SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2014/49/EU
ze dne 16. dubna 2014
o systémech pojištění vkladů
(přepracované znění)
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 53 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/19/ES (3) byla podstatným způsobem změněna (4). Jelikož je třeba provést další změny, měla by být uvedená směrnice v zájmu srozumitelnosti přepracována.
(2)
Aby se usnadnil přístup k činnosti úvěrových institucí a její výkon, je nezbytné odstranit některé rozdíly v právních předpisech členských států týkajících se pravidel pro systémy pojištění vkladů, jimž uvedené úvěrové instituce podléhají.
(3)
Tato směrnice představuje základní nástroj pro dosažení vnitřního trhu v oblasti činnosti úvěrových institucí z hlediska svobody usazování i volného pohybu finančních služeb, přičemž současně posiluje stabilitu bankovní soustavy a ochranu vkladatelů. S ohledem na makroekonomické náklady selhání úvěrových institucí a jeho nepříznivé dopady na finanční stabilitu a důvěru vkladatelů je vhodné nejen stanovit vyplácení náhrad vkladatelům, ale také poskytnout členským státům dostatečnou flexibilitu, aby systémům pojištění vkladů umožnily provádět opatření zaměřená na snížení pravděpodobnosti budoucích pohledávek uplatňovaných vůči těmto systémům. Tato opatření by měla vždy splňovat pravidla státní podpory.
(4)
S cílem zohlednit rostoucí integraci na vnitřním trhu je třeba umožnit slučování systémů pojištění vkladů z různých členských států nebo vytváření samostatných přeshraničních systémů na dobrovolném základě. Členské státy by měly zajistit dostatečnou stabilitu a vyvážené složení nových a stávajících systémů pojištění vkladů. Mělo by se zabránit nepříznivým dopadům na finanční stabilitu, například v případech, kdy jsou k přeshraničním systémům pojištění vkladů převáděny pouze úvěrové instituce s vysoce rizikovým profilem.
(5)
Směrnice 94/19/ES požaduje, aby Komise v případě potřeby předložila návrhy na její změny. Tato směrnice zahrnuje harmonizaci mechanismů financování systémů pojištění vkladů, zavedení příspěvků založených na stupni rizika a harmonizaci rozsahu působnosti, pokud jde o produkty a vkladatele.
(6)
Směrnice 94/19/ES vychází ze zásady minimální harmonizace. V důsledku toho nyní v Unii existují různé systémy pojištění vkladů s velmi odlišnými parametry. Na základě společných požadavků stanovených v této směrnici by měla být vkladatelům v celé Unii poskytnuta jednotná úroveň ochrany a současně by měla být zajištěna stejná míra stability systémů pojištění vkladů. Tyto společné požadavky jsou nanejvýš důležité i pro to, aby se zabránilo narušení trhu. Tato směrnice tudíž přispívá k dotvoření vnitřního trhu.
(7)
Na základě této směrnice budou mít vkladatelé výrazně lepší přístup k systémům pojištění vkladů díky širší a jasněji vymezené oblasti působnosti pojištění, kratším lhůtám pro výplatu, lepší informovanosti a řádným požadavkům na financování. To přispěje ke zvýšení důvěry spotřebitelů ve finanční stabilitu na celém vnitřním trhu.
(8)
Členské státy by měly zajistit, aby jejich systémy pojištění vkladů měly zavedeny řádné postupy správy a řízení a aby vypracovávaly výroční zprávy o činnosti.
(9)
V případě uzavření úvěrové instituce, která se ocitne v platební neschopnosti, by měli být vkladatelé u všech poboček nacházejících se v jiném členském státě, než ve kterém má úvěrová instituce skutečné sídlo, chráněni stejným systémem pojištění vkladů jako ostatní vkladatelé u této úvěrové instituce.
(10)
Tato směrnice by neměla bránit členským státům v tom, aby do její oblasti působnosti zahrnuly úvěrové instituce ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 (5), které nespadají do oblasti působnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU (6) podle jejího čl. 2 odst. 5. Členské státy by měly mít možnost rozhodnout, že pro účely této směrnice se bude s ústředním subjektem a všemi úvěrovými institucemi přidruženými k tomuto ústřednímu subjektu zacházet jako s jednou úvěrovou institucí.
(11)
Tato směrnice v zásadě požaduje po každé úvěrové instituci, aby se připojila k některému systému pojištění vkladů. Je na členském státě povolujícím pobočky úvěrové instituce se skutečným sídlem ve třetí zemi, aby rozhodl, jak uplatňovat tuto směrnici vůči uvedeným pobočkám, přičemž by měl přihlédnout k nutnosti chránit vkladatele a udržovat integritu finančního systému. Je třeba, aby si vkladatelé u těchto poboček byli plně vědomi úpravy pojištění vkladů, která se na ně vztahuje.
(12)
Je třeba uznat, že existují institucionální systémy ochrany, které chrání samotnou úvěrovou instituci, a především zajišťují její likviditu a platební schopnost. Je-li takový systém oddělen od systému pojištění vkladů, je třeba jeho doplňkovou ochrannou úlohu zohlednit při stanovení příspěvků jeho členů do systémů pojištění vkladů. Harmonizovaný limit pojištění stanovený v této směrnici by neměl mít na systémy chránící úvěrové instituce vliv, ledaže vyplácejí vkladatele.
(13)
Každá úvěrová instituce by měla být součástí systému pojištění vkladů uznaného podle této směrnice, čímž se zajistí vysoká úroveň ochrany spotřebitele a rovné podmínky pro všechny úvěrové instituce a zabrání se regulatorní arbitráži. Systém pojištění vkladů by měl být schopen tuto ochranu poskytnout kdykoli.
(14)
Základní funkcí systému pojištění vkladů je ochrana vkladatelů před dopady platební neschopnosti úvěrové instituce. Systémy pojištění vkladů by měly být schopny tuto ochranu poskytnout různými způsoby. Měly by být v prvé řadě používány k vyplacení vkladatelů podle této směrnice (kompenzační funkce - „paybox“).
(15)
Systémy pojištění vkladů by měly také přispívat k financování řešení krize úvěrových institucí v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU (7).
(16)
V případech povolených vnitrostátním právem by systémy pojištění vkladů měly rovněž mít možnost jít nad rámec pouhé kompenzační funkce a využít disponibilní finanční prostředky k zabránění selhání úvěrové instituce s cílem zabránit vzniku nákladů spojených s výplatou náhrady vkladatelům a jiným nepříznivým dopadům. Tato opatření by však měla být přijímána v jasně vymezeném rámci a v každém případě by měla dodržovat pravidla státní podpory. Systémy pojištění vkladů by mimo jiné měly mít vhodné systémy a postupy pro výběr a provádění takových opatření a sledování souvisejících rizik. Provádění takových opatření by mělo být vázáno na splnění podmínek uložených dané úvěrové instituci, které by měly zahrnovat přinejmenším právo systému pojištění vkladů provádět důkladnější sledování rizik a výraznější právo provádět ověřování. Náklady na opatření přijatá v zájmu zabránění selhání úvěrové instituce by neměly být vyšší než náklady na naplnění zákonného nebo smluvního mandátu příslušného systému pojištění vkladů, pokud jde o ochranu pojištěných vkladů u dané úvěrové instituce nebo ochranu samotné instituce.
(17)
Mělo by být rovněž umožněno, aby systémy pojištění vkladů měly formu institucionálního systému ochrany. Příslušné orgány by měly mít možnost uznat institucionální systémy ochrany za systémy pojištění vkladů, pokud splňují všechna kritéria stanovená v této směrnici.
(18)
Tato směrnice by se neměla vztahovat na smluvní systémy nebo institucionální systémy ochrany, které nejsou úředně uznány za systémy pojištění vkladů, s výjimkou omezených požadavků týkajících se reklamy a informování vkladatelů v případě vyloučení úvěrové instituce ze systému nebo ukončení jejího členství v systému. V každém případě se na smluvní systémy a institucionální systémy ochrany vztahují pravidla státní podpory.
(19)
Za nedávné finanční krize vedlo nekoordinované zvyšování pojištění vkladů v Unii v některých případech k přesunu vkládaných prostředků do úvěrových institucí v zemích, kde bylo pojištění vkladů vyšší. Toto nekoordinované zvyšování tak v době obtížných podmínek způsobilo odliv likvidních prostředků z úvěrových institucí. V době stability mohou být rozdíly v rozsahu pojištění příčinou toho, že si vkladatelé zvolí nejvyšší pojištění vkladů spíše než vkladový produkt, který je pro ně nejvhodnější. Tyto rozdíly v rozsahu pojištění mohou způsobit narušení hospodářské soutěže na vnitřním trhu. Je proto nezbytné zajistit, aby všechny uznané systémy pojištění vkladů poskytovaly harmonizovanou úroveň ochrany pro všechny vklady na území Unie. Po omezenou dobu by však měla existovat možnost, aby určité vklady související s osobní situací vkladatele byly pojištěny na vyšší částku.
(20)
Na všechny vkladatele by se měl vztahovat stejný rozsah pojištění vkladů bez ohledu na to, zda je měnou příslušného členského státu euro. Členské státy, jejichž měnou není euro, by měly mít možnost částky po měnovém přepočtu zaokrouhlovat, aniž by tím byla ohrožena rovnocenná ochrana vkladatelů.
(21)
Na jedné straně by rozsah pojištění stanovený touto směrnicí neměl ponechat bez ochrany příliš velkou část vkladů v zájmu ochrany spotřebitele i v zájmu stability finanční soustavy. Na straně druhé by měly být zohledněny náklady financování systémů pojištění vkladů. Je proto rozumné stanovit harmonizovaný limit pojištění ve výši 100 000 EUR.
(22)
Tato směrnice zachovává zásadu harmonizovaného limitu na vkladatele, nikoli na vklad. Je proto vhodné přihlížet ke vkladům vkladatelů, kteří nejsou vedeni jako majitelé účtu anebo nejsou jedinými majiteli účtu. Z tohoto důvodu by limit měl být uplatňován vůči každému identifikovatelnému vkladateli. Zásada, že limit je uplatňován vůči každému identifikovatelnému vkladateli, by se neměla vztahovat na subjekty kolektivního investování, které podléhají zvláštním ochranným pravidlům, jež se na takové vklady nevztahují.
(23)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/14/ES (8) zavedla limit pojištění ve výši 100 000 EUR, čímž se některé členské státy ocitly v situaci, kdy musely svůj limit pojištění snížit, následkem čehož hrozilo narušení důvěry vkladatelů. Harmonizace je zásadní pro zajištění rovných podmínek a finanční stability na vnitřním trhu, avšak riziko narušení důvěry vkladatelů by mělo být bráno v potaz. Členské státy by tedy měly mít možnost uplatňovat vyšší limit pojištění, pokud před uplatňováním směrnice 2009/14/ES stanovily vyšší limit pojištění, než je harmonizovaný limit. Tento vyšší limit pojištění by měl být časově omezený a mít omezenou působnost a dané členské státy by měly úměrně k tomu upravit cílovou výši a příspěvky do systémů pojištění vkladů. Vzhledem k tomu, že nelze upravit cílovou výši financování, pokud je výše pojištění neomezená, je vhodné omezit tuto možnost na členské státy, které ke dni 1. ledna 2008 uplatňovaly limit pojištění v rozpětí od 100 000 do 300 000 EUR. V zájmu omezení dopadu rozdílných limitů pojištění a s ohledem na to, že Komise přezkoumá provádění této směrnice do 31. prosince 2018, je vhodné povolit tuto možnost do uvedeného dne.
(24)
Systémy pojištění vkladů by měly mít možnost započítat závazky vkladatele vůči jeho nárokům na výplatu pouze v případě, že dané závazky jsou splatné nejpozději ke dni nedisponibility. Tento zápočet by neměl být překážkou schopnosti systémů pojištění vkladů vyplatit vklady ve lhůtě stanovené touto směrnicí. Členským státům by nemělo být bráněno v přijímání vhodných opatření týkajících se práv systémů pojištění vkladů v procesu likvidace nebo reorganizace úvěrové instituce.
(25)
Z vyplacení náhrady by mělo být možné vyloučit vklady, které v souladu s vnitrostátním právem nejsou vkladateli k dispozici v důsledku toho, že se vkladatel a úvěrová instituce smluvně dohodli, že daný vklad bude sloužit pouze k uhrazení úvěru na nákup nemovitosti v soukromém vlastnictví. Tyto vklady by měly být započteny vůči nesplacené částce daného úvěru.
(26)
Členské státy by měly zajistit, aby ochrana vkladů vyplývajících z některých operací nebo sloužící určitým sociálním či jiným účelům byla po určitou stanovenou dobu vyšší než 100 000 EUR. Členské státy by měly rozhodnout o dočasném maximálním limitu pojištění takových vkladů, přičemž by měly zohlednit význam ochrany pro vkladatele a životní podmínky v daných členských státech. Ve všech takových případech by měla být dodržena pravidla státní podpory.
(27)
Je nezbytné harmonizovat způsoby financování systémů pojištění vkladů. Na jedné straně by náklady na financování těchto systémů měly nést v zásadě samotné úvěrové instituce a na druhé straně by finanční kapacita těchto systémů měla být úměrná jejich závazkům. Aby bylo zajištěno, že vkladatelům ve všech členských státech bude poskytnuta obdobně vysoká úroveň ochrany, mělo by být financování systémů pojištění vkladů harmonizováno na vysoké úrovni na základě předem stanovené jednotné cílové výše financování pro všechny systémy pojištění vkladů.
(28)
Za určitých okolností mohou úvěrové instituce nicméně působit na vysoce koncentrovaném trhu, na němž je u většiny úvěrových institucí vzhledem k jejich velikosti a míře propojenosti nepravděpodobné, že by byly likvidovány v běžném úpadkovém řízení, aniž by to ohrozilo finanční stabilitu, a je tedy pravděpodobnější, že by se u nich použil postup k řádnému řešení krize. Za takových okolností by se na systémy mohla vztahovat nižší cílová výše.
(29)
Elektronické peníze a peněžní prostředky přijaté výměnou za elektronické peníze by v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2009/110/ES (9) neměly být považovány za vklad, a neměly by proto spadat do oblasti působnosti této směrnice.
(30)
Za účelem omezení ochrany vkladů na míru nezbytnou k tomu, aby byla zajištěna právní jistota a transparentnost pro vkladatele a aby se předešlo přesunu investičních rizik na systémy pojištění vkladů, by měly být z oblasti působnosti pojištění vyloučeny finanční nástroje s výjimkou stávajících spořicích produktů doložených potvrzením o vkladu na jméno.
(31)
Určití vkladatelé, zejména veřejné orgány nebo jiné finanční instituce, by neměli být způsobilí k ochraně vkladů. V případě selhání úvěrové instituce jejich omezený počet ve srovnání s počtem všech ostatních vkladatelů minimalizuje dopad na finanční stabilitu. Veřejné orgány mají také mnohem snazší přístup k úvěrům než občané. Členské státy by však měly mít možnost rozhodnout, že budou pojištěny vklady místních orgánů s ročním rozpočtem do výše 500 000 EUR. Nefinanční podniky by pojištěním měly být v zásadě kryty bez ohledu na svou velikost.
(32)
Vkladatelé, jejichž činnosti zahrnují praní peněz ve smyslu čl. 1 odst. 2 nebo 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/60/ES (10), by měli být vyloučeni z plateb ze systémů pojištění vkladů.
(33)
Náklady úvěrových institucí na účast v systému pojištění vkladů jsou nesrovnatelné s náklady, jež by s sebou nesl hromadný výběr vkladů nejen z úvěrové instituce, která se ocitla v nesnázích, nýbrž i z finančně zdravých institucí v důsledku ztráty důvěry vkladatelů ve spolehlivost bankovní soustavy.
(34)
Je nezbytné, aby disponibilní finanční prostředky systémů pojištění vkladů dosahovaly určité cílové výše a aby bylo možné vybrat mimořádné příspěvky. Systémy pojištění vkladů by v každém případě měly mít dostatečná ujednání o alternativních možnostech financování, která jim umožní získat krátkodobě prostředky k uspokojení pohledávek vůči nim uplatněných. Mělo by být možné, aby disponibilní finanční prostředky systému pojištění vkladů zahrnovaly hotovost, vklady, platební přísliby a nízkoriziková aktiva, jež lze v krátkém čase zlikvidnit. Výše příspěvků do systémů pojištění vkladů by měla řádně zohledňovat hospodářský cyklus, stabilitu vkladového sektoru a stávající závazky systému.
(35)
Systémy pojištění vkladů by měly investovat do nízkorizikových aktiv.
(36)
Příspěvky do systémů pojištění vkladů by měly vycházet z výše pojištěných vkladů a z míry rizika, jež dotčený člen podstupuje. Tím by se umožnilo zohlednění rizikových profilů jednotlivých úvěrových institucí včetně jejich rozdílných modelů podnikání. Mělo by to vést i ke spravedlivému stanovení příspěvků a motivovat k využívání méně rizikového modelu podnikání. Systémy pojištění vkladů by měly mít možnost používat vlastní metody založené na rizicích za účelem přizpůsobení příspěvků podmínkám na trhu a rizikovým profilům. V zájmu zohlednění obzvláště nízkorizikových odvětví regulovaných vnitrostátním právem by členským státům mělo být povoleno, aby stanovily odpovídající snížení příspěvků, při dodržení cílové výše pro každý systém pojištění vkladů. Metody výpočtu by v každém případě měly schválit příslušné orgány. Evropský orgán dohledu (Evropský orgán pro bankovnictví) (dále jen „Evropský orgán pro bankovnictví“), zřízený nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 (11), by měl vydat pokyny pro účely stanovení metod pro výpočet příspěvků.
(37)
Ochrana vkladů je podstatnou součástí dotvoření vnitřního trhu a nezbytným doplňkem systému dohledu nad úvěrovými institucemi, neboť vytváří solidaritu všech institucí na daném finančním trhu pro případ, že se některá z nich ocitne v selhání. Členské státy by tedy měly mít možnost povolit, aby si systémy pojištění vkladů navzájem dobrovolně půjčovaly peníze.
(38)
Stávající lhůta pro výplatu je v rozporu s nutností udržet důvěru vkladatelů a nesplňuje jejich potřeby. Lhůta pro výplatu by proto měla být zkrácena na sedm pracovních dnů.
(39)
V mnoha případech však ještě nejsou stanoveny nezbytné postupy pro krátkou lhůtu pro výplatu. Členským státům by tedy měla být poskytnuta možnost v průběhu přechodného období lhůtu pro výplatu na sedm pracovních dnů postupně zkracovat. Maximální lhůta pro výplatu stanovená v této směrnici by neměla systémům pojištění vkladů bránit v tom, aby výplatu vkladatelům provedly dříve. Aby se však zajistilo, že se vkladatelé v průběhu daného přechodného období nebudou v případě selhání jejich úvěrové instituce potýkat s finančními potížemi, měl by být vkladatelům na žádost umožněn přístup k přiměřené částce jejich pojištěných vkladů na pokrytí nákladů na živobytí. Tento přístup by měl být umožněn pouze na základě údajů poskytnutých danou úvěrovou institucí. Tuto částku by, s ohledem na rozdílné životní náklady v jednotlivých členských státech, měly stanovit členské státy.
(40)
Lhůta nezbytná pro výplatu vkladů by měla zohledňovat případy, kdy systémy mají potíže určit částku k výplatě a práva vkladatele, zejména pokud vklady vyplývají z operací týkajících se obytných nemovitostí nebo některých životních událostí, pokud vkladatel nemůže bez omezení nakládat s částkami uloženými na účtu, pokud je vklad předmětem právního sporu nebo protichůdných nároků na částky nacházející se na účtu nebo pokud se na vklad vztahují ekonomické sankce stanovené vnitrostátními vládami nebo mezinárodními orgány.
(41)
Za účelem zajištění splacení by systémy pojištění vkladů měly být oprávněny vstoupit do práv vyplacených vkladatelů za úvěrovou institucí v selhání. Členské státy by měly mít možnost omezit dobu, po kterou mohou vkladatelé, jejichž vklady nebyly vyplaceny nebo uznány ve lhůtě pro výplatu, nárokovat výplatu vkladů, aby se systémům pojištění vkladů umožnil výkon práv, do nichž vstoupily, ke dni, k němuž mají tato práva být přihlášena v úpadkovém řízení.
(42)
Systém pojištění vkladů v členském státě, kde úvěrová instituce zřídila pobočky, by měl informovat a vyplatit vkladatele jménem systému pojištění vkladů v členském státě, kde byla úvěrová instituce povolena. Jsou nezbytná ochranná opatření k zajištění toho, aby systém pojištění vkladů vyplácející vkladatele obdržel před takovou výplatou potřebné finanční prostředky a pokyny od domovského systému. Systém pojištění vkladů, jehož se tato situace může týkat, by měly předem uzavřít dohody, které splnění těchto úkolů usnadní.
(43)
Informovanost je nezbytnou součástí ochrany vkladatelů. Současní vkladatelé by proto měli být informováni o svém pojištění a příslušném systému pojištění vkladů na výpisech z účtu. Stejné informace by měly být poskytnuty případným budoucím vkladatelům prostřednictvím standardizovaného informačního přehledu, jehož obdržení by měli potvrdit. Obsah těchto informací by měl být pro všechny vkladatele totožný. Neregulované užívání odkazu na limit pojištění a rozsah určitého systému pojištění vkladů v reklamě by mohlo ohrozit stabilitu bankovní soustavy nebo důvěru vkladatelů. Odkazy na systémy pojištění vkladů v reklamě by proto měly být omezeny na krátké věcné prohlášení.
(44)
Na zpracování osobních údajů na základě této směrnice se vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES (12). Systémy pojištění vkladů a relevantní orgány by měly s údaji týkajícími se jednotlivých vkladů zacházet mimořádně opatrně a v souladu s uvedenou směrnicí by měly zachovávat vysokou úroveň ochrany údajů.
(45)
Tato směrnice by neměla vést k tomu, aby byly členské státy nebo jejich relevantní orgány činěny odpovědnými vůči vkladatelům, pokud zajistí zavedení nebo úřední uznání jednoho nebo více systémů, které pojišťují vklady nebo samotné úvěrové instituce a zajišťují náhradu vkladatelům nebo jejich ochranu v souladu s touto směrnicí.
(46)
Nařízení (EU) č. 1093/2010 svěřilo Evropskému orgánu pro bankovnictví řadu úkolů týkajících se směrnice 94/19/ES.
(47)
Evropský orgán pro bankovnictví by měl respektovat dohled nad systémy pojištění vkladů vykonávaný členskými státy a přitom přispívat k dosažení cíle, kterým je usnadnění přístupu k činnosti úvěrových institucí a jejího výkonu při současném zajištění účinné ochrany vkladatelů a omezení rizik pro daňové poplatníky na minimum. Členské státy by měly Komisi a Evropský orgán pro bankovnictví informovat o tom, který subjekt či orgán je určeným orgánem, s ohledem na požadavek spolupráce mezi Evropským orgánem pro bankovnictví a určenými orgány, který je stanoven v této směrnici.
(48)
Je zapotřebí zavést pokyny pro finanční služby, aby byly v celé Unii zajištěny rovné podmínky a odpovídající ochrana vkladatelů. Takové pokyny by měly být vydávány k upřesnění metody výpočtu rizikově vážených příspěvků.
(49)
V zájmu zajištění účinného a efektivního fungování systémů pojištění vkladů a vyváženého posouzení jejich situace v různých členských státech by Evropský orgán pro bankovnictví měl být schopen se závazným účinkem urovnávat jejich vzájemné spory.
(50)
Vzhledem k rozdílnosti správních postupů týkajících se systémů pojištění vkladů v jednotlivých členských státech by členské státy měly mít možnost rozhodnout, který orgán určí, že vklad je nedisponibilní.
(51)
Příslušné orgány, určené orgány, orgány příslušné k řešení krize, relevantní správní orgány a systémy pojištění vkladů by měly navzájem spolupracovat a vykonávat své pravomoci v souladu s touto směrnicí. Měly by při přípravě a provádění opatření k řešení krize spolupracovat od počáteční fáze za účelem stanovení výše, do které systém pojištění vkladů ručí, pokud jsou finanční prostředky používány k financování řešení krize úvěrových institucí.
(52)
Na Komisi by měla být přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie, aby mohla limit pojištění, který tato směrnice stanoví pro souhrn vkladů jednoho vkladatele, upravit podle inflace v Unii na základě změn indexu spotřebitelských cen. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravných prací vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(53)
Členské státy se v souladu se společným politickým prohlášením členských států a Komise o informativních dokumentech (13) zavázaly, že v odůvodněných případech doplní oznámení o opatřeních přijatých za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním právu o jeden či více dokumentů s informacemi o vztahu mezi jednotlivými složkami směrnice a příslušnými částmi vnitrostátních nástrojů přijatých za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním právu. Pokud jde o tuto směrnici, považuje normotvůrce předložení těchto dokumentů za odůvodněné.
(54)
Jelikož cíle této směrnice, totiž harmonizace pravidel týkajících se fungování systému pojištění vkladů, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, ale spíše jich, z důvodu rozsahu a účinků, může být lépe dosaženo na úrovni Unie, smí Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(55)
Povinnost provést tuto směrnici ve vnitrostátním právu by se měla omezit na ustanovení, která v porovnání s předchozími směrnicemi představují věcnou změnu. Povinnost provést ve vnitrostátním právu nezměněná ustanovení vyplývá z předchozích směrnic.
(56)
Touto směrnicí by neměly být dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení směrnic uvedených v příloze II ve vnitrostátním právu,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Tato směrnice stanoví pravidla a postupy týkající se zřizování a fungování systémů pojištění vkladů.
2. Tato směrnice se vztahuje na:
a)
zákonné systémy pojištění vkladů;
b)
smluvní systémy pojištění vkladů, které jsou úředně uznány za systémy pojištění vkladů v souladu s čl. 4 odst. 2;
c)
institucionální systémy ochrany, které jsou úředně uznány za systémy pojištění vkladů v souladu s čl. 4 odst. 2;
d)
úvěrové instituce přidružené k systémům uvedeným v písmenu a), b) nebo c) tohoto odstavce.
3. Aniž je dotčen čl. 16 odst. 5 a 7, nevztahuje se tato směrnice na tyto systémy:
a)
smluvní systémy, které nejsou úředně uznány za systémy pojištění vkladů, včetně systémů, jež nabízejí doplňkovou ochranu k limitu pojištění stanovenému v čl. 6 odst. 1;
b)
institucionální systémy ochrany, které nejsou úředně uznány za systémy pojištění vkladů.
Členské státy zajistí, aby systémy uvedené v prvním pododstavci písm. a) a b) měly k dispozici dostatečné finanční prostředky nebo příslušné mechanismy financování pro účely plnění svých povinností.
Článek 2
Definice
1. Pro účely této směrnice se rozumí:
1)
„systémy pojištění vkladů“ systémy uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. a), b) a c);
2)
„institucionálními systémy ochrany“ institucionální systémy ochrany, jak jsou uvedeny v čl. 113 odst. 7 nařízení (EU) č. 575/2013;
3)
„vkladem“ kreditní zůstatek vzniklý z prostředků zbylých na účtu nebo z dočasných situací vyplývajících z obvyklých bankovních operací, který musí úvěrová instituce vyplatit na základě platných zákonných a smluvních podmínek, včetně termínovaných vkladů a spořicích vkladů, avšak s výjimkou kreditního zůstatku:
a)
jehož existenci lze prokázat pouze finančním nástrojem ve smyslu čl. 4 bodu 17 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES (14), s výjimkou spořicích produktů doložených potvrzením o vkladu na jméno, které existují v členském státě ke dni 2. července 2014;
b)
jehož jistina není splatná ve jmenovité hodnotě, nebo
c)
jehož jistina je splatná ve jmenovité hodnotě pouze za podmínek určité záruky nebo dohody poskytnuté úvěrovou institucí nebo třetí stranou;
4)
„způsobilými vklady“ vklady, jež nejsou vyloučeny z ochrany podle článku 5;
5)
„pojištěnými vklady“ ta část způsobilých vkladů, jež nepřevyšuje limit pojištění stanovený v článku 6;
6)
„vkladatelem“ majitel nebo, v případě společného účtu, každý z majitelů vkladu;
7)
„společným účtem“ účet otevřený na jméno dvou nebo více osob nebo účet, k němuž mají dvě nebo více osob práva, jež lze uplatňovat na základě podpisu jedné nebo více z těchto osob;
8)
„nedisponibilním vkladem“ vklad, který je splatný a vymahatelný, ale nebyl vyplacen úvěrovou institucí podle platných zákonných či smluvních podmínek v případech, kdy:
a)
relevantní správní orgány zjistily, že podle jejich názoru se dotčená úvěrová instituce v daném čase nezdá být schopna z důvodů přímo souvisejících s její finanční situací vyplatit vklad a v současnosti nemá vyhlídky, že tak bude moci učinit, nebo
b)
soudní orgán vydal z důvodů přímo souvisejících s finanční situací úvěrové instituce rozhodnutí, jehož důsledkem je pozastavení práva vkladatelů uplatňovat vůči této instituci pohledávky;
9)
„úvěrovou institucí“ úvěrová instituce ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 1 nařízení (EU) č. 575/2013;
10)
„pobočkou“ provozovna v členském státě, která nemá právní subjektivitu, tvoří součást úvěrové instituce a přímo provádí všechny nebo některé operace tvořící podstatu činnosti úvěrových institucí;
11)
„cílovou výší“ výše disponibilních finančních prostředků, které musí systém pojištění vkladů dosáhnout v souladu s čl. 10 odst. 2, vyjádřená procentní hodnotou pojištěných vkladů jeho členů;
12)
„disponibilními finančními prostředky“ hotovost, vklady a nízkoriziková aktiva, jež lze zlikvidnit ve lhůtě nepřesahující lhůtu stanovenou v čl. 8 odst. 1, a platební přísliby do výše limitu stanoveného v čl. 10 odst. 3;
13)
„platebními přísliby“ platební přísliby úvěrové instituce vůči systému pojištění vkladů, které jsou plně zajištěny kolaterálem, za podmínky, že kolaterál:
a)
je tvořen nízkorizikovými aktivy;
b)
není zatížen právy třetích stran a systém pojištění vkladů s ním může volně nakládat;
14)
„nízkorizikovými aktivy“ položky spadající do první nebo druhé kategorie uvedené v tabulce 1 v článku 336 nařízení (EU) č. 575/2013 nebo jakákoli aktiva, která příslušný nebo určený orgán považuje za obdobně bezpečná a likvidní;
15)
„domovským členským státem“ domovský členský stát ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 43 nařízení (EU) č. 575/2013;
16)
„hostitelským členským státem“ hostitelský členský stát ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 44 nařízení (EU) č. 575/2013;
17)
„příslušným orgánem“ příslušný orgán ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 40 nařízení (EU) č. 575/2013;
18)
„určeným orgánem“ subjekt spravující systém pojištění vkladů v souladu s touto směrnicí nebo v případech, kdy provoz systému pojištění vkladů spravuje soukromý subjekt, veřejný orgán určený dotčeným členským státem k dohledu nad tímto systémem v souladu s touto směrnicí.
2. Pokud tato směrnice odkazuje na nařízení (EU) č. 1093/2010, pak se subjekt spravující systém pojištění vkladů nebo v případech, kdy provoz systému pojištění vkladů spravuje soukromý subjekt, veřejný orgán vykonávající dohled nad tímto systémem považuje pro účely uvedeného nařízení za příslušný orgán v souladu s čl. 4 bodem 2 uvedeného nařízení.
3. Za vklady se považují i podíly v „building societies“ v Irsku a ve Spojeném království s výjimkou podílů kapitálové povahy, na které se vztahuje čl. 5 odst. 1 písm. b).
Článek 3
Relevantní správní orgány
1. Členské státy určí relevantní správní orgán na svém území pro účely čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. a).
2. Příslušné orgány, určené orgány, orgány příslušné k řešení krize a jiné relevantní správní orgány navzájem spolupracují a vykonávají své pravomoci v souladu s touto směrnicí.
Relevantní správní orgán učiní zjištění uvedené v čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. a) co nejdříve a v každém případě do pěti pracovních dnů poté, co se poprvé dozvěděl, že úvěrová instituce nevyplatila vklady, jež jsou splatné a vymahatelné.
Článek 4
Úřední uznávání, členství a dohled
1. Každý členský stát zajistí, aby byl na jeho území zaveden a úředně uznán jeden nebo více systémů pojištění vkladů.
To nebrání slučování systémů pojištění vkladů z různých členských států ani usazování přeshraničních systémů pojištění vkladů. Přeshraniční nebo sloučené systémy pojištění vkladů schvalují členské státy, v nichž jsou dotčené systémy pojištění vkladů usazeny.
2. Smluvní systém, jak je uveden v čl. 1 odst. 2 písm. b) této směrnice, může být úředně uznán za systém pojištění vkladů, pokud je v souladu s touto směrnicí.
Institucionální systém ochrany může být úředně uznán za systém pojištění vkladů, pokud splňuje kritéria stanovená v čl. 113 odst. 7 nařízení (EU) č. 575/2013 a je v souladu s touto směrnicí.
3. Úvěrová instituce povolená v členském státě podle článku 8 směrnice 2013/36/EU smí přijímat vklady, pouze pokud je členem systému úředně uznaného v jejím domovském členském státě podle odstavce 1 tohoto článku.
4. Pokud některá úvěrová instituce neplní povinnosti, které má jako člen systému pojištění vkladů, musí to být okamžitě ohlášeno příslušným orgánům, které ve spolupráci se systémem pojištění vkladů v případě potřeby přijmou bezodkladně veškerá vhodná opatření, včetně uložení sankcí, aby zajistily, že úvěrová instituce své povinnosti splní.
5. Pokud opatření přijatá podle odstavce 4 nedokáží zajistit plnění povinností úvěrovou institucí, může systém pojištění vkladů s výhradou vnitrostátního práva a s výslovným souhlasem příslušných orgánů oznámit nejméně jeden měsíc předem svůj záměr vyloučit úvěrovou instituci z členství v systému pojištění vkladů. Vklady uložené před uplynutím této doby jsou nadále plně kryty systémem pojištění vkladů. Pokud do uplynutí této doby úvěrová instituce své povinnosti nesplní, systém pojištění vkladů ji vyloučí.
6. Vklady uložené ke dni, k němuž je úvěrová instituce vyloučena z členství v systému pojištění vkladů, jsou tímto systémem pojištění vkladů nadále kryty.
7. Určené orgány vykonávají průběžný dohled nad systémy pojištění vkladů uvedenými v článku 1, pokud jde o soulad s touto směrnicí.
Nad přeshraničními systémy pojištění vkladů vykonávají dohled zástupci určených orgánů členských států, v nichž jsou povoleny přidružené úvěrové instituce.
8. Členské státy zajistí, aby systém pojištění vkladů kdykoli na vlastní žádost obdržel od svých členů všechny informace nezbytné k přípravě vyplacení náhrad vkladatelům, včetně označení podle čl. 5 odst. 4.
9. Systémy pojištění vkladů zajistí důvěrnost a ochranu údajů týkajících se účtů vkladatelů. Zpracování těchto údajů se provádí v souladu se směrnicí 95/46/ES.
10. Členské státy zajistí, aby jejich systémy pojištění vkladů prováděly zátěžové testy svých systémů pojištění vkladů a byly neprodleně informovány v případě, že příslušné orgány zjistí v některé úvěrové instituci problémy, jež by mohly vést k zásahu systému pojištění vkladů.
Tyto testy se provádějí nejméně jedenkrát za tři roky nebo častěji, je-li to vhodné. První test se provede nejpozději 3. července 2017.
Na základě výsledků zátěžových testů provádí Evropský orgán pro bankovnictví alespoň jednou za pět let srovnávací hodnocení podle článku 30 nařízení (EU) č. 1093/2010 za účelem posouzení odolnosti systémů pojištění vkladů. Při výměně informací s Evropským orgánem pro bankovnictví podléhají systémy pojištění vkladů požadavkům služebního tajemství podle článku 70 uvedeného nařízení.
11. Informace nezbytné k provádění zátěžových testů svých systémů smějí systémy pojištění vkladů používat pouze k provádění těchto testů a uchovávat pouze po dobu nezbytnou k tomuto účelu.
12. Členské státy zajistí, aby jejich systémy pojištění vkladů měly řádné a transparentní postupy správy a řízení. Systémy pojištění vkladů vypracovávají výroční zprávy o činnosti.
Článek 5
Způsobilost vkladů
1. Ze systémů pojištění vkladů se vylučují jakékoli náhrady:
a)
vkladů jiných úvěrových institucí uskutečněných jejich vlastním jménem a na vlastní účet, s výhradou čl. 7 odst. 3 této směrnice;
b)
kapitálu ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 118 nařízení (EU) č. 575/2013;
c)
vkladů vyplývajících z operací, v souvislosti s nimiž byl vynesen odsuzující rozsudek za trestný čin praní peněz ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice 2005/60/ES;
d)
vkladů finančních institucí ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 26 nařízení (EU) č. 575/2013;
e)
vkladů investičních podniků ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 1 směrnice 2004/39/ES;
f)
vkladů, jejichž majitel nebyl nikdy zjištěn podle čl. 9 odst. 1 směrnice 2005/60/ES, když se staly nedisponibilními;
g)
vkladů pojišťoven a zajišťoven uvedených v čl. 13 bodech 1 až 6 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/138/ES (15);
h)
vkladů subjektů kolektivního investování;
i)
vkladů penzijních fondů;
j)
vkladů veřejných orgánů;
k)
dluhových cenných papírů vydaných úvěrovou institucí a závazků vzniklých z vlastních akceptací a směnek.
2. Odchylně od odstavce 1 tohoto článku mohou členské státy zajistit, aby do výše limitu pojištění stanoveného v čl. 6 odst. 1 byly zahrnuty:
a)
vklady držené v systémech osobního penzijního pojištění nebo zaměstnaneckého penzijního pojištění malých a středních podniků;
b)
vklady místních orgánů s ročním rozpočtem do výše 500 000 EUR.
3. Členské státy mohou stanovit, že se ze systémů pojištění vkladů vylučují jakékoli náhrady vkladů, které mohou být v souladu s vnitrostátním právem uvolněny pouze pro účely splacení úvěru na nákup soukromé nemovitosti vůči úvěrové instituci nebo jiné instituci, u níž je vklad učiněn.
4. Členské státy zajistí, aby úvěrové instituce označovaly způsobilé vklady tak, aby byla umožněna jejich okamžitá identifikace.
Článek 6
Limit pojištění
1. Členské státy zajistí, aby souhrn vkladů každého vkladatele byl pojištěn do výše 100 000 EUR pro případ, že se tyto vklady stanou nedisponibilními.
2. Kromě odstavce 1 členské státy zajistí, aby následující vklady byly chráněny i nad hranici 100 000 EUR po dobu nejméně tří a nejdéle dvanácti měsíců od připsání částky nebo od okamžiku, kdy se takové vklady stanou z právního hlediska převoditelnými:
a)
vklady plynoucí z operací s nemovitostmi týkajících se soukromých obytných nemovitostí;
b)
vklady, jež slouží sociálním účelům stanoveným vnitrostátním právem a jsou spojeny s určitými životními událostmi vkladatele, jako je svatba, rozvod, odchod do důchodu, propuštění ze zaměstnání, invalidita nebo smrt;
c)
vklady, jež slouží účelům stanoveným vnitrostátním právem a vyplývají z vyplacení pojistného plnění nebo odškodnění za újmu utrpěnou v důsledku trestného činu nebo neoprávněného odsouzení.
3. Odstavce 1 a 2 nebrání členským státům v zachování nebo zavedení systémů pojištění produktů týkajících se hmotného zajištění na stáří a důchodů, pokud tyto systémy nepojišťují pouze vklady, nýbrž nabízejí komplexní pojištění pro všechny produkty a situace, které jsou v této souvislosti relevantní.
4. Členské státy zajistí, aby se výplata prováděla v kterékoli z těchto měn:
a)
měna členského státu, v němž se nachází systém pojištění vkladů;
b)
měna členského státu, v němž má bydliště majitel účtu;
c)
euro;
d)
měna účtu;
e)
měna členského státu, v němž se nachází daný účet.
Vkladatelé musí být o měně, v níž se výplata provádí, informováni.
Jsou-li účty vedeny v jiné měně, než je měna pro výplatu, použije se směnný kurz ze dne, ke kterému relevantní správní orgán učiní zjištění podle čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. a) nebo kdy soudní orgán rozhodne ve smyslu čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. b).
5. Členské státy, které částku uvedenou v odstavci 1 tohoto článku přepočítávají na svou národní měnu, použijí poprvé při přepočtu směnný kurz platný k 3. červenci 2015.
Členské státy mohou částky po přepočtu zaokrouhlit, pokud zaokrouhlení nepřevyšuje 5 000 EUR.
Aniž je dotčen druhý pododstavec, provedou členské státy každých pět let úpravu limitů pojištění přepočtených na jinou měnu na částku uvedenou v odstavci 1 tohoto článku. Členské státy provedou po předchozí konzultaci s Komisí úpravu limitů pojištění dříve, dojde-li k nepředvídaným událostem, například kolísání měny.
6. Komise přezkoumává částku uvedenou v odstavci 1 pravidelně nejméně jednou za pět let. Pokud to uzná za vhodné, předloží Evropskému parlamentu a Radě návrh směrnice upravující částku uvedenou v odstavci 1, zejména se zřetelem k vývoji v bankovním sektoru a k hospodářské a měnové situaci v Unii. První přezkum se provede nejdříve 3. července 2020, ledaže si nepředvídané události vyžádají přezkum dříve.
7. Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 18, pokud jde o úpravu částky uvedené v odstavci 6 tohoto článku, kterou provádí alespoň jednou za pět let, a to podle inflace v Unii na základě změn harmonizovaného indexu spotřebitelských cen zveřejňovaného Komisí, k nimž došlo od poslední úpravy.
Článek 7
Stanovení splatné částky
1. Limit uvedený v čl. 6 odst. 1 se vztahuje na souhrn vkladů u téže úvěrové instituce bez ohledu na počet těchto vkladů, jejich měnu a místo uložení v Unii.
2. Při výpočtu limitu stanoveného v čl. 6 odst. 1 se přihlédne k podílu každého vkladatele na společném účtu.
Není-li stanoveno jinak, jsou podíly jednotlivých vkladatelů na tomto účtu stejné.
Členské státy mohou stanovit, že vklady na účtu, k němuž mají právo dvě nebo více osob jako společníci společnosti, členové sdružení nebo jiného obdobného seskupení bez právní subjektivity, mohou být pro účely výpočtu limitu stanoveného v čl. 6 odst. 1 sečteny a lze s nimi nakládat, jako by byly uloženy jediným vkladatelem.
3. Pokud vkladatel nemůže nakládat s částkami uloženými na účtu bez omezení, vztahuje se pojištění na osobu, která s nimi může bez omezení nakládat, za předpokladu, že tato osoba je zjištěna nebo zjistitelná ke dni, kdy relevantní správní orgán učiní zjištění uvedené v čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. a) nebo kdy soudní orgán rozhodne ve smyslu čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. b). Může-li více osob nakládat s vklady bez omezení, přihlédne se k podílu každé z nich podle ujednání upravujících správu daných částek při výpočtu limitu stanoveného v čl. 6 odst. 1.
4. Rozhodným dnem pro výpočet splatné částky je den, kdy relevantní správní orgán učiní zjištění podle čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. a) nebo kdy soudní orgán rozhodne ve smyslu čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. b). K závazkům vkladatele vůči úvěrové instituci se při výpočtu splatné částky nepřihlíží.
5. Členské státy mohou rozhodnout, že se při výpočtu splatné částky zohlední závazky vkladatele vůči úvěrové instituci, pokud se staly splatnými nejpozději ke dni, kdy relevantní správní orgán učiní zjištění podle čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. a) nebo kdy soudní orgán rozhodne ve smyslu čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. b), a pokud je zápočet možný podle zákonných a smluvních ustanovení, jimiž se řídí smlouva mezi úvěrovou institucí a vkladatelem.
Jsou-li závazky vkladatelů vůči úvěrové instituci zohledňovány při výpočtu splatné částky, musí o tom úvěrová instituce před uzavřením smlouvy informovat vkladatele.
6. Členské státy zajistí, aby systémy pojištění vkladů mohly kdykoli požádat úvěrové instituce o informaci o souhrnné výši způsobilých vkladů každého vkladatele.
7. Naběhlé úroky z vkladů, které ke dni, kdy relevantní správní orgán učiní zjištění podle čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. a) nebo kdy soudní orgán rozhodne ve smyslu čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. b), nebyly dosud připsány, jsou systémem pojištění vkladů nahrazovány. Limit uvedený v čl. 6 odst. 1 nesmí být překročen.
8. Členské státy mohou rozhodnout, že určité druhy vkladů, které plní sociální funkci vymezenou vnitrostátním právem a za něž se zaručila třetí strana v souladu s pravidly státní podpory, se nezahrnují do souhrnu vkladů téhož vkladatele u téže úvěrové instituce ve smyslu odstavce 1 tohoto článku. V těchto případech je záruka poskytnutá třetí stranou omezena limitem pojištění stanoveným v čl. 6 odst. 1.
9. Umožňuje-li vnitrostátní právo úvěrovým institucím provozovat činnost pod různými ochrannými známkami, jak jsou vymezeny v článku 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/95/ES (16), zajistí členské státy, aby vkladatelé byli zřetelně informováni o tom, že úvěrová instituce provozuje činnost pod různými ochrannými známkami a že se limit pojištění stanovený v čl. 6 odst. 1, 2 a 3 této směrnice vztahuje na souhrn vkladů vkladatel v dané úvěrové instituci. Tyto informace musí být součástí informačního přehledu pro vkladatele uvedeného v článku 16 a příloze I této směrnice.
Článek 8
Výplata
1. Systémy pojištění vkladů zajistí, aby splatná částka byla k dispozici do sedmi pracovních dní ode dne, kdy relevantní správní orgán učiní zjištění podle čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. a) nebo kdy soudní orgán rozhodne ve smyslu čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. b).
2. Během přechodného období do 31. prosince 2023 však mohou členské státy stanovit pro výplatu tyto lhůty:
a)
nejdéle do 31. prosince 2018 lhůtu až dvaceti pracovních dní;
b)
od 1. ledna 2019 a nejdéle do 31. prosince 2020 lhůtu až patnácti pracovních dní;
c)
od 1. ledna 2021 a nejdéle do 31. prosince 2023 lhůtu až deseti pracovních dní.
3. Členské státy mohou rozhodnout, že se na vklady uvedené v čl. 7 odst. 3 vztahuje delší lhůta pro výplatu, jež však nesmí překročit tři měsíce ode dne, kdy relevantní správní orgán učiní zjištění podle čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. a) nebo kdy soudní orgán rozhodne ve smyslu čl. 2 odst. 1 bodu 8) písm. b).
4. Nemůže-li během přechodného období do 31. prosince 2023 systém pojištění vkladů dát splatnou částku k dispozici ve lhůtě sedmi pracovních dní, zajistí, aby měli vkladatelé do pěti pracovních dní od podání žádosti přístup k přiměřené částce svých pojištěných vkladů na pokrytí nákladů na živobytí.
Systémy pojištění vkladů poskytnou přístup k přiměřené částce uvedené v prvním pododstavci pouze na základě údajů poskytnutých systémem pojištění vkladů nebo úvěrovou institucí.
Přiměřená částka uvedená v prvním pododstavci se odečte od splatné částky podle článku 7.
5. Výplata podle odstavců 1 a 4 může být odložena, pokud:
a)
není jisté, zda má osoba nárok na obdržení výplaty, nebo je vklad předmětem právního sporu;
b)
na vklad se vztahují omezující opatření stanovená vnitrostátními vládami nebo mezinárodními orgány;
c)
odchylně od odstavce 9 tohoto článku v souvislosti s vkladem neproběhla za posledních 24 měsíců žádná operace (účet nevykazuje žádnou aktivitu);
d)
splatná částka je považována za součást dočasného vysokého zůstatku ve smyslu čl. 6 odst. 2, nebo
e)
splatnou částku má v souladu s čl. 14 odst. 2 vyplatit systém pojištění vkladů hostitelského členského státu.
6. Splatná částka musí být poskytnuta, aniž by bylo nutné podávat žádost u systému pojištění vkladů. Za tímto účelem poskytne úvěrová instituce systému pojištění vkladů neprodleně na jeho žádost nezbytné informace o vkladech a vkladatelích.
7. Veškerá korespondence mezi systémem pojištění vkladů a vkladatelem musí být vedena:
a)
v úředním jazyce orgánů Unie, který úvěrová instituce, v níž se nachází pojištěný vklad, používá pro písemnou komunikaci s vkladatelem, nebo
b)
v úředním jazyce či úředních jazycích členského státu, ve kterém se pojištěný vklad nachází.
Pokud úvěrová instituce přímo působí v jiném členském státě, aniž by zřídila pobočku, poskytují se informace v jazyce, který si vkladatel zvolil při otevření účtu.
8. Bez ohledu na lhůtu stanovenou v odstavci 1 tohoto článku může systém pojištění vkladů pozastavit veškeré výplaty týkající se daného vkladatele do přijetí soudního rozhodnutí v případech, kdy jsou vkladatel nebo jiná osoba, která má právo na částky uložené na účtu nebo na nich má zájem, obviněni z trestného činu spojeného s praním peněz ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice 2005/60/ES.
9. Výplata se neprovede, pokud v souvislosti s vkladem neproběhla za posledních 24 měsíců žádná operace a hodnota vkladu je nižší než administrativní náklady, které by systému pojištění vkladů vznikly v souvislosti s provedením výplaty.
Článek 9
Pohledávky za systémy pojištění vkladů
1. Členské státy zajistí, aby práva vkladatele na náhradu mohla být předmětem žaloby proti systému pojištění vkladů.
2. Aniž tím jsou dotčena práva, která může mít podle vnitrostátního práva, má systém pojištění vkladů provádějící platby z pojištění ve vnitrostátním rámci právo vstoupit do práv vkladatelů v likvidačním nebo reorganizačním řízení až do výše svých plateb vkladatelům. Provádí-li systém pojištění vkladů platby v rámci postupů k řešení krize, mimo jiné v rámci uplatnění nástrojů k řešení krize nebo výkonu pravomocí k řešení krize v souladu s článkem 11, má systém pojištění vkladů za příslušnou úvěrovou institucí pohledávku ve výši rovnající se částce, kterou vyplatil. Tato pohledávka má stejný stupeň priority jako pojištěné vklady podle vnitrostátního práva, kterým se řídí běžné úpadkové řízení, jak je vymezeno ve směrnici 2014/59/EU.
3. Členské státy mohou omezit dobu, v níž mohou vkladatelé, jejichž vklady nebyly systémem pojištění vkladů vyplaceny nebo uznány ve lhůtách stanovených v čl. 8 odst. 1 a 3, nárokovat výplatu vkladů.
Článek 10
Financování systémů pojištění vkladů
1. Členské státy zajistí, aby systémy pojištění vkladů měly zavedeny odpovídající systémy ke zjištění svých možných závazků. Výše disponibilních finančních prostředků systémů pojištění vkladů musí být úměrná těmto závazkům.
Systémy pojištění vkladů získávají disponibilní finanční prostředky z příspěvků svých členů hrazených alespoň jednou ročně. To nebrání doplňkovému financování z jiných zdrojů.
2. Členské státy zajistí, aby nejpozději do 3. července 2024 dosáhly disponibilní finanční prostředky systému pojištění vkladů přinejmenším cílové výše 0,8 % objemu pojištěných vkladů jeho členů.
Pokud finanční kapacita klesne pod cílovou výši, zahájí se opět výběr příspěvků, dokud není znovu dosaženo alespoň cílové výše.
Klesnou-li disponibilní finanční prostředky poté, co poprvé dosáhly cílové výše, pod dvě třetiny cílové výše, stanoví se řádný příspěvek na takové úrovni, která umožní dosažení cílové výše do šesti let.
Při stanovování ročních příspěvků podle tohoto článku musí být v případě řádného příspěvku náležitě zohledněna fáze hospodářského cyklu a dopad, který mohou procyklické příspěvky mít.
Členské státy mohou počáteční období uvedené v prvním pododstavci prodloužit o nejvýše čtyři roky, jestliže systémům pojištění vkladů vznikly kumulované výdaje překračující 0,8 % pojištěných vkladů.
3. Součástí disponibilních finančních prostředků, jež mají být zohledněny za účelem dosažení cílové výše, mohou být platební přísliby. Celkový podíl platebních příslibů nesmí překročit 30 % celkové výše disponibilních finančních prostředků získaných v souladu s tímto článkem.
Za účelem zajištění jednotného uplatňování této směrnice vydá Evropský orgán pro bankovnictví pokyny ohledně platebních příslibů.
4. Bez ohledu na odstavec 1 tohoto článku může členský stát ke splnění svých povinností podle zmíněného odstavce získat disponibilní finanční prostředky prostřednictvím povinných příspěvků úvěrových institucí do stávajících systémů povinných příspěvků, které členský stát na svém území vytvořil za účelem pokrytí nákladů souvisejících se systémovým rizikem, selháním a řešením krize institucí.
Systémy pojištění vkladů mají nárok na částku, která odpovídá objemu těchto příspěvků až do cílové výše stanovené v odstavci 2 tohoto článku a kterou jim daný členský stát dá na žádost neprodleně k dispozici, aby ji použily výhradně k účelům stanoveným v článku 11.
Na tuto částku mají systémy pojištění vkladů nárok pouze tehdy, nejsou-li podle názoru příslušného orgánu schopny získat od svých členů mimořádné příspěvky, a musí ji splatit zpět z příspěvků svých členů v souladu s čl. 10 odst. 1 a 2.
5. Příspěvky do mechanismů financování k řešení krizí podle hlavy VII směrnice 2014/59/EU, včetně disponibilních finančních prostředků, jež mají být zohledněny za účelem dosažení cílové výše mechanismů financování k řešení krizí podle čl. 102 odst. 1 směrnice 2014/59/EU, se do cílové výše nezapočítávají.
6. Odchylně od odstavce 2 může členský stát, je-li to řádně odůvodněno a po obdržení souhlasu Komise, povolit minimální cílovou výši nižší, než je cílová výše stanovená ve zmíněném odstavci, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
snížení je založeno na předpokladu, že je nepravděpodobné, že bude významná část disponibilních finančních prostředků použita na opatření na ochranu pojištěných vkladatelů jiná než ta, která jsou stanovena v čl. 11 odst. 2 a 6, a
b)
bankovní sektor, v němž úvěrové instituce přidružené k danému systému pojištění vkladů působí, je vysoce koncentrovaný, tedy velké objemy aktiv jsou v držení malého počtu úvěrových institucí nebo bankovních skupin, které podléhají dohledu na konsolidovaném základě a u kterých je vzhledem k jejich velikosti pravděpodobné, že se u nich v případě selhání uplatní postup k řešení krize.
Tato snížená cílová výše nesmí být nižší než 0,5 % pojištěných vkladů.
7. Disponibilní finanční prostředky systémů pojištění vkladů musí být investovány dostatečně diverzifikovaným způsobem, s nímž je spojeno nízké riziko.
8. Pokud disponibilní finanční prostředky systému pojištění vkladů nepostačují k vyplacení vkladatelů v případě, že se vklady stanou nedisponibilními, uhradí členové systému mimořádné příspěvky nepřevyšující 0,5 % jejich pojištěných vkladů za kalendářní rok. Systém pojištění vkladů může za výjimečných okolností a se souhlasem příslušného orgánu požadovat vyšší příspěvky.
Příslušný orgán může úvěrovou instituci zcela nebo zčásti dočasně osvobodit od placení mimořádných ex-post příspěvků systémům pojištění vkladu, pokud by tyto příspěvky ohrozily její likviditu nebo solventnost. Toto dočasné osvobození lze udělit nejvýše na dobu šesti měsíců, avšak může být na žádost úvěrové instituce obnoveno. Příspěvky uvedené v tomto odstavci musí být uhrazeny, jakmile tato platba již likviditu ani solventnost úvěrové instituce neohrožuje.
9. Členské státy zajistí, aby systémy pojištění vkladů měly odpovídající mechanismy alternativního financování, které jim umožní získat krátkodobě financování, k uspokojení pohledávek vůči nim uplatněných.
10. Členské státy do 31. března každého roku informují Evropský orgán pro bankovnictví o výši pojištěných vkladů na svém území a o výši disponibilních finančních prostředků jejich systémů pojištění vkladů k 31. prosinci předcházejícího roku.
Článek 11
Použití finančních prostředků
1. Finanční prostředky uvedené v článku 10 se primárně používají k výplatě vkladatelů podle této směrnice.
2. Finanční prostředky systému pojištění vkladů se použijí k financování řešení krize úvěrových institucí v souladu s článkem 109 směrnice 2014/59/EU. Orgán příslušný k řešení krize určí po konzultaci systému pojištění vkladů výši, do které systém pojištění vkladů ručí.
3. Členské státy mohou systému pojištění vkladů povolit, aby disponibilní finanční prostředky použil na alternativní opatření v zájmu zabránění selhání úvěrové instituce, jsou-li splněny tyto podmínky:
a)
orgán příslušný k řešení krize nepřijal žádné opatření k řešení krize podle článku 32 směrnice 2014/59/EU;
b)
systém pojištění vkladů má nastaveny vhodné systémy a postupy pro výběr a provádění alternativních opatření a sledování souvisejících rizik;
c)
náklady těchto opatření nejsou vyšší než náklady na naplnění zákonného nebo smluvního mandátu příslušného systému pojištění vkladů;
d)
uplatnění alternativních opatření ze strany systému pojištění vkladů je spojeno s uložením podmínek podpořené úvěrové instituci, které zahrnují přinejmenším právo systému pojištění vkladů provádět důkladnější sledování rizik a výraznější právo provádět ověřování;
e)
uplatnění alternativních opatření ze strany systému pojištění vkladů je spojeno se závazky podpořené úvěrové instituce k zajištění přístupu k pojištěným vkladům;
f)
příslušný orgán potvrdil, že schopnost přidružených úvěrových institucí uhradit mimořádné příspěvky v souladu odstavcem 5 tohoto článku je zajištěna.
Opatření a podmínky uložené úvěrové instituci konzultuje systém pojištění vkladů s orgánem příslušným k řešení krize a příslušným orgánem.
4. Alternativní opatření uvedená v odstavci 3 tohoto článku se neuplatní, shledá-li příslušný orgán po konzultaci s orgánem příslušným k řešení krize, že jsou splněny podmínky pro zahájení opatření k řešení krize podle čl. 27 odst. 1 směrnice 2014/59/EU.
5. Pokud jsou disponibilní finanční prostředky použity v souladu s odstavcem 3 tohoto článku, poskytnou přidružené úvěrové instituce neprodleně systému pojištění vkladů prostředky použité na alternativní opatření, je-li to nezbytné ve formě mimořádných příspěvků:
a)
vyvstane-li potřeba vyplatit vkladatele a jsou-li disponibilní finanční prostředky systému pojištění vkladů nižší než dvě třetiny cílové výše;
b)
klesne-li výše disponibilních finančních prostředků pod 25 % cílové výše.
6. Členské státy mohou rozhodnout, že disponibilní finanční prostředky lze také použít na financování opatření, jež mají vkladatelům zajistit přístup k pojištěným vkladům včetně převodu aktiv a závazků a převodu vkladového portfolia, v rámci vnitrostátního úpadkového řízení, pokud náklady systému pojištění vkladů nepřesáhnou čistou výši náhrad pro pojištěné vkladatele v dotčené úvěrové instituci.
Článek 12
Půjčky mezi systémy pojištění vkladů
1. Členské státy mohou systémům pojištění vkladů povolit, aby dobrovolně poskytly půjčky jiným systémům pojištění vkladů v Unii, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
systém přijímající půjčku není z důvodu nedostatku disponibilních finančních prostředků uvedených v článku 10 schopen splnit své závazky podle čl. 9 odst. 1;
b)
systém přijímající půjčku využil mimořádných příspěvků podle čl. 10 odst. 8;
c)
systém přijímající půjčku se právně zaváže, že vypůjčené prostředky budou použity k úhradě pohledávek podle čl. 9 odst. 1;
d)
systém přijímající půjčku v daném okamžiku není vázán povinností splatit půjčku jiným systémům pojištění vkladů podle tohoto článku;
e)
systém přijímající půjčku uvede částku požadovaných prostředků;
f)
celková výše půjčky nepřekročí 0,5 % pojištěných vkladů systému přijímajícího půjčku;
g)
systém přijímající půjčku neprodleně informuje Evropský orgán pro bankovnictví a sdělí důvody, proč jsou podmínky uvedené v tomto odstavci splněny, a výši požadovaných prostředků.
2. Na půjčku se vztahují tyto podmínky:
a)
systém pojištění vkladů přijímající půjčku musí půjčku splatit do pěti let. Půjčku může splácet v ročních splátkách. Úroky jsou splatné až v době splacení;
b)
úroková sazba musí být stanovena tak, aby se přinejmenším rovnala sazbě mezní zápůjční facility Evropské centrální banky během doby půjčky;
c)
systém pojištění vkladů přijímající půjčku musí informovat Evropský orgán pro bankovnictví o počáteční úrokové sazbě a o době trvání půjčky.
3. Členské státy zajistí, aby příspěvky vybírané systémem pojištění vkladů přijímajícím půjčku byly dostatečné k co nejrychlejšímu splacení vypůjčené částky a opětovnému dosažení cílové výše.
Článek 13
Výpočet příspěvků do systému pojištění vkladů
1. Příspěvky do systému pojištění vkladů podle článku 10 vycházejí z výše pojištěných vkladů a z míry rizika, jež dotčený člen podstupuje.
Členské státy mohou stanovit nižší příspěvky pro odvětví s nízkým rizikem regulovaná vnitrostátním právem.
Členské státy mohou rozhodnout, že členové institucionálního systému ochrany platí systému pojištění vkladů nižší příspěvky.
Členské státy mohou povolit, aby se na ústřední subjekt a všechny úvěrové instituce, které jsou trvale přidruženy k ústřednímu subjektu podle čl. 10 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013, jako celek vztahovala riziková váha, která se určí pro ústřední subjekt a jeho přidružené instituce na konsolidovaném základě.
Členské státy mohou rozhodnout, že úvěrové instituce budou platit určitý minimální příspěvek bez ohledu na výši svých pojištěných vkladů.
2. Systémy pojištění vkladů mohou pro určení a výpočet rizikově vážených příspěvků svých členů použít vlastní metody. Výpočet příspěvků musí být úměrný riziku členů a odpovídajícím způsobem zohledňovat rizikové profily jednotlivých modelů podnikání. Tyto metody mohou rovněž zohledňovat stranu aktiv v rozvaze a ukazatele rizik, jako je kapitálová přiměřenost, kvalita aktiv a likvidita.
Každou metodu musí schválit příslušný orgán ve spolupráci s určeným orgánem. O schválených metodách musí být informován Evropský orgán pro bankovnictví.
3. Za účelem zajištění jednotného uplatňování této směrnice vydá Evropský orgán pro bankovnictví do 3. července 2015 pokyny podle článku 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 k upřesnění metod výpočtu příspěvků do systémů pojištění vkladů v souladu s odstavci 1 a 2 tohoto článku.
Pokyny budou obsahovat zejména vzorec pro výpočet, konkrétní ukazatele, kategorie rizik pro členy, prahy pro rizikové váhy přiřazené jednotlivým kategoriím rizik a jiné nezbytné prvky.
Do 3. července 2017 a následně přinejmenším jednou za pět let Evropský orgán pro bankovnictví přezkoumá pokyny týkající se metod založených na rizicích či alternativních vlastních metod založených na rizicích, které systémy pojištění vkladů používají.
Článek 14
Spolupráce v rámci Unie
1. Systémy pojištění vkladů chrání i vkladatele poboček zřízených jejich členskými úvěrovými institucemi v jiných členských státech.
2. Vkladatele poboček zřízených úvěrovými institucemi v jiném členském státě vyplatí systém pojištění vkladů v hostitelském členském státě jménem systému pojištění vkladů v domovském členském státě. Systém pojištění vkladů hostitelského členského státu provede výplaty v souladu s pokyny systému pojištění vkladů domovského členského státu. Systém pojištění vkladů hostitelského členského státu nenese žádnou odpovědnost za jednání učiněné v souladu s pokyny systému pojištění vkladů domovského členského státu. Systém pojištění vkladů domovského členského státu poskytne před výplatou potřebné finanční prostředky a nahradí systému pojištění vkladů hostitelského členského státu vzniklé náklady.
Systém pojištění vkladů hostitelského členského státu rovněž jménem systému pojištění vkladů domovského členského státu informuje dotčené vkladatele a je oprávněn přijímat jménem systému pojištění vkladů domovského členského státu od těchto vkladatelů korespondenci.
3. Pokud úvěrová instituce ukončí členství v jednom systému pojištění vkladů a připojí se k jinému systému pojištění vkladů, příspěvky uhrazené během dvanácti měsíců předcházejících ukončení členství jiné než mimořádné příspěvky podle čl. 10 odst. 8 se převedou tomuto druhému systému pojištění vkladů. To se nevztahuje na případy, kdy je úvěrová instituce vyloučena ze systému pojištění vkladů podle čl. 4 odst. 5.
Jestliže jsou některé činnosti úvěrové instituce přesunuty do jiného členského státu, a tím do působnosti jiného systému pojištění vkladů, příspěvky uhrazené touto úvěrovou institucí během dvanácti měsíců předcházejících tomuto přesunu jiné než mimořádné příspěvky podle čl. 10 odst. 8 se převedou tomuto druhému systému pojištění vkladů v poměru k výši přesunutých pojištěných vkladů.
4. Členské státy zajistí, aby si systém pojištění vkladů domovského členského státu se systémy hostitelských členských států vyměňoval informace podle čl. 4 odst. 7 nebo čl. 4 odst. 8 a 10. Použijí se omezení stanovená v uvedeném článku.
Pokud úvěrová instituce hodlá provést přesun z jednoho systému pojištění vkladů do druhého v souladu s touto směrnicí, ohlásí svůj záměr alespoň v šestiměsíčním předstihu. Během tohoto období je úvěrová instituce stále povinna přispívat do svého původního systému pojištění vkladů v souladu s článkem 10 v souvislosti s financováním ex ante i ex post.
5. V zájmu usnadnění účinné spolupráce mezi systémy pojištění vkladů, především pokud jde o tento článek a článek 12, musí mít systémy pojištění vkladů, případně určené orgány, uzavřeny písemné dohody o spolupráci. Tyto dohody musí zohledňovat požadavky stanovené v čl. 4 odst. 9.
Určený orgán oznámí Evropskému orgánu pro bankovnictví existenci a obsah těchto dohod a Evropský orgán pro bankovnictví k nim může vydávat stanoviska v souladu s článkem 34 nařízení (EU) č. 1093/2010. Pokud určené orgány nebo systémy pojištění vkladů nemohou dosáhnout dohody nebo pokud vznikne spor o výklad určité dohody, může kterákoli strana danou záležitost předložit Evropskému orgánu pro bankovnictví v souladu s článkem 19 nařízení (EU) č. 1093/2010, a ten dále jedná v souladu s uvedeným článkem.
Neexistencí uvedených dohod nejsou dotčeny pohledávky vkladatelů podle čl. 9 odst. 1 nebo úvěrových institucí podle odstavce 3 tohoto článku.
6. Členské státy zajistí zavedení vhodných postupů, které systémům pojištění vkladů umožní sdílet informace a účinně komunikovat s dalšími systémy pojištění vkladů, se svými přidruženými úvěrovými institucemi a s relevantními příslušnými a určenými orgány v rámci své jurisdikce a případně i s dalšími agenturami na přeshraničním základě.
7. Evropský orgán pro bankovnictví a příslušné i určené orgány navzájem spolupracují a vykonávají své pravomoci v souladu s touto směrnicí a nařízením (EU) č. 1093/2010.
Členské státy informují Komisi a Evropský orgán pro bankovnictví do 3. července 2015 o tom, který subjekt či orgán je určeným orgánem.
8. Při analýze systémových rizik spojených se systémy pojištění vkladů spolupracuje Evropský orgán pro bankovnictví s Evropskou radou pro systémová rizika, zřízenou nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1092/2010 (17).
Článek 15
Pobočky úvěrových institucí usazených ve třetích zemích
1. Členské státy ověří, zda pobočky zřízené na jejich území úvěrovou institucí, která má skutečné sídlo mimo Unii, mají ochranu rovnocennou té, kterou stanoví tato směrnice.
Pokud tato ochrana rovnocenná není, mohou členské státy s výhradou čl. 47 odst. 1 směrnice 2013/36/EU stanovit, že pobočky zřízené úvěrovou institucí, která má skutečné sídlo mimo Unii, se musí připojit k některému systému pojištění vkladů, který působí na jejich území.
Při ověřování podle prvního pododstavce tohoto odstavce členské státy ověří přinejmenším to, zda vkladatelé požívají stejné výše a rozsahu ochrany jako podle této směrnice.
2. Každá pobočka zřízená úvěrovou institucí, která má skutečné sídlo mimo Unii a která není členem systému pojištění vkladů působícího v některém členském státě, poskytuje veškeré relevantní informace o pojištění chránícím vklady současných i případných budoucích vkladatelů v dané pobočce.
3. Informace uvedené v odstavci 2 musí být poskytovány v jazyce, na němž se vkladatel a úvěrová instituce dohodli při otevírání účtu, nebo v úředním jazyce nebo jazycích členského státu, ve kterém je pobočka usazena, způsobem stanoveným vnitrostátním právem a musí být jasné a srozumitelné.
Článek 16
Informace pro vkladatele
1. Členské státy zajistí, aby úvěrové instituce poskytly současným i případným budoucím vkladatelům informace potřebné k určení systémů pojištění vkladů, jichž jsou tyto instituce a jejich pobočky členy v rámci Unie. Členské státy zajistí, aby úvěrové instituce současné i případné budoucí vkladatele informovaly o použitelných vyloučeních z ochrany poskytované systémem pojištění vkladů.
2. Informace uvedené v odstavci 1 musí být vkladatelům poskytnuty před uzavřením smlouvy o vkladu. Vkladatelé potvrdí, že tyto informace obdrželi. Za tímto účelem se použije vzor obsažený v příloze I.
3. Způsobilost vkladů je vkladatelům potvrzována na výpisech z účtu včetně odkazu na informační přehled uvedený v příloze I. V tomto informačním přehledu je rovněž uveden odkaz na internetové stránky příslušného systému pojištění vkladů. Informační přehled uvedený v příloze I je vkladatelům poskytován alespoň jednou ročně.
Internetové stránky systému pojištění vkladů musí obsahovat potřebné informace pro vkladatele, zejména o ustanoveních o postupu a podmínkách pojištění vkladů podle této směrnice.
4. Informace stanovené v odstavci 1 musí být poskytovány způsobem stanoveným vnitrostátním právem v jazyce, na němž se vkladatel a úvěrová instituce dohodli při otevírání účtu, nebo v úředním jazyce nebo jazycích členského státu, ve kterém je pobočka usazena.
5. Členské státy omezí použití informací uvedených v odstavcích 1, 2 a 3 k reklamním účelům na věcný odkaz na systém pojištění vkladů, který pojišťuje produkt, jehož se reklama týká, a na veškeré další informace, které vyžaduje vnitrostátní právo.
Tyto informace mohou zahrnovat věcný popis fungování systému pojištění vkladů, avšak nesmějí zmiňovat neomezené pojištění vkladů.
6. O případné fúzi, přeměně dceřiných podniků na pobočky nebo podobných operacích musí být vkladatelé informováni nejméně jeden měsíc předtím, než daná operace nabude právní účinnosti, ledaže příslušný orgán povolí z důvodu obchodního tajemství nebo finanční stability lhůtu kratší.
Od oznámení fúze, přeměny nebo podobné operace musí mít vkladatelé k dispozici tříměsíční období, během něhož mohou bez jakýchkoli sankčních poplatků vybrat nebo převést do jiné úvěrové instituce své vklady včetně veškerých naběhlých úroků a veškerého získaného prospěchu, a to v rozsahu, v jakém převyšují v okamžiku operace limit pojištění podle článku 6.
7. Členské státy zajistí, aby v případě, že úvěrová instituce ukončí členství v systému pojištění vkladů nebo je z něj vyloučena, informovala o této skutečnosti do jednoho měsíce své vkladatele.
8. Jestliže vkladatel používá internetové bankovnictví, mohou být informace, jež mají být podle této směrnice poskytnuty, sděleny elektronickými prostředky. Pokud o to vkladatel požádá, musí být sděleny v papírové podobě.
Článek 17
Seznam povolených úvěrových institucí
1. Členské státy zajistí, aby příslušné orgány při informování Evropského orgánu pro bankovnictví o povoleních v souladu s čl. 20 odst. 1 směrnice 2013/36/EU uvedly, kterého systému pojištění vkladů je každá úvěrová instituce členem.
2. Při zveřejňování a aktualizaci seznamu povolených úvěrových institucí v souladu s čl. 20 odst. 2 směrnice 2013/36/EU Evropský orgán pro bankovnictví uvede, kterého systému pojištění vkladů je každá úvěrová instituce členem.
Článek 18
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedené v čl. 6 odst. 7 je Komisi svěřena na dobu neurčitou.
3. Přenesení pravomoci uvedené v čl. 6 odst. 7 může být kdykoliv zrušeno Evropským parlamentem nebo Radou. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle čl. 6 odst. 7 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o tři měsíce.
Článek 19
Přechodná ustanovení
1. Pokud by po provedení této směrnice nebo směrnice 2009/14/ES ve vnitrostátním právu přestaly být některé vklady nebo kategorie vkladů či jiné nástroje zcela nebo částečně pokryty systémem pojištění vkladů, mohou členské státy povolit, aby tyto vklady a jiné nástroje, u nichž bylo na počátku stanoveno datum splatnosti, byly pojištěny až do tohoto počátečního data splatnosti, pokud byly složeny nebo vydány před 2. červencem 2014.
2. Členské státy zajistí, aby byli vkladatelé informováni o vkladech nebo kategoriích vkladů či jiných nástrojích, které od 3. července 2015 již nebudou systémem pojištění vkladů pokryty.
3. Až do prvního dosažení cílové výše mohou členské státy ve vztahu k disponibilním finančním prostředkům uplatňovat prahové hodnoty uvedené v čl. 11 odst. 5.
4. Odchylně od čl. 6 odst. 1 mohou členské státy, které měly k 1. lednu 2008 stanoven limit pojištění mezi 100 000 EUR a 300 000 EUR, až do 31. prosince 2018 uplatňovat tento svůj vyšší limit pojištění. V takovém případě se cílová výše a příspěvky úvěrových institucí náležitým způsobem upraví.
5. Do 3. července 2019 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu, a případně i legislativní návrh, obsahující způsoby, jak mohou systémy pojištění vkladů působící v Unii spolupracovat prostřednictvím určitého evropského systému s cílem předcházet rizikům z přeshraničních činností a chránit před těmito riziky vklady.
6. Do 3. července 2019 Komise s podporou Evropského orgánu pro bankovnictví předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o pokroku v provádění této směrnice. Tato zpráva by se měla zabývat zejména:
a)
cílovou výší na základě pojištěných vkladů, společně s posouzením vhodnosti stanovené procentní hodnoty s ohledem na míru selhání úvěrových institucí v Unii v minulosti;
b)
vlivem alternativních opatření podle čl. 11 odst. 3 na ochranu vkladatelů a jejich souladem s řádnými likvidačními řízeními v bankovním sektoru;
c)
dopadem na diverzitu bankovních modelů;
d)
přiměřeností stávajícího limitu pojištění pro vkladatele a
e)
tím, zda záležitosti uvedené v tomto pododstavci byly vyřešeny tak, aby ochrana vkladatelů zůstala zachována.
Do 3. července 2019 podá Evropský orgán pro bankovnictví Komisi zprávu o způsobech výpočtu a jejich relevantnosti pro obchodní riziko členů. Při podávání této zprávy Evropský orgán pro bankovnictví řádně zohlední rizikové profily jednotlivých modelů podnikání.
Článek 20
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s články 1 až 4, čl. 5 odst. 1 písm. d) až k) a odst. 2, 3 a 4 čl. 6 odst. 2 až 7, čl. 7 odst. 4 až 9, čl. 8 odst. 1, 2, 3, 5, 6, 7 a 9, čl. 9 odst. 2 a 3, články 10 až 16, 18 a 19 a přílohou I do 3. července 2015. Neprodleně sdělí Komisi znění těchto předpisů.
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s čl. 8 odst. 4 do 31. května 2016.
Jestliže po důkladném posouzení vhodné orgány rozhodnou, že určitý systém pojištění vkladů není schopen povinnosti stanovené v článku 13 splnit do 3. července 2015, musí být příslušné právní a správní předpisy uvedeny v účinnost do 31. května 2016.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Musí rovněž obsahovat prohlášení, že odkazy ve stávajících právních a správních předpisech na směrnice zrušené touto směrnicí se považují za odkazy na tuto směrnici. Způsob odkazu a znění prohlášení si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 21
Zrušení
Směrnice 94/19/ES ve znění směrnic uvedených v příloze II se zrušuje s účinkem ode dne 4. července 2019, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení směrnic uvedených v příloze II ve vnitrostátním právu a jejich použitelnosti.
Odkazy na zrušené směrnice se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze III.
Článek 22
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Ustanovení čl. 5 odst. 1 písm. a), b) a c), čl. 6 odst. 1, čl. 7 odst. 1, 2 a 3, čl. 8 odst. 8, čl. 9 odst. 1 a článku 17 se použijí ode dne 4. července 2015.
Článek 23
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Ve Štrasburku dne 16. dubna 2014.
EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2014/49/ES
(2014. gada 16. aprīlis)
par noguldījumu garantiju sistēmām
(pārstrādāta versija)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 53. panta 1. punktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
ņemot vērā Eiropas Centrālās bankas atzinumu (1),
saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (2),
tā kā:
(1)
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 94/19/EK (3) ir būtiski grozīta (4). Tā kā ir jāizdara turpmāki grozījumi, skaidrības labad minētā direktīva būtu jāpārstrādā.
(2)
Lai atvieglinātu kredītiestāžu darījumdarbības sākšanu un veikšanu, ir jānovērš dažas atšķirības dalībvalstu tiesību aktos, kuri paredz noteikumus par noguldījumu garantiju sistēmām (NGS), kas attiecas uz minētajām kredītiestādēm.
(3)
Šī direktīva ir būtisks instruments iekšējā tirgus izveidei kredītiestāžu jomā gan attiecībā uz tiesībām veikt uzņēmējdarbību, gan attiecībā uz finanšu pakalpojumu sniegšanas brīvību, vienlaikus uzlabojot banku sistēmas stabilitāti un noguldītāju aizsardzību. Ņemot vērā kredītiestādes maksātnespējas izmaksas ekonomikai kopumā un tā nelabvēlīgo ietekmi uz finanšu stabilitāti un noguldītāju uzticību, ir vēlams ne tikai paredzēt atmaksāšanu noguldītājiem, bet arī nodrošināt dalībvalstīm pietiekamu elastību, lai NGS varētu veikt pasākumus nolūkā samazināt turpmāku prasījumu pret NGS izvirzīšanas iespējamību. Minētajiem pasākumiem vienmēr būtu jāatbilst valsts atbalsta noteikumiem.
(4)
Lai ņemtu vērā arvien pieaugošo integrāciju iekšējā tirgū, būtu jārada iespēja apvienot vairāku dalībvalstu NGS vai brīvprātīgi izveidot atsevišķas pārrobežu sistēmas. Dalībvalstīm būtu jānodrošina jauno un jau esošo DGS pietiekama stabilitāte un līdzsvarota struktūra. Būtu jānovērš nelabvēlīga ietekme uz finanšu stabilitāti, piemēram, gadījumos, kad tikai kredītiestādes ar augstu riska profilu tiek pārvestas uz pārrobežu NGS.
(5)
Direktīvā 94/19/EK paredzēts, ka Komisija vajadzības gadījumā ierosina priekšlikumus minētās direktīvas grozīšanai. Šī direktīva ietver NGS finansēšanas mehānismu saskaņošanu, uz risku balstītu iemaksu ieviešanu un segto produktu un noguldītāju loka saskaņošanu.
(6)
Direktīvas 94/19/EK pamatā ir minimālās saskaņošanas princips. Tāpēc Savienībā šobrīd pastāv dažādas NGS ar ļoti atšķirīgām iezīmēm. Kopīgo prasību, kas izklāstītas šajā direktīvā, rezultātā būtu jānodrošina vienāds aizsardzības līmenis noguldītājiem visā Savienībā, vienlaikus nodrošinot tādu pašu NGS stabilitātes līmeni. Vienlaikus minētās kopīgās prasības ir ārkārtīgi svarīgas, lai novērstu tirgus kropļojumus. Tāpēc šī direktīva palīdz pabeigt iekšējā tirgus izveidi.
(7)
Pamatojoties uz šo direktīvu, noguldītājiem, pateicoties paplašinātam un precizētam seguma tvērumam, ātrākiem atmaksāšanas termiņiem, uzlabotai informācijai un stingrām finansēšanas prasībām, tiks būtiski uzlabota piekļuve NGS. Tas uzlabos patērētāju uzticēšanos finanšu stabilitātei visā iekšējā tirgū.
(8)
Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka to NGS tiek izmantota pareiza pārvaldības prakse un ka tās par savām darbībām sagatavo gada ziņojumu.
(9)
Maksātnespējīgas kredītiestādes slēgšanas gadījumā noguldītāji jebkurā filiālē, kas atrodas kādā dalībvalstī, kurā nav kredītiestādes galvenā biroja, būtu jāaizsargā ar to pašu NGS kā attiecīgās kredītiestādes citi noguldītāji.
(10)
Šai direktīvai nebūtu jāliedz dalībvalstīm direktīvas darbības jomā iekļaut kredītiestādes, kā tās definētas Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 575/2013 (5) 4. panta 1. punkta 1. apakšpunktā, uz kurām neattiecas Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/36/ES (6) saskaņā ar minētās direktīvas 2. panta 5. punktu. Dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai pieņemt lēmumu, ka šīs direktīvas nolūkā centrālā iestāde un visas kredītiestādes, kas ir radniecīgas minētajai centrālajai iestādei, tiek uzskatītas par vienu kredītiestādi.
(11)
Ar šo direktīvu tiek principā paredzēts, ka visas kredītiestādes pievienojas kādai NGS. Dalībvalstij, kas atļauj tādu kredītiestāžu filiāļu darbību, kuru galvenais birojs atrodas trešā valstī, būtu jāizlemj, kā šo direktīvu attiecināt uz šādām filiālēm, un būtu jāņem vērā vajadzību aizsargāt noguldītājus un saglabāt finanšu sistēmas integritāti. Noguldītājiem šādās filiālēs vajadzētu būt pilnībā informētiem par garantijas noteikumiem, kas tos ietekmē.
(12)
Būtu jāatzīst, ka pastāv institucionālās aizsardzības shēmas (IAS), kas aizsargā pašas kredītiestādes un kas jo īpaši nodrošina to likviditāti un maksātspēju. Ja šāda shēma ir atdalīta no NGS, tās papildu aizsardzības loma būtu jāņem vērā, nosakot tās dalībnieku iemaksas NGS. Ar šo direktīvu paredzētajam saskaņotajam seguma līmenim nebūtu jāietekmē shēmas, kas aizsargā pašas kredītiestādes, ja vien tās neatmaksā summas noguldītājiem.
(13)
Ikvienai kredītiestādei vajadzētu būt daļai no šajā direktīvā atzītas NGS, tādējādi nodrošinot augstu patērētāju aizsardzības līmeni un līdzvērtīgus darbības apstākļus kredītiestādēm, kā arī novēršot regulējuma arbitrāžu. NGS vajadzētu būt iespējai nodrošināt šādu aizsardzību jebkurā laikā.
(14)
NGS galvenais uzdevums ir noguldītāju aizsardzība pret kredītiestādes maksātnespējas radītajām sekām. NGS vajadzētu būt iespējai nodrošināt minēto aizsardzību dažādos veidos. NGS galvenokārt būtu jāizmanto, lai veiktu atmaksājumus noguldītājiem saskaņā ar šo direktīvu (līdzekļu izmaksāšanas funkcija).
(15)
NGS būtu arī jāpiedalās kredītiestāžu noregulējuma finansēšanā saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/59/ES (7).
(16)
Papildus vienkāršai līdzekļu izmaksāšanas funkcijai NGS vajadzētu būt arī iespējai, ja to atļauj valsts tiesību akti, izmantot pieejamos finanšu līdzekļus, lai novērstu kredītiestādes maksātnespēju nolūkā izvairīties no izmaksām, ko rada zaudējumu atmaksāšana noguldītājiem, un citas nelabvēlīgas ietekmes. Tomēr minētie pasākumi būtu jāveic saskaņā ar skaidri definētu regulējumu, un tiem jebkurā gadījumā būtu jāatbilst valsts atbalsta noteikumiem. NGS inter alia vajadzētu būt ieviestām atbilstīgām sistēmām un procedūrām šādu pasākumu atlasei un īstenošanai un saistīto risku uzraudzībai. Uz šādu pasākumu īstenošanu būtu jāattiecina kredītiestādei paredzētie nosacījumi, ietverot vismaz pastiprinātas risku uzraudzības un plašākas verifikāciju veikšanas tiesības noguldījumu garantiju sistēmai. To pasākumu izmaksām, kurus veic, lai novērstu kredītiestādes maksātnespēju, nebūtu jāpārsniedz attiecīgā NGS pilnvaru izpildes izmaksas, kas paredzētas normatīvajos aktos vai līgumā attiecībā uz segto noguldījumu aizsardzību kredītiestādē vai pašas iestādes aizsardzību.
(17)
NGS vajadzētu būt arī iespējai pieņemt IAS formu. Kompetentajām iestādēm būtu jāvar atzīt IAS par NGS, ja tās atbilst visiem kritērijiem, kas izklāstīti šajā direktīvā.
(18)
Šo direktīvu nebūtu jāattiecina uz līgumiskām shēmām vai IAS, kas nav oficiāli atzītas par NGS, izņemot ierobežotas prasības par reklāmu un informāciju par noguldītājiem kredītiestādes izslēgšanas vai izstāšanās gadījumā. Jebkurā gadījumā uz līgumiskām shēmām vai IAS attiecas valsts atbalsta noteikumi.
(19)
Nesenās finanšu krīzes laikā nesaskaņotie seguma līmeņu palielinājumi Savienībā dažos gadījumos izraisīja to, ka noguldītāji pārskaitīja naudu uz to valstu kredītiestādēm, kurās noguldījumu garantijas bija lielākas. Šādi nesaskaņoti palielinājumi samazināja kredītiestāžu likviditāti spriedzes apstākļos. Stabilos apstākļos dažādi seguma līmeņi var izraisīt to, ka noguldītāji izvēlas lielāko noguldījuma aizsardzību, nevis noguldījuma produktu, kas tiem ir vispiemērotākais. Šādi dažādi seguma līmeņi var izraisīt konkurences kropļojumus iekšējā tirgū. Tāpēc visām atzītām NGS ir jānodrošina saskaņots noguldījumu aizsardzības līmenis neatkarīgi no to atrašanās vietas Savienībā. Tomēr uz ierobežotu laiku vajadzētu būt iespējai dažiem noguldījumiem, kas saistīti ar noguldītāju personisko situāciju, noteikt segumu lielākā apjomā.
(20)
Tas pats seguma līmenis būtu jāpiemēro visiem noguldītājiem neatkarīgi no tā, vai dalībvalsts naudas vienība ir euro. Dalībvalstīm, kuru naudas vienība nav euro, vajadzētu būt iespējai noapaļot summas, kas rodas no konversijas, neapdraudot noguldītāju līdzvērtīgu aizsardzību.
(21)
No vienas puses, šajā direktīvā paredzētajam seguma līmenim nebūtu jāatstāj pārāk liela daļa noguldījumu bez aizsardzības gan patērētāju aizsardzības, gan finanšu sistēmas stabilitātes interesēs. No otras puses, būtu jāņem vērā NGS izmaksas. Tāpēc ir pamatoti noteikt saskaņotu seguma līmeni, proti, EUR 100 000.
(22)
Šajā direktīvā ir saglabāts princips par saskaņota ierobežojuma piemērošanu noguldītājam, nevis noguldījumam. Tāpēc ir lietderīgi ņemt vērā tādu noguldītāju noguldījumus, kas nav norādīti kā konta turētāji vai nav vienīgie konta turētāji. Ierobežojums būtu jāattiecina uz katru identificējamo noguldītāju. Principu par ierobežojuma piemērošanu katram identificējamam noguldītājam nebūtu jāattiecina uz kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem, uz kuriem attiecas īpaši aizsardzības noteikumi, kas neskar šādus noguldījumus.
(23)
Ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/14/EK (8) ieviesa fiksētu seguma līmeni EUR 100 000 apmērā, kas ir nostādījusi dažas dalībvalstis situācijā, kad tām ir jāsamazina savs seguma līmenis, riskējot izraisīt noguldītāju uzticības zudumu. Kaut arī saskaņošana ir būtiska, lai nodrošinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus un finanšu stabilitāti iekšējā tirgū, būtu jāņem vērā noguldītāju uzticības zuduma risks. Tādēļ dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai piemērot augstāku seguma līmeni, ja tās pirms Direktīvas 2009/14/EK piemērošanas paredzēja augstāku seguma līmeni nekā saskaņotais līmenis. Šādam augstākam seguma līmenim vajadzētu būt ierobežotam laika un apjoma ziņā, un attiecīgajām dalībvalstīm būtu proporcionāli jāpielāgo mērķapjoms un to NGS iemaksātās iemaksas. Ņemot vērā to, ka mērķapjomu nevar pielāgot, ja seguma līmenis ir neierobežots, ir lietderīgi attiecināt šo iespēju tikai uz tām dalībvalstīm, kuras 2008. gada 1. janvārī piemēroja seguma līmeni diapazonā no EUR 100 000 līdz EUR 300 000. Lai ierobežotu atšķirīgu seguma līmeņu ietekmi un ņemot vērā to, ka Komisija līdz 2018. gada 31. decembrim pārskatīs šīs direktīvas īstenošanu, ir lietderīgi atļaut izmantot šo iespēju līdz minētajam datumam.
(24)
NGS būtu jāatļauj savstarpēji dzēst noguldītāja saistības un minētā noguldītāja atmaksas prasījumus vienīgi tādā gadījumā, ja minēto saistību termiņš ir nepieejamības dienā vai pirms tās. Šādai dzēšanai nebūtu jāietekmē NGS spēja atmaksāt noguldījumus termiņā, kas noteikts ar šo direktīvu. Nebūtu jāliedz dalībvalstīm veikt attiecīgus pasākumus saistībā ar NGS tiesībām kredītiestādes likvidācijas vai reorganizācijas procedūrā.
(25)
Vajadzētu būtu iespējai no tiesībām saņemt atmaksu izslēgt noguldījumus, ja noguldītie līdzekļi saskaņā ar valsts tiesību aktiem nav noguldītāja rīcībā, jo noguldītājs un kredītiestāde ir līgumiski vienojušies, ka noguldījumu izmantos vienīgi, lai atmaksātu aizdevumu, kas saņemts privāta nekustamā īpašuma iegādei. Šādi noguldījumi un neatmaksātā aizdevuma summa būtu savstarpēji jādzēš.
(26)
Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka tādu noguldījumu aizsardzība, kuri izriet no konkrētiem darījumiem vai kurus izmanto konkrētiem sociāliem vai citiem mērķiem, noteiktu laikposmu ir augstāka nekā EUR 100 000 apmērā. Dalībvalstīm būtu jāpieņem lēmums par pagaidu maksimālo seguma līmeni šādiem noguldījumiem, un, to darot, tām būtu jāņem vērā noguldītāju aizsardzības nozīme un dzīves līmenis dalībvalstīs. Visos šādos gadījumos būtu jāievēro valsts atbalsta noteikumi.
(27)
Ir jāsaskaņo NGS finansēšanas metodes. No vienas puses, NGS finansēšanas izmaksas principā būtu jāsedz pašām kredītiestādēm, un, no otras puses, NGS finansēšanas spējām vajadzētu būt samērīgām ar to saistībām. Lai nodrošinātu vienādi augstu aizsardzības līmeni noguldītājiem visās dalībvalstīs, NGS finansēšana būtu jāsaskaņo augstā līmenī, paredzot vienādu ex-ante finanšu līdzekļu mērķapjomu visām NGS.
(28)
Tomēr noteiktos apstākļos kredītiestādes var darboties ļoti koncentrētā tirgū, kur vairums kredītiestāžu pēc lieluma un savstarpējās saistības pakāpes ir tādas, ka būtu maz ticams, ka tās varētu likvidēt saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru, neapdraudot finanšu stabilitāti, un tādēļ tām drīzāk varētu piemērot strukturēta noregulējuma procedūras. Šādos gadījumos sistēmām varētu piemērot zemākus mērķapjomus.
(29)
Elektronisko naudu un līdzekļus, ko saņem apmaiņā pret elektronisko naudu, saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/110/EK (9) nebūtu jāuzskata par noguldījumu, un tādējādi tie neietilpst šīs direktīvas darbības jomā.
(30)
Ar mērķi ierobežot noguldījumu aizsardzību līdz tādam apmēram, kas vajadzīgs, lai nodrošinātu juridisko noteiktību un pārredzamību noguldītājiem un nepieļautu ieguldījumu risku pārnešanu uz NGS, no seguma jomas būtu jāizslēdz finanšu instrumenti, izņemot esošos krājproduktus, kurus apliecina ar noguldījumu sertifikātu, kas izrakstīts konkrētai personai.
(31)
Dažiem noguldītājiem nevajadzētu būt tiesīgiem saņemt noguldījumu aizsardzību, jo īpaši publiskām iestādēm vai citām finanšu iestādēm. To ierobežotais skaits salīdzinājumā ar visiem pārējiem noguldītājiem līdz minimumam samazina ietekmi uz finanšu stabilitāti kredītiestādes maksātnespējas gadījumā. Turklāt salīdzinājumā ar iedzīvotājiem iestādēm ir daudz vieglāk piekļūt kredītam. Tomēr dalībvalstīm būtu jāvar pieņemt lēmums, ka tiek segti to vietējo iestāžu noguldījumi, kuru gada budžets ir līdz EUR 500 000. Nefinanšu uzņēmumiem principā vajadzētu būt segtiem neatkarīgi no to lieluma.
(32)
Noguldītāji, kuru darbība ietver nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2005/60/EK (10) 1. panta 2. vai 3. punkta nozīmē, būtu jāizslēdz no NGS veikta atmaksājuma.
(33)
Kredītiestāžu izmaksas, kas saistītas ar dalību NGS, nav salīdzināmas ar izmaksām, ko izraisītu noguldījumu masveida izņemšana ne tikai no kredītiestādes, kas atrodas grūtībās, bet arī no stabilām iestādēm pēc tam, kad noguldītāji ir zaudējuši uzticību banku sistēmas stabilitātei.
(34)
Ir nepieciešams, lai NGS pieejamie finanšu līdzekļi sasniegtu noteiktu mērķapjomu un lai varētu iekasēt papildu iemaksas. Jebkurā gadījumā NGS būtu jāievieš atbilstoši alternatīvi finansēšanas mehānismi, lai tās varētu rast īstermiņa finansējumu, kas vajadzīgs, lai apmierinātu tām iesniegtos prasījumus. Vajadzētu paredzēt iespēju NGS pieejamajos finanšu līdzekļos ietvert naudu, noguldījumus, maksājumu saistības un zema riska aktīvus, kurus var likvidēt īsā laikā. Veicot iemaksas NGS, būtu pienācīgi jāņem vērā darījumdarbības cikls vai noguldījumu pieņemšanas nozares stabilitāte un NGS esošās saistības.
(35)
NGS būtu jāveic ieguldījumi tikai zema riska aktīvos.
(36)
Iemaksām, ko veic NGS, būtu jābalstās uz segto noguldījumu summu un riska pakāpi, ko uzņēmies attiecīgais dalībnieks. Tas ļautu atspoguļot atsevišķu kredītiestāžu riska profilus, tostarp to dažādos darījumdarbības modeļus. Tam būtu arī jāļauj taisnīgi aprēķināt iemaksas, kā arī radītu stimulu darboties atbilstoši mazāk riskantam darījumdarbības modelim. Lai iemaksas pielāgotu tirgus apstākļiem un riska profiliem, NGS vajadzētu būt iespējai izmantot pašām savas uz risku balstītas metodes. Lai ņemtu vērā sevišķi zema riska nozares, kuras regulē valsts tiesību akti, dalībvalstīm būtu jāļauj paredzēt atbilstošus iemaksu samazinājumus, vienlaicīgi ievērojot katras NGS mērķapjomus. Jebkurā gadījumā aprēķināšanas metodes būtu jāapstiprina kompetentām iestādēm. Eiropas Uzraudzības iestādei (Eiropas Banku iestādei) (“EBI”), kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (11), būtu jāizdod pamatnostādnes, lai precizētu iemaksu aprēķināšanas metodes.
(37)
Noguldījumu aizsardzība ir būtiska iekšējā tirgus izveides sastāvdaļa un obligāts papildinājums kredītiestāžu uzraudzības sistēmai, pateicoties solidaritātei, ko tā rada starp visām kredītiestādēm kādā konkrētā finanšu tirgū gadījumos, kad kāda no tām bankrotē. Tāpēc dalībvalstīm būtu jāvar atļaut NGS brīvprātīgi savstarpēji aizdot naudu.
(38)
Esošais atmaksāšanas termiņš ir pretrunā nepieciešamībai saglabāt noguldītāju uzticību un neatbilst noguldītāju vajadzībām. Tāpēc atmaksāšanas termiņš būtu jāsamazina līdz septiņām darbdienām.
(39)
Tomēr daudzos gadījumos nav nepieciešamo procedūru attiecībā uz īsu termiņu atmaksu veikšanai. Tāpēc dalībvalstīm pārejas laikposmā būtu jādod iespēja pakāpeniski samazināt atmaksāšanas termiņu līdz septiņām darbdienām. Šajā direktīvā noteiktajam maksimālajam atmaksas aizkavējumam nevajadzētu liegt NGS ātrāk veikt atmaksu noguldītājiem. Lai nodrošinātu to, ka pārejas laikposmā noguldītājiem savas kredītiestādes maksātnespējas gadījumā nerodas finansiālas grūtības, noguldītājiem pēc pieprasījuma tomēr vajadzētu nodrošināt piekļuvi pienācīgai summai no viņu segtajiem noguldījumiem, lai segtu viņu dzīvošanas izmaksas. Šāda piekļuve būtu jānodrošina tikai pamatojoties uz kredītiestādes sniegtajiem datiem. Ņemot vērā atšķirīgās dzīvošanas izmaksas dalībvalstīs, minēto summu būtu jānosaka dalībvalstīm.
(40)
Laikposmā, kas vajadzīgs noguldījumu atmaksu veikšanai, būtu jāņem vērā gadījumi, kad sistēmām ir grūtības noteikt atmaksas apjomu un noguldītāja tiesības, īpaši to, vai noguldījumi radušies mājokļu darījumu vai konkrētu dzīves notikumu rezultātā; to, vai noguldītājam nav neapstrīdamas tiesības uz kontā esošajām summām; to, vai uz noguldījumu attiecas juridisks strīds vai konkurējoši prasījumi saistībā ar konta summām, kā arī to, vai uz noguldījumu attiecas ekonomiskas sankcijas, ko noteikušas valstu valdības vai starptautiskas struktūras.
(41)
Lai nodrošinātu atmaksu, NGS saistībā ar atmaksu saņēmušo noguldītāju tiesībām vajadzētu būt regresa prasījuma tiesībām pret maksātnespējīgo kredītiestādi. Dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai ierobežot laikposmu, kad noguldītāji, kuru noguldījumi netika atmaksāti vai netika atzīti atmaksāšanas termiņā, var pieprasīt savu noguldījumu atmaksu, lai NGS varētu izmantot regresa prasījuma tiesības no dienas, kad minētās tiesības ir jāreģistrē maksātnespējas procedūrā.
(42)
NGS dalībvalstī, kurā kredītiestādei ir filiāles vai kurā tā tieši sniedz pakalpojumus, būtu jāinformē noguldītāji un tiem jāatmaksā tās NGS vārdā, kas atrodas dalībvalstī, kurā kredītiestādei ir atļauts darboties. Lai nodrošinātu to, ka NGS, kas noguldītājiem veic atmaksas, vajadzīgos finanšu līdzekļus no piederības dalībvalsts sistēmas saņem pirms šādas atmaksas veikšanas, ir vajadzīgi aizsardzības pasākumi. NGS, uz kurām tas var attiekties, jau iepriekš būtu jānoslēdz vienošanās, lai atvieglotu minēto uzdevumu izpildi.
(43)
Informācija ir būtisks noguldītāju aizsardzības elements. Tāpēc noguldītāji būtu jāinformē par to segumu un atbildīgo NGS viņu kontu izrakstos. Iespējamiem noguldītājiem būtu jāsniedz tā pati informācija, izmantojot standartizētu informācijas lapu, kuras saņemšana tiem būtu jāapstiprina. Šādas informācijas saturam vajadzētu būt identiskam visiem noguldītājiem. Nereglamentēta norāžu izmantošana par NGS seguma līmeni un darbības jomu reklāmā var ietekmēt banku sistēmas stabilitāti vai noguldītāju uzticību. Tāpēc atsauces uz NGS reklāmās būtu jāierobežo līdz īsam faktiskam paziņojumam.
(44)
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 95/46/EK (12) attiecas uz personas datu apstrādi, ko veic saskaņā ar šo direktīvu. NGS un kompetentajām iestādēm dati attiecībā uz individuāliem noguldījumiem būtu jāapstrādā ārkārtīgi rūpīgi, un tām būtu jāsaglabā augsti datu aizsardzības standarti saskaņā ar minēto direktīvu.
(45)
Šai direktīvai nebūtu jārada situācija, kad dalībvalstis vai to attiecīgās iestādes ir atbildīgas attiecībā pret noguldītājiem, ja tās ir nodrošinājušas to, ka ir ieviesta un oficiāli atzīta viena vai vairākas sistēmas, kas garantē noguldījumus vai pašas kredītiestādes un kas nodrošina kompensāciju vai aizsardzību noguldītājiem saskaņā ar šajā direktīvā paredzētajiem nosacījumiem.
(46)
Ar Regulu (ES) Nr. 1093/2010, EBI tika piešķirta virkne uzdevumu saistībā ar Direktīvu 94/19/EK.
(47)
Ievērojot NGS uzraudzību, ko veic dalībvalstis, EBI būtu jāveicina tas, lai tiktu sasniegts mērķis atvieglot kredītiestāžu darbības uzsākšanu un veikšanu, vienlaikus nodrošinot noguldītāju efektīvu aizsardzību un samazinot risku nodokļu maksātājiem. Dalībvalstīm būtu jāinformē Komisija un EBI par iestādi, ko tās norīkojušas, ņemot vērā šajā direktīvā paredzēto prasību par sadarbību starp EBI un norīkotajām iestādēm.
(48)
Ir jāievieš pamatnostādnes finanšu pakalpojumu nozarē, lai nodrošinātu līdzvērtīgus darbības apstākļus un atbilstīgu aizsardzību noguldītājiem visā Savienībā. Šādas pamatnostādnes būtu jāizdod, lai noteiktu uz risku balstīto iemaksu aprēķināšanas metodi.
(49)
Lai nodrošinātu efektīvu un konstruktīvu NGS darbību un samērīgi ņemtu vērā to nostāju dažādās dalībvalstīs, EBI būtu jāspēj izšķirt strīdi starp šīm sistēmām, pieņemot saistošus lēmumus.
(50)
Ņemot vērā administratīvās prakses atšķirības attiecībā uz NGS dalībvalstīs, dalībvalstīm būtu jāļauj pašām izlemt, kura iestāde nosaka noguldījumu nepieejamību.
(51)
Kompetentajām iestādēm, norīkotajām iestādēm, noregulējuma iestādēm, attiecīgajām administratīvajām iestādēm un NGS būtu savstarpēji jāsadarbojas un jāīsteno savas pilnvaras saskaņā ar šo direktīvu. Sagatavojot un īstenojot noregulējuma pasākumus, tām būtu jāsadarbojas jau no paša sākuma, lai noteiktu summu, par kuru NGS ir atbildīga, kad finanšu līdzekļi tiek izmantoti, lai finansētu kredītiestāžu noregulējumu.
(52)
Komisijai būtu jādeleģē pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 290. pantu, lai šajā direktīvā noteikto kopējo seguma līmeni viena noguldītāja visiem noguldījumiem pielāgotu inflācijas līmenim Savienībā, pamatojoties uz patēriņa cenu indeksa izmaiņām. Ir īpaši būtiski, lai Komisija, veicot sagatavošanas darbus, rīkotu atbilstīgas apspriešanās, tostarp ekspertu līmenī. Komisijai, sagatavojot un izstrādājot deleģētos aktus, būtu jānodrošina vienlaicīga, savlaicīga un atbilstīga attiecīgo dokumentu nosūtīšana Eiropas Parlamentam un Padomei.
(53)
Saskaņā ar Dalībvalstu un Komisijas kopīgo politisko deklarāciju par skaidrojošiem dokumentiem (13) dalībvalstis ir apņēmušās, paziņojot savus transponēšanas pasākumus, pamatotos gadījumos pievienot vienu vai vairākus dokumentus, kuros paskaidrota saikne starp direktīvas sastāvdaļām un atbilstīgajām daļām valsts pieņemtos transponēšanas instrumentos. Attiecībā uz šo direktīvu likumdevējs uzskata, ka šādu dokumentu nosūtīšana ir pamatota.
(54)
Ņemot vērā to, ka šīs direktīvas mērķi, proti, saskaņot noteikumus attiecībā uz NGS darbību, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, bet to var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar subsidiaritātes principu, kas noteikts Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas vajadzīgi minētā mērķa sasniegšanai.
(55)
Pienākums transponēt šo direktīvu valsts tiesību aktos būtu jāattiecina uz tiem noteikumiem, kuri, salīdzinot ar iepriekšējām direktīvām, ir grozījumi pēc būtības. Pienākums transponēt noteikumus, kas nav mainīti, izriet no iepriekšējām direktīvām.
(56)
Šai direktīvai nebūtu jāskar dalībvalstu pienākumi attiecībā uz termiņiem II pielikumā norādīto direktīvu transponēšanai valsts tiesību aktos,
IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.
1. pants
Priekšmets un darbības joma
1. Šajā direktīvā ir izklāstīti noteikumi un procedūras attiecībā uz noguldījumu garantiju sistēmu (NGS) izveidi un darbību.
2. Šo direktīvu piemēro:
a)
likumiskām NGS;
b)
līgumiskām NGS, kas ir oficiāli atzītas par ngs saskaņā ar 4. panta 2. punktu;
c)
institucionālām aizsardzības shēmām, kas minētas Regulas (ES) Nr. 575/2013 113. panta 7. punktā un ir oficiāli atzītas par NGS saskaņā ar 4. panta 2. punktu;
d)
kredītiestādēm, kas ir saistītas ar šā punkta a), b) vai c) apakšpunktā minētajām sistēmām.
3. Neskarot 16. panta 5. un 7. punktu, šī direktīva neattiecas uz šādām sistēmām:
a)
līgumiskām sistēmām, kas nav oficiāli atzītas par NGS, tostarp sistēmām, kas piedāvā aizsardzību, kura papildina 6. panta 1. punktā noteikto seguma līmeni;
b)
institucionālām aizsardzības shēmām (IAS), kas nav oficiāli atzītas par NGS;
Dalībvalstis nodrošina, lai pirmās daļas a) un b) apakšpunktā minēto sistēmu rīcībā būtu atbilstīgi finanšu līdzekļi vai attiecīgi finansēšanas mehānismi to saistību izpildei.
2. pants
Definīcijas
1. Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:
1)
“noguldījumu garantiju sistēmas” vai “NGS” ir 1. panta 2. punkta a), b) vai c) apakšpunktā minētās sistēmas;
2)
“institucionālā aizsardzības shēma” vai “IAS” ir institucionāla aizsardzības shēma, kas minēta Regulas (ES) Nr. 575/2013 113. panta 7. punktā;
3)
“noguldījums” ir kredīta atlikums, ko veido kontā atlikušie līdzekļi vai īslaicīgas situācijas, kuras rada parasti banku darījumi, un ko kredītiestādei ir jāatmaksā saskaņā ar normatīvajos aktos un līgumos paredzētajiem nosacījumiem, tostarp termiņnoguldījums un krājnoguldījums, bet izņemot kredīta atlikumu, ja:
a)
tā pastāvēšanu var pierādīt tikai ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/39/EK (14) 4. panta 17. punktā definēto finanšu instrumentu, ja vien tas nav krājprodukts, kuru apliecina ar noguldījumu sertifikātu, kas izrakstīts konkrētai personai un kas pastāv dalībvalstī 2014. gada 2. jūlijā;
b)
tā pamatsumma nav atmaksājama pēc nominālvērtības;
c)
tā pamatsumma ir atmaksājama tikai pēc nominālvērtības saskaņā ar konkrētu garantiju vai vienošanos, ko nodrošina kredītiestāde vai trešā persona;
4)
“atbilstīgie noguldījumi” ir noguldījumi, uz kuriem attiecas aizsardzība saskaņā ar 5. pantu;
5)
“segtie noguldījumi” ir atbilstīgo noguldījumu daļa, kas nepārsniedz 6. pantā noteikto seguma līmeni;
6)
“noguldītājs” ir noguldījuma turētājs vai kopīga konta gadījumā - ikviens no noguldījuma turētājiem;
7)
“kopīgs konts” ir konts, ko atver uz divu vai vairāku personu vārda vai attiecībā uz kuru divām vai vairākām personām ir tiesības ar vienas vai vairāku šo personu parakstiem rīkoties ar kontā esošajiem līdzekļiem;
8)
“nepieejams noguldījums” ir noguldījums, kas ir izmaksājams, bet ko kredītiestāde nav izmaksājusi atbilstīgi normatīvajos aktos vai līgumos paredzētajiem nosacījumiem, kas attiecas uz šo noguldījumu, ja:
a)
vai nu attiecīgās administratīvās iestādes ir konstatējušas, ka - pēc to ieskatiem - attiecīgā kredītiestāde ar tās finansiāliem apstākļiem tieši saistītu iemeslu dēļ pagaidām nespēj atmaksāt noguldījumu un ka pašlaik iestādei nav izredžu to izdarīt; vai
b)
tiesu iestāde ar kredītiestādes finansiāliem apstākļiem tieši saistītu iemeslu dēļ ir pieņēmusi nolēmumu, kas liedz noguldītājiem iespēju izvirzīt prasījumus pret attiecīgo kredītiestādi;
9)
“kredītiestāde” ir kredītiestāde, kā definēts Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 1. apakšpunktā;
10)
“filiāle” ir darījumdarbības vieta dalībvalstī, kas ir kredītiestādes juridiski atkarīga daļa un kas tieši veic visus vai dažus darījumus, kuri raksturīgi kredītiestāžu darījumdarbībai;
11)
“mērķapjoms” ir pieejamo finanšu līdzekļu summa, kas NGS ir jāsasniedz saskaņā ar 10. panta 2. punktu un kas ir izteikta kā procentuāla daļa no tās dalībnieku segtajiem noguldījumiem;
12.
“pieejami finanšu līdzekļi” ir nauda, noguldījumi un zema riska aktīvi, kurus var realizēt laikposmā, kas nepārsniedz 8. panta 1. punktā minēto laikposmu, un maksājumu saistības, kas nepārsniedz 10. panta 3. punktā noteikto robežvērtību;
13)
“maksājumu saistības” ir kredītiestādes maksājumu saistības pret NGS, kas ir pilnībā nodrošinātas, ar noteikumu, ka nodrošinājums:
a)
ir zema riska aktīvi;
b)
to neapgrūtina nekādas trešās personas tiesības un tas ir pieejams NGS;
14)
“zema riska aktīvi” ir posteņi, kuri ietilpst pirmajā vai otrajā kategorijā, kas minētas Regulas (ES) Nr. 575/2013 336. panta 1. tabulā, vai jebkuri citi aktīvi, kurus kompetentā vai norīkotā iestāde uzskata par tikpat drošiem un likvīdiem;
15)
“piederības dalībvalsts” ir piederības dalībvalsts, kā definēts Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 43) apakšpunktā;
16)
“uzņēmēja dalībvalsts” ir uzņēmēja dalībvalsts, kā definēts Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 44) apakšpunktā;
17)
“kompetentā iestāde” ir valsts kompetentā iestāde, kā definēts Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 40) apakšpunktā;
18)
“norīkotā iestāde” ir struktūra, kas pārvalda NGS saskaņā ar šo direktīvu vai, ja NGS darbību pārvalda privāta vienība, - publiska iestāde, ko attiecīgā dalībvalsts norīkojusi, lai uzraudzītu minēto sistēmu saskaņā ar šo direktīvu.
2. Ja šajā direktīvā ir atsauce uz Regulu (ES) Nr. 1093/2010, struktūra, kas pārvalda NGS vai, ja NGS darbību pārvalda privāta vienība, publisku iestādi, kas uzrauga minēto sistēmu, minētās regulas nolūkos uzskata par kompetento iestādi, kā definēts minētās regulas 4. panta 2. punktā.
3. Par noguldījumiem uzskata Īrijas vai Apvienotās Karalistes building societies daļas, izņemot tās, kas veido kapitālu un uz ko attiecas 5. panta 1. punkta b) apakšpunkts.
3. pants
Attiecīgās administratīvās iestādes
1. Dalībvalstis 2. panta 1. punkta 8. apakšpunkta a) punkta nolūkos nosaka attiecīgo administratīvo iestādi savā dalībvalstī.
2. Kompetentās iestādes, norīkotās iestādes, noregulējuma iestādes un attiecīgās administratīvās iestādes savstarpēji sadarbojas un īsteno savas pilnvaras saskaņā ar šo direktīvu.
Attiecīgā administratīvā iestāde veic 2. panta 1. punkta 8. apakšpunkta a) punktā minēto konstatējumu pēc iespējas ātrāk un noteikti ne vēlāk kā piecas darbdienas pēc tam, kad pirmo reizi pārliecinājušās par to, ka kredītiestāde nav izmaksājusi noguldījumus, kas ir izmaksājami.
4. pants
Oficiāla atzīšana, dalība un uzraudzība
1. Katra dalībvalsts nodrošina to, ka tās teritorijā tiek ieviesta un oficiāli atzīta viena vai vairākas NGS.
Tas neliedz apvienot dažādu dalībvalstu NGS vai izveidot pārrobežu NGS. Apstiprinājumu šādu pārrobežu vai apvienotu noguldījumu garantiju sistēmām saņem no dalībvalstīm, kurās attiecīgās NGS ir izveidotas.
2. Līgumisko sistēmu, kas minēta šīs direktīvas 1. panta 2. punkta b) apakšpunktā, var oficiāli atzīt par NGS, ja tā atbilst šai direktīvai.
IAS var oficiāli atzīt par NGS, ja tā izpilda Regulas (ES) Nr. 575/2013 113. panta 7. punktā noteiktos kritērijus un atbilst šai direktīvai.
3. Kredītiestāde, kas saņēmusi atļauju dalībvalstī saskaņā ar Direktīvas 2013/36/ES 8. pantu, nepieņem noguldījumus, ja tā nav savas piederības dalībvalstī saskaņā ar šā panta 1. punktu oficiāli atzītas sistēmas dalībniece.
4. Ja kredītiestāde nepilda pienākumus, kādi tai ir kā DGS dalībniecei, par to nekavējoties paziņo kompetentajām iestādēm, kuras sadarbībā ar DGS tūlīt veic visus vajadzīgos pasākumus, tostarp, ja vajadzīgs, piemēro sodus, lai nodrošinātu to, ka kredītiestāde pilda savus pienākumus.
5. Ja pasākumi, ko veic saskaņā ar 4. punktu, nenodrošina to, ka kredītiestāde pilda savus pienākumus, NGS saskaņā ar valsts tiesību aktiem un ar kompetento iestāžu nepārprotamu piekrišanu var vismaz vienu mēnesi iepriekš paziņot par savu nodomu izslēgt kredītiestādi no dalības NGS. Noguldījumus, kas ir izdarīti pirms minētajā paziņojumā norādītā termiņa beigām, joprojām pilnībā sedz NGS. Ja pēc paziņojumā norādītā termiņa beigām kredītiestāde nav izpildījusi savus pienākumus, tad NGS izslēdz kredītiestādi.
6. Noguldījumus, kas tiek turēti dienā, kad kredītiestādi izslēdz no dalības NGS, joprojām sedz minētā NGS.
7. Norīkotās iestādes nepārtraukti uzrauga 1. pantā minēto NGS atbilstību šai direktīvai.
Pārrobežu NGS uzraudzību veic to dalībvalstu norīkoto iestāžu pārstāvji, kurā iesaistītās kredītiestādes ir saņēmušas atļauju.
8. Dalībvalstis nodrošina, ka NGS jebkurā laikā un pēc NGS pieprasījuma saņem no saviem dalībniekiem visu vajadzīgo informāciju, lai sagatavotu atmaksājumus noguldītājiem, tostarp informāciju par marķētiem noguldījumiem saskaņā ar 5. panta 4. punktu.
9. NGS nodrošina noguldītāju kontu datu konfidencialitāti un aizsardzību. Šādu datu apstrādi veic saskaņā ar Direktīvu 95/46/EK.
10. Dalībvalstis nodrošina, ka NGS veic savu sistēmu spriedzes testus un ka NGS tiek iespējami īsā laikā informētas, ja kompetentās iestādes konstatē problēmas kredītiestādē, kuras varētu dot iemeslu NGS iesaistīšanai.
Šādi testi tiek veikti vismaz reizi trijos gados un, ja vajadzīgs, biežāk. Pirmo testu veic līdz 2017. gada 3. jūlijam.
Pamatojoties uz spriedzes testiem, EBI vismaz reizi piecos gados veic salīdzinošu izvērtēšanu saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 30. pantu, lai pārbaudītu NGS noturību. Veicot informācijas apmaiņu ar EBI, uz NGS attiecas dienesta noslēpuma ievērošanas prasības saskaņā ar minētās regulas 70. pantu.
11. Informāciju, kas vajadzīga sistēmu spriedzes testu veikšanai, NGS izmanto tikai minēto testu veikšanai, un tā glabā šādu informāciju tikai tik ilgi, cik vajadzīgs minētajā nolūkā.
12. Dalībvalstis nodrošina, lai to NGS tiktu izmantota pareiza un pārredzama pārvaldības prakse. NGS sagatavo gada ziņojumu par savu darbību.
5. pants
Noguldījumu atbilstība
1. NGS neatmaksā turpmāk minēto:
a)
ievērojot šīs direktīvas 7. panta 3. punktu, noguldījumus, ko citas kredītiestādes noguldījušas savā vārdā un uz sava rēķina;
b)
pašu kapitāls, kā definēts Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 118) apakšpunktā;
c)
noguldījumus, kas izriet no darījumiem, saistībā ar kuriem ir pieņemts spriedums krimināllietā par nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu, kā noteikts Direktīvas 2005/60/EK 1. panta 2. punktā;
d)
tādu finanšu iestāžu noguldījumus, kuras definētas Regulas (ES) Nr. 575/2013 4. panta 1. punkta 26) apakšpunktā;
e)
tādu ieguldījumu sabiedrību noguldījumus, kuras definētas Direktīvas 2004/39/EK 4. panta 1. punkta 1) apakšpunktā;
f)
noguldījumus, kuru turētājs nekad nav identificēts saskaņā ar Direktīvas 2005/60/EK 9. panta 1. punktu, kad tie ir kļuvuši nepieejami;
g)
to apdrošināšanas sabiedrību un pārapdrošināšanas sabiedrību noguldījumus, kuras minētas 13. panta 1. līdz 6. punktā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2009/138/EK (15);
h)
kolektīvo ieguldījumu uzņēmumu noguldījumus;
i)
pensiju fondu un atvaļināšanas fondu noguldījumus;
j)
publisko iestāžu noguldījumus;
k)
kredītiestādes emitētus parāda vērtspapīrus, kā arī saistības, ko rada tās pārvedu vekseļi un vekseļi.
2. Atkāpjoties no šā panta 1. punkta, dalībvalstis var nodrošināt, ka 6. panta 1. punktā noteiktajā seguma līmenī tiek iekļauti šādi noguldījumi:
a)
mazu vai vidēju uzņēmumu privāto pensiju shēmu un aroda pensiju shēmu noguldījumi;
b)
to vietējo iestāžu noguldījumi, kuru gada budžets ir līdz EUR 500 000.
3. Dalībvalstis var paredzēt, ka noguldījumi, kurus drīkst izmaksāt saskaņā ar valsts tiesību aktiem tikai, lai atmaksātu aizdevumu, kas saņemts privāta nekustamā īpašuma iegādei, kredītiestādei vai citai iestādei, kurā ir noguldījums, ir izslēgti no NGS veiktās atmaksas.
4. Dalībvalstis nodrošina, ka kredītiestādes marķē atbilstīgus noguldījumus, lai šādus noguldījumus varētu nekavējoties identificēt.
6. pants
Seguma līmenis
1. Dalībvalstis nodrošina, ka katra noguldītāja noguldījumu kopapjoma seguma līmenis ir EUR 100 000, ja noguldījumi nav pieejami.
2. Papildus 1. punktam, dalībvalstis nodrošina, lai turpmāk minētie noguldījumi tiktu aizsargāti vairāk nekā EUR 100 000 apmērā vismaz trīs mēnešus un ne ilgāk kā 12 mēnešus pēc tam, kad summa ir ieskaitīta, vai no brīža, kad šādi noguldījumi kļūst likumīgi pārvedami:
a)
noguldījumi no darījumiem ar nekustamo īpašumu saistībā ar privāto dzīvojamo īpašumu;
b)
noguldījumi, kas paredzēti valsts tiesību aktos noteiktajiem sociāliem mērķiem un ir saistīti ar konkrētiem noguldītāja dzīves gadījumiem, piemēram, laulību, laulības šķiršanu, pensionēšanos, atlaišanu no darba, atlaišanu darba vietu skaita samazināšanas dēļ, invaliditāti vai nāvi;
c)
noguldījumi, kuri paredzēti valsts tiesību aktos noteiktiem mērķiem un kuru pamatā ir apdrošināšanas izmaksas vai kompensācijas par krimināla rakstura kaitējumiem vai nepatiesu notiesāšanu.
3. Šā panta 1. un 2. punkts neliedz dalībvalstīm uzturēt vai ieviest sistēmas, kuras aizsargā finanšu produktus saistībā ar vecumdienu nodrošinājumu un pensijas, ar noteikumu, ka šādas sistēmas ne tikai sedz noguldījumus, bet šajā sakarā arī piedāvā visaptverošu segumu visiem attiecīgajiem produktiem un situācijām.
4. Dalībvalstis nodrošina, lai atmaksas tiktu veiktas kādā no šādām valūtām:
a)
tās dalībvalsts valūtā, kurā atrodas NGS;
b)
tās dalībvalsts valūtā, kurā ir konta turētāja pastāvīgā dzīvesvieta;
c)
euro;
d)
konta valūtā;
e)
tās dalībvalsts valūtā, kurā atrodas konts.
Noguldītājus informē par valūtu, kādā tiek veikta atmaksa.
Ja konti tika uzturēti valūtā, kas nav izmaksas valūta, izmanto maiņas kursu, kāds ir spēkā dienā, kad attiecīgā administratīvā iestāde veic 2. panta 1. punkta 8. apakšpunkta a) punktā minēto konstatāciju vai kad tiesu iestāde pieņem 2. panta 1. punkta 8. apakšpunkta b) punktā minēto nolēmumu.
5. Dalībvalstis, kas konvertē 1. punktā minēto summu savas valsts valūtā, sākotnēji konvertēšanai izmanto maiņas kursu, kāds ir spēkā 2015. gada 3. jūlijā.
Dalībvalstis drīkst noapaļot konvertācijas rezultātā iegūtās summas ar noteikumu, ka šāda noapaļošana nepārsniedz EUR 5 000.
Neskarot otro daļu, dalībvalstis seguma līmeņus, kas konvertēti citā valūtā, ik pēc pieciem gadiem pielāgo atbilstīgi summai, kas minēta šā panta 1. punktā. Pēc neparedzētiem notikumiem, piemēram, valūtas kursa svārstībām, dalībvalstis veic seguma līmeņu agrāku pielāgošanu, pirms tam konsultējoties ar Komisiju.
6. Komisija regulāri un vismaz reizi piecos gados pārskata 1. punktā minēto summu. Vajadzības gadījumā Komisija Eiropas Parlamentam un Padomei iesniedz priekšlikumu par direktīvas izstrādi, lai pielāgotu 1. punktā minēto summu, jo īpaši ņemot vērā banku nozares attīstību un Savienības saimniecisko un monetāro stāvokli. Pirmo pārskatīšanu veic pirms 2020. gada 3. jūlija, ja vien neparedzētu notikumu rezultātā nav nepieciešama agrāka pārskatīšana.
7. Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 18. pantu, lai pielāgotu 6. punktā minēto summu vismaz reizi piecos gados saskaņā ar inflāciju Savienībā, pamatojoties uz Komisijas publicēto saskaņoto patēriņa cenu indeksu kopš iepriekšējās pielāgošanas.
7. pants
Atmaksājamās summas noteikšana
1. Šīs direktīvas 6. panta 1. punktā minētais limits attiecas uz to noguldījumu kopapjomu, kas noguldīti vienā kredītiestādē, neatkarīgi no noguldījumu skaita, valūtas un atrašanās vietas Savienībā.
2. Aprēķinot limitu, kas ir paredzēts 6. panta 1. punktā, ņem vērā katra noguldītāja daļu kopīgā kontā.
Ja nav īpašu noteikumu, šādu kontu starp noguldītājiem sadala vienādās daļās.
Dalībvalstis var nodrošināt, ka - aprēķinot 6. panta 1. punktā paredzēto limitu - noguldījumus kontā, uz kuru ir tiesības divām vai vairāk personām kā dalībniecēm līgumsabiedrībā, asociācijā vai līdzīgā grupējumā, kas nav juridiska persona, var summēt un pielīdzināt noguldījumiem, ko veicis viens noguldītājs.
3. Ja noguldītājam nav neapstrīdamu tiesību uz kontā turētajām summām, tad garantija attiecas uz personu, kurai ir neapstrīdamas tiesības, ar noteikumu, ka minētā persona ir identificēta vai ir identificējama pirms dienas, kad attiecīgā administratīvā iestāde veic 2. panta 1. punkta 8. apakšpunkta a) punktā minēto konstatāciju vai tiesu iestāde pieņem 2. panta 1. punkta 8. apakšpunkta b) punktā minēto nolēmumu. Ja neapstrīdamas tiesības ir vairākām personām, tad - aprēķinot 6. panta 1. punktā paredzēto limitu - ņem vērā daļu, kas atbilstīgi noteikumiem par summu pārvaldību pienākas katrai no tām.
4. Atsauces datums atmaksājamās summas aprēķināšanai ir diena, kad attiecīgā administratīvā iestāde veic 2. panta 1. punkta 8. apakšpunkta a) punktā minēto konstatāciju vai kad tiesu iestāde pieņem 2. panta 1. punkta 8. apakšpunkta b) punktā minēto nolēmumu. Aprēķinot atmaksājamo summu, noguldītāja saistības pret kredītiestādi netiek ņemtas vērā.
5. Dalībvalstis var nolemt, ka, aprēķinot atmaksājamo summu, tiek ņemtas vērā noguldītāja saistības pret kredītiestādi, ja minēto saistību termiņš ir tajā dienā vai pirms tās dienas, kad attiecīgā administratīvā iestāde veic 2. panta 1. punkta8. apakšpunkta a) punktā minēto konstatāciju vai kad tiesu iestāde pieņem 2. panta 1. punkta 8. apakšpunkta b) punktā minēto nolēmumu, ciktāl ir iespējams ieskaits saskaņā ar normatīviem aktiem un līgumu noteikumiem, kas reglamentē kredītiestādes un noguldītāja līgumu.
Kredītiestāde noguldītājus informē pirms līguma noslēgšanas, ja, aprēķinot atmaksājamo summu, tiek ņemtas vērā noguldītāju saistības pret kredītiestādi.
6. Dalībvalstis nodrošina, ka NGS jebkurā laikā var pieprasīt, lai kredītiestādes tās informētu par katra noguldītāja atbilstīgo noguldījumu kopsummu.
7. NGS atmaksā noguldījuma uzkrātos procentus, kas radušies, bet vēl nav kreditēti dienā, kad attiecīgā administratīvā iestāde veic 2. panta 1. punkta 8. apakšpunkta a) punktā minēto konstatāciju vai kad tiesu iestāde pieņem 2. panta 1. punkta 8. apakšpunkta b) punktā minēto nolēmumu. Šīs direktīvas 6. panta 1. punktā minētais ierobežojums netiek pārsniegts.
8. Dalībvalstis var nolemt, ka, nosakot viena noguldītāja turēto noguldījumu kopapjomu vienā kredītiestādē, kā minēts šā panta 1. punktā, netiek ņemtas vērā dažas noguldījumu kategorijas, kuras atbilst valsts tiesību aktos definētam sociālam mērķim un par kurām trešā persona ir sniegusi garantiju, kas atbilst valsts atbalsta noteikumiem. Šādā gadījumā trešās personas garantija nepārsniedz seguma līmeni, kas noteikts 6. panta 1. punktā.
9. Ja kredītiestādēm ir ar valsts tiesību aktiem atļauts darboties ar dažādām preču zīmēm, kā definēts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/95/EK (16) 2. pantā, dalībvalsts nodrošina, ka noguldītāji tiek skaidri informēti par to, ka kredītiestāde darbojas ar dažādām preču zīmēm un ka seguma līmeni, kas noteikts šīs direktīvas 6. panta 1., 2. un 3. punktā, piemēro noguldījumu kopapjomam, ko noguldītājs tur kredītiestādē. Minēto informāciju iekļauj noguldītājam sniedzamajā informācijā, kas minēta šīs direktīvas 16. pantā un I pielikumā.
8. pants
Atmaksāšana
1. NGS nodrošina, ka atmaksājamā summa ir pieejama septiņās darbdienās pēc dienas, kad attiecīgā administratīvā iestāde veic 2. panta 1. punkta 8. apakšpunkta a) punktā minēto konstatāciju vai tiesu iestāde pieņem 2. panta 1. punkta 8. apakšpunkta b) punktā minēto nolēmumu.
2. Tomēr dalībvalstis var pārejas laikā līdz 2023. gada 31. decembrim noteikt šādus atmaksāšanas termiņus, kas ilgst līdz:
a)
20 darbdienām - līdz 2018. gada 31. decembrim;
b)
15 darbdienām - no 2019. gada 1. janvāra līdz 2020. gada 31. decembrim;
c)
10 darbdienām - no 2021. gada 1. janvāra līdz 2023. gada 31. decembrim.
3. Dalībvalstis var nolemt, ka uz noguldījumiem, kas minēti 7. panta 3. punktā, attiecas ilgāks atmaksāšanas termiņš, kas nepārsniedz trīs mēnešus no dienas, kad attiecīgā administratīvā iestāde veic 2. panta 1. punkta 8. apakšpunkta a) punktā minēto konstatāciju vai kad tiesu iestāde pieņem 2. panta 1. punkta 8. apakšpunkta b) punktā minēto nolēmumu.
4. Pārejas laikā līdz 2023. gada 31. decembrim, ja NGS nevar darīt atmaksājamo summu pieejamu septiņu darbdienu laikā, tās nodrošina, ka noguldītājiem piecu darbdienu laikā pēc pieprasījuma ir piekļuve pienācīgai summai no viņu segtajiem noguldījumiem, lai segtu dzīvošanas izmaksas.
NGS sniedz piekļuvi pirmajā daļā minētajai pienācīgajai summai tikai pamatojoties uz datiem, ko sniegusi NGS vai kredītiestāde.
Pirmajā daļā minēto pienācīgo summu atņem no 7. pantā minētās atmaksājamās summas.
5. Šā panta 1. un 4. punktā minēto atmaksu var atlikt, ja:
a)
nav skaidrs, vai personai ir tiesības saņemt atmaksu, vai arī uz noguldījumu attiecas juridisks strīds;
b)
uz noguldījumu attiecas ierobežojoši pasākumi, ko noteikušas valstu valdības vai starptautiskas struktūras;
c)
atkāpjoties no šā panta 9. punkta, pēdējo 24 mēnešos saistībā ar noguldījumu nav veikti nekādi darījumi (proti, konts ir neaktīvs);
d)
atmaksājamo summu uzskata par daļu no īslaicīgi augsta atlikuma, kā definēts 6. panta 2. punktā; vai
e)
atmaksājamā summa ir jāizmaksā uzņēmējas dalībvalsts NGS saskaņā ar 14. panta 2. punktu.
6. Lai darītu pieejamu atmaksājamo summu, nav vajadzīgs NGS adresēts pieprasījums. Tāpēc kredītiestāde nosūta vajadzīgo informāciju par noguldījumiem un noguldītājiem, tiklīdz ir saņemts pieprasījums no NGS.
7. Jebkuru saraksti starp NGS un noguldītāju sagatavo:
a)
tajā Savienības iestāžu oficiālajā valodā, ko kredītiestāde, kurā tiek turēts segtais noguldījums, izmanto rakstiskā saziņā ar noguldītāju; vai
b)
tās dalībvalsts valsts valodā vai valodās, kurā atrodas segtais noguldījums.
Ja kredītiestāde veic tiešu darbību citā dalībvalstī, kurā tai nav filiāļu, informāciju sniedz valodā, ko izvēlējies noguldītājs, atverot kontu.
8. Neatkarīgi no šā panta 1. punktā noteiktā termiņa, gadījumos, kad noguldītājam vai kādai personai, kam ir tiesības vai intereses attiecībā uz kontā turētām summām, ir izvirzīta apsūdzība par nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu vai saistībā ar to, kā tā definēta Direktīvas 2005/60/EK 1. panta 2. punktā, NGS var atlikt visus ar attiecīgo noguldītāju saistītos maksājumus līdz tiesas spriedumam.
9. Atmaksu neveic gadījumos, ja pēdējo 24 mēnešos saistībā ar noguldījumu nav veikti nekādi darījumi un noguldījuma vērtība ir mazāka par administratīvajām izmaksām, kuras NGS radītu, veicot šādu atmaksu.
9. pants
Prasījumi pret NGS
1. Dalībvalstis nodrošina, ka noguldītāja tiesības uz kompensāciju var tikt izmantotas, lai celtu prasību pret NGS.
2. Neskarot tiesības, kādas tai var būt saskaņā ar valsts tiesību aktiem, NGS, kas veic maksājumus atbilstīgi garantijai saskaņā ar valsts tiesību aktiem, likvidācijas vai reorganizācijas procedūrā ir regresa prasījuma tiesības saistībā ar noguldītāju tiesībām par summu, kas ir vienāda ar maksājumiem, ko NGS ir veikušas noguldītājiem. Ja NGS veic maksājumus saistībā ar noregulējuma procedūru, tostarp piemērojot noregulējuma instrumentus vai izmantojot noregulējuma pilnvaras saskaņā ar 11. pantu, NGS ir prasījuma tiesības pret attiecīgo kredītiestādi par summu, kas ir vienāda ar tās veiktajiem maksājumiem. Minētajai prasībai ir tāda pat prioritāte kā segtajiem noguldījumiem saskaņā ar valsts tiesību aktiem, kas reglamentē parastas maksātnespējas procedūru, kā definēts Direktīvā 2014/59/ES.
3. Dalībvalstis var ierobežot laikposmu, kurā noguldītāji, kuru noguldījumus DGS nav atmaksājusi vai nav atzinusi termiņos, kas noteikti 8. panta 1. un 3. punktā, var pieprasīt savu noguldījumu atmaksu.
10. pants
NGS finansēšana
1. Dalībvalstis nodrošina, ka NGS ir ieviesti atbilstoši mehānismi, lai noteiktu to potenciālās saistības. NGS pieejamie finanšu līdzekļi ir proporcionāli minētajām saistībām.
NGS nodrošina pieejamos finanšu līdzekļus ar iemaksām, kas to dalībniekiem jāveic vismaz reizi gadā. Tas neizslēdz papildu finansējumu no citiem avotiem.
2. Dalībvalstis nodrošina, ka līdz 2024. gada 3. jūlijam NGS pieejamie finanšu līdzekļi sasniedz vismaz tādu mērķapjomu, kas atbilst 0,8 % no tās dalībnieku segto noguldījumu summas.
Ja finansēšanas spējas neatbilst mērķapjomam, iemaksu veikšanu atsāk vismaz līdz tam, kamēr mērķapjoms atkal ir sasniegts.
Ja pēc tam, kad mērķapjoms ir sasniegts pirmo reizi, pieejamie finanšu līdzekļi tiek samazināti līdz mazāk nekā divām trešdaļām no mērķapjoma, regulāro iemaksu nosaka apjomā, kas dod iespēju sasniegt mērķapjomu sešos gados.
Kad tiek noteiktas gada iemaksas saistībā ar šo pantu, regulārajā iemaksā pienācīgi ņem vērā darījumdarbības cikla fāzi, kā arī ietekmi, ko procikliskas iemaksas var radīt.
Dalībvalstis var pagarināt sākotnējo laikposmu, kas minēts pirmajā daļā, uz laiku, kas nepārsniedz četrus gadus, ja NGS ir veikusi kumulētās izmaksas, kas pārsniedz 0,8 % no segtajiem noguldījumiem.
3. Pieejamie finanšu līdzekļi, kas jāņem vērā, lai sasniegtu mērķapjomu, var ietvert maksājumu saistības. Maksājumu saistību daļas kopapjoms nepārsniedz 30 % no to pieejamo finanšu līdzekļu kopsummas, kas piesaistīti saskaņā ar šo pantu.
Lai nodrošinātu šīs direktīvas saskaņotu piemērošanu, EBI izdod pamatnostādnes par maksājumu saistībām.
4. Neatkarīgi no šā panta 1. punkta, dalībvalsts var, lai izpildītu savus tajā paredzētos pienākumus, piesaistīt pieejamos finanšu līdzekļus, izmantojot obligātās iemaksas, ko kredītiestādes maksā pastāvošās obligāto iemaksu sistēmās, ko dalībvalsts savā teritorijā izveidojusi ar mērķi segt izmaksas saistībā ar iestāžu sistēmisko risku, maksātnespēju un noregulējumu.
NGS ir tiesības uz summu, kura ir vienāda ar tādu iemaksu summu līdz mērķapjomam, kas noteikts šā panta 2. punktā, un dalībvalsts pēc pieprasījuma dara to nekavējoties pieejamu minētajām NGS, izmantošanai tikai mērķiem, kas paredzēti 11. pantā.
NGS ir tiesības uz minēto summu tikai tad, ja kompetentā iestāde uzskata, ka tās nespēj piesaistīt papildu iemaksas no saviem dalībniekiem. NGS atmaksā minēto summu, izmantojot savu dalībnieku iemaksas saskaņā ar 10. panta 1. un 2. punktu.
5. Mērķapjoma noteikšanā neņem vērā iemaksas noregulējuma finansēšanas mehānismos saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES VII sadaļu, tostarp pieejamos finanšu līdzekļus, kas jāņem vērā, lai sasniegtu noregulējuma finansēšanas mehānismu mērķapjomu saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 102. panta 1. punktu.
6. Atkāpjoties no 2. punkta, dalībvalstis, - pamatotos gadījumos un ja Komisija ir devusi apstiprinājumu, - var atļaut, ka minimālais mērķapjoms ir mazāks par 2. punktā noteikto mērķapjomu, ar noteikumu, ka ir ievēroti šādi nosacījumi:
a)
samazinājums pamatojas uz pieņēmumu - nav ticams, ka nozīmīga pieejamo finanšu līdzekļu daļa tiks izmantota pasākumiem ar mērķi aizsargāt segtos noguldītājus, kas nav noguldītāji, kuri paredzēti 11. panta 2. un 6. punktā; un
b)
banku nozarē, kurā darbojas kredītiestādes, kas saistītas ar NGS, ir ļoti koncentrēts liels aktīvu daudzums, ko tur neliels skaits kredītiestāžu vai banku grupu, kam piemēro konsolidētu uzraudzību un kurām, ņemot vērā to apjomu, maksātnespējas gadījumā varētu piemērot noregulējuma procedūru.
Minētais samazinātais mērķapjoms nav mazāks par 0,5 % no segtajiem noguldījumiem.
7. Pieejamos NGS finanšu līdzekļus iegulda tā, lai risks būtu neliels un ieguldījumi būtu pietiekami diversificēti.
8. Ja pieejamie NGS finanšu līdzekļi ir nepietiekami, lai veiktu atmaksājumus noguldītājiem, kad noguldījumi vairs nav pieejami, tās dalībnieki maksā papildu iemaksas, kas nepārsniedz 0,5 % no to segtajiem noguldījumiem kalendārajā gadā. Ārkārtas apstākļos un ar kompetentās iestādes piekrišanu NGS var pieprasīt lielākas iemaksas.
Kompetentā iestāde var pilnībā vai daļēji atlikt kredītiestādes pienākumu veikt ārkārtas ex post iemaksas NGS, ja iemaksas apdraudētu kredītiestādes likviditāti vai maksātspēju. Šādu atlikšanu piešķir ilgākais uz sešu mēnešu laikposmu, bet to var atjaunot pēc kredītiestādes pieprasījuma. Atbilstīgi šim punktam atlikto iemaksu veic, kad maksājuma izdarīšana vairs neapdraud kredītiestādes likviditāti un maksātspēju.
9. Dalībvalstis nodrošina, ka NGS ir ieviesušas atbilstīgus alternatīvus finansēšanas mehānismus, lai tās varētu rast īstermiņa finansējumu, kas apmierinātu prasības pret minētajām NGS.
10. Dalībvalstis katru gadu līdz 31. martam informē EBI par segto noguldījumu apjomu savā dalībvalstī un par pieejamo finanšu līdzekļu apjomu savās NGS iepriekšējā gada 31. decembrī.
11. pants
Līdzekļu izlietošana
1. Finanšu līdzekļus, kas minēti 10. pantā, galvenokārt izmanto, lai veiktu atmaksājumus noguldītājiem saskaņā ar šo direktīvu.
2. NGS finanšu līdzekļi tiek izmantoti, lai finansētu kredītiestāžu noregulējumu saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 109. pantu. Noregulējuma iestāde, pēc apspriešanās ar NGS, nosaka summu, par kādu NGS ir atbildīga.
3. Dalībvalstis var atļaut NGS izmantot pieejamos finanšu līdzekļus alternatīviem pasākumiem, lai novērstu kredītiestādes maksātnespēju, ar noteikumu, ka ir ievēroti šādi nosacījumi:
a)
noregulējuma iestāde nav veikusi nekādu noregulējuma darbību saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 32. pantu;
b)
NGS ir atbilstīgas sistēmas un procedūras alternatīvu pasākumu atlasei un īstenošanai un saistīto risku uzraudzībai;
c)
pasākumu izmaksas nepārsniedz tādu NGS pilnvaru īstenošanas izmaksas, kuras paredzētas normatīvajos aktos vai līgumā;
d)
tas, ka NGS veic alternatīvus pasākumus, ir saistīts ar nosacījumiem, ko piemēro kredītiestādei, kura tiek atbalstīta, un to vidū ir vismaz pastiprināta risku uzraudzība un plašākas verifikāciju veikšanas tiesības NGS;
e)
tas, ka NGS veic alternatīvus pasākumus, ir saistīts ar kredītiestādes, kura tiek atbalstīta, saistībām ar mērķi nodrošināt piekļuvi segtajiem noguldījumiem;
f)
saistīto kredītiestāžu spēja veikt papildu iemaksas saskaņā ar šā panta 5. punktu ir apliecināta kompetentās iestādes sniegtajā novērtējumā.
NGS apspriežas ar noregulējuma iestādi un kompetento iestādi par pasākumiem un nosacījumiem, ko piemēro kredītiestādei.
4. Šā panta 3. punktā minētos alternatīvus pasākumus nepiemēro, ja kompetentā iestāde pēc apspriešanās ar noregulējuma iestādi uzskata, ka ir ievēroti nosacījumi attiecībā uz noregulējuma darbību saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 27. panta 1. punktu.
5. Ja pieejamos finanšu līdzekļus izmanto saskaņā ar šā panta 3. punktu, saistītās kredītiestādes nekavējoties sniedz NGS tos līdzekļus, ko izmanto alternatīviem pasākumiem, vajadzības gadījumā papildu iemaksu veidā, ja:
a)
rodas vajadzība veikt atmaksas noguldītājiem un ja pieejamo NGS finanšu līdzekļu apjoms ir mazāks par divām trešdaļām no mērķapjoma;
b)
pieejamo finanšu līdzekļu apjoms samazinās zem 25 % no mērķapjoma.
6. Dalībvalstis var nolemt, ka pieejamos finanšu līdzekļus drīkst izmantot arī, lai finansētu pasākumus ar mērķi saglabāt noguldītāju piekļuvi segtajiem noguldījumiem, tostarp aktīvu un pasīvu pārvedumu un noguldījumu pārvedumu, saistībā ar valsts maksātnespējas procedūrām, ar noteikumu, ka NGS segtās izmaksas nepārsniedz neto summu, ko rada segto noguldītāju kompensēšana attiecīgajā kredītiestādē.
12. pants
Aizņēmumi starp NGS
1. Dalībvalstis var atļaut NGS brīvprātīgi aizdot līdzekļus citām NGS Savienībā, ar noteikumu, ka ir izpildīti turpmāk minētie nosacījumi:
a)
aizņēmēja NGS nespēj izpildīt savas saistības saskaņā ar 9. panta 1. punktu, jo trūkst pieejamu finanšu līdzekļu, kas minēti 10. pantā;
b)
aizņēmēja NGS ir izmantojusi papildu iemaksas, kas minētas 10. panta 8. punktā;
c)
aizņēmēja NGS uzņemas juridiskās saistības, ka aizņemtie līdzekļi tiks izmantoti, lai apmaksātu prasījumus saskaņā ar 9. panta 1. punktu;
d)
pašreiz aizņēmējai NGS nav saistību atmaksāt aizdevumu citām NGS saskaņā ar šo pantu;
e)
aizņēmēja NGS norāda pieprasītās summas apjomu;
f)
kopējais aizdotās summas apjoms nepārsniedz 0,5 % no aizņēmēja NGS segtajiem noguldījumiem;
g)
aizņēmēja NGS nekavējoties informē EBI un pamato iemeslus, kāpēc šajā punktā minētie nosacījumi ir izpildīti, un norāda pieprasītās summas apjomu.
2. Aizdevumam piemēro šādus nosacījumus:
a)
aizņēmējai NGS ir jāatmaksā aizdevums piecos gadiem. Tā var atmaksāt aizdevumu pa daļām katru gadu. Procentus maksā tikai atmaksāšanas termiņa beigās;
b)
noteiktajai procentu likmei kredīta periodā ir jābūt vismaz vienādai ar Eiropas Centrālās Bankas marginālo aizdevumu iespējas procentu likmi.
c)
aizdevējai NGS ir jāpaziņo EBI par sākotnējo procentu likmi un par aizdevuma termiņu.
3. Dalībvalstis nodrošina, ka iemaksas, ko iekasē aizņēmēja NGS, ir pietiekamas, lai atmaksātu aizņemto summu un atjaunotu mērķapjomu pēc iespējas drīz.
13. pants
Iemaksu NGS aprēķināšana
1. Iemaksas NGS, kas minētas 10. pantā, balstās uz segto noguldījumu summu un riska pakāpi, ko uzņēmies attiecīgais dalībnieks.
Dalībvalstis var noteikt mazākas iemaksas zema riska nozarēm, ko regulē valsts tiesību akti.
Dalībvalstis var nolemt, ka IAS dalībnieki veic zemākas iemaksas NGS.
Dalībvalstis var atļaut, ka centrālā iestāde un visas kredītiestādes, kas ir pastāvīgi radniecīgas centrālajai iestādei, kā minēts Regulas (ES) Nr. 575/2013 10. panta 1. punktā, tiek uzskatītas par vienu kopumu, uz kuru attiecināms centrālajai iestādei un tās radniecīgajām iestādēm konsolidēti noteiktais riska svērums.
Dalībvalstis var nolemt, ka kredītiestādes maksā minimālu iemaksu neatkarīgi no to segto noguldījumu summas.
2. NGS var izmantot savas uz risku balstītas metodes, lai noteiktu un aprēķinātu savu dalībnieku uz risku balstītas iemaksas. Iemaksas aprēķina proporcionāli dalībnieku riska pakāpei un pienācīgi ņemot vērā dažādo darījumdarbības modeļu riska profilus. Minētajās metodēs var ņemt vērā arī bilances aktīvu daļu un riska rādītājus, piemēram, kapitāla pietiekamību, aktīvu kvalitāti un likviditāti.
Katru metodi apstiprina kompetentā iestāde sadarbībā ar norīkoto iestādi. EBI tiek informēta par apstiprinātajām metodēm.
3. Lai nodrošinātu šīs direktīvas saskaņotu piemērošanu, EBI līdz 2015. gada 3. jūlijam izdod pamatnostādnes saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 16. pantu, lai noteiktu metodes, ar ko aprēķina iemaksas NGS saskaņā ar šā panta 1. un 2. punktu.
Jo īpaši, tajās ietver aprēķina formulu, konkrētus rādītājus, dalībnieku riska kategorijas, konkrētām riska kategorijām piešķirto riska svērumu robežvērtības un citus vajadzīgus elementus.
Līdz 2017. gada 3. jūlijam un pēc tam vismaz reizi piecos gados EBI pārskata pamatnostādnes par uz risku balstītām metodēm vai alternatīvām uz pašu risku balstītām metodēm, ko piemēro NGS.
14. pants
Sadarbība Savienībā
1. NGS attiecas uz noguldītājiem filiālēs, ko to dalībnieku kredītiestādes izveidojušas citās dalībvalstīs.
2. Noguldītājiem filiālēs, ko kredītiestādes izveidojušas kādā citā dalībvalstī, atmaksas - piederības dalībvalsts NGS vārdā - veic uzņēmējas dalībvalsts NGS. Uzņēmējas dalībvalsts NGS veic atmaksas saskaņā ar piederības dalībvalsts NGS sniegtajām norādēm. Uzņēmējas dalībvalsts NGS neuzņemas nekādu atbildību attiecībā uz darbībām, kas veiktas saskaņā ar piederības dalībvalsts NGS sniegtajām norādēm. Piederības dalībvalsts NGS nodrošina vajadzīgo finansējumu pirms izmaksu veikšanas, un tā uzņēmējas dalībvalsts NGS kompensē visas tai radušās izmaksas.
Uzņēmējas dalībvalsts NGS arī informē attiecīgos noguldītājus piederības dalībvalsts NGS vārdā, un tai ir tiesības iesaistīties sarakstē ar minētajiem noguldītājiem piederības dalībvalsts NGS vārdā.
3. Ja kredītiestāde vairs nav NGS dalībniece un pievienojas citai NGS, iemaksas, kas veiktas 12 mēnešos pirms dalības pārtraukšanas, izņemot papildu iemaksas atbilstīgi 10. panta 8. punktam, pārved uz attiecīgo citu NGS. Tas neattiecas uz gadījumu, ja kredītiestāde ir izslēgta no NGS saskaņā ar 4. panta 5. punktu.
Ja dažas no kredītiestādes darbībām ir pārvestas uz citu dalībvalsti un tādējādi uz tām attiecas cita NGS, tad minētās kredītiestādes iemaksas, kas veiktas 12 mēnešos pirms pārveduma, izņemot papildu iemaksas saskaņā ar 10. panta 8. punktu, pārved uz attiecīgo citu NGS proporcionāli pārvesto segto noguldījumu summai.
4. Dalībvalstis nodrošina, ka piederības dalībvalsts NGS apmainās ar uzņēmēju dalībvalstu NGS ar informāciju, kas minēta 4. panta 7. punktā vai 4. panta 8. un 10. punktā. Piemēro ierobežojumus, kas paredzēti minētajā pantā.
Ja kredītiestāde paredz pāriet no vienas NGS uz citu NGS saskaņā ar šo direktīvu, tā iesniedz paziņojumu par savu nodomu vismaz sešus mēnešus iepriekš. Minētajā laikposmā kredītiestādei vēl aizvien ir pienākums veikt iemaksas savā sākotnējā NGS saskaņā ar 10. pantu gan attiecībā uz ex-ante, gan ex-post finansējumu.
5. Lai veicinātu efektīvu sadarbību starp NGS, jo īpaši attiecībā uz šo pantu un 12. pantu, NGS vai, vajadzības gadījumā, norīkotās iestādes sagatavo rakstisku vienošanos par sadarbību. Šādās vienošanās ņem vērā prasības, kas noteiktas 4. panta 9. punktā.
Norīkotā iestāde paziņo EBI par tādu vienošanos esamību un saturu, un EBI var izdot atzinumus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 34. pantu. Ja norīkotās iestādes vai NGS nevar panākt vienošanos vai ja ir strīds par vienošanās interpretāciju, abas puses var šo lietu nodot izskatīšanai EBI saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 19. pantu, un EBI rīkojas saskaņā ar minēto pantu.
Ja šādas vienošanās nav, tas neietekmē noguldītāju prasījumus saskaņā ar 9. panta 1. punktu vai kredītiestāžu prasījumus saskaņā ar šā panta 3. punktu.
6. Dalībvalstis nodrošina, ka ir ieviestas atbilstīgas procedūras, lai NGS varētu apmainīties ar informāciju un efektīvi sazināties ar citām NGS, ar tām saistītajām kredītiestādēm un attiecīgajām kompetentajām un norīkotajām iestādēm savā jurisdikcijā, kā arī ar citām iestādēm pārrobežu sadarbībā, ja tas nepieciešams.
7. EBI un kompetentās un norīkotās iestādes savstarpēji sadarbojas un īsteno savas pilnvaras saskaņā ar šīs direktīvas un Regulas (ES) Nr. 1093/2010 noteikumiem.
Dalībvalstis informē Komisiju un EBI par to norīkotās iestādes identitāti līdz 2015. gada 3. jūlijam.
8. EBI sadarbojas ar Eiropas Sistēmisko risku kolēģiju (ESRK), kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1092/2010 (17) par sistēmiskā riska analīzi attiecībā uz NGS.
15. pants
Kredītiestāžu filiāles, kas veic uzņēmējdarbību trešās valstīs
1. Dalībvalstis pārbauda, vai to teritorijā esošu tādas kredītiestādes filiāļu aizsardzība, kuras galvenais birojs atrodas ārpus Savienības, ir līdzvērtīga šajā direktīvā noteiktajai aizsardzībai.
Ja aizsardzība nav līdzvērtīga, dalībvalstis var, ievērojot Direktīvas 2013/36/ES 47. panta 1. punktu, noteikt, ka tādas kredītiestādes filiālēm, kuras galvenais birojs atrodas ārpus Savienības, ir jāpievienojas NGS, kas darbojas šo dalībvalstu teritorijā.
Veicot pārbaudi, kas paredzēta šā punkta pirmajā daļā, dalībvalstis vismaz pārbauda, vai noguldītājiem ir tiesības uz tādu pašu seguma līmeni un aizsardzības jomu, kāda ir paredzēta šajā direktīvā.
2. Katra tādas kredītiestādes filiāle, kuras galvenais birojs atrodas ārpus Savienības un kura nav dalībniece sistēmā, kas darbojas dalībvalstī, sniedz visu attiecīgo informāciju par garantijas noteikumiem attiecībā uz esošo un iespējamo noguldītāju noguldījumiem minētajā filiālē.
3. Informāciju, kas minēta 2. punktā, dara pieejamu valodā, par kuru noguldītājs un kredītiestāde ir vienojušies, atverot attiecīgo kontu, vai tās dalībvalsts, kurā filiāle veic uzņēmējdarbību, valsts valodā vai valodās tā, kā to paredz valsts tiesību akti, un minētā informācija ir skaidra un saprotama.
16. pants
Informācija noguldītājiem
1. Dalībvalstis nodrošina, ka kredītiestādes esošajiem un iespējamiem noguldītājiem dara pieejamu informāciju, kas vajadzīga, lai identificētu NGS, kuras dalībniece ir iestāde un tās filiāles Savienībā. Dalībvalstis nodrošina, ka kredītiestādes informē esošos un iespējamos noguldītājus par piemērojamiem izņēmumiem no NGS aizsardzības.
2. Pirms tiek noslēgts līgums par noguldījuma pieņemšanu, noguldītājiem sniedz 1. punktā minēto informāciju. Viņi apliecina minētās informācijas saņemšanu. Minētajam nolūkam izmanto I pielikumā doto paraugu.
3. Apstiprinājumu, ka noguldījumi ir atbilstīgi noguldījumi, noguldītājiem sniedz viņu konta izrakstos, ietverot atsauci uz I pielikumā doto informācijas lapu. Informācijas lapā norāda attiecīgās NGS tīmekļa vietni. I pielikumā doto informācijas lapu noguldītājam sniedz vismaz reizi gadā.
NGS tīmekļa vietne ietver noguldītājiem nepieciešamo informāciju, jo īpaši informāciju par noteikumiem attiecībā uz noguldījumu garantiju procedūru un nosacījumiem, kā paredzēts šajā direktīvā.
4. Informāciju, kas minēta 1. punktā, dara pieejamu tā, kā to paredz valsts tiesību akti, valodā, par kuru noguldītājs un kredītiestāde ir vienojušies, atverot attiecīgo kontu, vai tās dalībvalsts, kurā filiāle veic uzņēmējdarbību, valsts valodā vai valodās.
5. Dalībvalstis 1., 2. un 3. punktā minētās informācijas izmantojumu reklāmā ierobežo līdz lietišķai norādei par NGS, kura garantē produktu, uz kuru reklāma attiecas, un līdz tādai papildinformācijai, kā prasīts valsts tiesību aktos.
Šāda informācija var ietvert arī lietišķu aprakstu par NGS darbību, bet tā neietver atsauci uz noguldījumu neierobežotu segumu.
6. Ja notiek apvienošana, meitasuzņēmumu pārveidošana filiālēs vai līdzīgas darbības, noguldītājus informē vismaz vienu mēnesi pirms darbība iegūst juridisku spēku, izņemot, ja kompetentā iestāde atļauj īsāku termiņu, pamatojoties uz komercnoslēpuma vai finanšu stabilitātes apsvērumiem.
Pēc paziņojuma par apvienošanu vai pārveidošanu, vai līdzīgu darbību noguldītājiem dod trīs mēnešu termiņu, lai viņi, nemaksājot soda naudu, varētu izņemt vai pārvest uz citu kredītiestādi atbilstīgos noguldījumus, tostarp visus uzkrātos procentus un piemaksas, tiktāl, ciktāl tie ir lielāki par seguma līmeni saskaņā ar 6. pantu attiecīgās darbības laikā.
7. Dalībvalstis nodrošina, ka, ja kredītiestāde izstājas vai tiek izslēgta no NGS, šī kredītiestāde par to informē savus noguldītājus viena mēneša laikā no tādas izstāšanās vai izslēgšanas.
8. Ja noguldītājs izmanto internetbanku, vajadzīgo informāciju, kas jāpaziņo saskaņā ar šo direktīvu, var paziņot elektroniski. Ja noguldītājs to pieprasa, informāciju paziņo papīra formā.
17. pants
Atļauju saņēmušo kredītiestāžu saraksts
1. Dalībvalstis nodrošina, ka tad, kad kompetentās iestādes saskaņā ar Direktīvas 2013/36/ES 20. panta 1. punktu paziņo EBI par piešķirtajām atļaujām, tās norāda, kuras NGS dalībniece ir katra kredītiestāde.
2. Kad EBI saskaņā ar Direktīvas 2013/36/ES 20. panta 2. punktu publicē un atjaunina sarakstu par kredītiestādēm, kurām ir piešķirta atļauja, tā norāda, kuras NGS dalībniece ir katra kredītiestāde.
18. pants
Deleģēšanas īstenošana
1. Pilnvaras pieņemt deleģētos aktus Komisijai piešķir, ievērojot šajā pantā izklāstītos nosacījumus.
2. Pilnvaras pieņemt 6. panta 7. punktā minētos deleģētos aktus Komisijai piešķir uz nenoteiktu laiku.
3. Eiropas Parlaments vai Padome jebkurā laikā var atsaukt 6. panta 7. punktā minēto pilnvaru deleģēšanu. Ar lēmumu par atsaukšanu izbeidz tajā norādīto pilnvaru deleģēšanu. Lēmums stājas spēkā nākamajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī vai vēlākā dienā, kas tajā norādīta. Tas neskar jau spēkā esošos deleģētos aktus.
4. Tiklīdz tā pieņem deleģētu aktu, Komisija par to paziņo vienlaikus Eiropas Parlamentam un Padomei.
5. Saskaņā ar 6. panta 7. punktu pieņemts deleģētais akts stājas spēkā tikai tad, ja trijos mēnešos no dienas, kad minētais akts paziņots Eiropas Parlamentam un Padomei, ne Eiropas Parlaments, ne Padome nav izteikuši iebildumus vai ja pirms minētā laikposma beigām gan Eiropas Parlaments, gan Padome ir informējuši Komisiju par savu nodomu neizteikt iebildumus. Pēc Eiropas Parlamenta vai Padomes iniciatīvas šo laikposmu pagarina par trim mēnešiem.
19. pants
Pārejas noteikumi
1. Ja pēc šīs direktīvas vai Direktīvas 2009/14/EK transponēšanas valsts tiesību aktos NGS vairs pilnībā vai daļēji nesedz konkrētus noguldījumus vai noguldījumu kategorijas vai citus instrumentus, dalībvalstis var atļaut noguldījumus un citus instrumentus, kam ir sākotnējā termiņa datums, segt līdz to sākotnējā termiņa datumam, ja tie ir iemaksāti vai izdoti pirms 2014. gada 2. jūlija.
2. Dalībvalstis nodrošina, ka noguldītāji tiek informēti par noguldījumiem, vai noguldījumu kategorijām vai citiem instrumentiem, ko NGS vairs nesegs no 2015. gada 3. jūlija.
3. Kamēr mērķapjoms vēl nav pirmoreiz sasniegts, dalībvalstis var piemērot mērķapjomus, kas paredzēti 11. panta 5. punktā saistībā ar pieejamiem finanšu līdzekļiem.
4. Atkāpjoties no 6. panta 1. punkta, dalībvalstis, kuras 2008. gada 1. janvārī nodrošināja seguma līmeni starp EUR 100 000 un EUR 300 000, var atkārtoti piemērot minēto augstāko seguma līmeni līdz 2018. gada 31. decembrim. Tādā gadījumā attiecīgi pielāgo kredītiestāžu mērķapjomu un iemaksas.
5. Līdz 2019. gada 3. jūlija Komisija iesniedz ziņojumu un vajadzības gadījumā tiesību akta priekšlikumu Eiropas Parlamentam un Padomei, nosakot, kā NGS, kas darbojas Savienībā, var sadarboties, izmantojot Eiropas sistēmu, lai novērstu riskus, ko rada pārrobežu darbība, un aizsargātu noguldījumus no šādiem riskiem.
6. Komisija, ko atbalsta EBI, līdz 2019. gada 3. jūlijam iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu par paveikto šīs direktīvas īstenošanā. Minētajā ziņojumā jo īpaši būtu jāapskata:
a)
mērķapjoms, pamatojoties uz segtajiem noguldījumiem, ietverot izvērtējumu par paredzēto procentu piemērotību, ņemot vērā agrākās kredītiestāžu maksātnespējas Savienībā;
b)
saskaņā ar 11. panta 3. punktu izmantoto alternatīvo pasākumu ietekme uz noguldītāju aizsardzību un konsekvence ar strukturētām likvidācijas procedūrām banku nozarē;
c)
ietekme uz banku darbības modeļu daudzveidību;
d)
pašreizējā seguma līmeņa pietiekamība noguldītāju interesēm; un
e)
vai šajā daļā minētie jautājumi ir risināti tā, lai saglabātu noguldītāju aizsardzību.
Līdz 2019. gada 3. jūlijam EBI ziņo Komisijai par aprēķina modeļiem un to nozīmi saistībā ar dalībnieku komercrisku. Sniedzot ziņojumu, EBI pienācīgi ņem vērā dažādo darījumdarbības modeļu riska profilus.
20. pants
Transponēšana
1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu 1. līdz 4. panta, 5. panta 1. punkta d) līdz k) apakšpunkta, 5. panta 2., 3. un 4. punkta, 6. panta 2. līdz 7. punkta, 7. panta 4. līdz 9. punkta, 8. panta 1., 2., 3., 5., 6., 7. un 9. punkta, 9. panta 2. un 3. punkta, 10. līdz 16. panta, 18. un 19. panta un I pielikuma prasības līdz 2015. gada 3. jūlijam.
Dalībvalstis tūlīt dara Komisijai zināmu minēto noteikumu tekstu.
Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai tās izpildītu 8. panta 4. punkta prasības līdz 2016. gada 31. maijam.
Ja atbilstīgās iestādes pēc rūpīgas pārbaudes konstatē, ka NGS vēl nav gatava ievērot 13. pantu līdz 2015. gada 3. jūlijam, attiecīgie normatīvie un administratīvie akti stājas spēkā līdz 2016. gada 31. maijam.
Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu, vai šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Tās iekļauj arī norādi, ka atsauces uz direktīvām, kuras atceļ ar šo direktīvu, spēkā esošajos normatīvajos un administratīvajos aktos uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarāma šāda atsauce un kā formulējams minētais paziņojums.
2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.
21. pants
Atcelšana
Direktīvu 94/19/EK, kurā grozījumi izdarīti ar II pielikumā norādītajām direktīvām, atceļ no 2019. gada 4. jūlija, neskarot dalībvalstu pienākumus attiecībā uz termiņiem II pielikumā minēto direktīvu transponēšanai valsts tiesību aktos un minēto direktīvu piemērošanas dienām.
Atsauces uz atceltajām direktīvām uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu, un tās lasa saskaņā ar atbilstības tabulu III pielikumā.
22. pants
Stāšanās spēkā
Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
5. panta 1. punkta a), b) un c) apakšpunktu, 6. panta 1. punktu, 7. panta 1., 2. un 3. punktu, 8. panta 8. punktu, 9. panta 1. punktu un 17. pantu piemēro no 2015. gada 4. jūlija.
23. pants
Adresāti
Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.
Strasbūrā, 2014. gada 16. aprīlī