SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) 2015/2436
ze dne 16. prosince 2015,
kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách
(přepracované znění)
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 114 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2008/95/ES (3) by mělo být provedeno několik změn. Z důvodu srozumitelnosti by uvedená směrnice měla být přepracována.
(2)
Směrnice 2008/95/ES harmonizovala hlavní ustanovení hmotného práva o ochranných známkách, o nichž se v době jejího přijetí mělo za to, že mají nejvýraznější přímý dopad na fungování vnitřního trhu tím, že brání volnému pohybu výrobků a služeb v Unii.
(3)
Ochrana ochranných známek v členských státech existuje souběžně s ochranou dostupnou na úrovni Unie prostřednictvím ochranných známek Evropské unie (dále jen „ochranné známky EU“), které jsou jednotné povahy a platí v celé Unii, jak stanoví nařízení Rady (ES) č. 207/2009 (4). Koexistence a rovnováha systémů ochranných známek na úrovni členských států a na úrovni Unie ve skutečnosti tvoří základ přístupu Unie k ochraně duševního vlastnictví.
(4)
V návaznosti na své sdělení ze dne 16. července 2008 o strategii práv k průmyslovému vlastnictví pro Evropu provedla Komise komplexní hodnocení celkového fungování systému ochranných známek v Evropě jako celku, a to na unijní a národní úrovni, ale rovněž i pokud jde o propojení mezi nimi.
(5)
Rada ve svých závěrech ze dne 25. května 2010 týkajících se budoucí revize systému ochranných známek v Evropské unii požádala Komisi, aby předložila návrhy na revizi nařízení (ES) č. 207/2009 a směrnice 2008/95/ES. Revize uvedené směrnice by přitom měla zahrnovat opatření, která by ji lépe sladila s nařízením (ES) č. 207/2009, čímž by se omezily oblasti, ve kterých je systém ochranných známek v Evropě nekonzistentní, a současně by se zachovala vnitrostátní ochrana ochranných známek jako zajímavá možnost pro přihlašovatele. V této souvislosti by mělo být zajištěno, aby se systém ochranných známek EU a vnitrostátní systémy ochranných známek vzájemně doplňovaly.
(6)
Ve svém sdělení ze dne 24. května 2011 nazvaném „Jednotný trh práv duševního vlastnictví“ dospěla Komise k závěru, že v zájmu naplnění rostoucí poptávky zúčastněných stran po rychlejších, kvalitnějších a jednodušších systémech zápisu ochranných známek, které by byly rovněž konzistentní, uživatelsky přívětivější, veřejně dostupné a založené na nejnovějších technologiích, je třeba systém ochranných známek v Unii jako celku modernizovat a přizpůsobit jej internetovému věku.
(7)
Konzultace a hodnocení pro účely této směrnice odhalily, že navzdory dřívější částečné harmonizaci vnitrostátních právních předpisů se stále vyskytují oblasti, v nichž by další harmonizace mohla mít pozitivní dopad na konkurenceschopnost a růst.
(8)
K dosažení cíle, který spočívá v podpoře a vytvoření dobře fungujícího vnitřního trhu, a v zájmu snadnějšího získávání a ochrany ochranných známek v Unii za účelem přispění k růstu a konkurenceschopnosti evropských podniků, zejména těch malých a středních, je nezbytné jít nad rámec omezeného sbližování zavedeného směrnicí 2008/95/ES a rozšířit jej na další aspekty hmotného práva ochranných známek týkajícího se ochranných známek chráněných prostřednictvím zápisu podle nařízení (ES) č. 207/2009.
(9)
Má-li se zápis a správa ochranných známek v celé Unii zjednodušit, je nezbytné sblížit nejen ustanovení hmotného práva, ale také procesní předpisy. Proto by měly být sladěny hlavní procesní předpisy týkající se zápisu ochranných známek v členských státech a v systému ochranných známek EU. Pokud jde o postupy podle vnitrostátního práva, stačí stanovit obecné principy a vypracování konkrétních předpisů ponechat na členských státech.
(10)
Zcela zásadní je zajistit, aby zapsané ochranné známky požívaly stejné ochrany podle právních řádů všech členských států. Jelikož ochranné známky EU, které získaly v Unii dobré jméno, požívají širší ochrany, měla by být širší ochrana rovněž udělena na vnitrostátní úrovni všem zapsaným ochranným známkám, které získaly dobré jméno v dotčeném členském státě.
(11)
Tato směrnice by neměla členské státy zbavit práva i nadále chránit ochranné známky získané užíváním, ale pouze upravit jejich vztahy s ochrannými známkami získanými zápisem.
(12)
Cíle, které sblížení právních předpisů sleduje, předpokládají, že podmínky pro nabytí a udržení práva k zapsané ochranné známce jsou v zásadě ve všech členských státech stejné.
(13)
Je proto žádoucí vyhotovit přehled příkladů označení, která mohou tvořit ochrannou známku, jsou-li způsobilá odlišit výrobky nebo služby jednoho podniku od výrobků nebo služeb jiných podniků. Ke splnění cílů systému zápisu ochranných známek, kterými je zaručit právní jistotu a řádnou správu, je rovněž nezbytné vyžadovat, aby označení bylo možno vyjádřit způsobem, který je jasný, přesný, samostatný, snadno přístupný, srozumitelný, trvalý a objektivní. Mělo by být proto povoleno, aby označení bylo vyjádřeno jakoukoli vhodnou formou využívající obecně dostupných technologií, která nemusí být nutně grafická, jestliže toto vyjádření nabízí v tomto směru dostatečné záruky.
(14)
Důvody zamítnutí nebo neplatnosti týkající se samotné ochranné známky, včetně nedostatečné rozlišovací způsobilosti, nebo týkající se střetu mezi ochrannou známkou a staršími právy by mimoto měly být vyjmenovány taxativním způsobem, i když některé z těchto důvodů jsou uvedeny fakultativně pro členské státy, které by tudíž měly mít možnost zachovat nebo zavést tyto důvody ve svých právních předpisech.
(15)
Aby bylo zajištěno, že úrovně ochrany, jež zeměpisným označením uděluje unijní a vnitrostátní právo, jsou používány při přezkoumání absolutních a relativních důvodů pro zamítnutí zápisu v celé Unii jednotným a komplexním způsobem, měla by tato směrnice ve vztahu k zeměpisným označením obsahovat stejná ustanovení jako nařízení (ES) č. 207/2009. Dále je vhodné zajistit, aby bylo uplatnění absolutních důvodů rozšířeno rovněž na chráněné tradiční výrazy pro víno a zaručené tradiční speciality.
(16)
Ochrana poskytnutá zapsané ochranné známce, jejímž cílem je především zajistit ochranné známce funkci označení původu, by měla být v případě totožnosti známky a odpovídajícího označení a výrobků nebo služeb absolutní. Ochrana by se měla vztahovat rovněž na případy podobnosti mezi známkou a označením a mezi výrobky nebo službami. Je nezbytné vykládat pojem podobnosti v souvislosti s pravděpodobností záměny. Pravděpodobnost záměny, jejíž posouzení závisí na mnoha faktorech, a zejména na povědomí o ochranné známce na trhu, na asociaci, která může vzniknout mezi užívaným označením a zapsanou známkou, na stupni podobnosti mezi ochrannou známkou a označením a mezi označenými výrobky nebo službami, by měla představovat zvláštní kritérium ochrany. Způsoby zjištění pravděpodobnosti záměny, a zejména důkazní břemeno v tomto ohledu, mohou být upraveny vnitrostátními procesními předpisy, které by neměly být touto směrnicí dotčeny.
(17)
Pro zajištění právní jistoty a úplného souladu se zásadou práva přednosti, podle níž má zapsaná starší ochranná známka přednost před ochrannými známkami zapsanými později, je nezbytné stanovit, že vymáhání práv z ochranné známky by se nemělo dotýkat práv vlastníků, která získaly přede dnem podání přihlášky nebo dnem vzniku práva přednosti k této ochranné známce. Tento přístup je v souladu s čl. 16 odst. 1 Dohody o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví ze dne 15. dubna 1994 (dále jen „dohoda TRIPS“).
(18)
Je vhodné stanovit, že k porušení práv z ochranné známky může dojít, pouze pokud se zjistí, že porušující známka či označení se užívá v obchodním styku pro účely rozlišení výrobků nebo služeb. Použití označení k jiným účelům, než je rozlišení výrobků nebo služeb, by mělo být upraveno vnitrostátními právními předpisy.
(19)
Pojem porušení práv z ochranné známky by rovněž měl zahrnovat použití označení jako obchodního názvu či podobného pojmenování, pokud je použito pro účely rozlišení výrobků nebo služeb.
(20)
K zajištění právní jistoty a plného souladu se zvláštními právními předpisy Unie je vhodné stanovit, že vlastník ochranné známky by měl být oprávněn zakázat třetím osobám užívání označení ve srovnávací reklamě, je-li tato srovnávací reklama v rozporu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/114/ES (5).
(21)
Za účelem účinnější ochrany ochranných známek a boje proti padělkům způsobem, který je v souladu s mezinárodními závazky daných členských států v rámci Světové obchodní organizace (dále jen „WTO“), zejména s článkem V Všeobecné dohody o clech a obchodu o volném tranzitu, a pokud jde o generické léčivé přípravky, v souladu s prohlášením o dohodě TRIPS a veřejném zdraví, které přijala Konference ministrů WTO v Dohá dne 14. listopadu 2001, by vlastník ochranné známky měl být oprávněn bránit třetím osobám v přepravě výrobků v rámci obchodního styku do členského státu, v němž je ochranná známka zapsána, aniž by v něm byly propuštěny do volného oběhu, pokud takové výrobky pocházejí ze třetích zemí a jsou bez povolení označeny ochrannou známkou, která je totožná nebo v zásadě totožná s ochrannou známkou zapsanou pro tyto výrobky.
(22)
Za tímto účelem by mělo být vlastníkovi ochranné známky dovoleno bránit vstupu výrobků porušujících práva z ochranných známek a jejich uvádění na trh ve všech celních situacích, mezi něž patří zejména tranzit, překládka, skladování, svobodná pásma, dočasné uskladnění, aktivní zušlechťovací styk nebo dočasné použití, a to rovněž v případech, kdy tyto výrobky nejsou určeny k uvedení na trh v dotčeném členském státě. Při provádění celních kontrol by celní orgány měly uplatňovat pravomoci a postupy stanovené v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 608/2013 (6), a to i na žádost držitelů práv. Zejména by celní orgány měly provádět příslušné kontroly na základě kritérií analýzy rizik.
(23)
S cílem uvést v soulad potřebu účinného vymáhání práv z ochranných známek a nutnost zabránit omezování plynulosti obchodu s legálně obchodovaným zbožím by nárok vlastníka ochranné známky měl zaniknout, pokud v rámci následných řízení zahájených u soudního nebo jiného orgánu, který má pravomoc vydat rozhodnutí ve věci toho, zda byla porušena práva k zapsané ochranné známce, je deklarant nebo držitel zboží schopen prokázat, že vlastník zapsané ochranné známky není oprávněn zakázat uvádění daných výrobků na trh v zemi konečného určení.
(24)
Článek 28 nařízení (EU) č. 608/2013 stanoví, že držitel práva je odpovědný za škody vzniklé držiteli zboží v případech, kdy se mimo jiné následně zjistí, že dotyčné zboží neporušuje práva duševního vlastnictví.
(25)
Měla by být přijata vhodná opatření k zajištění bezproblémového tranzitu generických léčiv. Pokud jde o mezinárodní nechráněné názvy (INN) jako obecně uznávané generické názvy pro účinné látky ve farmaceutických přípravcích, je nezbytné řádně zohlednit stávající omezení pro účely práv k ochranným známkám. Vlastník ochranné známky by tak neměl mít právo bránit třetí osobě v přepravě výrobků do členského státu, v němž byla ochranná známka zapsána, aniž by v něm byly propuštěny do volného oběhu, na základě podobnosti mezi INN účinné látky v léčivech a danou ochrannou známkou.
(26)
Aby mohli vlastníci zapsaných ochranných známek účinněji bojovat proti padělkům, měli by mít právo zakázat umisťování označení porušující práva z ochranné známky na výrobky, i některé přípravné kroky učiněné před takovým umisťováním.
(27)
Výlučná práva vyplývající z ochranné známky by neměla vlastníka opravňovat k tomu, aby zakázal užívání označení třetími osobami, jsou-li užívána řádně, a tedy v souladu s poctivými obchodními zvyklostmi a zvyklostmi v daném odvětví. Vzhledem k tomu, že obchodním názvům je pravidelně poskytnuta neomezená ochrana proti pozdějším ochranným známkám, by se v zájmu vytvoření rovných podmínek pro obchodní názvy a ochranné známky mělo mít pouze za to, že takové užití zahrnuje použití osobního jména třetí osoby. Takové užití by mělo dále dovolovat užívání popisných označení nebo označení, která nemají rozlišovací způsobilost. Vlastník ochranné známky by navíc neměl být oprávněn bránit řádnému a poctivému užívání ochranné známky pro účely identifikace výrobků nebo služeb jako výrobků nebo služeb daného vlastníka nebo pro odkazování na ně. Užívání ochranné známky třetími osobami s cílem upozornit spotřebitele na následný prodej pravých výrobků, které byly původně prodány vlastníkem ochranné známky nebo s jeho souhlasem v Unii, by mělo být považováno za řádné, pokud je zároveň v souladu s poctivými obchodními zvyklostmi a zvyklostmi v daném odvětví. Užívání ochranné známky třetími osobami za účelem uměleckého vyjádření by mělo být považováno za řádné, pokud je zároveň v souladu s poctivými obchodními zvyklostmi a zvyklostmi v daném odvětví. Tato směrnice by se měla dále uplatňovat způsobem, který zajistí plné dodržování základních práv a svobod, a zejména svobody projevu.
(28)
Ze zásady volného pohybu zboží vyplývá, že by vlastník ochranné známky neměl mít právo zakázat její užívání třetí osobou pro výrobky, které byly jím nebo s jeho souhlasem pod touto ochrannou známkou uvedeny v Unii do oběhu, ledaže má vlastník oprávněné důvody bránit dalšímu uvádění výrobků na trh.
(29)
Z důvodů právní jistoty, a aniž jsou neoprávněně dotčeny zájmy vlastníka starší ochranné známky, je důležité stanovit, že tento vlastník již nemůže žádat prohlášení ochranné známky za neplatnou nebo podávat námitky proti užívání pozdější ochranné známky, pokud vědomě strpěl její užívání po dlouhou dobu, ledaže by přihláška pozdější ochranné známky nebyla podána v dobré víře.
(30)
Za účelem zajištění právní jistoty a ochrany legitimně nabytých práv z ochranné známky je vhodné a nezbytné stanovit, aniž by tím byla dotčena zásada, podle níž pozdější ochranná známka nemůže být uplatněna proti starší ochranné známce, že vlastníci starších známek by neměli být oprávněni dosáhnout zamítnutí přihlášky či neplatnosti pozdější ochranné známky nebo bránit užívání pozdější ochranné známky, jestliže pozdější ochranná známka byla získána v době, kdy starší ochranná známka mohla být prohlášena za neplatnou nebo zrušena, například z toho důvodu, že dosud nezískala rozlišovací způsobilost užíváním, nebo pokud starší ochranná známka nemohla být vůči pozdější ochranné známce uplatněna, protože nebyly splněny nezbytné podmínky, například pokud starší známka do té doby nezískala dobré jméno.
(31)
Ochranné známky splňují svůj účel, kterým je rozlišovat výrobky nebo služby a umožňovat spotřebitelům provádět informovaný výběr, pouze pokud jsou na trhu skutečně užívány. Požadavek užívání je též nezbytný pro snížení celkového počtu ochranných známek zapsaných a chráněných v Unii, a tím i snížení počtu sporů, které v souvislosti s nimi vznikají. Je proto třeba vyžadovat, aby zapsané ochranné známky byly skutečně užívány ve spojení s výrobky nebo službami, pro něž jsou zapsány, a v opačném případě musí být možné je zrušit, pokud nejsou užívány během období pěti let od ukončení řízení o zápisu ochranné známky do rejstříku.
(32)
Ochranné známky by proto měly být chráněny, pouze pokud jsou skutečně užívány, a vlastník zapsané starší ochranné známky by neměl mít možnost podávat námitky proti pozdější ochranné známce nebo se domáhat její neplatnosti, jestliže svou ochrannou známku řádně neužíval. Členské státy by měly dále stanovit, že ochrannou známku nelze účinně uplatnit v řízení o porušení práv z ochranné známky, je-li na základě návrhu shledáno, že práva vlastníka ochranné známky mohou být zrušena nebo, pokud řízení bylo zahájeno proti pozdějšímu právu, mohla být zrušena v době, kdy bylo pozdější právo nabyto.
(33)
Je vhodné stanovit, že v případě, kdy byla pro ochrannou známku EU uplatněna seniorita národní známky nebo ochranné známky zapsané na základě mezinárodních dohod s účinky pro daný členský stát a poté došlo ke vzdání se nebo zániku známky, která byla základem pro uplatnění seniority, může být platnost dané známky stále napadnuta. Takové napadení by mělo být omezeno na situace, kdy známka mohla být prohlášena za neplatnou nebo kdy práva vlastníka k této známce mohla být zrušena v době výmazu známky z rejstříku.
(34)
Z důvodu konzistentnosti a ve snaze usnadnit obchodní využití ochranných známek v Unii by pravidla platná pro ochranné známky jako předmět vlastnictví měla být uvedena ve vhodném rozsahu do souladu s pravidly, která jsou již zavedena pro ochranné známky EU, a měla by obsahovat pravidla pro postoupení a převod, licence, věcná práva a nucený výkon práva.
(35)
Kolektivní ochranné známky se ukázaly jako užitečný nástroj k propagaci výrobků nebo služeb se zvláštními společnými vlastnostmi. Je proto vhodné, aby národní kolektivní ochranné známky podléhaly pravidlům, jež jsou podobná pravidlům platným pro kolektivní ochranné známky Evropské unie.
(36)
Aby se zlepšil a usnadnil přístup k ochraně ochranných známek a zvýšila se právní jistota a předvídatelnost, měl by být postup pro zápis ochranných známek v členských státech účinný a transparentní a měl by se řídit pravidly podobnými těm, jež se vztahují na ochranné známky EU.
(37)
Za účelem zajištění právní jistoty s ohledem na rozsah práv plynoucích z ochranných známek a usnadnění přístupu k ochraně prostřednictvím ochranné známky by se měly označení a třídění výrobků a služeb, na něž se vztahuje žádost o zápis ochranné známky, řídit ve všech členských státech stejnými pravidly a měly by být sladěny s pravidly platnými pro ochranné známky EU. Aby mohly příslušné orgány a hospodářské subjekty stanovit rozsah požadované ochrany ochranných známek na základě samotné přihlášky, mělo by být označení výrobků a služeb dostatečně jasné a přesné. Použití obecných výrazů by se mělo vykládat tak, že zahrnuje pouze výrobky a služby, které jsou jednoznačně zahrnuty v doslovném významu daného výrazu. Z důvodů srozumitelnosti a právní jistoty by se ústřední úřady průmyslového vlastnictví v členských státech a Úřad Beneluxu pro duševní vlastnictví ve vzájemné spolupráci měly snažit o sestavení seznamu, který by odrážel příslušné správní postupy, které používají k třídění výrobků a služeb.
(38)
Za účelem zajištění účinné ochrany ochranných známek by členské státy měly mít zavedeno efektivní správní řízení umožňující alespoň vlastníkovi práv ze starší ochranné známky a jakékoli osobě oprávněné podle příslušného práva vykonávat práva plynoucí z chráněného označení původu či zeměpisného označení podat proti zápisu ochranné známky námitky. Kromě toho ve snaze nabídnout účinné prostředky pro zrušení ochranné známky nebo její prohlášení za neplatnou by členské státy měly zavést správní řízení o zrušení ochranné známky nebo o prohlášení ochranné známky za neplatnou v průběhu delší lhůty pro provedení, a sice do sedmi let od vstupu této směrnice v platnost.
(39)
Je žádoucí, aby ústřední úřady průmyslového vlastnictví v členských státech a Úřad Beneluxu pro duševní vlastnictví spolupracovaly navzájem a s Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví ve všech oblastech zápisu ochranných známek a jejich správy, a podporovaly tak sbližování postupů a nástrojů, například vytvořením a aktualizací společných nebo propojených databází a portálů pro účely nahlížení a vyhledávání. Členské státy by dále měly zajistit, aby jejich úřady spolupracovaly navzájem a s Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví ve všech ostatních oblastech svých činností, které se vztahují k ochraně ochranných známek v Unii.
(40)
Tato směrnice by neměla vyloučit možnost použít na ochranné známky ustanovení jiných právních předpisů členských států, než jsou předpisy o ochranných známkách, jako jsou například právní předpisy o nekalé soutěži, o občanskoprávní odpovědnosti nebo o ochraně spotřebitele.
(41)
Členské státy jsou vázány Pařížskou úmluvou na ochranu průmyslového vlastnictví (dále jen „Pařížská úmluva“) a dohodou TRIPS. Je třeba, aby tato směrnice byla zcela v souladu s ustanoveními uvedené úmluvy a dohody. Závazky členských států vyplývající z této úmluvy a dohody by neměly být touto směrnicí dotčeny. Případně by se měl použít čl. 351 druhý pododstavec Smlouvy o fungování Evropské unie.
(42)
Jelikož cílů této směrnice, totiž podpory a vytvoření dobře fungujícího vnitřního trhu a usnadnění zápisu, správy a ochrany ochranných známek v Unii v zájmu růstu a konkurenceschopnosti podniků, nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jich z důvodu jejich rozsahu a účinků může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(43)
Zpracovávání osobních údajů prováděné v členských státech v souvislosti s touto směrnicí se řídí směrnicí Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES (7).
(44)
Evropský inspektor ochrany údajů byl konzultován v souladu s čl. 28 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 (8) a přijal stanovisko dne 11. července 2013.
(45)
Povinnost provést tuto směrnici ve vnitrostátním právu by se měla omezovat na ustanovení, která v porovnání s předchozí směrnicí představují věcnou změnu. Povinnost provést ve vnitrostátním právu nezměněná ustanovení vyplývá z předchozí směrnice.
(46)
Touto směrnicí by neměly být dotčeny povinnosti členských států podle směrnice 2008/95/ES týkající se lhůty pro provedení směrnice Rady 89/104/EHS (9) ve vnitrostátním právu, jak je uvedeno v příloze I části B směrnice 2008/95/ES,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA 1
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Oblast působnosti
Tato směrnice se vztahuje na individuální, garanční nebo certifikační nebo kolektivní ochranné známky pro výrobky nebo služby, které jsou předmětem zápisu nebo přihlášky v jednom z členských států nebo u Úřadu Beneluxu pro duševní vlastnictví nebo mezinárodního zápisu s účinky pro členský stát.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
a)
„úřadem“ ústřední úřad průmyslového vlastnictví členského státu nebo Úřad Beneluxu pro duševní vlastnictví, který je pověřen zapisováním ochranných známek;
b)
„rejstříkem“ rejstřík ochranných známek spravovaný úřadem.
KAPITOLA 2
PRÁVO OCHRANNÝCH ZNÁMEK
ODDÍL 1
Označení, která mohou tvořit ochrannou známku
Článek 3
Označení, která mohou tvořit ochrannou známku
Ochrannou známkou může být jakékoli označení, zejména slova, včetně osobních jmen, nebo kresby, písmena, číslice, barvy, tvar výrobku nebo obal výrobku, nebo zvuky, pokud je toto označení způsobilé:
a)
odlišit výrobky nebo služby jednoho podniku od výrobků či služeb jiných podniků a
b)
být vyjádřeno v rejstříku způsobem, který příslušným orgánům a veřejnosti umožňuje jasně a přesně určit předmět ochrany poskytnuté vlastníkovi ochranné známky
ODDÍL 2
Důvody pro zamítnutí či neplatnost
Článek 4
Absolutní důvody pro zamítnutí či neplatnost
1. Do rejstříku se nezapíší, a jsou-li zapsány, je možné prohlásit je za neplatné:
a)
označení, která nemohou tvořit ochrannou známku;
b)
ochranné známky, které postrádají rozlišovací způsobilost;
c)
ochranné známky, které jsou tvořeny výlučně označeními nebo údaji, jež mohou sloužit v oblasti obchodu k označení druhu, jakosti, množství, účelu, hodnoty, zeměpisného původu nebo doby výroby výrobku nebo poskytnutí služby nebo jiných jejich vlastností;
d)
ochranné známky, které jsou tvořeny výlučně označeními nebo údaji, jež se staly obvyklými v běžném jazyce nebo v poctivých a zavedených obchodních zvyklostech;
e)
označení, která jsou tvořena výlučně:
i)
tvarem nebo jinou vlastností, které vyplývají z povahy samotného výrobku,
ii)
tvarem nebo jinou vlastností výrobku, které jsou nezbytné pro dosažení technického výsledku,
iii)
tvarem nebo jinou vlastností výrobku, které dávají výrobku podstatnou hodnotu;
f)
ochranné známky, které jsou v rozporu s veřejným pořádkem nebo s dobrými mravy;
g)
ochranné známky, které by mohly klamat veřejnost, například pokud jde o povahu, jakost nebo zeměpisný původ výrobku nebo služby;
h)
ochranné známky, k jejichž zápisu nebyl dán souhlas příslušnými orgány a mají být zamítnuty nebo prohlášeny za neplatné podle článku 6ter Pařížské úmluvy;
i)
ochranné známky, jež jsou ze zápisu vyloučeny podle právních předpisů Unie, či právních předpisů dotčeného členského státu nebo mezinárodních dohod, jichž je Unie nebo dotčený členský stát stranou, které poskytují ochranu označením původu a zeměpisným označením;
j)
ochranné známky, jež jsou ze zápisu vyloučeny podle právních předpisů Unie nebo mezinárodních dohod, jichž je Unie stranou, které poskytují ochranu tradičním výrazům pro víno;
k)
ochranné známky, jež jsou ze zápisu vyloučeny podle právních předpisů Unie nebo mezinárodních dohod, jichž je Unie stranou, které poskytují ochranu zaručeným tradičním specialitám;
l)
ochranné známky, které obsahují nebo reprodukují ve svých podstatných prvcích starší název odrůdy rostlin zapsaný v souladu s právními předpisy Unie či právními předpisy dotčeného členského státu nebo mezinárodními dohodami, jichž stranou je Unie nebo daný členský stát, které poskytují ochranu odrůdovým právům a které se týkají odrůd stejných nebo úzce příbuzných druhů.
2. Ochrannou známku je možné prohlásit za neplatnou, pokud přihlašovatel nepodal přihlášku ochranné známky v dobré víře. Každý členský stát může rovněž stanovit, že taková ochranná známka se do rejstříku nezapíše.
3. Členský stát může stanovit, že se ochranná známka nezapíše, a je-li zapsána, může být prohlášena za neplatnou, pokud a v rozsahu, v němž:
a)
užívání ochranné známky může být zakázáno podle jiného právního předpisu dotčeného členského státu nebo Unie, než jsou předpisy o ochranných známkách;
b)
ochranná známka obsahuje znak vysoké symbolické hodnoty, zejména náboženský symbol;
c)
ochranná známka obsahuje znaky, emblémy a erby jiné než ty, jež jsou uvedeny v článku 6ter Pařížské úmluvy, a které představují veřejný zájem, ledaže by příslušný orgán v souladu s právními předpisy členského státu dal souhlas k jejímu zápisu.
4. Přihláška ochranné známky se nezamítne podle odst. 1 písm. b), c) nebo d), pokud před podáním přihlášky získala v důsledku užívání rozlišovací způsobilost. Ochranná známka se neprohlásí za neplatnou ze stejných důvodů, pokud před podáním návrhu na prohlášení neplatnosti získala v důsledku užívání rozlišovací způsobilost.
5. Členské státy mohou stanovit, že odstavec 4 se použije také v případě, že rozlišovací způsobilost byla získána po dni podání přihlášky ochranné známky, ale přede dnem jejího zápisu.
Článek 5
Relativní důvody pro zamítnutí či neplatnost
1. Ochranná známka se nezapíše, a je-li zapsána, je možné ji prohlásit za neplatnou, pokud:
a)
je totožná se starší ochrannou známkou a výrobky nebo služby, pro které byla podána přihláška ochranné známky nebo byla ochranná známka zapsána, jsou totožné s výrobky nebo službami, pro které je starší ochranná známka chráněna;
b)
z důvodu totožnosti či podobnosti se starší ochrannou známkou a totožnosti či podobnosti výrobků nebo služeb, na něž se ochranné známky vztahují, existuje pravděpodobnost záměny na straně veřejnosti, včetně pravděpodobnosti asociace se starší ochrannou známkou.
2. „Staršími ochrannými známkami“ ve smyslu odstavce 1 se rozumí:
a)
ochranné známky s dřívějším datem podání přihlášky, s přihlédnutím k případnému právu přednosti uplatněnému ve vztahu k těmto ochranným známkám, jež patří do těchto kategorií:
i)
ochranné známky EU,
ii)
ochranné známky zapsané v daném členském státě nebo, v případě Belgie, Lucemburska či Nizozemska, u Úřadu Beneluxu pro duševní vlastnictví,
iii)
ochranné známky zapsané na základě mezinárodních dohod s účinky pro daný členský stát;
b)
ochranné známky EU, které si v souladu s nařízením (ES) č. 207/2009 platně činí nárok na senioritu na základě ochranné známky uvedené v písm. a) bodech ii) a iii), i když se vlastník této ochranné známky vzdal nebo ji nechal zaniknout;
c)
přihlášky ochranných známek uvedených v písmenech a) a b) s výhradou jejich pozdějšího zápisu;
d)
ochranné známky, které jsou ke dni podání přihlášky ochranné známky nebo případně ke dni vzniku práva přednosti uplatněného ve vztahu k přihlášce ochranné známky v daném členském státě „všeobecně známé“ ve smyslu článku 6bis Pařížské úmluvy.
3. Ochranná známka se dále nezapíše, a je-li zapsána, je možné prohlásit ji za neplatnou, pokud:
a)
je totožná se starší ochrannou známkou nebo je jí podobná bez ohledu na to, zda výrobky a služby, pro něž je přihlášena nebo zapsána, jsou totožné s těmi, pro které je starší ochranná známka zapsána, nebo jsou či nejsou jim podobné, jestliže starší ochranná známka má dobré jméno v členském státě, ve kterém je přihlašována nebo zapsána, nebo, v případě ochranné známky EU, má dobré jméno v Unii a užívání pozdější ochranné známky bez řádného důvodu by neoprávněně těžilo z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména starší ochranné známky nebo jim bylo na újmu;
b)
přihlášku podal jednatel nebo zástupce vlastníka ochranné známky svým vlastním jménem a bez souhlasu vlastníka, ledaže by tento jednatel nebo zástupce své jednání ospravedlnil;
c)
a v rozsahu, v němž v souladu s právními předpisy Unie nebo dotčeného členského státu poskytujícími ochranu označením původu a zeměpisným označením:
i)
byla v souladu s právními předpisy Unie nebo dotčeného členského státu podána žádost o zápis označení původu nebo zeměpisného označení přede dnem podání přihlášky ochranné známky nebo přede dnem vzniku práva přednosti uplatněného ve vztahu k přihlášce ochranné známky, s výhradou jejich pozdějšího zápisu,
ii)
dané označení původu nebo zeměpisné označení umožňuje osobě, která je podle příslušných právních předpisů oprávněna k výkonu práv z nich vyplývajících, aby zakázala užívání pozdější ochranné známky.
4. Členský stát může stanovit, že se ochranná známka nezapíše, a je-li zapsána, může být prohlášena za neplatnou, pokud a v rozsahu, v němž:
a)
přede dnem podání přihlášky pozdější ochranné známky nebo dnem vzniku práva přednosti uplatněného ve vztahu k přihlášce pozdější ochranné známky byla nabyta práva k nezapsané ochranné známce nebo jinému označení užívanému v obchodním styku a tato nezapsaná ochranná známka nebo jiné označení dává svému vlastníkovi právo zakázat užívání pozdější ochranné známky;
b)
užívání ochranné známky může být zakázáno na základě jiného staršího práva, než jsou práva uvedená v odstavci 2 a v písmenu a) tohoto odstavce, zejména:
i)
práva na jméno,
ii)
práva k vlastní podobě,
iii)
práva autorského,
iv)
práva průmyslového vlastnictví;
c)
ochranná známka může vést k záměně se starší ochrannou známkou chráněnou v zahraničí, jestliže přihlašovatel při podání přihlášky nejednal v dobré víře.
5. Členské státy zajistí, že za určitých okolností nemusí být přihláška zamítnuta nebo ochranná známka prohlášena za neplatnou, pokud vlastník starší ochranné známky nebo jiného staršího práva souhlasí se zápisem pozdější ochranné známky.
6. Členský stát může odchylně od odstavců 1 až 5 stanovit, že pro ochranné známky, jejichž přihláška byla podána přede dnem vstupu v platnost ustanovení nezbytných pro dosažení souladu se směrnicí 89/104/EHS, platí důvody pro zamítnutí zápisu nebo neplatnost, které platily v tomto členském státě před uvedeným dnem.
Článek 6
Dodatečné prohlášení ochranné známky za neplatnou nebo zrušení ochranné známky
Je-li pro ochrannou známku EU uplatněna seniorita národní ochranné známky nebo ochranné známky zapsané na základě mezinárodních dohod s účinky pro členský stát, které se vlastník vzdal nebo kterou nechal zaniknout, může být ochranná známka, která byla základem pro uplatnění seniority, prohlášena za neplatnou nebo mohou být práva jejího vlastníka zrušena dodatečně, jestliže neplatnost nebo zrušení mohly být rovněž prohlášeny v době, kdy se vlastník známky vzdal nebo ji nechal zaniknout. V takovém případě seniorita pozbývá účinku.
Článek 7
Důvody pro zamítnutí nebo neplatnost týkající se pouze některých výrobků nebo služeb
Existují-li důvody pro zamítnutí zápisu nebo neplatnost ochranné známky jen pro část výrobků nebo služeb, pro něž byla ochranná známka zapsána nebo přihlášena, týká se zamítnutí zápisu či neplatnost pouze těchto výrobků nebo služeb.
Článek 8
Nedostatek rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména starší ochranné známky bránící prohlášení neplatnosti zapsané ochranné známky
Návrhu na prohlášení neplatnosti na základě starší ochranné známky nelze vyhovět ke dni podání návrhu, pokud mu nebylo možné vyhovět ke dni podání přihlášky nebo ke dni vzniku práva přednosti pozdější ochranné známky z kteréhokoli z těchto důvodů:
a)
starší ochranná známka, která může být prohlášena za neplatnou podle čl. 4 odst. 1 písm. b), c) nebo d), doposud nezískala rozlišovací způsobilost uvedenou v čl. 4 odst. 4;
b)
návrh na prohlášení ochranné známky za neplatnou se zakládá na čl. 5 odst. 1 písm. b) a starší ochranná známka doposud nezískala dostatečnou rozlišovací způsobilost, aby mohla být konstatována pravděpodobnost záměny ve smyslu čl. 5 odst. 1 písm. b);
c)
návrh na prohlášení ochranné známky za neplatnou se zakládá na čl. 5 odst. 3 písm. a) a starší ochranná známka doposud nezískala dobré jméno ve smyslu čl. 5 odst. 3 písm. a).
Článek 9
Překážka prohlášení neplatnosti vzniklá strpěním
1. Vlastník starší ochranné známky ve smyslu čl. 5 odst. 2 nebo čl. 5 odst. 3 písm. a), který po dobu pěti po sobě jdoucích let vědomě strpěl užívání pozdější ochranné známky v členském státě, ve kterém byla pozdější ochranná známka zapsána, již není oprávněn podat na základě této starší ochranné známky návrh na prohlášení pozdější ochranné známky za neplatnou ve vztahu k výrobkům nebo službám, pro které byla tato pozdější ochranná známka užívána, ledaže by přihláška pozdější ochranné známky nebyla podána v dobré víře.
2. Členské státy mohou stanovit, že se odstavec 1 tohoto článku má vztahovat i na držitele jiného staršího práva uvedeného v čl. 5 odst. 4 písm. a) nebo b).
3. V případech uvedených v odstavci 1 a 2 není vlastník později zapsané ochranné známky oprávněn podávat námitky proti užívání staršího práva, přestože toto právo již nemůže být proti pozdější ochranné známce uplatněno.
ODDÍL 3
Práva z ochranné známky a jejich omezení
Článek 10
Práva z ochranné známky
1. Ze zápisu ochranné známky vyplývají pro jejího vlastníka výlučná práva.
2. Aniž jsou dotčena práva vlastníků nabytá přede dnem podání přihlášky nebo dnem vzniku práva přednosti zapsané ochranné známky, je vlastník této zapsané ochranné známky oprávněn bránit všem třetím osobám, které nemají jeho souhlas, aby v obchodním styku užívaly pro výrobky nebo služby jakékoli označení, je-li:
a)
toto označení totožné s ochrannou známkou a je užíváno pro výrobky nebo služby, které jsou totožné s těmi, pro něž je ochranná známka zapsána;
b)
toto označení totožné s ochrannou známkou nebo jí podobné a je užíváno pro výrobky nebo služby, které jsou totožné s výrobky nebo službami či podobné výrobkům nebo službám, pro něž je ochranná známka zapsána, jestliže existuje pravděpodobnost záměny na straně veřejnosti, včetně pravděpodobnosti asociace s ochrannou známkou;
c)
toto označení totožné s ochrannou známkou nebo jí podobné bez ohledu na to, zda je užíváno pro výrobky nebo služby, které jsou totožné s těmi, pro které je ochranná známka zapsána, nebo jsou či nejsou jim podobné, jestliže má tato ochranná známka v členském státě dobré jméno a užívání takového označení bez řádného důvodu by neoprávněně těžilo z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména ochranné známky nebo jim bylo na újmu.
3. Pokud jsou splněny podmínky uvedené v odstavci 2, může být zakázáno zejména:
a)
umisťovat označení na výrobky nebo jejich obaly;
b)
nabízet pod tímto označením výrobky, uvádět je na trh nebo je skladovat za tímto účelem anebo nabízet či poskytovat pod tímto označením služby;
c)
dovážet nebo vyvážet pod tímto označením výrobky;
d)
užívat toto označení jako obchodní název nebo obchodní firmu nebo jako součást obchodního názvu nebo obchodní firmy;
e)
užívat toto označení v obchodních listinách a v reklamě;
f)
užívat toto označení ve srovnávací reklamě způsobem, který je v rozporu se směrnicí 2006/114/ES.
4. Aniž jsou dotčena práva vlastníků nabytá přede dnem podání přihlášky nebo dnem vzniku práva přednosti zapsané ochranné známky, je vlastník zapsané ochranné známky rovněž oprávněn bránit všem třetím osobám v přepravě výrobků v rámci obchodního styku do členského státu, ve kterém je ochranná známka zapsána, aniž by v něm byly propuštěny do volného oběhu, pokud takové výrobky, včetně jejich obalů, pocházejí ze třetích zemí a jsou bez povolení označeny ochrannou známkou, která je totožná s ochrannou známkou zapsanou pro tyto výrobky nebo kterou nelze v jejích podstatných rysech od této ochranné známky rozlišit.
Nárok vlastníka ochranné známky podle prvního pododstavce zanikne, pokud v rámci řízení týkajícího se otázky, zda byla porušena práva ze zapsané ochranné známky, které bylo zahájeno v souladu s nařízením (EU) č. 608/2013, poskytne deklarant nebo držitel zboží důkazy o tom, že vlastník zapsané ochranné známky není oprávněn zakázat uvádění daných výrobků na trh v zemi konečného určení.
5. Jestliže podle práva členského státu užívání označení za podmínek uvedených v odst. 2 písm. b) nebo c) nemohlo být zakázáno přede dnem vstupu v platnost předpisů nezbytných pro dosažení souladu se směrnicí 89/104/EHS v dotčeném členském státě, nelze na základě práv z ochranné známky bránit dalšímu užívání tohoto označení.
6. Odstavce 1, 2, 3 a 5 se nedotýkají těch předpisů členského státu, které se týkají ochrany proti užívání označení k jinému účelu, než je rozlišování výrobků nebo služeb, pokud užívání tohoto označení bez řádného důvodu neoprávněně těží z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména ochranné známky nebo je jim na újmu.
Článek 11
Právo zakázat přípravné kroky ve vztahu k používání obalů nebo jiných prostředků
Existuje-li riziko, že pro výrobky nebo služby by mohly být použity obaly, štítky, etikety, bezpečnostní prvky nebo zařízení nebo prvky či zařízení dokládající pravost nebo jakékoli jiné prostředky, na nichž je umístěna ochranná známka, a toto používání by představovalo porušení práv vlastníka ochranné známky podle čl. 10 odst. 2 a 3, má vlastník této známky právo zakázat v obchodním styku:
a)
umisťovat označení totožné s ochrannou známkou nebo označení jí podobné na obaly, štítky, etikety, bezpečnostní prvky nebo zařízení nebo prvky či zařízení dokládající pravost nebo jakékoli jiné prostředky, na nichž může být ochranná známka umístěna;
b)
nabízet na trhu či uvádět na trh, nebo skladovat pro tyto účely, nebo dovážet či vyvážet obaly, štítky, etikety, bezpečnostní prvky nebo zařízení nebo prvky či zařízení dokládající pravost nebo jakékoli jiné prostředky, na nichž může být ochranná známka umístěna.
Článek 12
Reprodukce ochranných známek ve slovnících
Vzbuzuje-li reprodukce ochranné známky ve slovníku, encyklopedii nebo podobném naučném díle v tištěné či elektronické formě dojem, že se jedná o druhový název výrobků nebo služeb, pro které je ochranná známka zapsána, zajistí vydavatel na žádost vlastníka ochranné známky, aby reprodukce ochranné známky byla bezodkladně a v případě tištěné formy nejpozději při následujícím vydání díla doprovázena údajem, že se jedná o zapsanou ochrannou známku.
Článek 13
Zákaz užívání ochranné známky zapsané na jméno jednatele nebo zástupce
1. Byla-li ochranná známka zapsána na jméno jednatele nebo zástupce toho, kdo je vlastníkem této známky, bez jeho souhlasu, má tento vlastník právo učinit jeden nebo oba z následujících kroků:
a)
bránit jednateli nebo zástupci v užívání ochranné známky;
b)
domáhat se převedení ochranné známky ve svůj prospěch.
2. Odstavec 1 se nepoužije, pokud jednatel nebo zástupce své jednání řádně odůvodní.
Článek 14
Omezení účinků ochranné známky
1. Ochranná známka neopravňuje vlastníka, aby zakázal třetí osobě užívat v obchodním styku:
a)
jméno či adresu třetí osoby, jedná-li se o fyzickou osobu;
b)
označení nebo údaje, které nemají rozlišovací způsobilost nebo které se týkají druhu, jakosti, množství, zamýšleného účelu, hodnoty, zeměpisného původu, doby výroby výrobku nebo poskytnutí služby anebo jiných jejich vlastností;
c)
ochrannou známku za účelem označení výrobků nebo služeb jako výrobků nebo služeb pocházejících od vlastníka této ochranné známky nebo odkazu na ně jako na výrobky nebo služby daného vlastníka, zejména v případech, kdy užití této ochranné známky je nezbytné k označení zamýšleného účelu výrobku nebo služby, zejména u příslušenství nebo náhradních dílů.
2. Odstavec 1 se použije pouze tehdy, je-li užívání třetí stranou v souladu s poctivými obchodními zvyklostmi nebo zvyklostmi v daném odvětví.
3. Ochranná známka neopravňuje vlastníka, aby zakázal třetí osobě užívat v obchodním styku starší právo, které má jen místní působnost, je-li toto právo uznáno právem dotčeného členského státu a je užíváno na území, pro něž bylo uznáno.
Článek 15
Vyčerpání práv z ochranné známky
1. Ochranná známka neopravňuje vlastníka, aby zakázal její užívání pro výrobky, které byly pod touto ochrannou známkou uvedeny na trh v Unii vlastníkem samým nebo s jeho souhlasem.
2. Odstavec 1 se nepoužije, podává-li vlastník na základě legitimních důvodů námitky proti dalšímu uvádění výrobků na trh, zejména když došlo ke změně nebo zhoršení stavu výrobků poté, co byly uvedeny na trh.
Článek 16
Užívání ochranných známek
1. Jestliže vlastník bez náležitého důvodu během období pěti let od ukončení řízení o zápisu ochranné známky do rejstříku ochrannou známku řádně neužíval v daném členském státě pro výrobky či služby, pro které byla zapsána, nebo toto užívání přerušil na nepřetržité období pěti let, podléhá ochranná známka omezením a sankcím stanoveným v článku 17, čl. 19 odst. 1, čl. 44 odst. 1 a 2 a čl. 46 odst. 3 a 4.
2. Stanoví-li členský stát námitkové řízení po zápisu, období pěti let uvedené v odstavci 1 se počítá ode dne, kdy proti ochranné známce již nemohou být podány námitky, nebo - v případě, že námitky byly podány - ode dne, kdy se rozhodnutí, kterým se končí námitkové řízení, stalo konečným nebo kdy došlo ke zpětvzetí námitek.
3. Pokud jde o ochranné známky zapsané na základě mezinárodních dohod s účinky pro členský stát, období pěti let uvedené v odstavci 1 se počítá ode dne, kdy známka již nemůže být zamítnuta nebo proti ní nemohou být podány námitky. V případě, že byly podány námitky nebo sděleno odmítnutí na základě absolutních či relativních důvodů, počítá se období ode dne, kdy se rozhodnutí, kterým se končí námitkové řízení, nebo rozhodnutí o absolutních či relativních důvodech pro zamítnutí stalo konečným nebo kdy došlo ke zpětvzetí námitek.
4. Datum počátku pětiletého období uvedeného v odstavcích 1 a 2 se zapíše do rejstříku.
5. Za užívání ve smyslu odstavce 1 se považuje rovněž:
a)
užívání ochranné známky v podobě, která se liší v nepodstatných prvcích neměnících rozlišovací způsobilost ochranné známky v podobě, v jaké byla zapsána, bez ohledu na to, zda je ochranná známka v podobě, v jaké je užívána, rovněž zapsána na jméno vlastníka;
b)
umisťování ochranné známky na výrobky nebo jejich obaly v dotčeném členském státě pouze pro účely vývozu.
6. Užívání ochranné známky se souhlasem vlastníka se považuje za užívání vlastníkem.
Článek 17
Neužívání jako obrana v řízení o porušení práv z ochranné známky
Vlastník ochranné známky je oprávněn zakázat užívání označení pouze v tom rozsahu, v němž jeho práva v době, kdy je podána žaloba pro porušení, nemohou být zrušena na základě článku 19. Pokud to žalovaný požaduje, poskytne vlastník ochranné známky důkaz o tom, že během období pěti let předcházejících podání žaloby byla ochranná známka řádně užívána v souladu s článkem 16 pro výrobky nebo služby, pro které byla zapsána a které jsou uváděny v odůvodnění žaloby, nebo doloží, že existují náležité důvody pro její neužívání, pokud od ukončení řízení o zápisu ochranné známky do podání žaloby uplynulo nejméně pět let.
Článek 18
Právo vlastníka později zapsané ochranné známky vstoupit do řízení o porušení práv z ochranné známky jako obrana v tomto řízení
1. V řízení o porušení práv z ochranné známky není vlastník ochranné známky oprávněn zakázat užívání později zapsané ochranné známky, pokud by pozdější ochranná známka nebyla prohlášena za neplatnou na základě článku 8, čl. 9 odst. 1 nebo 2 nebo čl. 46 odst. 3.
2. V řízení o porušení práv z ochranné známky není vlastník ochranné známky oprávněn zakázat užívání později zapsané ochranné známky EU, pokud by pozdější ochranná známka nebyla prohlášena za neplatnou na základě čl. 53 odst. 1, 3 nebo 4, čl. 54 odst. 1 nebo 2 nebo čl. 57 odst. 2 nařízení (ES) č. 207/2009.
3. Není-li vlastník ochranné známky oprávněn zakázat užívání později zapsané ochranné známky podle odstavce 1 nebo 2, není vlastník dotčené později zapsané ochranné známky v řízení o porušení práv z ochranné známky oprávněn zakázat užívání starší ochranné známky i přesto, že toto starší právo již nemůže být proti pozdější ochranné známce uplatněno.
ODDÍL 4
Zrušení práv z ochranné známky
Článek 19
Neexistence řádného užívání jako důvod zrušení
1. Ochranná známka může být zrušena, pokud vlastník bez náležitého důvodu během nepřetržitého období pěti let ochrannou známku řádně neužíval v daném členském státě pro výrobky či služby, pro které byla zapsána.
2. Nikdo nemůže žádat, aby byla práva vlastníka ochranné známky zrušena, jestliže v době mezi uplynutím pětiletého období a podáním návrhu na zrušení bylo započato s řádným užíváním ochranné známky nebo se v něm pokračovalo.
3. K započetí užívání nebo k jeho pokračování, k němuž došlo během období tří měsíců před podáním návrhu na zrušení, přičemž tato lhůta začíná běžet nejdříve po uplynutí období pěti let nepřetržitého neužívání, se však nepřihlíží, pokud byly přípravy k započetí nebo pokračování v užívání podniknuty až poté, co se vlastník dozvěděl, že může být podán návrh na zrušení.
Článek 20
Zdruhovění ochranné známky nebo klamavý údaj jako důvody zrušení
Ochranná známka může být zrušena, pokud známka po dni, ke kterému byla zapsána:
a)
se v důsledku činnosti nebo nečinnosti vlastníka stala v oblasti obchodu označením obvyklým pro výrobky nebo služby, pro které byla zapsána;
b)
v důsledku užívání vlastníkem nebo s jeho souhlasem pro výrobky nebo služby, pro které byla zapsána, může vést ke klamání veřejnosti, zejména pokud jde o povahu, jakost nebo zeměpisný původ těchto výrobků nebo služeb.
Článek 21
Zrušení vztahující se pouze k některým výrobkům nebo službám
Existují-li důvody zrušení ochranné známky jen pro část výrobků nebo služeb, pro něž byla ochranná známka zapsána, týká se zrušení ochranné známky pouze těchto výrobků nebo služeb.
ODDÍL 5
Ochranné známky jako předmět vlastnictví
Článek 22
Převod zapsaných ochranných známek
1. Ochranná známka může být nezávisle na převodu podniku převedena pro všechny výrobky nebo služby, pro které je zapsána, nebo pro některé z nich.
2. Převod podniku jako celku zahrnuje i převod ochranné známky, pokud se v dohodě nestanoví jinak nebo pokud něco jiného jasně nevyplývá z okolností. Toto ustanovení se použije i na smluvní závazek převést podnik.
3. Členské státy zavedou postupy umožňující záznam převodů v jejich rejstříku.
Článek 23
Věcná práva
1. Ochranná známka může být nezávisle na podniku poskytnuta jako zástava nebo může být předmětem věcných práv.
2. Členské státy zavedou postupy umožňující záznam věcných práv v jejich rejstříku.
Článek 24
Nucený výkon práva
1. Ochranná známka může být předmětem nuceného výkonu práva.
2. Členské státy zavedou postupy umožňující záznam nuceného výkonu práva v jejich rejstříku.
Článek 25
Licence
1. Ochranná známka může být předmětem licence pro některé nebo všechny výrobky či služby, pro které byla zapsána, a pro celé území dotčeného členského státu nebo jeho část. Licence může být výlučná nebo nevýlučná.
2. Vlastník ochranné známky může uplatnit svá práva z této známky proti nabyvateli licence, který poruší některé z ustanovení licenční smlouvy týkající se:
a)
trvání licence;
b)
podoby, v jaké může být ochranná známka užívána;
c)
povahy výrobků či služeb, pro které je licence poskytnuta;
d)
území, na němž může být ochranná známka užívána, nebo
e)
jakosti výrobků či služeb vyráběných či poskytovaných nabyvatelem licence.
3. Aniž jsou dotčena ustanovení licenční smlouvy, může nabyvatel licence zahájit řízení o porušení práv z ochranné známky pouze se souhlasem jejího vlastníka. Držitel výlučné licence však může zahájit toto řízení, pokud vlastník ochranné známky v přiměřené lhůtě po výzvě sám řízení o porušení práv z ochranné známky nezahájí.
4. Nabyvatel licence je oprávněn vstoupit do řízení o porušení práv z ochranné známky zahájeného vlastníkem ochranné známky, aby získal náhradu škody, kterou utrpěl.
5. Členské státy zavedou postupy umožňující záznam licencí v jejich rejstříku.
Článek 26
Přihlášky ochranné známky jako předmětu vlastnictví
Články 22 až 25 platí i pro přihlášky ochranných známek.
ODDÍL 6
Garanční nebo certifikační ochranné známky a kolektivní ochranné známky
Článek 27
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
a)
„garanční nebo certifikační ochrannou známkou“ ochranná známka, která je jako taková popsána v přihlášce a která je schopna rozlišit výrobky nebo služby, které vlastník ochranné známky certifikoval pro materiál, způsob výroby výrobků nebo poskytování služeb, kvalitu, přesnost nebo jiné vlastnosti, od výrobků nebo služeb, které takto certifikovány nejsou;
b)
„kolektivní ochrannou známkou“ ochranná známka, která je jako taková popsána v přihlášce a která je schopna rozlišit výrobky nebo služby členů sdružení, jež je vlastníkem ochranné známky, od výrobků a služeb jiných podniků.
Článek 28
Garanční nebo certifikační ochranné známky
1. Členské státy mohou přijmout ustanovení pro zápis garančních nebo certifikačních ochranných známek.
2. Jakákoli fyzická nebo právnická osoba, včetně institucí, orgánů a veřejnoprávních subjektů, může požádat o zápis garanční nebo certifikační ochranné známky, pokud nevykonává podnikatelskou činnost zahrnující dodávání výrobků nebo poskytování služeb, které jsou certifikovány.
Členské státy mohou stanovit, že se garanční nebo certifikační ochranná známka nezapíše, pokud přihlašovatel není způsobilý k certifikaci výrobků nebo služeb, pro něž má být známka zapsána.
3. Členské státy mohou stanovit, že se garanční nebo certifikační ochranné známky nezapíší nebo budou zrušeny či prohlášeny za neplatné z jiných důvodů, než které jsou uvedeny v článcích 4, 19 a 20, vyžaduje-li to funkce těchto známek.
4. Členské státy mohou odchylně od čl. 4 odst. 1 písm. c) stanovit, že garanční nebo certifikační ochranné známky mohou tvořit i taková označení nebo údaje, které mohou sloužit v oblasti obchodu k označení zeměpisného původu výrobků nebo služeb. Taková garanční nebo certifikační ochranná známka neopravňuje vlastníka, aby zakázal třetí osobě užívat v obchodních vztazích taková označení nebo údaje, pokud jich tato třetí osoba užívá v souladu s poctivými obchodními zvyklostmi a zvyklostmi v daném odvětví. Zejména nelze tuto známku uplatňovat vůči třetí osobě, která je oprávněna užívat zeměpisný název.
5. Požadavky stanovené v článku 16 jsou splněny, pokud garanční nebo certifikační ochrannou známku řádně užívá v souladu s článkem 16 jakákoli osoba, která je k užívání oprávněna.
Článek 29
Kolektivní ochranné známky
1. Členské státy přijmou ustanovení týkající se zápisu kolektivních ochranných známek.
2. O zápis kolektivní ochranné známky mohou požádat sdružení výrobců, producentů, poskytovatelů služeb nebo obchodníků, která podle příslušných předpisů mají právní osobnost a svéprávnost, jakož i právnické osoby veřejného práva.
3. Členské státy mohou odchylně od čl. 4 odst. 1 písm. c) stanovit, že kolektivní ochranné známky mohou tvořit i taková označení nebo údaje, které mohou sloužit v oblasti obchodu k označení zeměpisného původu výrobků nebo služeb. Taková kolektivní ochranná známka neopravňuje vlastníka, aby zakázal třetí osobě užívat v obchodních vztazích taková označení nebo údaje, pokud jich tato třetí osoba užívá v souladu s poctivými obchodními zvyklostmi a zvyklostmi v daném odvětví. Zejména nelze tuto známku uplatňovat vůči třetí osobě, která je oprávněna užívat zeměpisný název.
Článek 30
Pravidla pro užívání kolektivní ochranné známky
1. Přihlašovatel kolektivní ochranné známky předloží úřadu pravidla pro její užívání.
2. V pravidlech pro užívání ochranné známky se uvedou alespoň osoby, které jsou oprávněny tuto známku užívat, podmínky pro členství ve sdružení, jakož i podmínky pro užívání ochranné známky, včetně sankcí. Pravidla pro užívání ochranné známky uvedené v čl. 29 odst. 3 musí umožnit každé osobě, jejíž výrobky nebo služby pocházejí z dotčené zeměpisné oblasti, aby se stala členem sdružení, které je vlastníkem ochranné známky, pokud daná osoba splňuje všechny ostatní podmínky podle daných pravidel.
Článek 31
Zamítnutí přihlášky
1. Kromě důvodů pro zamítnutí přihlášky ochranné známky stanovených v článku 4, případně s výjimkou čl. 4 odst. 1 písm. c), pokud jde o označení nebo údaje, jež mohou sloužit v oblasti obchodu k označení zeměpisného původu výrobků nebo služeb, a v článku 5, a aniž je dotčeno právo úřadu nezkoumat z úřední povinnosti relativní důvody, se přihláška kolektivní ochranné známky zamítne, nesplňuje-li ustanovení čl. 27 písm. b), článku 29 nebo článku 30 nebo odporují-li pravidla pro užívání kolektivní ochranné známky veřejnému pořádku nebo dobrým mravům.
2. Přihláška kolektivní ochranné známky se dále zamítne, je-li nebezpečí, že bude veřejnost klamána, pokud jde o povahu nebo význam ochranné známky, zejména pokud by mohla být považována za něco jiného než kolektivní ochrannou známku.
3. Přihláška se nezamítne, vyhoví-li přihlašovatel změnou pravidel pro užívání kolektivní ochranné známky požadavkům uvedeným v odstavcích 1 a 2.
Článek 32
Užívání kolektivních ochranných známek
Požadavky článku 16 jsou splněny, pokud kolektivní ochrannou známku v souladu s uvedeným článkem řádně užívá jakákoli osoba, která je k jejímu užívání oprávněna.
Článek 33
Změna pravidel pro užívání kolektivní ochranné známky
1. Vlastník kolektivní ochranné známky předloží úřadu veškeré změny pravidel pro užívání.
2. Změna pravidel pro užívání se zapíše do rejstříku, pokud změněná pravidla splňují požadavky článku 30 nebo neobsahují důvod k zamítnutí uvedený v článku 31.
3. Pro účely této směrnice nabývá změna pravidel pro užívání účinnosti až dnem jejího zápisu do rejstříku.
Článek 34
Osoby oprávněné podat žalobu pro porušení práv z kolektivní ochranné známky
1. Ustanovení čl. 25 odst. 3 a 4 se použijí na všechny osoby oprávněné užívat kolektivní ochrannou známku.
2. Vlastník kolektivní ochranné známky může jménem osob oprávněných užívat ochrannou známku uplatňovat náhradu škody, která jim vznikla v důsledku neoprávněného užívání ochranné známky.
Článek 35
Další důvody zrušení
Kromě důvodů zrušení uvedených v článcích 19 a 20 se práva vlastníka kolektivní ochranné známky zruší na základě těchto důvodů:
a)
vlastník nepřijal přiměřená opatření, aby zabránil užívání ochranné známky způsobem neslučitelným s podmínkami užívání stanovenými v pravidlech pro užívání ochranné známky, včetně jakékoli změny těchto pravidel zapsané v rejstříku;
b)
způsob, jakým byla ochranná známka oprávněnými osobami užívána, měl za následek, že se stala způsobilou klamat veřejnost způsobem uvedeným v čl. 31 odst. 2;
c)
změna pravidel pro užívání ochranné známky byla zapsána do rejstříku v rozporu s čl. 33 odst. 2, s výjimkou případu, kdy vlastník ochranné známky novou změnou pravidel pro užívání ochranné známky vyhoví požadavkům podle uvedeného článku.
Článek 36
Další důvody neplatnosti
Kromě důvodů neplatnosti uvedených v článku 4, případně s výjimkou čl. 4 odst. 1 písm. c), pokud jde o označení nebo údaje, jež mohou sloužit v oblasti obchodu k označení zeměpisného původu výrobků nebo služeb, a v článku 5 se kolektivní ochranná známka prohlásí za neplatnou, byla-li zapsána v rozporu s článkem 31, s výjimkou případu, kdy vlastník známky změnou pravidel pro užívání vyhoví požadavkům článku 31.
KAPITOLA 3
ŘÍZENÍ
ODDÍL 1
Přihláška a zápis
Článek 37
Náležitosti přihlášky
1. Přihláška ochranné známky musí obsahovat alespoň:
a)
žádost o zápis;
b)
údaje umožňující zjistit totožnost přihlašovatele;
c)
seznam výrobků nebo služeb, pro něž se požaduje zápis;
d)
vyjádření ochranné známky, které splňuje požadavky uvedené v čl. 3 písm. b).
2. Přihláška ochranné známky podléhá zaplacení poplatku stanoveného dotčeným členským státem.
Článek 38
Den podání přihlášky
1. Dnem podání přihlášky ochranné známky je den, kdy přihlašovatel předloží úřadu dokumenty obsahující informace uvedené v čl. 37 odst. 1.
2. Členské státy mohou navíc stanovit, že přiznání dne podání přihlášky podléhá zaplacení poplatku uvedeného v čl. 37 odst. 2.
Článek 39
Určení výrobků a služeb a jejich třídění
1. Výrobky a služby, pro které byla podána přihláška ochranné známky, se zatřiďují podle systému třídění výrobků a služeb stanoveného Niceskou dohodou o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957 (dále jen „Niceské třídění“).
2. Výrobky a služby, pro které je ochrana požadována, musí přihlašovatel označit dostatečně jasně a přesně, aby příslušné orgány a hospodářské subjekty byly na základě tohoto označení schopny určit rozsah požadované ochrany.
3. Pro účely odstavce 2 lze použít obecné termíny obsažené v názvech tříd Niceského třídění nebo jiné obecné výrazy za předpokladu, že splňují požadovaná kritéria jasnosti a přesnosti stanovená v tomto článku.
4. Úřad přihlášku zamítne ve vztahu k označením nebo výrazům, které jsou nejasné nebo nepřesné, pokud přihlašovatel ve lhůtě stanovené úřadem nenavrhne přijatelné znění.
5. Použití obecných výrazů, včetně obecných termínů z názvů tříd Niceského třídění, se vykládá v tom smyslu, že zahrnuje veškeré výrobky nebo služby, které jsou jednoznačně obsaženy v doslovném významu daného označení nebo výrazu. Použití těchto výrazů nebo termínů nesmí být vykládáno tak, že zakládá nárok i pro výrobky nebo služby, které v doslovném významu daného označení obsaženy nejsou.
6. Pokud přihlašovatel žádá o zápis pro více než jednu třídu, seskupí výrobky a služby podle tříd Niceského třídění, přičemž před každou skupinou uvede číslo třídy, do které tato skupina výrobků nebo služeb patří, a skupiny seřadí podle pořadí tříd.
7. Výrobky a služby se nepovažují za podobné z toho důvodu, že se vyskytují ve stejné třídě podle Niceského třídění. Výrobky a služby se nepovažují za odlišné z toho důvodu, že se vyskytují v různých třídách podle Niceského třídění.
Článek 40
Připomínky třetích osob
1. Členské státy mohou stanovit, že každá fyzická nebo právnická osoba, jakož i skupina či subjekt zastupující výrobce, producenty, poskytovatele služeb, obchodníky nebo spotřebitele může před zápisem ochranné známky zaslat úřadu písemné připomínky, v nichž uvede, z jakých důvodů nelze ochrannou známku z úřední povinnosti zapsat.
Osoby a skupiny nebo subjekty uvedené v prvním pododstavci nejsou účastníky řízení před úřadem.
2. Kromě důvodů uvedených v odstavci 1 tohoto článku může každá fyzická nebo právnická osoba, jakož i skupina či subjekt zastupující výrobce, producenty, poskytovatele služeb, obchodníky nebo spotřebitele zaslat úřadu písemné připomínky založené na konkrétních důvodech, pro které by měl být zápis kolektivní ochranné známky zamítnut podle čl. 31 odst. 1 a 2. Toto ustanovení může být rozšířeno i na certifikační a garanční ochranné známky v případech, kdy jsou v členských státech upraveny.
Článek 41
Rozdělení přihlášek a zapsaných ochranných známek
Přihlašovatel nebo vlastník může rozdělit vnitrostátní přihlášku nebo zapsanou ochrannou známku do dvou nebo více oddělených přihlášek nebo známek tím, že zašle úřadu prohlášení a uvede, na které výrobky nebo služby zahrnuté do původní přihlášky nebo zapsané ochranné známky se jednotlivé rozdělené přihlášky nebo zapsané ochranné známky mají vztahovat.
Článek 42
Poplatky za třídu výrobků a služeb
Členské státy mohou stanovit, že zápis a obnova ochranné známky podléhají dodatečnému poplatku pro každou další třídu výrobků a služeb nad rámec jedné třídy.
ODDÍL 2
Námitkové řízení, řízení o zrušení nebo o prohlášení neplatnosti
Článek 43
Námitkové řízení
1. Členské státy zajistí účinné a rychlé správní řízení, které umožní podat u jejich úřadu námitky proti zápisu ochranné známky z důvodů uvedených v článku 5.
2. Ve správním řízení uvedeném v odstavci 1 tohoto článku musí být vlastníkovi starší ochranné známky uvedené v čl. 5 odst. 2 a čl. 5 odst. 3 písm. a), jakož i osobě oprávněné podle příslušného práva vykonávat práva plynoucí z chráněného označení původu či zeměpisného označení uvedených v čl. 5 odst. 3 písm. c) umožněno podat alespoň námitky. Námitky lze podat na základě jednoho či více starších práv za předpokladu, že všechna patří témuž vlastníkovi, a na základě části nebo všech výrobků nebo služeb, pro které je starší právo chráněno nebo k ochraně přihlášeno, a tyto námitky se mohou týkat části nebo všech výrobků nebo služeb, pro které je podána přihláška napadené ochranné známky.
3. Stranám řízení se na základě jejich společné žádosti udělí v rámci námitkového řízení lhůta alespoň dva měsíce, aby se umožnilo smírné urovnání mezi namítajícím a přihlašovatelem.
Článek 44
Neužívání ochranné známky jako obrana v námitkovém řízení
1. Pokud v námitkovém řízení podle článku 43 ke dni podání přihlášky nebo ke dni vzniku práva přednosti pozdější ochranné známky uplynulo období pěti let, během něhož musela být starší ochranná známka řádně užívána, jak stanoví článek 16, předloží vlastník starší ochranné známky, který podal námitky, na žádost přihlašovatele důkaz, že starší ochranná známka byla během období pěti let předcházejících dni podání přihlášky nebo dni vzniku práva přednosti pozdější ochranné známky řádně užívána, jak stanoví článek 16, nebo že existovaly náležité důvody pro neužívání ochranné známky. Není-li takový důkaz předložen, námitky se zamítnou.
2. Jestliže byla starší ochranná známka užívána pouze pro část výrobků nebo služeb, pro které byla zapsána, je pro účely posouzení námitek podle odstavce 1 považována za zapsanou pouze pro tuto část výrobků nebo služeb.
3. Odstavce 1 a 2 tohoto článku se použijí rovněž tehdy, pokud je starší ochranná známka ochrannou známkou EU. V takovém případě se řádné užívání ochranné známky EU řídí článkem 15 nařízení (ES) č. 207/2009.
Článek 45
Řízení o zrušení ochranné známky nebo o prohlášení ochranné známky za neplatnou
1. Aniž je dotčeno právo stran na podání opravného prostředku k soudu, členské státy zajistí účinné a rychlé správní řízení, které umožní podat u jejich úřadu návrh na zrušení ochranné známky nebo návrh na prohlášení ochranné známky za neplatnou.
2. Ve správním řízení o návrhu na zrušení ochranné známky se ochranná známka zruší z důvodů uvedených v článcích 19 a 20.
3. Ve správním řízení o návrhu na prohlášení ochranné známky za neplatnou se ochranná známka prohlásí za neplatnou alespoň z následujících důvodů:
a)
ochranná známka neměla být zapsána, protože nesplňuje požadavky stanovené v článku 4;
b)
ochranná známka neměla být zapsána, protože existuje starší právo ve smyslu čl. 5 odst. 1 až 3.
4. Ve správním řízení o návrhu na zrušení ochranné známky nebo na prohlášení ochranné známky za neplatnou jsou oprávněni návrh podat alespoň:
a)
v případech uvedených v odstavci 2 a odst. 3 písm. a) každá fyzická nebo právnická osoba, jakož i skupina nebo subjekt vytvořené k zastupování zájmů výrobců, poskytovatelů služeb, obchodníků nebo spotřebitelů, mají-li podle ustanovení příslušných právních předpisů procesní způsobilost;
b)
v případech uvedených v odstavci 3 písm. b) tohoto článku vlastník starší ochranné známky uvedené v čl. 5 odst. 2 a čl. 5 odst. 3 písm. a), jakož i osoba oprávněná podle příslušného práva vykonávat práva plynoucí z chráněného označení původu či zeměpisného označení uvedených v čl. 5 odst. 3 písm. c).
5. Návrh na zrušení ochranné známky nebo na prohlášení ochranné známky za neplatnou může být podán pro část nebo všechny výrobky nebo služby, pro které byla napadená ochranná známka zapsána.
6. Návrh na prohlášení ochranné známky za neplatnou může být podán na základě jednoho či více starších práv za předpokladu, že všechna patří témuž vlastníkovi.
Článek 46
Neužívání jako obrana v řízení o prohlášení neplatnosti
1. Na žádost vlastníka pozdější ochranné známky předloží vlastník starší ochranné známky v řízení o prohlášení neplatnosti založeném na zapsané ochranné známce s dřívějším dnem podání přihlášky nebo dnem vzniku práva přednosti důkaz o tom, že během období pěti let předcházejících dni podání návrhu na prohlášení neplatnosti byla starší ochranná známka řádně užívána v souladu s článkem 16 pro výrobky nebo služby, pro které byla zapsána a které jsou uváděny v odůvodnění návrhu, nebo doloží, že existují náležité důvody pro její neužívání, pokud od ukončení řízení o zápisu starší ochranné známky do podání návrhu na prohlášení ochranné známky za neplatnou uplynulo nejméně pět let.
2. Pokud ke dni podání přihlášky nebo ke dni vzniku práva přednosti pozdější ochranné známky uplynulo období pěti let, během něhož měla být starší ochranná známka řádně užívána, jak stanoví článek 16, předloží vlastník starší ochranné známky kromě důkazu vyžadovaného podle odstavce 1 tohoto článku také důkaz, že starší ochranná známka byla během období pěti let předcházejících dni podání přihlášky nebo dni vzniku práva přednosti pozdější ochranné známky řádně užívána, nebo že existovaly náležité důvody pro její neužívání.
3. Nejsou-li předloženy důkazy uvedené v odstavcích 1 a 2, návrh na prohlášení neplatnosti na základě starší ochranné známky se zamítne.
4. Jestliže byla starší ochranná známka užívána v souladu s článkem 16 pouze pro část výrobků nebo služeb, pro které byla zapsána, je pro účely řízení o návrhu na prohlášení ochranné známky za neplatnou považována za zapsanou pouze pro tuto část výrobků nebo služeb.
5. Odstavce 1 až 4 tohoto článku se použijí také, pokud je starší ochranná známka ochrannou známkou EU. V takovém případě se řádné užívání ochranné známky EU řídí článkem 15 nařízení (ES) č. 207/2009.
Článek 47
Důsledky zrušení a neplatnosti
1. V rozsahu, v jakém byla práva vlastníka zrušena, se zapsaná ochranná známka považuje za známku, která nemá ode dne podání návrhu na zrušení účinky stanovené v této směrnici. Na žádost účastníka může být v rozhodnutí o návrhu na zrušení ochranné známky uveden jiný dřívější den, ke kterému nastal důvod zrušení.
2. V rozsahu, v jakém byla zapsaná ochranná známka prohlášena za neplatnou, se na ni pohlíží jako na ochrannou známku, která účinky stanovené v této směrnici neměla od samého počátku.
ODDÍL 3
Doba platnosti a obnova zápisu
Článek 48
Doba platnosti zápisu
1. Doba platnosti zápisu ochranné známky je deset let ode dne podání přihlášky.
2. Zápis může být podle článku 49 obnoven, a to vždy na období deseti let.
Článek 49
Obnova zápisu
1. Zápis ochranné známky se obnoví na žádost vlastníka ochranné známky nebo na žádost osoby, která je zmocněna tak učinit ze zákona nebo na základě smlouvy, pokud byly zaplaceny poplatky za obnovu. Členské státy mohou stanovit, že přijetí platby poplatku za obnovu se považuje za takovou žádost.
2. Úřad informuje vlastníka ochranné známky o dni uplynutí doby platnosti zápisu, a to nejpozději šest měsíců před tímto dnem. Úřad nenese odpovědnost v případě, že tyto informace neposkytne.
3. Žádost o obnovu zápisu musí být podána a poplatky za obnovu zaplaceny v období nejméně šesti měsíců přede dnem uplynutí doby platnosti zápisu. Pokud tak nebylo učiněno, může být žádost podána ještě v dodatečné lhůtě šesti měsíců ode dne uplynutí doby platnosti zápisu nebo jeho následného obnovení. V této dodatečné lhůtě se zaplatí poplatek za obnovu a příplatek.
4. Je-li žádost podána nebo poplatky zaplaceny pouze pro některé z výrobků nebo služeb, pro které je ochranná známka zapsána, je zápis obnoven pouze pro tyto výrobky nebo služby.
5. Obnova zápisu nabývá účinku dnem následujícím po dni uplynutí doby platnosti zápisu. Zapisuje se do rejstříku.
ODDÍL 4
Komunikace S úřadem
Článek 50
Komunikace s úřadem
Účastníci řízení či jejich zástupci v případě, že byli jmenováni, by měli určit úřední adresu pro veškerou úřední komunikaci s úřadem. Členské státy mají právo požadovat, aby se tato úřední adresa nacházela v Evropském hospodářském prostoru.
KAPITOLA 4
SPRÁVNÍ SPOLUPRÁCE
Článek 51
Spolupráce v oblasti zápisu a správy ochranných známek
Úřady mohou v zájmu podpory sbližování postupů a nástrojů v souvislosti s řízením a zápisem ochranných známek účinně spolupracovat navzájem a s Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví.
Článek 52
Spolupráce v ostatních oblastech
Úřady mohou účinně spolupracovat mezi sebou a s Úřadem Evropské unie pro duševní vlastnictví ve všech jiných oblastech svých činností, než které jsou uvedeny v článku 51, jež jsou důležité pro ochranu ochranných známek v Unii.
KAPITOLA 5
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 53
Ochrana údajů
Zpracování jakýchkoli osobních údajů prováděné v členských státech v rámci této směrnice se řídí vnitrostátními právními předpisy provádějícími směrnici 95/46/ES.
Článek 54
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s články 3 až 6, články 8 až 14, články 16, 17 a 18, články 22 až 39, článkem 41, články 43 až 50 do dne 14. ledna 2019. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy pro dosažení souladu s článkem 45 do dne 14. ledna 2023. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Musí rovněž obsahovat prohlášení, že odkazy ve stávajících právních a správních předpisech na směrnici zrušenou touto směrnicí se považují za odkazy na tuto směrnici. Způsob odkazu a znění prohlášení si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 55
Zrušení
Směrnice 2008/95/ES se zrušuje s účinkem ode dne 15. ledna 2019, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůty pro provedení směrnice 89/104/EHS ve vnitrostátním právu uvedené v příloze I části B směrnice 2008/95/ES.
Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze.
Článek 56
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Články 1, 7, 15, 19, 20, 21 a 54 až 57 se použijí ode dne 15. ledna 2019.
Článek 57
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Ve Štrasburku dne 16. prosince 2015.
EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA (ES) 2015/2436
(2015. gada 16. decembris),
ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm
(pārstrādāta redakcija)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 114. panta 1. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (2),
tā kā:
(1)
Būtu jāizdara vairāki grozījumi Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2008/95/EK (3). Skaidrības labad minētā direktīva būtu jāpārstrādā.
(2)
Direktīva 2008/95/EK ir saskaņojusi būtiskus noteikumus preču zīmju materiālajās tiesībās, kas pieņemšanas brīdī vistiešāk ietekmēja iekšējā tirgus darbību, radot kavēkļus preču brīvai apritei un pakalpojumu sniegšanas brīvībai Savienībā.
(3)
Preču zīmju aizsardzība dalībvalstīs pastāv līdztekus Savienības mērogā pieejamajai Eiropas Savienības preču zīmju (“ES preču zīmes”) aizsardzībai, kas ir vienota pēc būtības un ir spēkā visā Savienībā, kā noteikts Padomes Regulā (EK) Nr. 207/2009 (4). Preču zīmju sistēmu līdzāspastāvēšana un līdzsvars valstu un Savienības līmenī faktiski ir Savienības pieejas stūrakmens intelektuālā īpašuma aizsardzībai.
(4)
Pēc Komisijas 2008. gada 16. jūlija paziņojuma “Eiropas rūpnieciskā īpašuma tiesību stratēģija” Komisija veica vispusīgu novērtējumu par preču zīmju sistēmas vispārējo darbību Eiropā kopumā, kas attiecās uz Savienības un valstu līmeņa sistēmām un to abu mijiedarbību.
(5)
2010. gada 25. maija secinājumos par preču zīmju sistēmas Eiropas Savienībā turpmāku pārskatīšanu Padome aicināja Komisiju iesniegt priekšlikumus Regulas (EK) Nr. 207/2009 un Direktīvas 2008/95/EK pārskatīšanai. Pārskatot minēto direktīvu, būtu jāietver pasākumi, kas to padarītu saskanīgāku ar Regulu (EK) Nr. 207/2009 un kas tādējādi samazinātu neatbilstības visā ES preču zīmju sistēmā kopumā, vienlaikus saglabājot valstu preču zīmju aizsardzību kā pievilcīgu izvēles iespēju pieteikuma iesniedzējiem. Šajā ziņā būtu jānodrošina papildinoša saikne starp ES preču zīmju sistēmu un valstu preču zīmju sistēmām.
(6)
Komisija 2011. gada 24. maija paziņojumā “Intelektuālā īpašuma tiesību vienotais tirgus” secināja, ka nolūkā apmierināt ieinteresēto personu pieaugošās prasības pēc ātrākām, kvalitatīvākām, racionalizētākām preču zīmju reģistrācijas sistēmām, kas ir arī konsekventākas, lietotājdraudzīgākas, publiski pieejamas un kurās būtu izmantotas jaunākās tehnoloģijas, ir jāmodernizē preču zīmju sistēma visā Savienībā un tā jāpielāgo interneta laikmetam.
(7)
Šīs direktīvas nolūkā veiktajā apspriešanā un novērtēšanā tika konstatēts, ka, lai arī valstu tiesību akti iepriekš tika daļēji saskaņoti, joprojām ir jomas, kurās turpmāka saskaņošana varētu pozitīvi ietekmēt konkurētspēju un izaugsmi.
(8)
Lai sasniegtu mērķi veicināt un izveidot labi funkcionējošu iekšējo tirgu un sekmētu preču zīmju iegūšanu un aizsardzību Savienībā, kas nāktu par labu Eiropas uzņēmumu, jo īpaši mazo un vidējo uzņēmumu, izaugsmei un konkurētspējai, tiesību aktu tuvināšanas ierobežotā joma, kas panākta ar Direktīvu 2008/95/EK, ir jāpaplašina nolūkā ietvert citus preču zīmju materiālo tiesību aspektus, kas reglamentē preču zīmes, kuras aizsargātas, tās reģistrējot saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 207/2009.
(9)
Lai preču zīmes visā Savienībā varētu vieglāk reģistrēt un pārvaldīt, ir svarīgi tuvināt ne tikai materiālo tiesību noteikumus, bet arī procesuālos noteikumus. Tādēļ būtu jāsaskaņo galvenie procesuālie noteikumi preču zīmju reģistrācijas jomā dalībvalstīs un ES preču zīmju sistēmā. Attiecībā uz procedūrām, kuras reglamentē valstu tiesību akti, ir pietiekami noteikt vispārīgos principus, ļaujot dalībvalstīm paredzēt konkrētākus noteikumus.
(10)
Ir būtiski nodrošināt, ka visu dalībvalstu tiesību sistēmas reģistrētām preču zīmēm nodrošina vienādu aizsardzību. Saskaņā ar plašu aizsardzību, kas piešķirta ES preču zīmēm, kurām ir reputācija Savienībā, plaša aizsardzība būtu jāpiešķir arī valstu līmenī visām reģistrētajām preču zīmēm, kurām ir reputācija attiecīgajā dalībvalstī.
(11)
Šai direktīvai nebūtu jāatņem dalībvalstīm tiesības turpināt aizsargāt lietojot iegūtās preču zīmes, bet būtu jāņem vērā tikai attiecībā uz to saistību ar preču zīmēm, kas iegūtas reģistrācijas ceļā.
(12)
Tiesību aktu tuvināšanas mērķu sasniegšana prasa, lai apstākļi reģistrētas preču zīmes iegūšanai un uzturēšanai visās dalībvalstīs kopumā būtu vienādi.
(13)
Šā iemesla dēļ vajag uzskaitīt apzīmējumu, kas var veidot preču zīmi, paraugus ar noteikumu, ka šādi apzīmējumi ļauj skaidri atšķirt viena uzņēmuma preces vai pakalpojumus no citu uzņēmumu precēm vai pakalpojumiem. Lai izpildītu preču zīmju reģistrācijas sistēmas mērķus, proti, nodrošināt juridisko noteiktību un pareizu pārvaldību, ir arī svarīgi pieprasīt, lai zīmi varētu atveidot tādā veidā, kas ir skaidrs, precīzs, pašpietiekams, viegli pieejams, saprotams, noturīgs un objektīvs. Apzīmējumu būtu jāļauj atveidot jebkurā piemērotā veidā, izmantojot vispārpieejamu tehnoloģiju, un tādējādi tam nav obligāti jābūt grafiskam attēlam, ja vien atveidojums šajā nolūkā piedāvā pietiekamas garantijas.
(14)
Turklāt atteikuma vai spēkā neesamības pamati, kas attiecas uz pašu preču zīmi, tostarp jebkādas atšķirtspējas trūkums vai pamati, kas attiecas uz konfliktiem starp preču zīmi un agrākām tiesībām, ir izsmeļoši jāuzskaita, pat ja daži no minētajiem pamatiem ir uzskaitīti kā izvēles varianti dalībvalstīm, kuras tādējādi spēj tos uzturēt spēkā vai ieviest savos tiesību aktos un citos normatīvos aktos.
(15)
Lai nodrošinātu, ka aizsardzības līmeņi, kas ar Savienības tiesību aktiem un valstu tiesībās piešķirti ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, tiek piemēroti vienotā un izsmeļošā veidā, pārbaudot atteikuma absolūtos un relatīvos pamatus visā Savienībā, šajā direktīvā būtu jāparedz tādi paši noteikumi attiecībā uz ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, kādi ir ietverti Regulā (EK) Nr. 207/2009. Turklāt ir lietderīgi arī nodrošināt, ka absolūto atteikuma pamatu piemērošanas joma tiek paplašināta, lai to attiecinātu arī uz aizsargātiem tradicionālajiem apzīmējumiem attiecībā uz vīnu un garantētajām tradicionālajām īpatnībām.
(16)
Aizsardzībai, ko iegūst reģistrēta preču zīme, kuras funkcija jo īpaši ir garantēt preču zīmi kā izcelsmes norādi, jābūt absolūtai gadījumā, ja pastāv identiskums starp preču zīmi un atbilstošo apzīmējumu un starp precēm vai pakalpojumiem. Aizsardzība būtu jāpiemēro arī līdzības gadījumā starp preču zīmi un apzīmējumu un starp precēm vai pakalpojumiem. Obligāti ir jāsniedz līdzības jēdziena interpretācija attiecībā uz sajaukšanas iespēju. Sajaukšanas iespējai, kuras novērtējums ir atkarīgs no daudziem elementiem, un jo īpaši no preču zīmes atpazīstamības tirgū, iespējamām asociācijām ar lietoto vai reģistrēto apzīmējumu, no līdzības pakāpes starp preču zīmi un apzīmējumu un starp identificētajām precēm vai pakalpojumiem, būtu jāveido īpaši nosacījumi šādai aizsardzībai. Veidiem, kādos var konstatēt sajaukšanas iespēju, un jo īpaši pierādīšanas pienākumam šajā saistībā, vajadzētu būt attiecīgās valsts procesuālo noteikumu jautājumam, kas šajā direktīvā nebūtu jāskar.
(17)
Lai nodrošinātu juridisko noteiktību un pilnīgu atbilstību prioritātes principam, saskaņā ar kuru reģistrētai agrākai preču zīmei ir prioritāte pār vēlāk reģistrētām preču zīmēm, ir jāparedz, ka ar preču zīmi piešķirtu tiesību īstenošanai nebūtu jāskar tās īpašnieku tiesības, kuras iegūtas pirms minētās preču zīmes pieteikuma iesniegšanas vai prioritātes datuma. Šāda pieeja atbilst 1994. gada 15. aprīļa Līguma par ar tirdzniecību saistītām intelektuālā īpašuma tiesībām (“TRIPS līgums”) 16. panta 1. punktam.
(18)
Ir lietderīgi paredzēt, ka preču zīmes pārkāpumu var noteikt tikai tad, ja ir konstatēts, ka pārkāpuma preču zīme vai apzīmējums ir lietoti komercdarbībā nolūkā atšķirt preces vai pakalpojumus. Apzīmējuma izmantošana citiem nolūkiem, kas nav preču vai pakalpojumu atšķiršana, būtu jāreglamentē ar valstu tiesību aktu noteikumiem.
(19)
Preču zīmes pārkāpuma jēdzienam būtu jāietver arī tas, ka apzīmējumu lieto kā komercnosaukumu vai līdzīgu nosaukumu, ja šāda lietošana notiek nolūkā atšķirt preces vai pakalpojumus.
(20)
Lai nodrošinātu juridisko noteiktību un pilnīgu atbilstību konkrētiem Savienības tiesību aktiem, ir lietderīgi paredzēt, ka preču zīmes īpašniekam vajadzētu būt tiesībām aizliegt trešām personām lietot apzīmējumu salīdzinošajā reklāmā, ja šāda salīdzinošā reklāma ir pretrunā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2006/114/EK (5).
(21)
Lai stiprinātu preču zīmju aizsardzību un efektīvāk apkarotu viltošanu un saskaņā ar starptautiskajiem pienākumiem, kas ir dalībvalstīm Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) regulējumā, jo īpaši Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību (GATT) V pantā par tranzīta brīvību, un attiecībā uz ģenēriskajām zālēm - 2001. gada 14. novembrī Dohas PTO Ministru konferencē pieņemtajā “Deklarācijā par TRIPS līgumu un sabiedrības veselību”, preču zīmes īpašniekam būtu jādod tiesības neļaut trešām personām komercdarbībā ievest preces dalībvalstī, kurā attiecīgā preču zīme ir reģistrēta, neizlaižot brīvā apgrozībā, ja šādas preces ir ievestas no trešām valstīm un bez atļaujas ir marķētas ar preču zīmi, kura ir identiska vai pēc būtības identiska preču zīmei, kas ir reģistrēta šādām precēm.
(22)
Šādā nolūkā ES preču zīmju īpašniekiem būtu jābūt atļautam novērst noteikumus pārkāpjošu preču ievešanu un to pakļaušanu visām muitas situācijām, tostarp jo īpaši tranzītam, pārkraušanai, uzglabāšanai noliktavās, brīvajām zonām, pagaidu uzglabāšanai, ievešanai pārstrādes nolūkā vai pagaidu ievešanai, arī tad, ja šīs preces nav paredzētas laišanai attiecīgās dalībvalsts tirgū. Veicot muitas kontroles, muitas iestādēm, tostarp pēc tiesību turētāju lūguma, būtu jāizmanto pilnvaras un procedūras, kas paredzētas Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 608/2013 (6). Konkrētāk, muitas iestādēm vajadzīgās kontroles būtu jāveic, pamatojoties uz riska analīzes kritērijiem.
(23)
Lai saskaņotu vajadzību nodrošināt efektīvu ar preču zīmi saistīto tiesību īstenošanu ar nepieciešamību izvairīties no brīvas aprites traucējumiem komercdarbībā ar likumīgām precēm, preču zīmes īpašnieka tiesības nebūtu jāīsteno gadījumā, ja vēlākā procedūrā, kas ierosināta tiesu iestādē vai citā iestādē, kuras kompetencē ir pieņemt lēmumu pēc būtības par to, vai attiecībā uz preču zīmi ir noticis pārkāpums, preču deklarētājs vai turētājs var pierādīt, ka reģistrētās preču zīmes īpašniekam nav tiesību aizliegt laist preces tirgū galamērķa valstī.
(24)
Regulas (ES) Nr. 608/2013 28. pantā ir noteikts, ka tiesību īpašniekam ir jāatbild par zaudējumiem preču valdītājam, ja pēc tam inter alia tiek konstatēts, ka ar attiecīgajām precēm nepārkāpj intelektuālā īpašuma tiesības.
(25)
Būtu jāveic atbilstīgi pasākumi, lai nodrošinātu ģenērisko zāļu netraucētu tranzītu. Ievērojot starptautiskos nepatentētos nosaukumus (INN) kā pasaulē atzītus sugasvārdus, ar ko apzīmē aktīvās vielas farmaceitisko preparātu ražošanā, ir būtiski pienācīgi ņemt vērā spēkā esošos ar preču zīmi saistīto tiesību seku ierobežojumus. Tāpēc preču zīmes īpašniekam nevajadzētu būt tiesībām liegt trešām personām ievest preces dalībvalstī, kurā attiecīgā preču zīme ir reģistrēta, neizlaižot minētās preces brīvā apgrozībā šajā valstī, pamatojoties uz līdzību starp zālēs esošās aktīvās vielas INN un attiecīgo preču zīmi.
(26)
Lai ļautu reģistrētu preču zīmju īpašniekiem efektīvāk apkarot viltošanu, tiem vajadzētu būt tiesībām aizliegt marķēt preces ar pārkāpuma preču zīmēm un konkrētus sagatavošanās darbus, kas tiek veikti pirms šādas marķēšanas.
(27)
Izņēmuma tiesībām, ko piešķir preču zīme, nebūtu jādod īpašniekam tiesības aizliegt trešām personām lietot apzīmējumus vai norādes, kuras izmanto taisnīgi un tādējādi saskaņā ar godīgu rūpniecisko vai komercdarījumu praksi. Lai radītu vienlīdzīgus nosacījumus komercnosaukumiem un preču zīmēm, ņemot vērā, ka komercnosaukumiem regulāri tiek piešķirta neierobežota aizsardzība pret vēlākām preču zīmēm, būtu jāuzskata, ka šāda lietošana tikai ietver trešās personas personvārda lietošanu. Šādai lietošanai būtu jāļauj turpmāk lietot aprakstošus apzīmējumus vai norādes vai apzīmējumus vai norādes bez atšķirtspējas. Turklāt īpašniekam nevajadzētu būt tiesībām novērst taisnīgu un godīgu preču zīmes lietošanu nolūkā identificēt vai norādīt uz precēm vai pakalpojumiem, kas pieder īpašniekam. Preču zīmes lietošana, ko trešās personas veic nolūkā vērst patērētāja uzmanību uz tādu oriģinālo preču tālākpārdošanu, kuras sākotnēji pārdevis preču zīmes īpašnieks vai kuras pārdotas ar viņa piekrišanu Savienībā, būtu jāuzskata par taisnīgu, ja tā vienlaikus ir saskaņā ar godīgu rūpniecisko vai komercdarījumu praksi. Preču zīmes lietošana, ko trešās personas veic mākslinieciskās izteiksmes nolūkā, būtu jāuzskata par taisnīgu, ja tā vienlaikus ir saskaņā ar godīgu rūpniecisko vai komercdarījumu praksi. Turklāt šī direktīva būtu jāpiemēro tā, lai nodrošinātu, ka tiek pilnībā ievērotas pamattiesības un pamatbrīvības, jo īpaši vārda brīvība.
(28)
No brīvas preču aprites principa izriet, ka preču zīmes īpašniekam nevajadzētu būt tiesībām aizliegt trešai personai lietot šo preču zīmi precēm, kuras šis īpašnieks pats ir laidis apgrozībā Savienībā ar šo preču zīmi vai tas darīts ar viņa piekrišanu, izņemot gadījumus, kad īpašniekam ir pamatoti iemesli, lai iebilstu pret preču turpmāku komercializāciju.
(29)
Juridiskās noteiktības dēļ ir svarīgi paredzēt, ka, nekaitējot viņa kā agrākas preču zīmes īpašnieka interesēm, viņš vairs nevar pieprasīt atzīt par spēkā neesošu vai iebilst pret tādas preču zīmes lietošanu, kura ir vēlāka par viņa paša preču zīmi un kuras lietošanu viņš ir apzināti pieļāvis nozīmīgu laikposmu, ja vien vēlākas preču zīmes pieteikums nav ticis iesniegts negodprātīgi.
(30)
Lai nodrošinātu juridisko noteiktību un aizsargātu likumīgi iegūtas preču zīmes tiesības, ir lietderīgi un vajadzīgi paredzēt, neskarot principu, ka ar vēlāku preču zīmi nevar vērsties pret agrāku preču zīmi, ka agrāku preču zīmju īpašniekiem nevajadzētu būt tiesībām panākt vēlākas preču zīmes atteikumu vai atzīšanu par spēkā neesošu vai iebilst pret šādas preču zīmes lietošanu, ja vēlākā preču zīme tika iegūta laikā, kad agrāko preču zīmi varēja atzīt par spēkā neesošu vai atcelt, piemēram, tāpēc, ka lietošanas gaitā tā vēl nebija ieguvusi atšķirtspēju vai ja ar agrāku preču zīmi nevarēja vērsties pret vēlāko preču zīmi, jo vajadzīgos noteikumus nevarēja piemērot, piemēram, ja agrākā preču zīme vēl nebija ieguvusi reputāciju.
(31)
Preču zīmes atbilst savam mērķim atšķirt preces vai pakalpojumus un ļauj patērētājiem veikt informētu izvēli tikai tad, ja tās tiek faktiski lietotas tirgū. Prasība par lietošanu ir arī vajadzīga, lai samazinātu Savienībā reģistrēto un aizsargāto preču zīmju kopējo skaitu, tādējādi arī samazinot konfliktu skaitu, kas rodas to starpā. Tāpēc ir svarīgi pieprasīt, lai reģistrētās preču zīmes tiktu faktiski lietotas saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, kam tās ir reģistrētas, vai lai tās varētu atcelt, ja piecus gadus pēc reģistrēšanas procedūras beigām tās šādā saistībā netiek lietotas.
(32)
Tādēļ reģistrēta preču zīme būtu jāaizsargā tikai tiktāl, ciktāl tā tiek faktiski lietota, un agrāk reģistrētai preču zīmei nebūtu jāsniedz tās īpašniekam tiesības iebilst pret vēlāku preču zīmi vai atzīt to par spēkā neesošu, ja attiecīgais īpašnieks savu preču zīmi faktiski nav lietojis. Turklāt dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka preču zīmi nevar sekmīgi lietot pārkāpuma procedūrā, ja pēc attiecīga pieprasījuma tiek konstatēts, ka preču zīmi varēja atcelt, vai, ja prasība ir iesniegta pret vēlākām tiesībām, - to varēja atcelt laikā, kad tika iegūtas šādas vēlākas tiesības.
(33)
Ir lietderīgi nodrošināt, ka gadījumā, kad ES preču zīmei ir prasīta senioritāte no valsts preču zīmes vai saskaņā ar starptautisko kārtību reģistrētas preču zīmes, kura ir spēkā dalībvalstī, un kad preču zīme, kas ir pamatā senioritātes prasījumam, pēc tam ir dzēsta pēc īpašnieka iniciatīvas vai zaudējusi spēku, izbeidzoties reģistrācijas spēkā esamības termiņam, minētās preču zīmes spēkā esamību vēl var apstrīdēt. Šāda apstrīdēšana būtu jāattiecina tikai uz situācijām, kad preču zīmi būtu bijis iespējams atzīt par spēkā neesošu vai atceltu laikā, kad tā tika svītrota no reģistra.
(34)
Lai nodrošinātu saskaņotību un sekmētu preču zīmju komerciālo lietošanu Savienībā, noteikumi, ko piemēro preču zīmēm kā īpašumtiesību objektiem, būtu pienācīgā mērā jāsaskaņo ar noteikumiem, kurus jau piemēro ES preču zīmēm, un tiem būtu jāietver noteikumi par nodošanu, licencēšanu, tiesībām in rem un izpildes panākšanu.
(35)
Ir pierādījies, ka kolektīvās preču zīmes ir noderīgs instruments tādu preču un pakalpojumu reklamēšanai, kuriem ir kopīgas konkrētas īpašības. Tādēļ ir lietderīgi valstu kolektīvajām preču zīmēm piemērot noteikumus, kas ir līdzīgi noteikumiem, kurus piemēro Eiropas Savienības kolektīvajām preču zīmēm.
(36)
Lai uzlabotu un sekmētu piekļuvi preču zīmju aizsardzībai un palielinātu juridisko noteiktību un paredzamību, preču zīmju reģistrācijas procedūrai dalībvalstīs vajadzētu būt efektīvai un pārredzamai, un tajā būtu jāievēro noteikumi, kas ir līdzīgi tiem, kuri piemērojami ES preču zīmēm.
(37)
Lai nodrošinātu juridisko noteiktību attiecībā uz preču zīmju tiesību darbības jomu un sekmētu piekļuvi preču zīmju aizsardzībai, to preču un pakalpojumu apzīmējumiem un klasifikācijai, uz ko attiecas preču zīmes pieteikums, būtu jāpiemēro tie paši noteikumi visās dalībvalstīs, un tie būtu jāsaskaņo ar noteikumiem, ko piemēro ES preču zīmēm. Lai kompetentajām iestādēm un uzņēmējiem ļautu noteikt preču zīmes aizsardzības apjomu, ko pieprasa, pamatojoties vienīgi uz pieteikumu, preču un pakalpojumu apzīmējumiem būtu jābūt pietiekami skaidriem un precīziem. Vispārīgo terminu lietojums būtu jāinterpretē tā, lai iekļautu tikai tās visas preces un pakalpojumus, uz ko skaidri attiecas termina burtiskā nozīme. Skaidrības un juridiskās noteiktības dēļ dalībvalstu centrālajiem rūpnieciskā īpašuma birojiem un Beniluksa valstu Intelektuālā īpašuma birojam, savstarpēji sadarbojoties, būtu jācenšas sastādīt sarakstu, kurā ietver savu attiecīgo administratīvo praksi attiecībā uz preču un pakalpojumu klasifikāciju.
(38)
Lai nodrošinātu efektīvu preču zīmju aizsardzību, dalībvalstīm būtu jādara pieejama efektīva administratīva iebildumu procedūra, ļaujot vismaz agrākas preču zīmes īpašniekam un jebkurai personai, kurai saskaņā ar attiecīgajiem tiesību aktiem ir atļauts izmantot tiesības, kas izriet no aizsargāta cilmes vietas nosaukuma vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādes, apstrīdēt preču zīmes reģistrācijas pieteikumu. Turklāt nolūkā piedāvāt efektīvus līdzekļus nederīgu preču zīmju atcelšanai vai to atzīšanai par spēkā neesošām dalībvalstīm būtu jānodrošina administratīva procedūra atcelšanai vai atzīšanai par spēkā neesošu ilgākā transponēšanas laikposmā septiņus gadus pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā.
(39)
Vēlams, lai dalībvalstu centrālie rūpnieciskā īpašuma biroji un Beniluksa valstu Intelektuālā īpašuma birojs sadarbotos savā starpā un ar Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroju visās preču zīmju reģistrācijas un pārvaldības jomās nolūkā veicināt prakses un instrumentu konverģenci, piemēram, kopīgu vai savienotu datu bāzu un portālu izveidi un atjaunināšanu konsultēšanās un meklējumu vajadzībām. Dalībvalstīm turklāt būtu jānodrošina, ka to biroji sadarbojas savā starpā un ar Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroju visās pārējās savu darbību jomās, kas ir saistītas ar preču zīmju aizsardzību Savienībā.
(40)
Šai direktīvai nebūtu jānoraida, ka preču zīmēm piemēro dalībvalstu tiesību normas, kas nav tiesību akti par preču zīmēm, kā normas, kas attiecas uz negodīgu konkurenci, civiltiesisko atbildību vai patērētāju tiesību aizsardzību.
(41)
Visām dalībvalstīm uzliek saistības Parīzes Konvencija par rūpnieciskā īpašuma aizsardzību (Parīzes konvencija) un TRIPS līgums. Nepieciešams, lai šī direktīva būtu pilnībā saskanīga ar minētās konvencijas un minētā līguma prasībām. Šai direktīvai nebūtu jāietekmē dalībvalstu saistības, kas izriet no minētās konvencijas un minētā līguma. Vajadzības gadījumā būtu jāpiemēro Līguma par Eiropas Savienības darbību 351. panta otrā daļa.
(42)
Ņemot vērā to, ka šīs direktīvas mērķus, proti, veicināt un izveidot labi darbojošos iekšējo tirgu un veicināt preču zīmju reģistrēšanu, pārvaldību un aizsardzību Savienībā izaugsmes un konkurētspējas interesēs, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, bet to mēroga vai iedarbības dēļ tos var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi minēto mērķu sasniegšanai.
(43)
Personas datu apstrādi, ko dalībvalstīs veic saskaņā ar šo direktīvu, reglamentē Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 95/46/EK (7).
(44)
Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 45/2001 (8) 28. panta 2. punktu notika apspriešanās ar Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāju, kas 2013. gada 11. jūlijā sniedza atzinumu.
(45)
Pienākumam šo direktīvu transponēt valstu tiesību aktos būtu jāattiecas vienīgi uz noteikumiem, ar kuriem paredzēti būtiski grozījumi salīdzinājumā ar iepriekšējo direktīvu. Pienākums transponēt noteikumus, kas nav grozīti, izriet no iepriekšējās direktīvas.
(46)
Šai direktīvai nebūtu jāskar dalībvalstu pienākumi saskaņā ar Direktīvu 2008/95/EK attiecībā uz termiņu Padomes Direktīvas 89/104/EEK (9) transponēšanu valsts tiesību aktos, kā noteikts Direktīvas 2008/95/EK I pielikuma B daļā,
IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
1. NODAĻA
VISPĀRĪGI NOTEIKUMI
1. pants
Darbības joma
Šo direktīvu piemēro ikvienai preču zīmei attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kura ir reģistrācijas priekšmets vai uz kuru attiecas reģistrācijas pieteikums dalībvalstī, kā individuālai preču zīmei, garantijai vai sertifikācijas zīmei vai kolektīvai preču zīmei, vai kas ir reģistrācijas vai reģistrācijas pieteikuma priekšmets Beniluksa valstu Intelektuālā īpašuma birojā vai dalībvalstī spēkā esošas starptautiskas reģistrācijas priekšmets.
2. pants
Definīcijas
Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:
a)
“birojs” ir attiecīgās dalībvalsts centrālais rūpnieciskā īpašuma birojs vai Beniluksa valstu Intelektuālā īpašuma birojs, kam uzticēta preču zīmju reģistrēšana;
b)
“reģistrs” ir preču zīmju reģistrs, ko uztur birojs.
2. NODAĻA
MATERIĀLĀS PREČU ZĪMJU TIESĪBAS
1. IEDAĻA
Apzīmējumi, no kuriem var sastāvēt preču zīme
3. pants
Apzīmējumi, no kā var sastāvēt preču zīme
Preču zīme var sastāvēt no jebkuriem apzīmējumiem, jo īpaši no vārdiem, ieskaitot personvārdus, vai zīmējumiem, burtiem, cipariem, krāsām, preču vai preču iepakojuma formas vai skaņām, ar noteikumu, ka:
a)
šādi apzīmējumi ļauj atšķirt viena uzņēmuma preces vai pakalpojumus no citu uzņēmumu precēm vai pakalpojumiem; un
b)
reģistrā šādus apzīmējumus var atveidot tādā veidā, kas ļauj kompetentajām iestādēm un sabiedrībai skaidri un precīzi noteikt, kas ir to īpašniekam piešķirtās aizsardzības priekšmets.
2. IEDAĻA
Atteikuma vai spēkā neesamības pamati
4. pants
Absolūtie atteikuma vai spēkā neesamības pamati
1. Nereģistrē vai reģistrēšanas gadījumā atzīst par spēkā neesošiem:
a)
apzīmējumus, kas nevar veidot preču zīmi;
b)
preču zīmes, kam nav nekādas atšķirtspējas;
c)
preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuras var lietot komercdarbībā, lai apzīmētu preču vai pakalpojumu veidu, kvalitāti, daudzumu, paredzēto nolūku, vērtību, ģeogrāfisko izcelsmi vai preču izgatavošanas vai pakalpojuma sniegšanas laiku, vai citas preču vai pakalpojumu īpašības;
d)
preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuras ir kļuvušas vispārpieņemtas ikdienas valodā vai bona fide un iedibinātās paražās;
e)
apzīmējumus, kas sastāv tikai no:
i)
formas vai citām īpašībām, kas izriet no pašu preču būtības;
ii)
preču formas vai citām īpašībām, kas vajadzīgas tehniska rezultāta iegūšanai;
iii)
formas vai citām īpašībām, kas piešķir precēm būtisku vērtību;
f)
preču zīmes, kas ir pretrunā sabiedriskajai kārtībai vai pieņemtajiem morāles principiem;
g)
preču zīmes, kas ar savu raksturu var maldināt sabiedrību, piemēram, par preču vai pakalpojumu īpašībām, kvalitāti vai ģeogrāfisko izcelsmi;
h)
preču zīmes, kuras nav atļāvušas kompetentas iestādes un kuras ir jāatsaka vai jāatzīst par spēkā neesošām, ievērojot Parīzes konvencijas 6.ter pantu;
i)
preču zīmes, kas ir izslēgtas no reģistrācijas saskaņā ar Savienības tiesību aktiem vai attiecīgās dalībvalsts tiesībām vai starptautiskajiem nolīgumiem, kuru līgumslēdzēja puse ir Savienība vai attiecīgā dalībvalsts un kuros paredzēta cilmes vietas nosaukumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzība;
j)
preču zīmes, kuras ir izslēgtas no reģistrācijas saskaņā ar Savienības tiesību aktiem vai starptautiskiem nolīgumiem, kuru līgumslēdzēja puse ir Savienība un kuros paredzēta tradicionālo apzīmējumu attiecībā uz vīnu aizsardzība;
k)
preču zīmes, kuras ir izslēgtas no reģistrācijas saskaņā ar Savienības tiesību aktiem vai starptautiskiem nolīgumiem, kuru līgumslēdzēja puse ir Savienība un kuros paredzēta garantētu tradicionālo īpatnību aizsardzība;
l)
preču zīmes, kuras sastāv no vai būtiskajos elementos atveido kādas agrākas augu šķirnes nosaukumu, kas ir reģistrēts saskaņā ar Savienības tiesību aktiem vai attiecīgās dalībvalsts tiesībām, vai starptautiskiem nolīgumiem, kuros Savienība vai attiecīgā dalībvalsts ir puse, un kuros ir paredzēta augu šķirņu aizsardzība, un kuras attiecas uz tās pašas vai tuvu radniecīgas augu sugas šķirnēm.
2. Preču zīmi var atzīt par spēkā neesošu, ja preču zīmes reģistrācijas pieteikums tika iesniegts negodprātīgi. Ikviena dalībvalsts var arī paredzēt, ka šādu preču zīmi nereģistrē.
3. Ikviena dalībvalsts var paredzēt, ka preču zīmi nereģistrē vai, ja tā ir reģistrēta, to atzīst par spēkā neesošu, ja un ciktāl:
a)
šīs preču zīmes lietošanu var aizliegt saskaņā ar tādu tiesību normām, kas nav attiecīgās dalībvalsts vai Savienības tiesību akti par preču zīmēm;
b)
preču zīme ietver apzīmējumu ar augstu simbolisko vērtību, jo īpaši reliģisku simbolu;
c)
preču zīme ietver simbolus, emblēmas un ģerboņus, uz ko neattiecas Parīzes konvencijas 6.ter pants un kas ir sabiedrības interešu lokā, ja vien kompetentā iestāde nav piekritusi šīs preču zīmes reģistrācijai atbilstoši dalībvalsts tiesībām.
4. Preču zīmi neatsaka reģistrēt saskaņā ar 1. punkta b), c) vai d) apakšpunktu, ja pirms reģistrācijas pieteikuma datuma tās lietošanā preču zīme ir ieguvusi atšķirtspēju. Preču zīmi minēto iemeslu dēļ neatzīst par spēkā neesošu, ja pirms pieteikuma spēkā neesamības atzīšanai iesniegšanas datuma preču zīme tās lietošanas rezultātā ir ieguvusi atšķirtspēju.
5. Ikviena dalībvalsts var paredzēt, ka 4. punktu piemēro arī tad, ja atšķirtspēja iegūta pēc reģistrācijas pieteikuma datuma, bet pirms reģistrācijas datuma.
5. pants
Relatīvie atteikuma vai spēkā neesamības pamati
1. Preču zīmi nereģistrē vai, ja tā ir reģistrēta, var atzīt par spēkā neesošu, ja:
a)
tā ir identiska agrākai preču zīmei un preces vai pakalpojumi, kam preču zīme pieteikta vai reģistrēta, ir identiski precēm vai pakalpojumiem, kuriem tiek aizsargāta agrākā preču zīme;
b)
tās identiskuma vai līdzības agrākai preču zīmei dēļ un preču zīmju aptverto preču vai pakalpojumu identiskuma vai līdzības dēļ pastāv iespēja, ka sabiedrība šīs preču zīmes var sajaukt; sajaukšanas iespēja ietver asociāciju iespēju ar agrāko preču zīmi.
2. “Agrākas preču zīmes” 1. punkta nozīmē ir:
a)
šādas preču zīmes ar reģistrācijas pieteikuma datumu, kas ir agrāks nekā reģistrācijas pieteikuma datums attiecīgajai preču zīmei, vajadzības gadījumā ņemot vērā prioritātes, kas prasītas šīm preču zīmēm:
i)
ES preču zīmes;
ii)
preču zīmes, kas reģistrētas attiecīgajā dalībvalstī vai - Beļģijas, Luksemburgas vai Nīderlandes gadījumā - Beniluksa valstu Intelektuālā īpašuma birojā;
iii)
preču zīmes, kas reģistrētas saskaņā ar starptautisku vienošanos un ir spēkā attiecīgajā dalībvalstī;
b)
ES preču zīmes, kurām saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 207/2009 pamatoti pieprasīta senioritāte no a) apakšpunkta ii) un iii) punktā minētas preču zīmes, pat ja pēdējā preču zīme ir dzēsta pēc īpašnieka iniciatīvas vai zaudējusi spēku, izbeidzoties reģistrācijas spēkā esamības termiņam;
c)
šā punkta a) un b) apakšpunktā minēto preču zīmju pieteikumi, ja tās tiek reģistrētas;
d)
preču zīmes, kas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma dienā vai attiecīgajā gadījumā prioritātes datumā, kura pieprasīta attiecībā uz preču zīmes reģistrācijas pieteikumu, ir plaši pazīstamas attiecīgajā dalībvalstī nozīmē, kādā vārdi “plaši pazīstams” tiek lietoti Parīzes konvencijas 6.bis pantā.
3. Turklāt preču zīmi nereģistrē vai, ja tā ir reģistrēta, var atzīt par spēkā neesošu, ja:
a)
tā ir identiska vai līdzīga agrākai preču zīmei neatkarīgi no tā, vai preces vai pakalpojumi, par kuriem ir iesniegts minētās preču zīmes pieteikums vai veikta tās reģistrācija, ir identiski, līdzīgi vai nav līdzīgi tām precēm vai pakalpojumiem, kuriem ir reģistrēta agrākā preču zīme, ja tai ir reputācija dalībvalstī, attiecībā uz kuru ir iesniegts reģistrācijas pieteikums vai kurā preču zīme ir reģistrēta, vai - agrākas ES preču zīmes gadījumā - ja tai ir reputācija Savienībā, un vēlākās preču zīmes lietošanā bez pamatota iemesla varētu netaisnīgi gūt labumu no minētās agrākās preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas vai tai kaitēt;
b)
preču zīmes īpašnieka aģents vai pārstāvis piesaka tās reģistrāciju savā vārdā bez īpašnieka piekrišanas, ja vien aģents vai pārstāvis nepamato savu rīcību;
c)
un ciktāl - saskaņā ar Savienības tiesību aktiem vai attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem, kas paredz cilmes vietas nosaukumu vai ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību:
i)
pirms preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas datuma vai pirms pieteikumam prasītā prioritātes datuma ir bijis iesniegts pieteikums par cilmes vietas nosaukumu vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādi saskaņā ar Savienības tiesību aktiem vai attiecīgās dalībvalsts tiesībām, ja vien tas vēlāk ir reģistrēts;
ii)
ar cilmes vietas nosaukumu vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādi personai, kam saskaņā ar attiecīgajām tiesībām ir atļauts izmantot no tiem izrietošās tiesības, ir piešķirtas tiesības aizliegt lietot vēlāku preču zīmi.
4. Dalībvalsts var paredzēt, ka preču zīmi nereģistrē vai, ja tā ir reģistrēta, atzīst par spēkā neesošu, ja un ciktāl:
a)
tiesības uz nereģistrētu preču zīmi vai citu komercdarbībā lietotu apzīmējumu iegūtas pirms vēlākas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma datuma vai pirms vēlākās preču zīmes reģistrācijas pieteikumam pieprasītās prioritātes datuma un šī nereģistrētā preču zīme vai cits apzīmējums piešķir tās īpašniekam tiesības aizliegt vēlākas preču zīmes lietošanu;
b)
preču zīmes lietošanu var aizliegt, pamatojoties uz agrākām tiesībām, kas nav minētas šā panta 2. punktā un šā punkta a) apakšpunktā, jo īpaši:
i)
tiesībām uz vārdu;
ii)
tiesībām uz personas attēlu;
iii)
autortiesībām;
iv)
rūpnieciskā īpašuma tiesībām;
c)
preču zīmi iespējams sajaukt ar agrāku preču zīmi, kas aizsargāta ārvalstīs, ar noteikumu, ka pieteikuma dienā pieteikuma iesniedzējs rīkojies negodprātīgi.
5. Dalībvalstis nodrošina, ka attiecīgos apstākļos nav pienākuma atteikt reģistrāciju vai atzīt preču zīmi par spēkā neesošu, ja agrākās preču zīmes vai citu agrāku tiesību īpašnieks piekrīt vēlākās preču zīmes reģistrācijai.
6. Jebkura dalībvalstis var paredzēt, ka, atkāpjoties no 1. līdz 5. punktam, reģistrācijas atteikuma vai spēkā neesamības pamatus, kas ir spēkā minētajā dalībvalstī pirms dienas, kurā stājas spēkā normas, kas nepieciešamas, lai ievērotu Direktīvu 89/104/EEK, piemēro tām preču zīmēm, kurām pieteikums iesniegts pirms šīs dienas.
6. pants
Preču zīmes spēkā neesamības vai atcelšanas noteikšana a posteriori
Ja ES preču zīmei ir pieprasīta senioritāte no tādas valsts preču zīmes vai preču zīmes, kas ir reģistrēta saskaņā ar starptautisku vienošanos un kas ir spēkā šajā dalībvalstī, bet ir dzēsta pēc īpašnieka iniciatīvas vai zaudējusi spēku, izbeidzoties reģistrācijas spēkā esamības termiņam, tās preču zīmes atzīšanu par spēkā neesošu vai atcelšanu, kura ir pamatā senioritātes prasījumam, var noteikt a posteriori ar noteikumu, ka to atzīt par spēkā neesošu vai atcelt varēja arī laikā, kad attiecīgā preču zīme tika dzēsta pēc īpašnieka iniciatīvas vai zaudēja spēku, izbeidzoties reģistrācijas spēkā esamības termiņam. Šādā gadījumā senioritāte zaudē tiesiskās sekas.
7. pants
Atteikuma vai spēkā neesamības pamati attiecībā tikai uz dažām precēm vai pakalpojumiem
Ja preču zīmes reģistrācijas atteikuma vai spēkā neesamības pamati pastāv attiecībā tikai uz dažām precēm vai pakalpojumiem, kam šī preču zīme tikusi pieteikta vai reģistrēta, reģistrācijas atteikums vai spēkā neesamība attiecas tikai uz šīm precēm vai pakalpojumiem.
8. pants
Agrākas preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas neesamība, kas liedz reģistrētu preču zīmi atzīt par spēkā neesošu
Pieteikums atzīšanai par spēkā neesošu, pamatojoties uz agrāku preču zīmi, netiek apmierināts ar dienu, kad iesniegts, ja tas nebūtu apmierināts vēlākās preču zīmes pieteikuma iesniegšanas datumā vai prioritātes datumā jebkura no šādiem iemesliem dēļ:
a)
agrākā preču zīme, kuru var atzīt par spēkā neesošu saskaņā ar 4. panta 1. punkta b), c) vai d) apakšpunktu, vēl nebija ieguvusi atšķirtspēju, kā minēts 4. panta 4. punktā;
b)
pieteikums atzīšanai par spēkā neesošu ir pamatots ar 5. panta 1. punkta b) apakšpunktu, un agrākā preču zīme vēl nebija ieguvusi pietiekamu atšķirtspēju, lai būtu pamats atzīt sajaukšanas iespēju 5. panta 1. punkta b) apakšpunkta nozīmē;
c)
pieteikums atzīšanai par spēkā neesošu ir pamatots ar 5. panta 3. punkta a) apakšpunktu, un agrākā preču zīme vēl nebija ieguvusi pietiekamu reputāciju 5. panta 3. punkta a) apakšpunkta nozīmē.
9. pants
Atzīšanas par spēkā neesošu nepieļaušana samierināšanās dēļ
1. Ja 5. panta 2. punktā vai 5. panta 3. punkta a) apakšpunktā minētās agrākās preču zīmes īpašnieks dalībvalstī piecu secīgu gadu laikā ir akceptējis vēlākas preču zīmes, kas reģistrēta šajā dalībvalstī, lietošanu, tajā pašā laikā apzinoties šo lietošanu, minētajam īpašniekam vairs nav tiesību, pamatojoties uz šo agrāko preču zīmi, pieteikt vēlākās preču zīmes atzīšanu par spēkā neesošu attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kuriem šī vēlākā preču zīme tikusi lietota, ja vien vēlākās preču zīmes reģistrācija nav pieteikta negodprātīgi.
2. Dalībvalstis var paredzēt, ka šī panta 1. punktu attiecina uz jebkādu 5. panta 4. punkta a) vai b) apakšpunktā norādītu agrāku tiesību īpašnieku.
3. Šā panta 1. un 2. punktā norādītajos gadījumos vēlāk reģistrētās preču zīmes īpašniekam nav tiesību iebilst pret agrāko tiesību izmantošanu, pat ja šīs tiesības vairs nevar vērst pret vēlāko preču zīmi.
3. IEDAĻA
Piešķirtās tiesības un to ierobežojumi
10. pants
Preču zīmes piešķirtās tiesības
1. Preču zīmes reģistrācija piešķir īpašniekam izņēmuma tiesības uz to.
2. Neskarot tiesību īpašnieku tiesības, kas iegūtas pirms reģistrētās preču zīmes pieteikuma iesniegšanas datuma vai prioritātes datuma, minētās reģistrētās preču zīmes īpašniekam ir tiesības aizkavēt visas trešās personas, kam nav viņa piekrišanas, lietot komercdarbībā jebkuru apzīmējumu saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, ja:
a)
apzīmējums ir identisks preču zīmei un tiek lietots saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, kuri ir identiski tiem, kuriem šī preču zīme reģistrēta;
b)
apzīmējums ir identisks vai līdzīgs preču zīmei un tiek lietots saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, kas ir identiski vai līdzīgi precēm vai pakalpojumiem, kuriem preču zīme ir reģistrēta, ja pastāv iespēja, ka sabiedrība var šīs zīmes sajaukt; sajaukšanas iespēja ietver asociāciju iespēju starp apzīmējumu un preču zīmi;
c)
apzīmējums ir identisks vai līdzīgs preču zīmei neatkarīgi no tā, vai to lieto saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, kuri ir identiski, līdzīgi vai nav līdzīgi tiem, kuriem šī preču zīme reģistrēta, ja pēdējai ir reputācija dalībvalstī un ja šī apzīmējuma nepamatota lietošana rada negodīgas priekšrocības vai rada kaitējumu preču zīmes atšķirtspējai vai reputācijai.
3. Saskaņā ar 2. punktu var aizliegt jo īpaši šādas darbības:
a)
apzīmējuma piestiprināšanu precēm vai to iepakojumam;
b)
preču piedāvāšanu vai to laišanu tirgū, vai uzglabāšanu minētajiem nolūkiem, lietojot apzīmējumu, vai pakalpojumu piedāvāšanu vai sniegšanu ar šo apzīmējumu;
c)
preču importu vai eksportu, lietojot šo apzīmējumu;
d)
lietot apzīmējumu kā komercnosaukumu vai uzņēmuma nosaukumu vai kā daļu no komercnosaukuma vai uzņēmuma nosaukuma;
e)
lietot apzīmējumu uz darījumu dokumentiem un reklāmā;
f)
lietot apzīmējumu salīdzinošajā reklāmā tādā veidā, kas ir pretrunā Direktīvai 2006/114/EK.
4. Neskarot īpašnieku tiesības, kas iegūtas pirms reģistrētās preču zīmes pieteikuma iesniegšanas datuma vai prioritātes datuma, reģistrētas preču zīmes īpašniekam arī ir tiesības neļaut trešām personām komercdarbībā attiecīgajā dalībvalstī, kur attiecīgā preču zīme ir reģistrēta, ievest preces, neizlaižot tās brīvā apgrozībā, ja šādas preces, tostarp to iepakojums, ievestas no trešām valstīm un bez atļaujas apzīmētas ar preču zīmi, kura ir identiska preču zīmei, kas reģistrēta šādām precēm, vai kuru pēc tās būtiskajiem aspektiem nevar atšķirt no šādas preču zīmes.
Preču zīmes īpašnieka tiesības atbilstoši šā punkta pirmajai daļai netiek īstenotas, ja procedūrā, kurā jānoskaidro, vai ir noticis preču zīmes pārkāpums, un kura ir ierosināta saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 608/2013, preču deklarētājs vai turētājs sniedz pierādījumus, ka reģistrētās preču zīmes īpašniekam nav tiesību aizliegt laist preces tirgū galamērķa valstī.
5. Ja saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktu apzīmējuma lietošanu šī panta 2. punkta b) vai c) apakšpunktā minētajos apstākļos nevarēja aizliegt pirms dienas, kad attiecīgajā dalībvalstī stājās spēkā Direktīvas 89/104/EEK ievērošanai nepieciešamās normas, uz šīs preču zīmes piešķirtajām tiesībām, lai nepieļautu apzīmējuma turpmāku lietošanu, nevar atsaukties.
6. Šā panta 1., 2., 3. un 5. punkts neietekmē normas nevienā dalībvalstī attiecībā uz aizsardzību pret apzīmējuma lietošanu citos nolūkos, nevis preču vai pakalpojumu atšķiršanai, ja minētā apzīmējuma nepamatota lietošana rada negodīgas priekšrocības, kas izriet no preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas, vai kaitē preču zīmes atšķirtspējai vai reputācijai.
11. pants
Tiesības aizliegt sagatavošanas darbības attiecībā uz iepakojuma vai citu līdzekļu lietošanu
Ja pastāv risks, ka iepakojums, etiķetes, birkas, drošības vai autentiskuma elementi vai ierīces, vai citi līdzekļi, kuriem attiecīgā preču zīme ir piestiprināta, varētu tikt lietoti attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, un minētā izmantošana izraisītu preču zīmes īpašnieka tiesību pārkāpumu saskaņā ar 10. panta 2. un 3. punktu, minētas preču zīmes īpašniekam ir tiesības aizliegt šādas darbības, ja tās tiek veiktas komercdarbībā:
a)
apzīmējumu, kas ir identisks vai līdzīgs preču zīmei, piestiprināt iepakojumam, etiķetēm, birkām, drošības vai autentiskuma elementiem vai ierīcēm, vai jebkādiem citiem līdzekļiem, pie kuriem zīme var tikt piestiprināta;
b)
piedāvāt vai laist tirgū, vai uzglabāt šādos nolūkos, vai importēt vai eksportēt iepakojumu, etiķetes, birkas, drošības vai autentiskuma elementus vai ierīces, vai jebkādus citus līdzekļus, kuriem ir piestiprināta zīme.
12. pants
Preču zīmju atveidošana vārdnīcās
Ja preču zīmes atveidošana vārdnīcā, enciklopēdijā vai līdzīgā atsauces materiālā drukātā vai elektroniskā veidā rada iespaidu, ka tas ir sugas vārds precēm vai pakalpojumiem, kuriem preču zīme ir reģistrēta, materiāla publicētājs pēc preču zīmes īpašnieka lūguma nodrošina, ka preču zīmes atveidojumam nekavējoties, bet drukātu materiālu gadījumā - ne vēlāk kā nākošajā publikācijas izdevumā - pievieno norādi, ka tā ir reģistrēta preču zīme.
13. pants
Aizliegums lietot preču zīmi, kas reģistrēta uz aģenta vai pārstāvja vārda
1. Ja preču zīmi savā vārdā ir reģistrējis tās personas aģents vai pārstāvis, kura ir minētās preču zīmes īpašnieks, un tas noticis bez īpašnieka piekrišanas, pēdējam ir tiesības veiktu vienu vai abas šādas darbības:
a)
iebilst pret to, ka preču zīmi lieto viņa aģents vai pārstāvis;
b)
pieprasīt attiecīgās preču zīmes nodošanu savā labā.
2. Šā panta 1. punktu nepiemēro, ja aģents vai pārstāvis pamato savu rīcību.
14. pants
Preču zīmes tiesisko seku ierobežojumi
1. Preču zīme nedod tās īpašniekam tiesības aizliegt trešai personai komercdarbībā lietot:
a)
trešās personas vārdu vai adresi - ja minētā trešā persona ir fiziska persona;
b)
apzīmējumus vai norādes, kurām nav atšķirtspējas vai kuras attiecas uz preču vai pakalpojumu veidu, kvalitāti, daudzumu, paredzēto nolūku, vērtību, ģeogrāfisko izcelsmi, preču izgatavošanas vai pakalpojuma sniegšanas laiku vai citām preču vai pakalpojumu īpašībām;
c)
preču zīmi nolūkā identificēt vai norādīt uz precēm vai pakalpojumiem kā tādiem, kas pieder minētās preču zīmes īpašniekam, jo īpaši, ja preču zīmes lietošana ir vajadzīga, lai norādītu produkta vai pakalpojuma paredzēto nolūku, jo īpaši kā uz piederumiem vai rezerves daļām.
2. Šī panta 1. punktu piemēro tikai tad, ja trešā persona lietošanu veic saskaņā ar godīgu rūpniecisko vai komercdarījumu praksi.
3. Preču zīme nedod īpašniekam tiesības aizliegt trešai personai lietot komercdarbībā agrākas tiesības, kas ir spēkā konkrētā apvidū, ja attiecīgās dalībvalsts tiesību akti atzīst šīs tiesības un ja šīs tiesības tiek lietotas teritorijā, kurā tās ir atzītas.
15. pants
Preču zīmes piešķirto tiesību izsmelšana
1. Preču zīme nedod īpašniekam tiesības aizliegt tās lietošanu saistībā ar precēm, ko Savienības tirgū, lietojot šo preču zīmi, laidis īpašnieks vai kas laistas tirgū ar īpašnieka piekrišanu.
2. Šā panta 1. punktu nepiemēro, ja īpašniekam ir likumīgi iemesli iebilst pret preču turpmāku komercializāciju, jo īpaši - ja pēc laišanas tirgū preču stāvoklis ir izmainījies vai pasliktinājies.
16. pants
Preču zīmju lietošana
1. Ja piecu gadu laikā pēc reģistrācijas procedūras pabeigšanas dienas īpašnieks dalībvalstī nav uzsācis preču zīmes faktisku lietošanu saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, kuriem tā reģistrēta, vai ja šāda lietošana tikusi pārtraukta nepārtrauktu piecu gadu laikposmu, uz preču zīmi attiecas 17. pantā, 19. panta 1. punktā, 44. panta 1. un 2. punktā un 46. panta 3. un 4. punktā paredzētās sankcijas un ierobežojumi, ja vien nepastāv īpaši iemesli tās nelietošanai.
2. Ja dalībvalsts ir paredzējusi pēcreģistrācijas iebildumu procedūru, 1. punktā minēto piecu gadu laikposmu aprēķina, sākot no dienas, kad pret attiecīgo preču zīmi vairs nevar iesniegt iebildumu, vai gadījumā, kad iebildums ir iesniegts, no dienas, kad lēmums par iebilduma procedūras izbeigšanu kļuvis galīgs vai kad iebildums ir ticis atsaukts.
3. Preču zīmēm, kuras reģistrētas saskaņā ar starptautisku vienošanos un ir spēkā attiecīgajā dalībvalstī, 1. punktā minēto piecu gadu laikposmu aprēķina no dienas, kad preču zīmi vairs nevar noraidīt vai pret to iesniegt iebildumu. Ja iebildums ir iesniegts vai ir paziņots par absolūtu vai relatīvu atteikuma pamatu, attiecīgo laikposmu aprēķina no dienas, kad lēmums par iebilduma procedūras izbeigšanu vai nolēmums par absolūtu vai relatīvu atteikuma pamatu kļuvis galīgs vai kad iebildums ir ticis atsaukts.
4. Reģistrā ievada datumu, kad sākas piecu gadu laikposms, kā minēts 1. un 2. punktā.
5. Šā panta 1. punkta nolūkam lietošana ir arī šādas darbības:
a)
preču zīmes lietošana tādā formā, kas atšķiras elementos, kuri neizmaina zīmes atšķirtspēju tajā formā, kādā tā tikusi reģistrēta, neatkarīgi no tā, vai attiecīgā preču zīme tādā formā, kādā tā tiek lietota, ir arī reģistrēta īpašnieka vārdā;
b)
preču zīmes piestiprināšana precēm vai to iepakojumam attiecīgajā dalībvalstī tikai eksporta nolūkiem.
6. Preču zīmes lietošanu ar īpašnieka piekrišanu uzskata par īpašnieka realizētu lietošanu.
17. pants
Nelietošana kā aizstāvība pārkāpuma procedūrā
Preču zīmes īpašniekam ir tiesības aizliegt lietot apzīmējumu tikai tiktāl, ciktāl īpašnieka tiesības nevar atcelt saskaņā ar 19. pantu laikā, kad ir iesniegta prasība par pārkāpumu. Ja atbildētājs to lūdz, preču zīmes īpašnieks sniedz pierādījumus, ka piecu gadu laikposmā pirms dienas, kad iesniegta prasība, preču zīme ir faktiski lietota, kā paredzēts 16. pantā, saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, kuriem tā reģistrēta, un kas minēti kā prasības pamatojums, vai ka pastāv pienācīgi iemesli tās nelietošanai, ar noteikumu, ka prasības celšanas dienā preču zīmes reģistrācijas procedūra ir bijusi pabeigta pirms ne mazāk kā pieciem gadiem.
18. pants
Vēlāk reģistrētas preču zīmes īpašnieka tiesības iestāties lietā kā aizstāvība pārkāpuma procedūrā
1. Pārkāpuma procedūrā preču zīmes īpašniekam nav tiesību aizliegt lietot vēlāk reģistrētu preču zīmi, ja minētā vēlākā preču zīme netiktu atzīta par spēkā neesošu saskaņā ar 8. pantu, 9. panta 1. vai 2. punktu vai 46. panta 3. punktu.
2. Pārkāpuma procedūrā preču zīmes īpašniekam nav tiesību aizliegt lietot vēlāk reģistrētu ES preču zīmi, ja minētā vēlākā preču zīme netiktu atzīta par spēkā neesošu saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 207/2009 53. panta 1., 3. vai 4. punktu, 54. panta 1. vai 2. punktu vai 57. panta 2. punktu.
3. Ja preču zīmes īpašniekam nav tiesību aizliegt lietot vēlāk reģistrētu preču zīmi saskaņā ar 1. vai 2. punktu, minētās vēlāk reģistrētās preču zīmes īpašniekam nav tiesību pārkāpuma procedūrā aizliegt lietot agrāku preču zīmi, pat ja minētās agrākās tiesības vairs nevar vērst pret vēlāko preču zīmi.
4. IEDAĻA
Preču zīmes tiesību atcelšana
19. pants
Faktiskas lietošanas trūkums kā atcelšanas pamats
1. Preču zīmi var atcelt, ja nepārtrauktā piecu gadu laikposmā tā dalībvalstī nav faktiski lietota saistībā ar precēm un pakalpojumiem, kuriem tā reģistrēta, un nav pienācīgu iemeslu tās nelietošanai.
2. Neviena persona nevar prasīt atcelt īpašnieka tiesības uz preču zīmi, ja preču zīmes faktiskā lietošana ir uzsākta vai atsākta starpposmā starp piecu gadu laikposma izbeigšanos un atcelšanas pieteikuma iesniegšanu.
3. Lietošanas uzsākšanu vai atsākšanu triju mēnešu laikposmā pirms atcelšanas pieteikuma iesniegšanas, kas sākusies, visagrākais, beidzoties nepārtrauktajam piecu gadu nelietošanas laikposmam, tomēr neņem vērā, ja uzsākšanas vai atsākšanas priekšdarbi notikuši tikai pēc tam, kad īpašnieks uzzinājis, ka var tikt iesniegts atcelšanas pieteikums.
20. pants
Preču zīmes kļūšana par sugas vārdu vai maldinošu norādi kā atcelšanas pamats
Preču zīme ir atceļama, ja pēc tās reģistrācijas dienas:
a)
īpašnieka darbības vai bezdarbības rezultātā tā komercdarbībā kļuvusi par sugas vārdu produktam vai pakalpojumam, kuram tā reģistrēta;
b)
preču zīmes īpašnieka lietošanas vai lietošanas ar īpašnieka piekrišanu rezultātā saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, kuriem tā reģistrēta, tā var maldināt sabiedrību, jo īpaši attiecībā uz šo preču vai pakalpojumu īpašībām, kvalitāti vai ģeogrāfisko izcelsmi.
21. pants
Atcelšana attiecībā tikai uz dažām precēm vai pakalpojumiem
Ja preču zīmes atcelšanas pamats pastāv attiecībā tikai uz dažām precēm vai pakalpojumiem, kam šī preču zīme tikusi reģistrēta, atcelšana attiecas tikai uz minētajām precēm vai pakalpojumiem.
5. IEDAĻA
Preču zīmes kā īpašumtiesību objekti
22. pants
Reģistrētu preču zīmju nodošana
1. Preču zīmi var nodot atsevišķi no uzņēmuma nodošanas attiecībā uz visām vai dažām precēm vai pakalpojumiem, kuriem tā ir reģistrēta.
2. Visa uzņēmuma nodošana ietver preču zīmes nodošanu, izņemot, ja ir vienošanās par pretējo vai pastāv apstākļi, kas skaidri liek rīkoties citādi. Šo noteikumu piemēro līgumsaistībām par uzņēmuma nodošanu.
3. Dalībvalstīs ir spēkā procedūras, kas ļauj to reģistros reģistrēt nodošanu.
23. pants
Tiesības in rem
1. Preču zīmi neatkarīgi no uzņēmuma var sniegt kā galvojumu, un tā var būt tiesību in rem priekšmets.
2. Dalībvalstīs ir spēkā procedūras, kas ļauj to reģistros reģistrēt tiesības in rem.
24. pants
Izpildes panākšana
1. Preču zīme var būt izpildes darbību priekšmets.
2. Dalībvalstīs ir spēkā procedūras, kas ļauj to reģistros reģistrēt izpildes panākšanu.
25. pants
Licencēšana
1. Preču zīmi var licencēt dažām vai visām precēm vai pakalpojumiem, kam tā ir reģistrēta, un attiecībā uz visu attiecīgo dalībvalsti vai tās daļu. Licence var būt izņēmuma licence vai vienkārša.
2. Preču zīmes īpašnieks var lietot šīs preču zīmes piešķirtās tiesības pret licenciātu, kurš pārkāpj jebkuru sava licences līguma noteikumu attiecībā uz:
a)
tā ilgumu;
b)
formu, kādā preču zīmi var lietot, atbilstīgi reģistrācijai;
c)
preču vai pakalpojumu jomu, kam piešķirta licence;
d)
teritoriju, kurā preču zīmi var lietot;
e)
licenciāta ražoto preču vai sniegto pakalpojumu kvalitāti.
3. Neskarot licences līguma noteikumus, licenciāts var ierosināt preču zīmes pārkāpuma procedūru tikai tad, ja tās īpašnieks tam piekrīt. Tomēr izņēmuma licences licenciāts var procedūru ierosināt, ja preču zīmes īpašnieks pēc oficiāla paziņojuma saņemšanas pienācīgā laikposmā pats neierosina pārkāpuma procedūru.
4. Licenciāts, lai saņemtu atlīdzību par tam nodarītajiem zaudējumiem, ir tiesīgs iestāties pārkāpuma procedūrā, ko ierosinājis preču zīmes īpašnieks.
5. Dalībvalstīs ir spēkā procedūras, kas ļauj to reģistros reģistrēt licences.
26. pants
Preču zīmes pieteikums kā īpašumtiesību objekts
Preču zīmju pieteikumiem piemēro 22. līdz 25. pantu.
6. IEDAĻA
Garantijas vai sertifikācijas zīmes un kolektīvās preču zīmes
27. pants
Definīcijas
Šajā iedaļā piemēro šādas definīcijas:
a)
“garantijas vai sertifikācijas zīme” ir preču zīme, ko šādi raksturo, kad iesniedz tās pieteikumu, un kas ļauj atšķirt preces vai pakalpojumus, kurus sertificē attiecīgās zīmes īpašnieks attiecībā uz materiālu, preču izgatavošanas veidu vai pakalpojumu izpildi, kvalitāti, precizitāti vai citām īpašībām, no precēm un pakalpojumiem, kuri nav šādi sertificēti;
b)
“kolektīvā preču zīme” ir preču zīme, ko šādi raksturo, kad iesniedz tās pieteikumu, un kas ļauj atšķirt tās apvienības locekļu, kura ir šīs zīmes īpašniece, preces vai pakalpojumus no citu uzņēmumu precēm vai pakalpojumiem.
28. pants
Garantijas vai sertifikācijas zīmes
1. Dalībvalsts var nodrošināt garantijas vai sertifikācijas zīmju reģistrāciju.
2. Jebkura fiziska vai juridiska persona, tostarp institūcijas, iestādes un struktūras, kas ir publisko tiesību subjekti, var iesniegt garantijas vai sertifikācijas zīmes pieteikumu ar noteikumu, ka šāda persona neveic darījumdarbību, kas saistīta ar tāda veida preču piegādi vai pakalpojumu sniegšanu, kādas sertificē.
Dalībvalstis var paredzēt, ka garantijas vai sertifikācijas zīmi nereģistrē, ja vien pieteikuma iesniedzējs nav kompetents sertificēt preces vai pakalpojumus, kuriem reģistrē sertifikācijas zīmi.
3. Dalībvalstis var paredzēt, ka garantijas vai sertifikācijas zīmes nereģistrē vai atceļ, vai atzīst par spēkā neesošām saskaņā ar pamatiem, kas nav norādīti 4., 19. un 20. pantā, ja to prasa šo zīmju funkcija.
4. Atkāpjoties no 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta, dalībvalstis var paredzēt, ka apzīmējumi vai norādes, kas komercdarbībā var kalpot, lai apzīmētu preču vai pakalpojumu ģeogrāfisko izcelsmi, var veidot garantijas vai sertifikācijas zīmes. Šāda garantijas vai sertifikācijas zīme nedod īpašniekam tiesības aizliegt trešai personai lietot šādus apzīmējumus vai norādes komercdarbībā ar noteikumu, ka trešā persona tās lieto saskaņā ar godīgu rūpniecisko vai komercdarījumu praksi. Jo īpaši šādu zīmi nevar vērst pret trešo personu, kas ir tiesīga lietot ģeogrāfisku nosaukumu.
5. Šīs direktīvas 16. pantā paredzētās prasības ir izpildītas, ja garantijas vai sertifikācijas zīmi saskaņā ar 16. pantu faktiski lieto jebkura persona, kam ir tiesības to lietot.
29. pants
Kolektīvās preču zīmes
1. Dalībvalstis nodrošina kolektīvo preču zīmju reģistrāciju.
2. Kolektīvās preču zīmes var pieteikt izgatavotāju, ražotāju, pakalpojumu sniedzēju vai tirgotāju apvienības, kurām atbilstoši tiesību aktiem, kas tās reglamentē, ir spēja savā vārdā iegūt tiesības un uzņemties pienākumus, slēgt līgumus vai veikt citas juridiskas darbības, un celt prasību tiesā un tikt iesūdzētām tiesā, kā arī publisko tiesību juridiskās personas.
3. Atkāpjoties no 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta, dalībvalstis var paredzēt, ka kolektīvās preču zīmes var būt apzīmējumi vai norādes, kas komercdarbībā var kalpot, lai apzīmētu preču vai pakalpojumu ģeogrāfisko izcelsmi. Šāda kolektīvā preču zīme nedod tiesības tās īpašniekam aizliegt trešām personām minētos apzīmējumus vai norādes lietot komercdarbībā ar noteikumu, ka minētās trešās personas tās lieto saskaņā ar godīgu rūpniecisko vai komercdarījumu praksi. Minēto zīmi jo īpaši nevar vērst pret trešo personu, kam ir tiesības izmantot ģeogrāfisku nosaukumu.
30. pants
Noteikumi, kas reglamentē kolektīvās preču zīmes lietošanu
1. Kolektīvās preču zīmes pieteikuma iesniedzējs iesniedz birojam noteikumus, kas reglamentē tās lietošanu.
2. Noteikumos, kas reglamentē tās lietošanu, norāda vismaz personas, kam atļauts zīmi lietot, apvienības līdzdalības nosacījumus un zīmes lietošanas nosacījumus, ieskaitot sankcijas. Noteikumi, kas reglamentē 29. panta 3. punktā minētās zīmes lietošanu, atļauj visām personām, kuru preču vai pakalpojumu izcelsmes vieta ir attiecīgais ģeogrāfiskais apgabals, kļūt par tās apvienības locekli, kura ir zīmes īpašnieks, ar noteikumu, ka attiecīgā persona atbilst visiem pārējiem noteikumos paredzētajiem nosacījumiem.
31. pants
Pieteikuma atteikšana
1. Papildus 4. pantā paredzētajiem pamatiem preču zīmes pieteikuma atteikumam - attiecīgā gadījumā izņemot 4. panta 1. punkta c) apakšpunktu par apzīmējumiem vai norādēm, kuri komercdarbībā var kalpot, lai apzīmētu preču vai pakalpojumu ģeogrāfisko izcelsmi, un 5. pantā, neskarot biroja tiesības neveikt relatīvo pamatu ex officio pārbaudi - pieteikumu par kolektīvo preču zīmi atsaka, ja nav izpildīti 27. panta b) punkta, 29. panta vai 30. panta noteikumi vai ja noteikumi, kas reglamentē minētās kolektīvās preču zīmes lietošanu, ir pretēji sabiedriskajai kārtībai vai vispārpieņemtiem morāles principiem.
2. Kolektīvās preču zīmes pieteikumu atsaka arī tad, ja sabiedrība var tikt maldināta par zīmes raksturu vai nozīmi, jo īpaši, ja to varētu uztvert citādi nekā kolektīvo preču zīmi.
3. Pieteikumu neatsaka, ja pieteikuma iesniedzējs pēc noteikumu, kas reglamentē kolektīvās preču zīmes lietošanu, grozīšanas izpilda prasības, kā minēts 1. un 2. punktā.
32. pants
Kolektīvo preču zīmju lietošana
Direktīvas 16. panta prasības ir izpildītas, ja kolektīvo preču zīmi saskaņā ar minēto pantu faktiski lieto jebkura persona, kam ir tiesības to lietot.
33. pants
Kolektīvās preču zīmes lietošanu reglamentējošo noteikumu grozīšana
1. Kolektīvās preču zīmes īpašnieks iesniedz birojam visus grozītos noteikumus, kas reglamentē lietošanu.
2. Grozījumus noteikumos, kuri reglamentē lietošanu, iekļauj reģistrā, ja vien grozītie noteikumi neatbilst 30. pantam vai neietver kādu no 31. pantā minētajiem atteikuma pamatiem.
3. Šīs direktīvas nolūkā grozījumi noteikumos, kas reglamentē lietošanu, stājas spēkā tikai no dienas, kad ziņas par minētajiem grozījumiem iekļauj reģistrā.
34. pants
Personas, kas ir tiesīgas celt prasību par pārkāpumu
1. Direktīvas 25. panta 3. un 4. punktu piemēro jebkurai personai, kam ir tiesības lietot kolektīvo preču zīmi.
2. Kolektīvās preču zīmes īpašniekam ir tiesības prasīt atlīdzību to personu vārdā, kurām ir tiesības lietot zīmi, ja minētās personas ir cietušas zaudējumus zīmes neatļautas lietošanas dēļ.
35. pants
Papildu atcelšanas pamati
Papildus 19. un 20. pantā paredzētajiem atcelšanas pamatiem kolektīvās preču zīmes īpašnieka tiesības atceļ, balstoties uz šādiem pamatiem:
a)
īpašnieks neveic piemērotus pasākumus, lai novērstu preču zīmes lietošanu veidā, kurš nav savienojams ar nosacījumiem, kas noteikti noteikumos, kuri reglamentē lietošanu, tostarp jebkādos to grozījumos, kas iekļauti reģistrā;
b)
veids, kādā zīmi izmanto personas, kam ir tādas tiesības, ir radījis iespēju, ka tā varētu maldināt sabiedrību 31. panta 2. punktā minētajā veidā;
c)
noteikumu, kas reglamentē zīmes lietošanu, grozījums ir minēts reģistrā, pārkāpjot 33. panta 2. punktu, ja vien zīmes īpašnieks, turpmāk grozot noteikumus, kas reglamentē lietošanu, nepanāk atbilstību minētā panta prasībām.
36. pants
Papildu spēkā neesamības pamati
Papildus spēkā neesamības pamatiem, kas minēti 4. pantā - attiecīgā gadījumā izņemot 4. panta 1. punkta c) apakšpunktu par apzīmējumiem vai norādēm, kas komercdarbībā var kalpot, lai apzīmētu preču vai pakalpojumu ģeogrāfisko izcelsmi - un 5. pantā, kolektīvo preču zīmi, kas ir reģistrēta, pārkāpjot 31. pantu, atzīst par spēkā neesošu, ja vien zīmes īpašnieks, grozot noteikumus, kas reglamentē lietošanu, nepanāk atbilstību 31. panta prasībām.
3. NODAĻA
PROCEDŪRAS
1. IEDAĻA
Pieteikuma iesniegšana un reģistrācija
37. pants
Pieteikumam izvirzāmās prasības
1. Preču zīmes reģistrācijas pieteikums ietver vismaz visu šo:
a)
lūgumu reģistrēt;
b)
informāciju, kas identificē pieteikuma iesniedzēju;
c)
to preču vai pakalpojumu sarakstu, kuriem reģistrāciju pieprasa;
d)
preču zīmes atveidojumu, kas atbilst 3. panta b) punktā paredzētajām prasībām.
2. Par preču zīmes reģistrācijas pieteikumu maksā maksu, ko nosaka attiecīgā dalībvalsts.
38. pants
Pieteikuma iesniegšanas datums
1. Preču zīmes pieteikuma iesniegšanas datums ir diena, kurā pieteikuma iesniedzējs birojā iesniedz dokumentus, kas ietver 37. panta 1. punktā norādīto informāciju.
2. Dalībvalstis papildus var noteikt, ka pieteikuma iesniegšanas datums tiek noteikts ar dienu, kad ir samaksāta maksa, kā minēts 37. panta 2. punktā.
39. pants
Preču un pakalpojumu apzīmējumi un klasifikācija
1. Preces un pakalpojumus, kuriem iesniedz preču zīmes reģistrācijas pieteikumu, klasificē saskaņā ar klasifikācijas sistēmu, kas izveidota ar 1957. gada 15. jūnija Nicas nolīgumu par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām (“Nicas klasifikācija”).
2. Preces un pakalpojumus, attiecībā uz kuriem pieprasa aizsardzību, pieteikuma iesniedzējs identificē ar pietiekamu skaidrību un precizitāti, lai, pamatojoties vienīgi uz iepriekšminēto, ļautu kompetentajām iestādēm un uzņēmējiem noteikt pieprasītās aizsardzības apmēru.
3. Šā panta 2. punkta nolūkā var izmantot Nicas klasifikācijas klašu virsrakstos ietvertos vispārīgos apzīmējumus vai citus vispārīgos terminus ar noteikumu, ka tie atbilst šajā pantā paredzētajiem nepieciešamajiem standartiem par skaidrību un precizitāti.
4. Birojs noraida pieteikumu attiecībā uz norādēm vai terminiem, kas ir neskaidri vai neprecīzi, ja pieteikuma iesniedzējs neierosina pieņemamu formulējumu šim nolūkam biroja noteiktajā termiņā.
5. Vispārīgo terminu izmantošanu, tostarp Nicas klasifikācijas klašu virsrakstos ietvertos vispārīgos apzīmējumus, interpretē kā tādus, kas ietver visas preces vai pakalpojumus, uz kuriem attiecas konkrētā apzīmējuma vai termina burtiskā nozīme. Šādu apzīmējumu vai terminu izmantošanu neinterpretē kā tādu, kas ietver prasījumus uz precēm vai pakalpojumiem, uz kuriem tie neattiecas.
6. Ja pieteikuma iesniedzējs lūdz reģistrāciju attiecībā uz vairāk nekā vienu klasi, pieteikuma iesniedzējs sagrupē preces un pakalpojumus atbilstīgi Nicas klasifikācijas klasēm, pirms katras grupas norādot tās klases numuru, kurai pieder attiecīgā preču vai pakalpojumu grupa, un klases sakārto secīgi.
7. Preces un pakalpojumus neuzskata par savstarpēji līdzīgiem, pamatojoties uz to, ka tie iekļauti vienā un tajā pašā Nicas klasifikācijas klasē. Preces un pakalpojumus neuzskata par savstarpēji atšķirīgiem, pamatojoties uz to, ka tie iekļauti dažādās Nicas klasifikācijas klasēs.
40. pants
Trešo personu apsvērumi
1. Dalībvalstis var paredzēt, ka pirms preču zīmes reģistrācijas jebkura fiziska vai juridiska persona un grupa vai organizācija, kas pārstāv izgatavotājus, ražotājus, pakalpojumu sniedzējus, tirgotājus vai patērētājus, var iesniegt birojam rakstiskus apsvērumus, norādot pamatus, kādēļ preču zīmi nebūtu jāreģistrē ex officio.
Pirmajā daļā minētās personas un grupas vai organizācijas nav dalībnieki biroja procedūrās.
2. Papildus šā panta 1. punktā minētajiem pamatiem jebkura fiziska vai juridiska persona un jebkura grupa vai organizācija, kas pārstāv izgatavotājus, ražotājus, pakalpojumu sniedzējus, tirgotājus vai patērētājus, var iesniegt birojam rakstiskus apsvērumus, norādot konkrētus pamatus, kādēļ kolektīvās preču zīmes pieteikums būtu jāatsaka saskaņā ar 31. panta 1. un 2. punktu. Šo noteikumu var attiecināt arī uz sertifikācijas un garantijas zīmēm, ja tās reglamentē dalībvalstīs.
41. pants
Pieteikumu un reģistrāciju sadalīšana
Pieteikuma iesniedzējs vai īpašnieks var sadalīt valsts preču zīmes pieteikumu vai reģistrāciju divos vai vairākos atsevišķos pieteikumos vai reģistrācijās, nosūtot birojam paziņojumu un par katru nodalīto pieteikumu vai reģistrāciju norādot tās sākotnējā pieteikumā vai reģistrācijā iekļautās preces vai pakalpojumus, kas iekļaujamas nodalītajos pieteikumos vai reģistrācijās.
42. pants
Maksas par klasēm
Dalībvalstis var paredzēt, ka par preču zīmes pieteikšanu un atjaunošanu ir maksājama papildu maksa par katru preču un pakalpojumu klasi, kas pārsniedz pirmo klasi.
2. IEDAĻA
Iebildumu, atcelšanas un spēkā neesamības procedūras
43. pants
Iebildumu procedūra
1. Dalībvalstis savos birojos nodrošina efektīvu un ātru administratīvo procedūru iebildumiem pret preču zīmes pieteikuma reģistrāciju, pamatojoties uz 5. pantā minētajiem pamatiem.
2. Šā panta 1. punktā minētā administratīvā procedūra paredz vismaz to, ka agrākas preču zīmes īpašnieks, kā minēts 5. panta 2. punktā un 5. panta 3. punkta a) apakšpunktā, un persona, kurai saskaņā ar attiecīgajām tiesībām ir atļauts izmantot tiesības, kas izriet no aizsargāta cilmes vietas nosaukuma vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādes, kā minēts 5. panta 3. punkta c) apakšpunktā, ir tiesīgs iesniegt paziņojumu par iebildumu. Paziņojumu par iebildumu var iesniegt, pamatojoties uz vienu vai vairākām agrākām tiesībām, ja tās visas pieder vienam un tam pašam īpašniekam, un pamatojoties uz visām precēm vai pakalpojumiem vai to daļu, attiecībā uz ko agrākās tiesības ir aizsargātas vai pieteiktas, un to var vērst pret visām precēm vai pakalpojumiem vai to daļu, attiecībā uz ko apstrīdētā zīme ir pieteikta.
3. Pusēm pēc to kopīga lūguma piešķir vismaz divus mēnešus iebildumu procedūrā, lai dotu iespēju panākt mierizlīgumu starp iebilduma iesniedzēju un pieteikuma iesniedzēju.
44. pants
Nelietošana kā aizstāvība iebildumu procedūrā
1. Iebildumu procedūrā, ievērojot 43. pantu, ja vēlāk reģistrētas preču zīmes pieteikuma iesniegšanas datumā vai prioritātes datumā ir beidzies piecu gadu laikposms, kurā agrāka preču zīme bija jāuzsāk faktiski lietot, kā noteikts 16. pantā, pēc pieteikuma iesniedzēja pieprasījuma agrākas preču zīmes īpašnieks, kas iesniedzis paziņojumu par iebildumu, sniedz pierādījumus, ka agrākā preču zīme ir tikusi faktiski lietota, kā noteikts 16. pantā, piecu gadu laikposmā pirms vēlākās preču zīmes pieteikuma iesniegšanas datuma vai prioritātes datuma, vai ka nelietošanai ir bijuši pienācīgi iemesli. Ja šādu pierādījumu nav, iebildumu noraida.
2. Ja agrākā preču zīme ir lietota tikai saistībā ar daļu preču vai pakalpojumu, kuriem tā ir reģistrēta, iebilduma izskatīšanas nolūkos, kā minēts 1. punktā, uzskata, ka tā ir reģistrēta tikai minētajām precēm vai pakalpojumiem.
3. Šī panta 1. un 2. punktu piemēro arī gadījumos, kad agrākā preču zīme ir ES preču zīme. Šādā gadījumā to, vai ES preču zīme ir faktiski lietota, nosaka saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 207/2009 15. pantu.
45. pants
Atcelšanas vai atzīšanas par spēkā neesošu procedūra
1. Neskarot pušu tiesības iesniegt pārsūdzību tiesās, dalībvalstis savos birojos nodrošina efektīvu un ātru administratīvu procedūru preču zīmes atcelšanai vai atzīšanai par spēkā neesošu.
2. Administratīvā atcelšanas procedūra nodrošina, ka preču zīmi atceļ, pamatojoties uz 19. un 20. pantā minētajiem pamatiem.
3. Administratīvā spēkā neesamības atzīšanas procedūra nodrošina, ka preču zīmi atzīst par spēkā neesošu, pamatojoties vismaz uz šādiem pamatiem:
a)
preču zīmi nedrīkstēja reģistrēt, jo tā neatbilda 4. panta prasībām;
b)
preču zīmi nedrīkstēja reģistrēt, jo pastāv agrākas tiesības 5. panta 1. līdz 3. punkta nozīmē.
4. Administratīvā procedūra nodrošina, ka pieteikumu atcelšanai vai atzīšanai par spēkā neesošu ir tiesības iesniegt vismaz šādos gadījumos:
a)
šā panta 2. punkta un 3. punkta) apakšpunkta gadījumā - jebkura fiziska vai juridiska persona vai arī grupa vai organizācija, kas izveidota, lai pārstāvētu izgatavotājus, ražotājus, pakalpojumu sniedzējus, tirgotājus vai patērētājus, un kam atbilstoši tiesību normām, kas to reglamentē, ir spēja savā vārdā celt prasību tiesā un tikt iesūdzētai tiesā;
b)
šā panta 3. punkta b) apakšpunkts - agrākas preču zīmes īpašnieks, kā minēts 5. panta 2. punktā un 5. panta 3. punkta a) apakšpunktā, un persona, kurai saskaņā ar attiecīgajām tiesībām ir atļauts izmantot tiesības, kas izriet no aizsargāta cilmes vietas nosaukuma vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādes, kā minēts 5. panta 3. punkta c) apakšpunktā.
5. Pieteikumu atcelšanai vai atzīšanai par spēkā neesošu var vērst pret visām precēm vai pakalpojumiem, kuriem apstrīdētā preču zīme ir reģistrēta, vai pret to daļu.
6. Pieteikumu atzīšanai par spēkā neesošu var iesniegt, pamatojoties uz vienu vai vairākām agrākām tiesībām, ja vien tās visas pieder vienam un tam pašam īpašniekam.
46. pants
Nelietošana kā aizstāvība atzīšanas par spēkā neesošu procedūrā
1. Procedūrā atzīšanai par spēkā neesošu, pamatojoties uz reģistrētu preču zīmi ar agrāku pieteikuma iesniegšanas datumu vai prioritātes datumu, ja vēlākas preču zīmes īpašnieks to pieprasa, agrākas preču zīmes īpašnieks sniedz pierādījumus par to, ka piecu gadu laikposmā pirms dienas, kad iesniegts pieteikums atzīšanai par spēkā neesošu, agrākā preču zīme ir faktiski lietota, kā minēts 16. pantā, saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, kuriem tā ir reģistrēta un kuri norādīti kā pieteikuma pamatojums, vai ka ir pamatoti iemesli nelietošanai, ar noteikumu, ka dienā, kad iesniegts pieteikums atzīšanai par spēkā neesošu, agrākās preču zīmes reģistrācijas procedūra ir beigusies pirms ne mazāk kā pieciem gadiem.
2. Ja vēlākas preču zīmes pieteikuma iesniegšanas datumā vai prioritātes datumā ir beidzies piecu gadu laikposms, kurā agrākā preču zīme bija jāuzsāk faktiski lietot, kā noteikts 16. pantā, agrākās preču zīmes īpašnieks papildus saskaņā ar šā panta 1. punktu pieprasītajiem pierādījumiem sniedz pierādījumus, ka attiecīgā preču zīme ir faktiski lietota piecu gadu laikposmā pirms pieteikuma iesniegšanas datuma vai prioritātes datuma vai ka nelietošanai ir bijuši pienācīgi iemesli.
3. Ja netiek iesniegti 1. un 2. punktā minētie pierādījumi, pieteikumu atzīšanai par spēkā neesošu, pamatojoties uz agrāku preču zīmi, noraida.
4. Ja agrākā preču zīme saskaņā ar 16. pantu ir lietota tikai saistībā ar daļu preču vai pakalpojumu, kam tā ir reģistrēta, pieteikuma atzīšanai par spēkā neesošu izskatīšanas nolūkos uzskata, ka tā ir reģistrēta tikai šīm precēm vai pakalpojumiem.
5. Šī panta 1. līdz 4. punktu piemēro arī gadījumos, ja agrākā preču zīme ir ES preču zīme. Šādā gadījumā to, vai ES preču zīme ir faktiski lietota, nosaka saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 207/2009 15. pantu.
47. pants
Atcelšanas un spēkā neesamības sekas
1. Uzskata, ka reģistrētai preču zīmei kopš atcelšanas pieteikuma iesniegšanas brīža nav bijis šajā direktīvā noteikto seku tiktāl, ciktāl īpašnieka tiesības ir atceltas. Lēmumā par atcelšanas pieteikumu pēc kādas puses lūguma var noteikt agrāku datumu, kurā radies pamats atcelšanai.
2. Uzskata, ka preču zīmei jau no paša sākuma nav bijis šajā direktīvā noteikto tiesisko seku tiktāl, ciktāl preču zīme ir atzīta par spēkā neesošu.
3. IEDAĻA
Reģistrācijas ilgums un atjaunošana
48. pants
Reģistrācijas ilgums
1. Preču zīmes reģistrē uz desmit gadiem no pieteikuma iesniegšanas datuma.
2. Reģistrāciju var atjaunot saskaņā ar 49. pantu uz turpmākiem desmit gadu laikposmiem.
49. pants
Atjaunošana
1. Preču zīmes reģistrāciju atjauno pēc preču zīmes īpašnieka lūguma vai jebkuras tādas personas lūguma, kurai saskaņā ar tiesību aktiem vai līgumu ir atļauts to darīt, ar noteikumu, ka ir samaksāta atjaunošanas maksa. Dalībvalstis var paredzēt, ka par šādu lūgumu uzskata atjaunošanas maksas saņemšanu.
2. Birojs informē preču zīmes īpašnieku par reģistrācijas termiņa beigšanos vismaz sešus mēnešus pirms minētās beigšanās. Birojs nav atbildīgs par to, ja tas šādu informāciju nav sniedzis.
3. Lūgumu par reģistrācijas atjaunošanu iesniedz un atjaunošanas maksu samaksā laikposmā, kas ir vismaz seši mēneši tieši pirms reģistrācijas beigšanās. Ja tas nav izdarīts, lūgumu var iesniegt turpmākā sešu mēnešu laikposmā uzreiz pēc reģistrācijas vai tās vēlākas atjaunošanas termiņa beigām. Reģistrācijas atjaunošanas maksu un papildmaksu samaksā minētajā turpmākajā laikposmā.
4. Ja pieteikums ir iesniegts vai maksa samaksāta tikai par dažām precēm vai pakalpojumiem, kuriem preču zīme reģistrēta, reģistrāciju atjauno tikai šīm precēm vai pakalpojumiem.
5. Reģistrācijas atjaunojums stājas spēkā nākamajā dienā pēc esošās reģistrācijas termiņa beigām. Atjaunojumu reģistrē reģistrā.
4. IEDAĻA
Saziņa ar biroju
50. pants
Saziņa ar biroju
Procedūru dalībnieki vai to pārstāvji, ja tādi ir iecelti, norāda oficiālu adresi, kas izmantojama visai oficiālajai saziņai ar biroju. Dalībvalstīm ir tiesības pieprasīt, lai šāda oficiālā adrese būtu Eiropas Ekonomikas zonā.
4. NODAĻA
SADARBĪBA ADMINISTRATĪVAJĀ JOMĀ
51. pants
Sadarbība preču zīmju reģistrācijas un pārvaldības jomā
Biroji brīvprātīgi efektīvi sadarbojas savā starpā un ar Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroju, lai veicinātu prakses un instrumentu konverģenci saistībā ar preču zīmju ekspertīzi un reģistrāciju.
52. pants
Sadarbība citās jomās
Biroji brīvprātīgi efektīvi sadarbojas savā starpā un ar Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroju visās citās savas darbības jomās, kas nav minētas 51. pantā un kas ir būtiskas preču zīmju aizsardzībai Savienībā.
5. NODAĻA
NOBEIGUMA NOTEIKUMI
53. pants
Datu aizsardzība
Uz jebkādu personas datu apstrādi, kas dalībvalstīs tiek veikta saistībā ar šo direktīvu, attiecas valstu tiesību akti, ar ko tiek īstenota Direktīva 95/46/EK.
54. pants
Transponēšana
1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu 3. līdz 6. panta, 8. līdz 14. panta, 16., 17. un 18. panta, 22. līdz 39. panta, 41., 43. līdz 50. panta prasības vēlākais līdz 2019. gada 14. janvārim. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu 45. panta prasības vēlākais līdz 2023. gada 14. janvārim. Dalībvalstis nekavējoties dara Komisijai zināmu minēto noteikumu tekstu.
Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Tās iekļauj arī paziņojumu, ka atsauces spēkā esošajos normatīvajos un administratīvajos aktos uz direktīvu, kas atcelta ar šo direktīvu, uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarāma šāda atsauce un kā formulējams minētais paziņojums.
2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
55. pants
Atcelšana
Direktīvu 2008/95/EK atceļ no 2019. gada 15. janvāra, neskarot dalībvalstu pienākumus attiecībā uz termiņiem Direktīvas 89/104/EEK transponēšanai valsts tiesībās, kā norādīts Direktīvas 2008/95/EK I pielikuma B daļā.
Atsauces uz atcelto direktīvu uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu un lasa saskaņā ar atbilstības tabulu pielikumā.
56. pants
Stāšanās spēkā
Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
Direktīvas 1., 7., 15., 19., 20., 21. un 54. līdz 57. pantu piemēro no 2019. gada 15. janvāra.
57. pants
Adresāti
Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.
Strasbūrā, 2015. gada 16. decembrī