NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 715/2013
ze dne 25. července 2013,
kterým se stanoví kritéria vymezující, kdy měděný šrot přestává být odpadem ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES ze dne 19. listopadu 2008 o odpadech a o zrušení některých směrnic (1), a zejména na čl. 6 odst. 2 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Z vyhodnocení některých toků odpadu vyplývá, že pro recyklační trhy s měděným šrotem by bylo přínosem, kdyby byla vypracována zvláštní kritéria stanovující, kdy měděný šrot získaný z odpadu přestává být odpadem. Tato kritéria by měla zajistit vysokou úroveň ochrany životního prostředí. Neměla by mít vliv na klasifikaci využitelného měděného šrotu jako odpadu platnou ve třetích zemích.
(2)
Podle zpráv Společného výzkumného střediska Evropské komise existuje trh a poptávka po měděném šrotu, který lze použít jako surovinu pro výrobu neželezných kovů. Měděný šrot by proto měl být dostatečně čistý a měl by splňovat příslušné normy nebo specifikace vyžadované hutnictvím neželezných kovů.
(3)
Kritéria stanovující, kdy měděný šrot přestává být odpadem, by měla zajistit, aby měděný šrot získaný procesem využití odpadů splňoval technické požadavky pro hutnictví neželezných kovů, byl v souladu s platnými právními předpisy a normami pro výrobky a neměl celkově nepříznivé dopady na životní prostředí nebo lidské zdraví. Podle zpráv Společného výzkumného střediska Evropské komise navržená kritéria týkající se odpadů používaných jako vstupní materiál pro proces využití, postupů a technik zpracování, jakož i měděného šrotu získaného procesem využití odpadů tyto cíle splňují, protože by měla vést k produkci měděného šrotu bez nebezpečných vlastností a dostatečně prostého složek jiných než měď a nekovových příměsí.
(4)
Za účelem zajištění souladu s těmito kritérii je vhodné stanovit, aby byly vydány informace o měděném šrotu, který přestal být odpadem, a aby byl zaveden systém řízení.
(5)
Budou-li na základě sledování vývoje situace na trhu s měděným šrotem zaznamenány nepříznivé účinky na recyklační trhy s měděným šrotem, zejména pokud jde o dostupnost tohoto šrotu a přístup k němu, může dojít k tomu, že bude nutno tato kritéria přezkoumat.
(6)
S ohledem na to, aby se provozovatelé mohli přizpůsobit těmto kritériím, která stanoví, kdy měděný šrot přestává být odpadem, je vhodné stanovit, aby se toto nařízení použilo až po uplynutí přiměřeně dlouhého období.
(7)
Výbor zřízený podle článku 39 směrnice 2008/98/ES nevydal k opatřením stanoveným tímto nařízením žádné stanovisko, a Komise proto předložila Radě návrh opatření, která mají být přijata, a předala jej Evropskému parlamentu. Rada během dvouměsíční lhůty stanovené článkem 5a rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (2) nerozhodla, a Komise proto návrh bez prodlení předložila Evropskému parlamentu. Evropský parlament proti opatření nevznesl během čtyř měsíců od výše uvedeného předání námitku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví kritéria určující, kdy měděný šrot přestává být odpadem.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použijí definice stanovené směrnicí 2008/98/ES.
Kromě toho se použijí tyto definice:
1)
„měděným šrotem“ se rozumí kovový šrot obsahující převážně měď a slitiny mědi;
2)
„držitelem“ se rozumí fyzická nebo právnická osoba, která je vlastníkem měděného šrotu;
3)
„výrobcem“ se rozumí držitel, který jako první předává měděný šrot jinému držiteli ve stavu, kdy tento měděný šrot přestal být odpadem;
4)
„dovozcem“ se rozumí jakákoliv fyzická či právnická osoba usazená v Unii, která dováží na celní území Unie měděný šrot, který přestal být odpadem;
5)
„kvalifikovanými zaměstnanci“ se rozumí zaměstnanci, kteří jsou na základě svých zkušeností či odborné přípravy kvalifikováni k monitorování a posuzování vlastností měděného šrotu;
6)
„vizuální prohlídkou“ se rozumí prohlídka všech částí dodávky měděného šrotu lidskými smysly nebo za použití jakéhokoli nespecializovaného vybavení;
7)
„dodávkou“ se rozumí určité množství měděného šrotu určeného k přepravě od původce k dalšímu držiteli, které může být uloženo v jedné nebo více přepravních jednotkách, například v kontejnerech.
Článek 3
Kritéria pro měděný šrot
Měděný šrot přestává být odpadem, jsou-li při jeho přepravě od výrobce k dalšímu držiteli splněny všechny tyto podmínky:
1)
měděný šrot získaný procesem využití splňuje kritéria uvedená v oddílu 1 přílohy I;
2)
odpad používaný jako vstupní materiál pro proces využití splňuje kritéria uvedená v oddílu 2 přílohy I;
3)
odpad používaný jako vstupní materiál pro proces využití byl zpracován v souladu s kritérii, která jsou uvedena v oddílu 3 přílohy I;
4)
výrobce vyhověl požadavkům uvedeným v článcích 4 a 5.
Článek 4
Prohlášení o shodě
1. Výrobce nebo dovozce vydají ke každé dodávce měděného šrotu prohlášení o shodě podle vzoru uvedeného v příloze II.
2. Výrobce nebo dovozce předají toto prohlášení o shodě dalšímu držiteli dodávky měděného šrotu. Ponechají si kopii tohoto prohlášení o shodě nejméně jeden rok od data jeho vystavení a na požádání ji předloží příslušným orgánům.
3. Prohlášení o shodě může být v elektronické podobě.
Článek 5
Systém řízení
1. Výrobce zavede vhodný systém řízení umožňující prokázání shody s kritérii, na něž se odkazuje v článku 3.
2. Systém řízení zahrnuje řadu dokumentovaných postupů, které se týkají všech těchto aspektů:
a)
monitorování kvality měděného šrotu získaného procesem využití podle ustanovení oddílu 1 přílohy I (včetně odběru a rozboru vzorků);
b)
účinnosti monitorování záření podle oddílu 1.5 přílohy I;
c)
vstupní kontroly odpadu používaného jako vstupní materiál pro proces využití podle oddílu 2 přílohy I;
d)
monitorování postupů a technik zpracování popsaných v oddíle 3.3 přílohy I;
e)
zpětné vazby od zákazníků, pokud jde o dodržení požadavků na kvalitu měděného šrotu;
f)
vedení záznamů o výsledcích monitorování prováděného podle písmen a) až d);
g)
přezkumu a zlepšování systému řízení;
h)
odborné přípravy zaměstnanců.
3. Systém řízení předepisuje pro každé z kritérií zvláštní monitorovací požadavky, které jsou uvedeny v příloze I.
4. Pokud některý z postupů zpracování uvedených v oddíle 3.3 přílohy I provádí předchozí držitel, zajistí výrobce, aby dodavatel zavedl systém řízení, který je v souladu s požadavky tohoto článku.
5. Subjekt posuzování shody ve smyslu nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 765/2008 (3), který získal akreditaci v souladu s uvedeným nařízením, nebo environmentální ověřovatel ve smyslu čl. 2 odst. 20 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1221/2009 (4), který je akreditovaný nebo licencovaný v souladu s tímto nařízením, ověří, že systém řízení je ve shodě s požadavky tohoto článku. Toto ověření se provádí vždy jednou za tři roky.
Za ověřovatele s dostatečnou specifickou zkušeností pro výkon ověřování uvedeného v tomto nařízení se považují pouze ověřovatelé s tímto rozsahem akreditace nebo licence podle kódů NACE daných nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1893/2006 (5):
a)
* kód NACE 38 (Shromažďování, zpracování a likvidace odpadu; zpracování odpadu k dalšímu využití) nebo
b)
* kód NACE 24 (Výroba základních kovů), zejména pak kód 24.44 (Výroba mědi).
6. Dovozce od svých dodavatelů požaduje, aby zavedli systém řízení, který splňuje požadavky odstavců 1, 2 a 3 a který ověří nezávislý externí ověřovatel.
Systém řízení u dodavatele musí být certifikován subjektem posuzování shody, který je akreditován jedním z těchto způsobů:
a)
akreditačním subjektem, který pro výkon této činnosti úspěšně prošel vzájemným hodnocením provedeným orgánem uznaným podle článku 14 nařízení (ES) č. 765/2008;
b)
environmentálním ověřovatelem, který získal akreditaci nebo licenci od akreditačního nebo licenčního orgánu v souladu s nařízením (ES) č. 1221/2009, který také podléhá vzájemnému hodnocení podle článku 31 uvedeného nařízení.
Ověřovatelé, kteří chtějí působit ve třetích zemích, musí získat zvláštní akreditaci nebo licenci, a to v souladu se specifikacemi stanovenými v nařízení (ES) č. 765/2008 nebo nařízení (ES) č. 1221/2009, a zároveň v rozhodnutí Komise 2011/832/EU (6).
7. Výrobce svůj systém řízení na požádání zpřístupní příslušným orgánům.
Článek 6
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2014.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 25. července 2013.
KOMISIJAS REGULA (ES) Nr. 715/2013
(2013. gada 25. jūlijs),
ar ko paredz kritērijus, kuri nosaka, kad vara lūžņi vairs nav atkritumi saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2008/98/EK
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 19. novembra Direktīvu 2008/98/EK par atkritumiem un par dažu direktīvu atcelšanu (1) un jo īpaši tās 6. panta 2. punktu,
tā kā:
(1)
Novērtējot vairākas atkritumu plūsmas, var secināt, ka vara lūžņu pārstrādes tirgum nāktu par labu tādu īpašu kritēriju izstrāde, kas ļautu noteikt, kad no atkritumiem iegūtie vara lūžņi vairs nav atkritumi. Šiem kritērijiem būtu jānodrošina augsts vides aizsardzības līmenis. Uz tiem nebūtu jāattiecina trešo valstu veikta vara lūžņu kā atkritumu klasifikācija.
(2)
Eiropas Komisijas Kopīgā pētniecības centra ziņojumi liecina, ka attiecībā uz tādiem vara lūžņiem, kas tiks izmantoti kā izejvielas krāsaino metālu rūpniecībā, pastāv gan tirgus, gan pieprasījums. Tādēļ vara lūžņiem būtu jābūt pietiekami tīriem sastāva ziņā un jāatbilst attiecīgajiem standartiem vai specifikācijām, kādas prasa krāsaino metālu rūpniecībā.
(3)
Kritērijiem, kas nosaka, kad vara lūžņi vairs nav atkritumi, būtu jānodrošina, ka vara lūžņi pēc reģenerācijas atbilst krāsaino metālu rūpniecības tehniskajām prasībām, spēkā esošajiem tiesību aktiem un ražojumiem piemērojamiem standartiem un ka tie kopumā nelabvēlīgi neietekmē vidi un cilvēka veselību. Eiropas Komisijas Kopīgā pētniecības centra ziņojumi liecina, ka ierosinātie kritēriji attiecībā uz atkritumiem, ko izmanto kā izejvielas reģenerācijā, uz apstrādes procesiem un metodēm, kā arī uz vara lūžņiem, kas rodas reģenerācijā, atbilst šiem mērķiem, un tā rezultātā saražotajiem vara lūžņiem nepiemīt bīstamas īpašības un tajos nav pārāk daudz metālu, kas nav varš un nemetāla savienojumi.
(4)
Lai nodrošinātu atbilstību kritērijiem, ir lietderīgi paredzēt, ka jāsniedz informācija par vara lūžņiem, kas vairs nav atkritumi, un jāizveido vadības sistēma.
(5)
Ja, pamatojoties uz vara lūžņu tirgus apstākļu attīstības uzraudzību, ir konstatēta nelabvēlīga ietekme uz vara lūžņu otrreizējās pārstrādes tirgu, jo īpaši attiecībā uz šādu vara lūžņu pieejamību un piekļuvi tiem, iespējams, šie kritēriji būs jāpārskata.
(6)
Lai tirgus dalībnieki varētu pielāgoties kritērijiem, kas nosaka, kad vara lūžņi vairs nav atkritumi, ir lietderīgi paredzēt samērīgu laikposmu, pirms šo regulu sāk piemērot.
(7)
Ar Direktīvas 2008/98/EK 39. pantu izveidotā komiteja nav sniegusi atzinumu par šīs regulas paredzētajiem pasākumiem, un tāpēc Komisija veicamo pasākumu projektu iesniedza Padomei un nosūtīja Eiropas Parlamentam. Padome divu mēnešu termiņā, kas paredzēts 5.a pantā Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmumā 1999/468/EK, ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (2), nerīkojās, un attiecīgi Komisija tūlīt iesniedza pasākumus Eiropas Parlamentam. Eiropas Parlaments četru mēnešu laikā pēc minētās nosūtīšanas neiebilda pret minētajiem pasākumiem,
IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.
1. pants
Priekšmets
Šajā regulā paredzēti kritēriji, kas nosaka, kad vara lūžņi vairs nav atkritumi.
2. pants
Definīcijas
Šajā regulā izmanto Direktīvā 2008/98/EK noteiktās definīcijas.
Turklāt piemēro šādas definīcijas:
1)
“vara lūžņi” ir metāllūžņi, kas sastāv galvenokārt no vara un vara sakausējumiem;
2)
“īpašnieks” ir fiziska vai juridiska persona, kuras īpašumā atrodas vara lūžņi;
3)
“ražotājs” ir īpašnieks, kas citam īpašniekam nodod vara lūžņus, kuri par tādiem atzīti pirmo reizi un vairs nav atkritumi;
4)
“importētājs” ir jebkura fiziska vai juridiska persona, kas veic uzņēmējdarbību Savienībā un kas Savienības muitas teritorijā ieved vara lūžņus, kuri vairs nav atkritumi;
5)
“kvalificēti darbinieki” ir darbinieki, kuriem ir atbilstīga pieredze vai kuri ir atbilstīgi apmācīti, lai novērtētu vara lūžņu īpašības un veiktu to monitoringu;
6)
“vizuāla inspekcija” ir vara lūžņu pārbaude, ko veic visam sūtījumam, izmantojot cilvēka maņas vai nespecializētas iekārtas;
7)
“sūtījums” ir vara lūžņu partija, ko paredzēts nogādāt no ražotāja citam īpašniekam un kas var atrasties vienā vai vairākās transporta vienībās, piemēram, konteineros.
3. pants
Kritēriji vara lūžņiem
Vara lūžņi vairs nav atkritumi, ja pēc to nodošanas no ražotāja citam īpašniekam ir izpildīti šādi nosacījumi:
1)
reģenerācijā radušies vara lūžņi atbilst I pielikuma 1. iedaļā izklāstītajiem kritērijiem;
2)
atkritumi, ko izmanto kā izejvielas reģenerācijā, atbilst kritērijiem, kas noteikti I pielikuma 2. iedaļā;
3)
atkritumi, ko izmanto kā izejvielas reģenerācijā, ir apstrādāti saskaņā ar kritērijiem, kas noteikti I pielikuma 3. iedaļā;
4)
ražotājs ir izpildījis 4. un 5. pantā noteiktās prasības.
4. pants
Atbilstības apliecinājums
1. Ražotājs vai importētājs par katru vara lūžņu sūtījumu izdod atbilstības apliecinājumu, kas atbilst II pielikumā pievienotajam paraugam.
2. Ražotājs vai importētājs nosūta nākamajam vara lūžņu sūtījuma īpašniekam atbilstības apliecinājumu. Ražotājs vai importētājs glabā atbilstības apliecinājuma eksemplāru vismaz vienu gadu pēc tā izdošanas dienas un pēc pieprasījuma dara to pieejamu kompetentajām iestādēm.
3. Atbilstības apliecinājums var būt elektroniskā formā.
5. pants
Vadības sistēma
1. Ražotājs ievieš vadības sistēmu, kas ir piemērota, lai pierādītu atbilstību kritērijiem, kas minēti 3. pantā.
2. Vadības sistēma ietver dokumentētu procedūru kopumu par katru no šādiem aspektiem:
a)
reģenerācijā radušos vara lūžņu kvalitātes uzraudzība, kā noteikts I pielikuma 1. iedaļā (tostarp paraugu ņemšana un analīze);
b)
radioaktivitātes monitoringa efektivitāte, kā noteikts I pielikuma 1.5. iedaļā;
c)
tādu atkritumu pieņemšanas kontrole, kurus izmanto kā izejvielas reģenerācijā, kā noteikts I pielikuma 2. iedaļā;
d)
apstrādes procesu un metožu uzraudzība, kā noteikts I pielikuma 3.3. iedaļā;
e)
atsauksmes no klientiem par vara lūžņu kvalitātes atbilstību;
f)
saskaņā ar a) līdz d) apakšpunkta prasībām veiktās uzraudzības rezultātu reģistrēšana;
g)
vadības sistēmas pārskatīšana un pilnveidošana;
h)
darbinieku apmācība.
3. Vadības sistēma paredz arī īpašas uzraudzības prasības, kas attiecībā uz katru kritēriju noteiktas I pielikumā.
4. Ja kādu no apstrādes veidiem, kas minēti I pielikuma 3.3. iedaļā, veic iepriekšējais īpašnieks, ražotājs nodrošina, ka piegādātājs uztur vadības sistēmu, kura atbilst šā panta prasībām.
5. Atbilstības novērtēšanas iestāde, kas definēta Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 765/2008 (3) un ir akreditēta saskaņā ar minēto regulu, vai vides verificētājs, kas definēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1221/2009 (4) 2. panta 20. punkta b) apakšpunktā un ir akreditēts vai licencēts saskaņā ar minēto regulu, verificē, vai vadības sistēma atbilst šā panta prasībām. Verifikācija jāveic reizi trijos gados.
Pietiekama īpaša pieredze, lai veiktu verifikāciju, kas minēta šajā regulā, ir tikai verificētājiem ar šādu akreditāciju vai licenci, kas pamatojas uz NACE kodiem saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1893/2006 (5):
a)
* NACE 38. kods (atkritumu savākšana, apstrāde un apglabāšana; materiālu reģenerācija); vai
b)
* NACE 24. kods (metālu ražošana), jo īpaši iekļaujot 24.44. apakškodu (vara ražošana).
6. Importētājs prasa saviem piegādātājiem, lai viņi uzturētu vadības sistēmu, kas atbilst 1., 2. un 3. punktā ietvertajām prasībām un ko verificējis neatkarīgs ārējais verificētājs.
Piegādātāja vadības sistēmu sertificē atbilstības novērtēšanas iestāde, kuru akreditējis viens no šiem:
a)
akreditēšanas iestāde, kura šajā darbības jomā izturējusi salīdzinošo novērtējumu, ko veikusi iestāde, kas atzīta Regulas (EK) Nr. 765/2008 14. pantā;
b)
vides verificētājs, kuru ir akreditējusi vai licencējusi akreditācijas vai licencēšanas iestāde saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1221/2009 uz kuru arī attiecas uz salīdzinošā novērtēšana atbilstoši minētās regulas 31. pantam.
Verificētājiem, kuri vēlas darboties trešās valstīs, jāiegūst īpaša akreditācija vai licence saskaņā ar specifikācijām, kas noteiktas Regulā (EK) Nr. 765/2008 vai Regulā (EK) Nr. 1221/2009 kopā ar Komisijas Lēmumu 2011/832/ES (6).
7. Ražotājs pēc kompetento iestāžu pieprasījuma nodrošina tām piekļuvi vadības sistēmai.
6. pants
Stāšanās spēkā
Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
To piemēro no 2014. gada 1. janvāra.
Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Briselē, 2013. gada 25. jūlijā