 2004. gadā un - 28,8 miljoni euro 2005. gadā. Pašu kapitāls 2005. gadā (- 1,7 miljoni euro) samazinājās par 25,5 miljoniem euro salīdzinājumā ar 2004. gadu. Šis samazinājums nozīmēja, ka vairāk nekā puse sabiedrības akciju kapitāla tika izslēgta un vairāk nekā ceturtā daļa no šī kapitāla bija zaudēta iepriekšējos 12 mēnešos, tādējādi ir izpildīti kritēriji, kas noteikti 2004. gada pamatnostādņu 10. punkta a) apakšpunktā.
(344)
Tādējādi Komisija uzskata, ka SNCM var uzskatīt par grūtībās nonākušu uzņēmumu 2004. gada pamatnostādņu nozīmē.
6.2.2.1. Pašu ieguldījums
(345)
Saskaņā ar pamatnostādņu 43. punktu “atbalsta apjoms un intensitāte jāierobežo līdz stingram pārstrukturēšanas izmaksu minimumam, kas vajadzīgas, lai veiktu pārstrukturēšanu, ņemot vērā uzņēmuma, tā akcionāru vai grupas, kurā tas ietilpst, esošos finanšu resursus. Šajā novērtējumā ņem vērā katru iepriekš piešķirtu glābšanas atbalstu. Atbalsta saņēmējiem jādod ievērojams ieguldījums pārstrukturēšanas plānā no saviem pašu resursiem, tostarp, to aktīvu pārdošanas, kas nav būtiski uzņēmuma izdzīvošanai, vai no ārējā finansējuma tirgus apstākļos. Šis ieguldījums apliecina ticību uzņēmuma dzīvotspējas atjaunošanai. Šim ieguldījumam jābūt reālam, t. i., faktiskam, neņemot vērā visus nākotnē sagaidāmus ienākumus, piemēram, naudas plūsmas, un tam jābūt iespējami augstam”.
(346)
Pamatnostādņu 44. punktā norādīts, ka “Komisija parasti uzskata par pienācīgiem šādus ieguldījumus pārstrukturēšanā: vismaz 25 % attiecībā uz maziem uzņēmumiem, vismaz 40 % attiecībā uz vidējiem uzņēmumiem un vismaz 50 % attiecībā uz lieliem uzņēmumiem. Ārkārtas apstākļos un īpašās grūtībās, kas dalībvalstij jāpierāda, Komisija var piekrist mazākam ieguldījumam.”
(347)
Savukārt pamatnostādņu 7. punktā precizēts, ka “no jauna un vēl skaidrāk jāapstiprina princips, ka [atbalsta saņēmēja ievērojamajam ieguldījumam pārstrukturēšanā] jābūt reālam un ārpus atbalsta. Saņēmēja ieguldījumam ir divi mērķi: no vienas puses, tas parāda, ka tirgus (īpašnieki, kreditori) tic tam, ka pieņemamā laika posmā iespējams atjaunot uzņēmuma dzīvotspēju. No otras puses, tas nodrošina, ka pārstrukturēšanas atbalsts nepārsniedz to minimumu, kas vajadzīgs uzņēmuma dzīvotspējas atjaunošanai, vienlaikus ierobežojot konkurences kropļošanu […]”
(348)
Judikatūrā arī uzsvērts, ka paša ieguldījumam jāapliecina ticība uzņēmuma dzīvotspējas atjaunošanai (161). Komisija uzsver, ka šī prasība ir īpaši būtiska attiecībā uz SNCM, ņemot vērā tās situāciju kopš 2002. gada. Komisija norāda, ka 2002. gada sākotnējie pārstrukturēšanas pasākumi nedeva vēlamos rezultātus. Daži no tiem vai nu netika izpildīti, vai netika sasniegti (skatīt 351. apsvērumu). Tā kā SNCM nespēja pilnībā īstenot šos sākotnējos pārstrukturēšanas pasākumus, sākot no 2004. gada tās ekonomiskais un finanšu stāvoklis turpināja pasliktināties (skatīt 73.-75. apsvērumu).
(349)
Pārstrukturēšanas izmaksas 2002. gadā sasniedza 46 miljonus euro. Attiecībā uz 2006. gada pasākumiem Komisija uzskata, ka pārstrukturēšanas izmaksas atbilst atbalsta summai (162), t. i., 202,55 miljoni euro, kuriem pieskaita privāto partneru kapitāla ieguldījumu 26,25 miljoni euro, kopsummā veidojot 274,8 miljonus euro. Pašu ieguldījumu veido 42,385 miljoni euro no neto aktīvu pārdošanas un 26,25 miljoni euro kapitāla palielinājums, ko īstenoja privātie partneri, kopsummā veidojot ieguldījumu 68,635 miljonu euro apmērā. Līdz ar to, ņemot vērā 2006. gada jaunos pasākumus, pašu ieguldījums veidoja 25 %, bet pamatnostādnēs norādīts, ka tam jābūt vismaz 50 %. Komisija norāda, ka Francijas iestādes neatsaucās uz ārkārtas apstākļiem un īpašām grūtībām, kad Komisija drīkst apstiprināt zemāku pašu ieguldījumu. Katrā ziņā Komisija uzskata, ka šajā konkrētajā gadījumā nepastāvēja ārkārtas apstākļi, kuru rezultātā 2004. gada pamatnostādnēs pieprasītais pašu ieguldījuma līmenis noteikti tiktu samazināts.
(350)
Tādēļ Komisija uzskata, ka saistībā ar pamatnostādņu nosacījumiem SNCM pašu ieguldījums pārstrukturēšanas centienos joprojām ir nepietiekams.
6.2.2.2. Atgriešanās pie ilgtermiņa dzīvotspējas
(351)
Komisija savā lēmumā uzsākt procedūru izteica šaubas par SNCM ilgtermiņa dzīvotspēju, jo īpaši ņemot vērā šādus apstākļus:
-
SNCM neplānoja pārtraukt visas darbības, kas radīja sabiedrībai zaudējumus,
-
pārstrukturēšanas plāna izdošanās bija cieši saistīta ar sabiedrisko pakalpojumu deleģēšanas piešķiršanu līnijā no Marseļas uz Korsiku laikposmam no 2007. gada 1. janvāra līdz 2012. gada 31. decembrim,
-
2002. gada plānā paredzētā kuģu apkalpes locekļu skaita samazināšana netika īstenota un netika sasniegts 10 % ražīguma palielinājums,
-
2006. gada plānā paredzētā 400 pilna laika ekvivalenta darbavietu samazināšana un pasākumi ražīguma veicināšanai nebija pienācīgi, jo nebija izpildīts jau 2002. gada plāns.
(352)
Francijas iestādes atbildēja, ka akcionāru maiņa un privatizācijas plānā noteikto trīs pasākumu īstenošana ļautu SNCM attīstīt tās darbību uz laba pamata un ka tās atsevišķās darbības, kas rada zaudējumus, nav nelabojamas.
(353)
Komisija norāda, ka 2002. gada pārstrukturēšanas plānā noteiktos pasākumus nevarēja izpildīt un tā rezultātā uzņēmuma darbības rezultāti 2004. un 2005. gadā ievērojami pasliktinājās. 2006. gadā 20 miljonu euro palielinājums sabiedrības apgrozījumā un 9 miljonu euro palielinājums sabiedrisko pakalpojumu kompensācijā nebija pietiekams, lai atjaunotu peļņu no sabiedrības pamatdarbības, jo tika paaugstinātas degvielas cenas un darbības izmaksas bija daudz augstākas nekā paredzēts. Komisijas eksperts norādīja, ka pircēju uzņēmējdarbības plāna īstenošanu nopietni kavēja vairāki notikumi (163), un secināja, ka summētie zaudējumi, visticamāk, būs daudz lielāki nekā tika paredzēts iepriekš attiecībā uz 2007. gadu.
(354)
Tādējādi Komisija uzskata, ka Francijas iestāžu atbildes nav kliedējušas visas tās šaubas. Dzīvotspējas atjaunošanas saistīšana ar sabiedrisko pakalpojumu deleģēšanu laikposmam no 2007. līdz 2013. gadam un ar privatizācijas plānā (kas nav apstiprināts kā likumisks un saderīgs ar iekšējo tirgu) izklāstīto trīs pasākumu izpildi, šķiet riskanta. Lai uzņēmuma dzīvotspējas atjaunošanas ilgtermiņa plāns būtu ticams, tā pamatā būtu jābūt vismaz reāli izpildāmiem pieņēmumiem. Tomēr šajā gadījumā plāna izpilde ir atkarīga gandrīz vai tikai no divu hipotētisku notikumu piepildīšanās, pār kuriem SNCM nav nekādas ietekmes. Turklāt, ņemot vērā SNCM esošo finanšu stāvokli, Komisijai ir šaubas par tās spēju finansēt dažu sabiedrības prāmju nepieciešamos atjaunošanas darbus. Savukārt Francijas iestādes šo atjaunošanu norāda kā faktoru, kas ļautu tām sasniegt atjaunotās dzīvotspējas mērķus.
(355)
Tādēļ Komisija uzskata, ka nav izpildīti pamatnostādnēs noteiktie ilgtermiņa dzīvotspējas atjaunošanas nosacījumi.
6.2.2.3. Pārmērīgu konkurences kropļojumu novēršana (kompensācijas pasākumi)
(356)
Anulētajā 2008. gada lēmumā ir minēti četri kompensācijas pasākumi:
-
meitasuzņēmuma Corsica Marittima (82 000 pasažieru 2000. gadā) slēgšana, kas nodrošināja savienojumus starp Itāliju un Korsiku, un tātad grupas SNCM aiziešana no tirgus, kas saistīts ar transporta pakalpojumiem šajā līnijā,
-
gandrīz pilnīga sabiedrības SNCM aiziešana no savienojumiem starp Tulonu un Korsiku - tirgus, kas 2002. gadā nodrošināja ne mazāk kā 460 000 pasažieru,
-
piedāvāto vietu kopējā skaita samazināšana un sabiedrības SNCM katru gadu veikto pārvadājumu skaita samazināšana no 2003. gada, jo īpaši transporta pakalpojumos starp Nicu un Korsiku,
-
četru kuģu pārdošana.
(357)
Komisija vēlētos norādīt, ka šos pasākumus Francijas iestādes ierosināja saistībā ar 15,81 miljona euro atbalstu, t. i., 2002. gadā piešķirto pārstrukturēšanas atbalstu.
(358)
Pēc 2008. gada lēmuma anulēšanas ar 2012. gada 11. septembra spriedumu kopējā atbalsta summa šobrīd veido 210 miljonus euro. Komisija uzskata, ka tās šaubas nav kliedētas turpmāk minēto iemeslu.
(359)
Attiecībā uz četru kuģu pārdošanu kā daļu no pārstrukturēšanas pasākumiem 2002. gadā Komisija norāda, ka šo pārdošanu daļēji kompensēja Danielle Casanova piegāde 2002. gada jūnijā, un jauktā tipa kuģu Paglia Orba un Pascal Paoli piegāde 2003. gadā.
(360)
Attiecībā uz Corsica Marittima slēgšanu pamatnostādņu 40. punktā cita starpā noteikts, ka “zaudējumus radošu darbību daļēja norakstīšana un slēgšana, kas jebkurā gadījumā būtu nepieciešama dzīvotspējas atjaunošanai, netiek uzskatīta par jaudas vai tirgus klātbūtnes samazināšanu nolūkā izvērtēt kompensācijas pasākumus”. Līdz ar to Corsica Marittima slēgšanu, kas ir radījusi zaudējumus jau no tās sākuma brīža 1990. gadā, var uzskatīt nevis par kompensācijas pasākumu, bet gan par pasākumu, kas palīdzētu atjaunot ilgtermiņa dzīvotspēju.
(361)
Tas pats apsvērums attiecas uz līniju no Korsikas uz Nicu. Komisija norāda, ka SNCM pieder mazs tirgus segments, savukārt Corsica Ferries pieder 70 % no tirgus (164). Stephens ziņojumā norādīts, ka pastāv liels pieprasījums pēc pakalpojumiem no Nicas, jo īpaši vasaras periodā. Tāpat pastāv pieprasījums pēc šī pakalpojuma ārpus vasaras sezonas. Tomēr līnija laikposmā no 2004. līdz 2007. gadam radīja neto zaudējumus. Līdz ar to šo pasākumu var uzskatīt nevis par kompensācijas pasākumu, bet gan par pasākumu, kas palīdzētu atjaunot ilgtermiņa dzīvotspēju.
(362)
Komisija arī norāda, ka ir ievērojami palielinājušies pasažieru pārvadājumi starp Korsiku un Tulonas ostu - no mazāk nekā 200 000 pasažieriem gadā 1999. gadā līdz gandrīz 1 miljonam pasažieru 2007. gadā (165). Līdz ar to gandrīz pilnīgu SNCM aiziešanu no šīs līnijas varētu uzskatīt par kompensācijas pasākumu. Tomēr Komisija norāda, ka līnija starp Tulonu un Korsiku ir vismazāk nozīmīgā sabiedrībai SNCM attiecībā uz pārvadāto pasažieru skaitu.
(363)
Komisija uzskata, ka, pat ja šis pasākums būtu jākvalificē kā kompensācijas pasākums, tas arī nebūtu pietiekams. Pamatnostādņu 40. punktā noteikts, ka “pasākumiem jābūt proporcionāliem atbalsta kropļojošajai ietekmei […]” Kā jau norādīts 341. un 342. apsvērumā, Komisija norāda, ka šos pasākumus Francijas iestādes bija ierosinājušas saistībā ar 15,81 miljona euro summu atbalstā, un tā bija summa, kas atbilst 2002. gadā piešķirtajam pārstrukturēšanas atbalstam. Tā kā šobrīd kopējā atbalsta summa ir 218 miljoni euro, Komisija uzskata, ka ierosinātie pasākumi ir nepietiekami salīdzinājumā ar piešķirtā atbalsta radīto konkurences kropļojumu.
(364)
Līdz ar to Komisija secina, ka tās šaubas par šo pasākumu kvalificēšanu par kompensācijas pasākumiem vai pasākumiem, kas nepieciešami dzīvotspējas atjaunošanai, nav kliedētas. Katrā ziņā ierosinātie pasākumi joprojām nav pietiekami.
(365)
Francijas iestādes ir uzsvērušas, ka pastāv risks, ka CFF ieņems monopolstāvokli, ja SNCM būs jāpazūd. Komisija uzskata, ka Francijas iestādes nav pietiekami parādījušas šī riska būtību un svarīgumu. Pasažieru un kravu pārvadājumi no kontinentālās Francijas uz Korsiku ir atvērts un konkurētspējīgs tirgus visiem operatoriem, kas darbojas Vidusjūrā. Šim tirgum arī raksturīgs ir tas, ka nepastāv iekļūšanas šķēršļi. Katrā ziņā Corsica Ferries stāvoklis nav tāds, lai attaisnotu to, ka apšaubītie pasākumi kropļo konkurenci.
(366)
Tādējādi Komisija secina, ka ierosinātie pasākumi neatbilst pamatnostādņu 38.-42. punktā izklāstītajiem kritērijiem.
VII. SECINĀJUMS
7.1. FRANCIJAS IESTĀŽU 2002. GADĀ PAZIŅOTĀ KAPITĀLA IEGULDĪJUMA UN FRANCIJAS IESTĀŽU 2006. GADĀ ĪSTENOTO TRĪS JAUNO PASĀKUMU NESADERĪBA AR IEKŠĒJO TIRGU UN TO ATGŪŠANA
(367)
Kapitāla ieguldījums 15,81 miljona euro apmērā, par ko Francijas iestādes paziņoja 2002. gadā, un trīs jaunie pasākumi, ko Francijas iestādes īstenoja 2006. gadā, t. i., 100 % SNCM līdzdalības pārdošana par negatīvu cenu 158 miljoni euro, kapitāla palielināšana par 8,75 miljoniem euro, ko parakstījis CGMF, un naudas līdzekļu avanss 38,5 miljonu euro apmērā SNCM darbinieku labā, veido valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē. Šis atbalsts nav saderīgs ar iekšējo tirgu.
(368)
Komisija norāda, ka saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 659/1999 14. panta 1. punktu viss nelikumīgais atbalsts, kas nav saderīgs ar iekšējo tirgu, ir jāatgūst no tā saņēmēja.
(369)
Attiecībā uz šo atgūšanu Francijas iestādēm ir jāpieskaita atgūstamajam atbalstam arī atgūstamie procenti, kas jāaprēķina no datuma, kurā attiecīgo atbalstu nodeva uzņēmuma rīcībā, līdz pat atbalsta faktiskai atgūšanai (166) - saskaņā ar V nodaļu Komisijas Regulā (EK) Nr. 794/2004 (167).
7.2. GLĀBŠANAS ATBALSTA NESADERĪBA AR IEKŠĒJO TIRGU UN ATGŪŠANA
(370)
Ja paziņotie pārstrukturēšanas atbalsta pasākumi neatbilst pamatnostādnēs paredzētajiem saderības nosacījumiem, ir jāizdara secinājumi par šo nesaderību attiecībā uz glābšanas atbalstu, ko Francijas iestādes piešķīrušas SNCM un kas ir Komisijas 2002. gada 17. jūlija lēmuma pamatā, un jāierosina tā atgūšana.
(371)
2002. gada 19. novembrī Francijas iestādes Komisijai iesniedza kopiju naudas līdzekļu avansa līgumiem starp SNCM un CGMF, kā arī pierādījumus par to, ka sabiedrība CGMF izmaksājusi avansu sabiedrībai SNCM ar diviem pārskaitījumiem - 2002. gada 13. maijā un 14. jūnijā,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Kapitāla ieguldījums 15,81 miljona euro apmērā un trīs jaunie pasākumi, ko Francijas iestādes īstenoja 2006. gadā, t. i., 75 % SNCM pārdošana par negatīvu cenu 158 miljonu euro apmērā, kapitāla palielināšana par 8,75 miljoniem euro, ko parakstījusi sabiedrība CGMF, un naudas līdzekļu avanss 38,5 miljonu euro apmērā SNCM darbinieku labā, ko īstenoja Francija SNCM vajadzībām, pārkāpjot LESD 108. panta 3. punktu, atbilst valsts atbalstam, kas ir nelikumīgs un nesaderīgs ar iekšējo tirgu.
2. pants
1. Francijai jāatgūst no saņēmēja atbalsts, kas minēts 1. pantā.
2. Par atgūstamajām summām aprēķina procentus no dienas, kad tās tika nodotas saņēmēja rīcībā, līdz faktiskajai atgūšanai.
3. Procentus aprēķina, procentu likmi piemērojot gan pamatsummai, gan procentiem, saskaņā ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 794/2004 V nodaļu un Komisijas Regulu (EK) Nr. 271/2008 (168), ar ko groza Regulu (EK) Nr. 794/2004.
3. pants
1. Šā lēmuma 1. pantā minētā atbalsta atgūšanai jābūt tūlītējai un faktiskai.
2. Francija nodrošina, lai šis lēmums tiek īstenots četru mēnešu laikā pēc tā paziņošanas dienas.
4. pants
1. Divu mēnešu laikā pēc šā lēmuma paziņošanas Francija iesniedz Komisijai šādu informāciju:
a)
kopējā summa (pamatsumma un procenti), kas jāatgūst no saņēmēja;
b)
sīks to pasākumu apraksts, kas jau veikti un tiek plānoti, lai izpildītu šo lēmumu;
c)
dokumenti, kas parāda, ka saņēmējam ir dots rīkojums atmaksāt atbalstu.
2. Francija pastāvīgi informē Komisiju par šī lēmuma īstenošanai paveikto valsts pasākumu norisi, līdz 1. pantā minētā atbalsta atgūšana ir pabeigta. Pēc vienkārša Komisijas pieprasījuma tā tūlīt sniedz informāciju gan par jau veiktajiem, gan plānotajiem pasākumiem, lai panāktu šī lēmuma izpildi. Tā arī sniedz sīku informāciju par atbalsta summām un procentiem, kas jau atgūti no saņēmēja.
5. pants
Šis lēmums ir adresēts Francijas Republikai.
Briselē, 2013. gada 20. novembrī