ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 4. února 2014
o státní pomoci SA.21817 (C 3/07) (ex NN 66/06) poskytnuté Španělskem
Španělské sazby za elektřinu: spotřebitelé
(oznámeno pod číslem C(2013) 7741)
(Pouze španělské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2014/456/EU)
EVROPSKÁ KOMISE
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany, aby v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1) vznesly připomínky, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 27. dubna 2006 podniky Centrica plc a Centrica Energía S.L.U. (dále souhrnně označovány jako „Centrica“) podaly Komisi stížnost ohledně systému regulovaných sazeb za elektřinu, který Španělsko aplikovalo v roce 2005.
(2)
Dopisem ze dne 27. července 2006 Komise požádala španělské orgány, aby jí poskytly informace o výše uvedeném opatření. Tyto informace Komise obdržela dopisem ze dne 22. srpna 2006.
(3)
Dne 12. října 2006 byla věc zaevidována jako neoznámená podpora (věc NN 66/2006).
(4)
Dopisem ze dne 9. listopadu 2006 Komise požádala španělské orgány, aby jí k výše uvedenému opatření poskytly dodatečná objasnění. Španělské orgány odpověděly dopisem ze dne 12. prosince 2006.
(5)
Dopisem ze dne 24. ledna 2007 Komise informovala španělské orgány, že se v souvislosti s uvedeným opatřením rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie.
(6)
Rozhodnutí Komise bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (2). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby k uvedenému opatření předložily připomínky.
(7)
Španělské orgány předložily své připomínky dopisem ze dne 26. února 2007.
(8)
Komisi podaly připomínky tyto zúčastněné strany: regionální galicijská samospráva (dopis ze dne 23. března 2007), podnik Centrica (dopis ze dne 26. března 2007 a 3. července 2007), ACIE - sdružení nezávislých dodavatelů energie (dopis ze dne 26. března 2007), asturská samospráva (dopis ze dne 27. března 2007), AEGE - sdružení uživatelů s vysokou spotřebou energie (dopis ze dne 2. dubna 2007, doplněný dopisem ze dne 21. listopadu 2011), Asturiana de Zinc - AZSA (dopis ze dne 3. dubna 2007), Ferroatlántica - výrobce kovů (dopis ze dne 3. dubna 2007), společnost Alcoa (dopis ze dne 3. dubna 2007), UNESA - španělské elektroenergetické sdružení (dopis ze dne 25. dubna 2007), ENEL Viesgo (dopis ze dne 26. dubna 2007), společnost Iberdrola (dopis ze dne 26. dubna 2007), Unión Fenosa Distribución (dopis ze dne 27. dubna 2007), společnost Hidrocantábrico Distribución Eléctrica (dopis ze dne 27. dubna 2007) a společnost Endesa Distribución Eléctrica (dopis ze dne 27. dubna 2007).
(9)
Prostřednictvím dopisů ze dne 15. května 2007 a 6. července 2007 předala Komise připomínky zúčastněných stran španělským orgánům a dala jim příležitost, aby na tyto připomínky zareagovaly; připomínky španělských orgánů byly obdrženy v dopise ze dne 2. srpna 2007.
(10)
Centrica poskytla další informace v dopisech ze dne 1. června 2007, 28. srpna 2007, 4. února 2008 a 1. března 2008, sdružení AEGE pak dopisem ze dne 21. listopadu 2011 a Ferroatlántica dopisem ze dne 5. prosince 2011.
(11)
V dopisech ze dne 30. července 2009, 19. března 2010, 6. října 2011, 12. dubna 2012, 31. srpna 2012, 4. února 2013 a 17. července 2013 Komise požádala španělské orgány, aby jí dané opatření dále objasnily. Španělské orgány odpověděly dopisy ze dne 5. října 2009, 26. dubna 2010, 7. prosince 2011, 12. června 2012, 18. října 2012, 11. února 2013 a 4. října 2013.
(12)
Dne 19. dubna 2013 byl spis rozdělen na dvě části: na tuto věc, konkrétně věc SA.21817 (C 3/07, ex NN 66/06), která se týká podpory pro konečné uživatele elektřiny, a věc SA.36559 (C 3a/07, ex NN 66/06), která se týká podpory pro distributory elektřiny. Toto rozhodnutí se zabývá pouze možnou podporou pro konečné uživatele elektřiny, kteří spadají do oblasti působnosti tohoto postupu, jsou tedy vyloučeny domácnosti a malé podniky.
2. PODROBNÝ POPIS OPATŘENÍ
ŠPANĚLSKÁ ELEKTROENERGETICKÁ SOUSTAVA V ROCE 2005
(13)
V legislativním rámci, který byl zřízen zákonem č. 54/1997 ze dne 27. listopadu 1997 (Ley del sector eléctrico) a který platil v roce 2005, byly dodávky elektrické energie konečným uživatelům za regulované sazby klasifikovány jako regulovaná činnost. Tento úkol byl zákonem přidělen distributorům.
(14)
V roce 2005 si všichni koneční uživatelé elektřiny na španělském trhu mohli vybrat, zda si sjednají smlouvy o dodávkách elektrické energie s nezávislými dodavateli, nebo si zvolí dodávky za regulované sazby stanovené státem. Na regulovaném trhu měl každý konečný uživatel, který o to požádal, právo, aby ho zásoboval jeho místní distributor za souhrnnou regulovanou sazbu (cena „all-inclusive“) s přihlédnutím k profilu a objemu jeho spotřeby. Na volném trhu odběratelé platili poplatek za přístup k síti, který byl rovněž regulován, a kromě toho museli nést náklady na dodávky energie. Od dokončení reformy odvětví elektroenergetiky v roce 2009 již distributoři elektrickou energii za souhrnné regulované sazby nedodávají.
(15)
Souhrnné regulované sazby a regulované poplatky za přístup k síti byly určovány předem s platností na celý rok, obvykle před koncem roku N - 1, v průběhu roku je však bylo možné upravit (3). Na roční zvýšení sazeb se však vztahoval maximální strop (4). V zásadě se sazby a poplatky stanovovaly na základě prognózy, aby se zaručilo, že regulované příjmy plynoucí z jejich uplatňování postačí k pokrytí celkových regulovaných nákladů spojených s elektroenergetickou soustavou. Tyto regulované náklady soustavy v roce 2005 zahrnovaly náklady na dodávky energie za souhrnné sazby, náklady na pořízení energie ze zvláštních režimů (z obnovitelných zdrojů, kombinované výroby tepla a elektřiny atd.), náklady na přenos a distribuci, opatření pro řízení odběru, dodatečné náklady na výrobu elektřiny na španělských ostrovech, podporu pro uhlí, schodky z předchozích let atd. Neexistovala žádná pravidla, která by vyčleňovala konkrétní kategorii příjmů nebo jejich část na konkrétní kategorii nákladů či na jejich část. Příjmy, například z poplatků za přístup k síti, tak nebyly zcela ani zčásti vyčleněny na financování např. subvencí pro elektřinu z obnovitelných zdrojů či elektřinu vyráběnou na španělských ostrovech.
(16)
V roce 2005 měli koneční uživatelé k dispozici až 25 regulovaných sazeb v závislosti na úrovni, profilu či účelu spotřeby a na napětí síťového připojení. Na konečné uživatele na volném trhu se současně vztahovalo devět dalších regulovaných poplatků za přístup k síti, které byly rovněž založeny na napětí přípojky a dalších vlastnostech.
(17)
Dne 30. prosince 2004 stanovily španělské orgány sazby za elektřinu použitelné v roce 2005 (5), a to pro následující kategorie uživatelů:
SOUHRNNÉ SAZBY
Nízké napětí
1.0.
výkon do 770 kW
2.0.
obecné, výkon nepřesahující 15 kW
3.0.
obecné
4.0.
obecné, dlouhodobé používání
B.0
veřejné osvětlení
R.0
zemědělské zavlažování
Vysoké napětí
Obecné sazby
Krátkodobé používání
1.1.
obecné, nepřesahující 36 kV
1.2.
obecné, v rozmezí od 36 do 72,5 kV
1.3.
obecné, v rozmezí od 72,5 do 145 kV
1.4.
obecné, nad 145 kV
Střednědobé používání
2.1.
nepřesahující 36 kV
2.2.
v rozmezí od 36 do 72,5 kV
2.3.
v rozmezí od 72,5 do 145 kV
2.4.
nad 145 kV
Dlouhodobé používání
3.1.
nepřesahující 36 kV
3.2.
v rozmezí od 36 do 72,5 kV
3.3.
v rozmezí od 72,5 do 145 kV
3.4.
nad 145 kV
Sazby za trakční elektřinu
T.1
nepřesahující 36 kV
T.2
v rozmezí od 36 do 72,5 kV
T.3
v rozmezí od 72,5 do 145 kV
Sazby pro zemědělské zavlažování
R.1
nepřesahující 36 kV
R.2
v rozmezí od 36 do 72,5 kV
R.3
v rozmezí od 72,5 do 145 kV
G. Sazba pro velké odběratele (G4)
Sazby za prodej distributorům
D.1
nepřesahující 36 kV
D.2
v rozmezí od 36 do 72,5 kV
D.3
v rozmezí od 72,5 do 145 kV
D.4
nad 145 kV
PŘÍSTUPOVÉ SAZBY
Nízké napětí
2.0 A
běžná sazba za přístup k nízkému napětí
2.0 NA
běžné sazby za přístup k nízkému napětí s rozlišením denního/nočního režimu
3.0 A
obecná sazba za přístup k nízkému napětí
Vysoké napětí
3.1.A
sazba za přístup k napětím nepřesahujícím 36 kV (výkon nepřesahující 450 kW)
6.1
sazba za přístup k napětím nepřesahujícím 36 kV (výkon nad 450 kW)
6.2
sazba za přístup k napětím nad 36 kV a nepřesahujícím 72,5 kV (výkon nad 450 kW)
6.3
sazba za přístup k napětím nad 72,5 kV a nepřesahujícím 145 kV (výkon nad 450 kW)
6.4
sazba za přístup k napětím nad 145 kV (výkon nad 450 kW)
6.5
sazba za přístup pro mezinárodní výměny
(18)
Souhrnné regulované sazby lze rozdělit na složku určenou k pokrytí nákladů na přenos a distribuci a obecných nákladů spojených se soustavou (poplatek za přístup k síti) a složku, která odráží náklady na pořízení elektřiny na velkoobchodním trhu (energetická složka). Na služby související s řízením odběru (např. v souvislosti s odsouhlaseným přerušením dodávek elektřiny po předchozím oznámení nebo se spotřebou soustředěnou do období mimo špičku) se kromě toho uplatňoval systém slev ze souhrnných sazeb. Od roku 2005 jsou ve Španělsku v systému regulovaných sazeb zaváděny změny. Poslední z nich byla provedena v roce 2013, kdy Španělsko pro odvětví elektroenergetiky přijalo nový legislativní rámec (zákon č. 24/13), který kromě jiných opatření obsahuje reformu regulace maloobchodních tržních cen. Španělsko oznámilo, že tento nový zákon a jeho prováděcí ustanovení budou v roce 2014 rozpracovány. Níže jsou uvedeny některé základní souhrnné sazby pro nejnižší úroveň sazeb ve výše uvedených kategoriích (tj. do 145 kV) použitelné od 1. ledna 2005:
Tabulka 1
Základní částka souhrnných regulovaných sazeb v roce 2005
A/Složka výkonu
B/Energetická složka
Souhrnná sazba (A+B)
EUR/kW měsíc
EUR/kWh
EUR/MWh
Nízké napětí
1.0
výkon 770 W
0,277110
0,062287
62,67
3.0
obecné
1,430269
0,083728
85,71
4.0
obecné, dlouhodobé používání
2,284634
0,076513
79,69
Vysoké napětí
1.4
krátkodobé používání, obecné 145 kV
1,759358
0,058412
60,86
2.4
střednědobé používání, obecné 145 kV
3,632629
0,053224
58,27
3.4
dlouhodobé používání, obecné 145 kV
9,511921
0,042908
56,12
G.
Velcí odběratelé G4
10,208070
0,011265
25,44
Zdroj: příloha I královského dekretu č. 2392/2004, výpočty Komise.
(19)
Španělský regulační orgán CNE (Comisión Nacional de Energía) prohlásil, že souhrnné sazby v roce 2005 v průměru neodrážely všechny náklady na dodávky, zejména náklady na pořizování energie na velkoobchodním trhu. Jak ukazuje níže uvedený graf, ceny zahrnuté v průměrných souhrnných regulovaných sazbách byly totiž nižší než průměrné ceny na velkoobchodním trhu s elektřinou pouze v pěti měsících, a sice od ledna do února roku 2005 a poté znovu od dubna do června roku 2005. Naopak od října 2006 do prosince 2007 byl vývoj opačný: během tohoto čtrnáctiměsíčního období se průměrné velkoobchodní ceny prudce propadly pod ceny energie zahrnuté v průměrných souhrnných regulovaných sazbách a tento pokles výrazně přesahoval rozdíl zaznamenaný v sedmi měsících roku 2005, kdy byly velkoobchodní ceny vyšší než ceny zahrnuté v souhrnných sazbách.
Graf 1
Vážené průměrné velkoobchodní ceny vs. cena energie zahrnutá v souhrnné sazbě
Zdroj: CNE - Informe sobre la evolución de la competencia en los mercados de gas y electricidad. Periodo 2005-2007 (Zpráva o vývoji hospodářské soutěže na trhu se zemním plynem a elektřinou. Období 2005-2007), s. 84.
SAZEBNÍ SCHODEK V ROCE 2005
(20)
Účty elektroenergetické soustavy byly na základě skutečných regulovaných příjmů a nákladů vyrovnávány jednou ročně. Úroveň, na které byly stanoveny regulované sazby a poplatky za přístup k síti, v roce 2005 nezajistila dostatečné příjmy, aby mohly být soustavě nahrazeny všechny regulované náklady, které byly zpětně zdokumentovány za celý rok. Při konečném zúčtování za rok 2005, provedeném na konci roku regulačním orgánem CNE, byl zjištěn schodek ve výši 3,811 miliardy EUR. Nebylo to poprvé, kdy při zúčtování vznikl schodek, ale velikost schodku za rok 2005 neměla obdoby. Schodky již byly v nižší míře zaznamenány v letech 2000, 2001 a 2002.
(21)
Vláda zejména podcenila skutečné náklady na pořizování elektřiny. Zatímco spotřeba elektřiny u konečných uživatelů jak na regulovaném, tak volném trhu se v roce 2005 vyvíjela přibližně podle prognóz z prosince 2004, v důsledku řady nepředpokládaných zvýšení cen během roku se velkoobchodní ceny v roce 2005 vyšplhaly na 62,40 EUR/MWh oproti 35,61 EUR/MWh v roce 2004, a průměrná velkoobchodní cena tak v roce 2005 dosáhla 59,47 EUR/MWh. Mezi příčiny tohoto zvýšení patří neobvykle suchý rok, kvůli němuž klesla výroba ve vodních elektrárnách o 55 %, nárůst cen ropy, dopad tržní ceny emisních povolenek CO2, které byly bezplatně obdrženy v rámci systému EU pro obchodování s emisemi, a nárůst poptávky po energii, který byl vyšší než růst HDP.
(22)
Dalším důležitým faktorem, který přispěl ke zvýšení celkových nákladů systému, byla vysoká úroveň podpory pro výrobu energie z obnovitelných zdrojů. Zejména je třeba poznamenat, že výrobci energie z obnovitelných zdrojů si mohli zvolit přímou účast na velkoobchodním trhu s elektřinou neboli tzv. organizovaném trhu („pool“). V roce 2005 byla tato možnost obzvláště lákavá, a proto se do organizovaného trhu zapojilo více výrobců energie z obnovitelných zdrojů, než se očekávalo, což vedlo ke zvýšení nákladů pro soustavu. Přímá podpora na náklady na elektřinu v rámci zvláštního režimu (obnovitelné zdroje, kombinovaná výroba tepla a energie), které se účtovaly jako regulované náklady, kromě toho v roce 2005 dosáhla částky 2,701 miliardy EUR. Pro názornost, náklady soustavy spojené s přenosem a distribucí dosáhly v roce 2005 částky 4,410 miliardy EUR.
Mechanismus přijatý za účelem předběžného financování schodku
(23)
Vývoj schodku nezůstal bez povšimnutí. Již v březnu 2005, kdy bylo jasné, že vzniká sazební schodek, španělské orgány v článku 24 královského dekretu č. 5/2005 (6) stanovily, že prostředky nutné k překlenutí mezery mezi náklady a příjmy elektroenergetické soustavy budou poskytnuty pěti největšími „oprávněnými elektroenergetickými subjekty“, tedy subjekty, které jsou oprávněny obdržet kompenzaci za náklady spojené s přechodem na konkurenční prostředí (7), a to v tomto procentním poměru:
-
Iberdrola, S.A.: 35,01 %,
-
Unión Eléctrica Fenosa, S.A.: 12,84 %,
-
Hidroeléctrica del Cantábrico: S.A: 6,08 %,
-
Endesa, S.A.: 44,16 %,
-
Elcogas, S.A.: 1,91 %.
(24)
Dekret č. 5/2005 stanovil, že budoucí schodek bude přičten výše uvedeným pěti společnostem jako záporná bilance na stávajícím vkladovém účtu, který používá regulační orgán CNE k hrazení nákladů spojených s přechodem na konkurenční prostředí těmto společnostem. To v praxi znamenalo, že se od dodavatelských subjektů požadovalo, aby prostředky poskytly jako zálohu. Záporná bilance na účtu nákladů spojených s přechodem na konkurenční prostředí by zavdala právo na splacení, tj. dodavatelé by měli nárok pobírat příjmy od odběratelů elektřiny v budoucnosti. Předmětné společnosti mohly tato práva sekuritizovat a prodat na trhu. Práva na splacení přidělená těmto dodavatelským společnostem byla spojena s minimální úrokovou sazbou (tříměsíční sazbou Euribor vypočtenou jako průměr sazeb Euribor za listopad předchozího roku bez diferenciálu).
Mechanismus přijatý za účelem zpětného získání schodku z prostředků konečných uživatelů
(25)
V červnu 2006 přijaly španělské orgány rozhodnutí o opatřeních, jimiž měl být schodek z roku 2005 vyrovnán z prostředků spotřebitelů elektřiny prostřednictvím regulovaných sazeb. Královským dekretem č. 809/2006 (8) španělské orgány stanovily, že schodek z roku 2007 (nebo přesněji práva na splacení přidělená dodavatelským subjektům) bude splacen spotřebiteli v průběhu čtrnácti a půl let prostřednictvím zvláštního příplatku jak k souhrnným sazbám, tak k sazbám za přístup. Tento příplatek, vypočtený jako roční částka nutná k lineárnímu zpětnému získání čisté současné hodnoty schodku z roku 2005 v průběhu 14,5 roku, byl stanoven na úrovni 1,378 % souhrnné sazby a 3,975 % sazby za přístup na rok 2006. Použitelná úroková sazba byla tříměsíční sazba Euribor.
(26)
Tento příplatek byl považován za „specificky vyčleněný příspěvek“. Španělské orgány stanovily, že příjmy z příspěvku k financování schodku z roku 2005 poplynou na vkladový účet spravovaný regulačním orgánem CNE. Ten měl posléze finanční prostředky převádět vlastníkům práv na splacení, tedy elektrárenským podnikům, které financovaly schodek, nebo subjektům, které od nich následně práva na splacení koupily, a to podle podílu schodku, který každý z nich financoval.
Dopady sazebního schodku na španělský trh
(27)
V roce 2005 bylo 37,49 % poptávky po elektřině ve Španělsku uspokojováno na volném trhu. Toto množství odpovídá poměrně nízkému počtu spotřebitelů; na volném trhu kupovalo energii pouze 8,5 % spotřebitelů, zatímco 91,5 % setrvalo u regulovaných sazeb (pokles oproti roku 2004, kdy to bylo 97 % spotřebitelů). Odběratelé vysokého napětí (především průmysloví odběratelé) byli hlavní kategorií působící na volném trhu; 38,9 % z nich uplatnilo možnost volby a v roce 2005 jejich nákupy představovaly 29 % celkové spotřeby elektrické energie v pevninském Španělsku. Převážná většina domácností a odběratelů nízkého napětí, kteří si volný trh mohli zvolit od roku 2003 (9), stále využívala regulovaných sazeb; v roce 2005 se však výrazný podíl těchto odběratelů rozhodl přejít na volný trh. K 31. prosinci 2005 bylo na volném trhu přes 2 miliony spotřebitelů (oproti 1,3 milionu v roce 2004).
(28)
Cenová výhoda, kterou však v průměru skýtaly regulované sazby v roce 2005, by měla být zvažována souběžně s návratem spotřebitelů na regulovaný trh, třebaže poněkud zpožděným. Jak ukazuje tabulka 2 níže, počet spotřebitelů na volném trhu v průběhu roku 2005 rostl, v roce 2006 však klesl, až se procentní podíl (8,15 %) dostal na úroveň prvního pololetí roku 2005. Obdobně lze říci, že pokles v množství energie dodávané konečným uživatelům na volném trhu, který byl pozorován v prosinci 2004, pokračoval také v prvním čtvrtletí roku 2005. V období od června do září 2005 se sice výrazně zpomalil, v prosinci 2004 a v průběhu celého roku 2006 však pokračoval.
Tabulka 2
Podíl míst dodávek a energie na volném trhu (jako procentní podíl celkového trhu) 2004-2006
Elektřina
2004
2005
2006
březen
červen
září
prosinec
březen
červen
září
prosinec
březen
červen
září
prosinec
Jako % míst dodávek
1,53
2,82
4,21
5,73
7,42
9,42
10,37
10,66
10,20
9,28
8,86
8,15
Jako % energie
29,30
33,60
36,19
33,57
33,15
35,34
41,39
37,41
29,38
27,10
25,74
24,87
Zdroj: Zpráva CNE „Nota Informativa sobre los suministros de electricidad y gas natural en los mercados liberalizados, actualización 31 de diciembre de 2006“. (Informační zpráva o dodávkách elektřiny a zemního plynu na degerulovaných trzích, aktualizace ze dne 31. prosince 2006)
(29)
Ačkoli dodavatelé začali ztráty pociťovat v polovině roku 2005, kdy začaly výrazně růst velkoobchodní ceny, dodavatelské smlouvy nebylo možné okamžitě vypovědět. Dodavatelé na volném trhu, zejména ti, kteří nedisponovali výrobní kapacitou, ale museli elektřinu pořizovat na velkoobchodním trhu, byli v důsledku toho nuceni energii nabízet na volném trhu za ceny odpovídající regulovaným sazbám, a to navzdory možnosti, že jim vzniknou ztráty, nebo si účtovat vyšší ceny odrážející skutečné náklady na pořízení elektřiny, ale ztratit tak podíl na trhu.
3. ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ PODLE ČL. 108 ODST. 2 SFEU
(30)
Komise ve svém rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřování porovnala regulované sazby placené různými kategoriemi konečných uživatelů s odhadovanými cenami, které by bývali museli zaplatit na volném trhu, pokud by regulované sazby neexistovaly. Odhady tržních cen byly vypočteny na základě ceny elektřiny na velkoobchodním trhu, příslušných poplatků za přístup k síti a průměrného obchodního rozpětí odhadovaného na 10 EUR/MWh, jak uvedla Centrica.
Tabulka 3
Srovnání cen podle kategorie odběratelů
Kategorie odběratelů
Regulovaná sazba
(EUR/MWh)
Odhadovaná tržní cena (pouze velkoobchodní cena plus přístupová sazba)
(EUR/MWh)
Odhadovaná tržní cena (+ obchodní rozpětí ve výši EUR 10)
1.
Velcí průmysloví odběratelé napojení na síť vysokého napětí (sazba G4)
23,9
61,17
71,17
2.
Velcí průmysloví odběratelé s přerušitelnou dodávkou
27,0
73,87-76,47
83,87-86,47
3.
Odběratelé napojení na síť vysokého napětí
76,2
81,57
91,57
4.
Domácnosti
101,2
107,75
117,75
5.
Malí průmysloví odběratelé nebo společnosti poskytující služby napojení na síť nízkého napětí
103,9
101,07
111,07
Zdroj: Centrica
(31)
Z tabulky je patrné značné zvýhodnění prvních dvou kategorií (velcí průmysloví uživatelé). U všech ostatních kategorií konečných uživatelů je srovnání méně průkazné, lze však stále pozorovat malou výhodu.
(32)
V rozhodnutí se mělo za to, že tato výhoda byla poskytována selektivně, jelikož z uměle nízkých regulovaných cen měly prospěch podniky, které jako zdroj energie využívají spíše elektřinu než např. zemní plyn. Kromě toho byla zaznamenána selektivita de facto a de jure, která spočívala v tom, že nevýhoda byla neúměrně vyšší pro velké průmyslové konečné uživatele, kteří v určitých případech platili globální ceny za méně než polovinu energetické složky odhadovaných cen na volném trhu.
(33)
V rozhodnutí o zahájení řízení bylo uvedeno, že podněcováním konečných uživatelů k tomu, aby se vrátili zpět na regulovaný trh, mohl systém také poskytovat výhodu distributorům, kteří měli podle všeho u svých regulovaných činností prospěch ze zaručeného ziskového rozpětí.
(34)
V rozhodnutí se rovněž mělo za to, že systém zahrnoval převod státních prostředků, neboť cenový příplatek použitý k uhrazení schodku představuje parafiskální poplatek a příjmy, které z něj plynou, procházejí před předáním konečným příjemcům přes španělský regulační orgán CNE (veřejný subjekt). V rozhodnutí se dospělo k závěru, že s ohledem na judikaturu Soudního dvora v této záležitosti by tyto prostředky měly být považovány za státní prostředky.
(35)
Vzhledem k tomu, že koneční uživatelé působí na trzích, které jsou obecně otevřené hospodářské soutěži a obchodu v rámci EU, Komise v rozhodnutí o zahájení řízení dospěla k závěru, že jsou splněna všechna kritéria stanovená v čl. 107 odst. 1 a že opatření představuje státní podporu ve prospěch konečných uživatelů.
(36)
Když se zjistilo, že zřejmě nelze použít žádnou z odchylek stanovených v článku 107 SFEU, bylo v rozhodnutí o zahájení řízení posuzováno, zda lze poskytování elektřiny za regulované sazby považovat za službu obecného hospodářského zájmu, a zda by tedy v takovém případě mohla být uplatněna odchylka stanovená v čl. 106 odst. 2 SFEU. V rozhodnutí o zahájení řízení bylo uvedeno, že v odvětví elektroenergetiky je vlastní rozhodovací prostor členských států při stanovování závazků veřejné služby omezen ustanoveními směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/54/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 96/92/ES (10) („směrnice o elektřině“). Směrnice o elektřině od členských států vyžaduje, aby stanovily závazek poskytovat univerzální službu (a v jeho rámci konkrétně i právo na dodávky za přiměřené ceny), přičemž tato služba má být omezena pouze na spotřebitele z řad domácností a malé podniky (11). Rozhodnutí dospělo k závěru, že s přihlédnutím k výše uvedené směrnici nelze poskytování elektřiny za regulované sazby středním či velkým podnikům považovat za službu obecného hospodářského zájmu v pravém slova smyslu.
(37)
Komise tudíž vyjádřila vážné pochybnosti o tom, zda lze prvky podpory v regulovaných sazbách, které byly uplatňovány na jiné než malé podniky, považovat za slučitelné s vnitřním trhem.
(38)
V rozhodnutí o zahájení řízení byla rovněž konstatována možnost, že státní podporu obdrželi distributoři. Tato část věci je předmětem samostatného rozhodnutí (věc C 3a/07).
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(39)
Komise tím, že strany vyzvala, aby vznesly připomínky k rozhodnutí o zahájení důkladného vyšetřování, získala řadu podání ze strany velkých průmyslových odběratelů, distributorů, nezávislých dodavatelů a samospráv španělských autonomních oblastí. V tomto rozhodnutí budou shrnuty pouze připomínky, které se týkají údajné státní podpory ve prospěch konečných uživatelů elektrické energie.
PŘIPOMÍNKY NEZÁVISLÝCH DODAVATELŮ
(40)
Byly obdrženy připomínky od společnosti Centrica a od Sdružení nezávislých dodavatelů energie (ACIE). Argumenty a závěry jsou do značné míry totožné.
Připomínky společnosti Centrica a sdružení ACIE
(41)
Centrica klade v podání hlavní důraz na údajné zvýhodnění distributorů elektřiny. Údaje a argumenty, které společnost předložila, však rovněž naznačují přítomnost státní podpory pro konečné uživatele elektřiny.
(42)
Podle společnosti Centrica byla souběžná existence volného a regulovaného trhu, a zejména možnost, aby koneční uživatelé volně přecházeli z jednoho trhu na druhý, příčinou toho, že regulované sazby sloužily jako cenová reference nebo faktický strop cen na volném trhu. Dodavatelé si nemohli účtovat ceny vyšší, než jaké byly u regulovaných sazeb, jinak by nezískali nové odběratele a ztratili by ty stávající.
(43)
Na volném trhu sestává cena, kterou platí koneční uživatelé elektřiny, obvykle ze dvou složek: z poplatku za přístup k síti a „dodavatelské složky“, která je výsledkem tržních mechanismů a připadá maloobchodnímu dodavateli. V rámci maloobchodních dodávek závisí ziskovost na tom, zda „dodavatelská složka“ placená odběrateli pokrývá náklady dodavatele (tj. náklady na pořízení energie na velkoobchodním trhu nebo náklady na vlastní výrobu v případě vertikálně integrované společnosti), a na „obchodním rozpětí“, které zahrnuje ostatní náklady spojené s dodávkami (náklady na uvedení na trh, systémy IT, fakturaci atd.) a odměnu za investovaný kapitál. Proto mohli dodavatelé na volném trhu provozovat činnost v daném tržním segmentu ziskově pouze tehdy, bylo-li obchodní rozpětí „kladné“, jinými slovy pokud existoval určitý rozdíl mezi celkovými náklady dodavatele při obsluhování odběratelů a regulovanou sazbou.
(44)
Centrica zdůvodnila existenci konkurenční nevýhody pro dodavatele na volném trhu výpočty, z nichž je patrné, že v roce 2005 neexistovalo obchodní rozpětí u žádné kategorie spotřebitelů (12) (nebo že pokud nějaká rozpětí existovala na počátku roku, v průběhu roku zmizela). To znamenalo, že regulované sazby byly stanoveny na příliš nízké úrovni na to, aby se nezávislí dodavatelé mohli účastnit hospodářské soutěže se ziskem. Podle společnosti Centrica nebylo možné soutěžit o určité kategorie konečných uživatelů (zejména o uživatele s vysokou spotřebou energie využívající sazbu G4 a další velké průmyslové uživatele), a to dokonce ještě před vznikem sazebního schodku, neboť souhrnné sazby k tomu nikdy nedávaly prostor. Konkurenční nevýhoda, na kterou Centrica poukazuje, vznikla především u kategorie uživatelů, kterou tvoří podniky v sektoru služeb a malé průmyslové podniky napojené na síť nízkého napětí, a v segmentu domácností.
(45)
Údaje, které poskytla Centrica, zejména srovnání regulovaných sazeb a odhadovaných tržních cen, Komise převzala v rozhodnutí o zahájení řízení (viz 30. bod odůvodnění a tabulka 3).
(46)
Podle názoru společnosti Centrica systém porušil směrnici o elektřině, a to nejen kvůli diskriminační povaze režimu pro vyrovnání schodku (který kompenzoval ztráty distributorů, nikoli však dodavatelů), ale také kvůli tomu, že odběratelům bylo upřeno právo na transparentní ceny a sazby (13). Jelikož část ceny elektřiny splatná za rok 2005 byla odložena na budoucí roky, konečné účtované ceny nebyly pro spotřebitele transparentní.
(47)
Kromě toho Centrica tvrdila, že mechanismus vyrovnání schodku není ze dvou důvodů vyvážený: zaprvé, schodek bude splacen převážně konečnými uživateli nízkého napětí, ačkoli k jeho vzniku přispěli převážně velcí koneční uživatelé vysokého napětí. Zadruhé, koneční uživatelé na volném trhu musejí platit za schodek, k jehož vzniku nijak nepřispěli.
(48)
Centrica podpořila předběžný názor Komise, že španělský režim pro vyrovnání schodku zahrnuje převod státních prostředků. Centrica rovněž tvrdila, že se státními prostředky bylo spojeno i rozhodnutí španělské vlády, jímž výrobcům povolila sekuritizaci práv na splacení.
(49)
Sdružení ACIE vypočítalo, že odhadované náklady na pořízení energie, které byly vzaty jako základ pro regulované sazby v roce 2005, byly o 68 % nižší než skutečné náklady, které dodavatelům vznikly při nákupu energie na velkoobchodním trhu. Sdružení zdůraznilo vážné dopady, které měl sazební schodek z roku 2005 na nezávislé dodavatele. Podle ACIE měli dodavatelé na volném trhu podobné pořizovací náklady jako distributoři. Kromě toho byli de facto nuceni se přizpůsobit úrovni souhrnné sazby stanovené vládou pro každou z kategorií odběratelů, protože jinak by nebyli schopni přilákat nové odběratele ani si udržet ty stávající. Sdružení zejména poukazuje na to, že na počátku roku 2005 jeho členové uzavřeli smlouvy na základě vládní prognózy velkoobchodních cen a že později museli tyto smlouvy dodržovat, i když se ukázalo, že nejsou ziskové. V důsledku toho utrpěli nezávislí dodavatelé ztráty. Centrica odhaduje, že v roce 2005 utrpěla ztrátu ve výši 10 milionů EUR. Podle sdružení ACIE byla z trhu nucena odejít řada dodavatelů, včetně společností Saltea Comercial, Electranorte, CYD Energía a RWE.
PŘIPOMÍNKY UŽIVATELŮ S VYSOKOU SPOTŘEBOU ENERGIE
(50)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie se do řízení zapojili prostřednictvím svého sdružení AEGE (Asociación de Empresas con Gran Consumo de Energía). Někteří z nich (Asturiana de Zinc, Ferroatlántica a Alcoa) se do řízení zapojili i sami za sebe. Společnost Alcoa je výrobce hliníku a ve Španělsku provozuje tři výrobní zařízení, která se nacházejí ve městech San Ciprián, La Coruña a Avilés a která v roce 2005 využívala souhrnnou sazbu G4 (sazbu vyhrazenou pro odběratele s vysokou spotřebou energie s možností přerušení dodávek). Společnost Ferroatlántica vyrábí slitiny hliníku a železa a využívala sazbu 3.4 za přerušitelné dodávky. Společnost Asturiana de Zinc je výrobce zinku a pro svůj závod ve městě San Juan de Nieva využívala sazbu G4.
(51)
Ve svých připomínkách uživatelé s vysokou spotřebou energie zpochybňují závěr Komise, že průmyslové sazby (G4 a jiné sazby za přerušitelné dodávky) představují státní podporu, a tvrdí, že sazby nebyly zdrojem hospodářského zvýhodnění, nezahrnovaly státní prostředky a neovlivňovaly hospodářskou soutěž ani obchod mezi členskými státy.
Žádná ekonomická výhoda
(52)
Podle názoru uživatelů s vysokou spotřebou energie je měřítko, které je v rozhodnutí o zahájení řízení použito k určení existence výhody, nesprávné. Komise srovnávala průmyslové sazby s průměrnou velkoobchodní tržní cenou (cenou na organizovaném trhu), která byla považována za reprezentativní pro náklady, které by tyto společnosti bývaly musely uhradit na trhu za běžných podmínek. Jelikož průmyslové sazby byly považovány za nižší než cena na organizovaném trhu, rozhodnutí o zahájení řízení dospělo k závěru, že sazby poskytovaly příjemcům hospodářskou výhodu.
(53)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie tvrdí, že organizovaný trh je spotový trh, na němž se každou hodinu obchoduje s elektřinou pro následující den. Podle uživatelů s vysokou spotřebou energie trpí organizovaný trh určitými nedostatky, které ovlivňují jeho účinnost a konkurenceschopnost. Proto ceny na organizovaném trhu přesně neodrážejí mezní náklady na výrobu, a tudíž ani situaci dokonalé hospodářské soutěže. Velcí koneční uživatelé, kteří odebírají velké objemy elektřiny a mají ploché profily spotřeby, nepořizují elektřinu na organizovaném trhu, ale zpravidla uzavírají dvoustranné smlouvy s dodavateli elektřiny. To potvrzuje i zpráva OMEL z roku 2005, z níž je patrné, že elektřinu pořizovalo přímo na organizovaném trhu jen sedm uživatelů, kteří vyhovovali daným požadavkům a představovali 5 % obchodované elektřiny.
(54)
V každém případě i za předpokladu, že by bylo možné považovat ceny zaznamenané na organizovaném trhu za platné měřítko, nebylo by správné použít průměrnou velkoobchodní cenu z roku 2005, jak to učinila Komise, jelikož tato průměrná cena odráží poptávku po elektřině u dodavatelů, kteří obsluhovali různorodé portfolio konečných uživatelů včetně domácností a malých podniků. Podle sdružení AEGE a společností Ferroatlántica a Asturiana de Zinc by vhodným měřítkem byla minimální cena zaznamenaná na organizovaném trhu v roce 2005, tj. 18,36 EUR/MWh, neboť tato cena by nejvíce odrážela konkurenční tržní podmínky na organizovaném trhu (na němž výrobci nabízejí elektřinu za cenu rovnou jejich mezním nákladům). Velcí průmysloví spotřebitelé nejsou v situaci, kterou by bylo možné srovnávat se situací jiných konečných uživatelů, zejména domácností. Proto průměrná cena na organizovaném trhu není vhodným měřítkem. Podle společnosti Alcoa by Komise měla místo toho srovnat zpochybňované sazby s cenami, na nichž se velcí koneční uživatelé dohodli v rámci dvoustranných smluv.
(55)
Alcoa poskytla příklad dvoustranné tržní ceny a uvedla, že její tři závody na výrobu hliníku vždy využívaly sazbu G4. Společnost Alcoa však také vlastní závod na výrobu oxidu hlinitého (Alúmina Española), pro nějž na konci roku 2004 uzavřela dvoustrannou smlouvu s dodavatelem. Tato smlouva byla uzavřena na dva roky s možností prodloužení o další rok. Tři závody na výrobu hliníku mají stejný plochý profil spotřeby jako závod na oxid hlinitý. Závod Alúmina však spotřebuje výrazně menší objemy elektřiny (0,35 TWh oproti 1,3 TWh v závodech v Avilés a La Coruña a oproti 3,4 TWh v závodě v San Cipriánu). Průměrná cena dohodnutá na základě této smlouvy byla 34,45 EUR/MWh (včetně nákladů na jaderné moratorium, nákladů na přístup k síti a dalších přidružených nákladů). Tato cena byla získána na základě nabídkového řízení a nabídky dodavatelů se od sebe lišily o méně než 5 EUR.
(56)
Podle společnosti Alcoa lze rozdíl mezi touto dvoustranně dohodnutou cenou (34,45 EUR/MWh) a sazbou G4 (23,90 EUR/MWh) vysvětlit objektivními faktory. Zejména tím, že uživatelé sazby G4 podléhají regulačním omezením, která se nevztahují na dvoustranné smlouvy, např. závazku využít veškerý výkon nasmlouvaný v rámci sazby G4 (nevyužití podléhá sankcím), požadavku vlastnit zařízení pro kontrolu napětí a požadavku uhradit elektřinu do 20 dnů (zatímco dvoustranné smlouvy nabízejí výhodnější platební podmínky).
(57)
Alcoa tudíž dospěla k závěru, že hypotetická tržní cena použitelná na její tři závody na výrobu hliníku by byla výrazně pod cenou 34,45 EUR/MWh, protože tyto závody mají vyšší úroveň spotřeby. Pokud by se navíc zvážilo průměrné obchodní rozpětí 10 EUR/MWh, čisté náklady na dodávky elektřiny do závodu na výrobu oxidu hlinitého by dosáhly 24,25 EUR/MWh, což se velmi blíží souhrnné sazbě G4.
(58)
Společnost Ferroatlántica poukázala na to, že v rozhodnutí o zahájení řízení byla nesprávně interpretována regulovaná sazba 3.4 používaná v roce 2005, jelikož do základní sazby byly nesprávně promítnuty slevy a sazba byla srovnána s poplatkem za přístup, který je desetkrát vyšší než poplatek použitelný v jejím případě (a v případě velmi velkých odběratelů). Ferroatlántica také předložila důkazy o tom, že i když v roce 2004 měsíční průměrná tržní cena pro forwardové smlouvy na dodávky elektřiny v roce 2005 byla 31,68 EUR/MWh, v prosinci 2004 byla tato cena 31,05 EUR/MWh. Z toho by vyplývalo, že by společnost získala základní dodávky elektřiny v roce 2005 za tuto cenu v době, kdy byly stanoveny regulované sazby. Po přičtení „dodatečných služeb“ (3,92 EUR/MWh) a příslušné přístupové sazby (1,70 EUR/MWh) by průmyslový uživatel získal tržní cenu 36,67 EUR/MWh, která je nižší než cena 56,11 EUR/MWh u sazby 3.4 použitelné pro uživatele s vysokou spotřebou energie.
(59)
Ve skutečnosti byly další slevy z této sazby odměnou za kapacitu k poskytování služeb souvisejících s řízením odběru a za odsouhlasení těchto služeb ve prospěch soustavy. Ferroatlántica v tomto ohledu dodává, že sleva ze sazby odrážela různé poskytované služby, konkrétně hodinové rozlišování (s noční a víkendovou spotřebou), přerušitelnost (přijetí dodávek na žádost provozovatele sítě), sezonní povahu (s koncentrací dodávky do měsíců s nízkou poptávkou) a řízení jalové energie. Pouze těmito slevami, které byly proměnlivé a byly stanoveny nařízením od roku 1995, a nikoli úrovní regulované sazby lze vysvětlit a podle názoru společnosti Ferroatlántica zdůvodnit nižší průměrnou cenu elektřiny placenou v roce 2005.
(60)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie zpochybňují v rozhodnutí o zahájení řízení tvrzení, že výhoda nebyla úměrná spotřebovávaným objemům a u velkých odběratelů byla zpravidla vyšší. V této souvislosti uživatelé s vysokou spotřebou energie např. uvádí, že sám regulační orgán CNE potvrdil, že úroveň sazby G4 měla být dokonce ještě nižší. Uživatelé s vysokou spotřebou energie podotýkají, že velcí odběratelé využívající sazbu G4 nebo 3.4 spotřebovali mnohotisíckrát více elektřiny než průměrní odběratelé vysokého napětí, a zaplatili jen třikrát méně než oni.
(61)
Běžné by také bylo, kdyby velcí odběratelé obdrželi vyšší jednotkovou slevu z ceny. Podle uživatelů s vysokou spotřebou energie je proto závěr, že průmyslové sazby představovaly určitou výhodu, velmi sporný. Připomínají, že v každém případě je na Komisi, aby o existenci takovéto výhody poskytla přesvědčivé důkazy.
(62)
Alcoa rovněž poukázala na to, že cena, kterou platí ve Španělsku, je téměř stejná jako průměrná vážená cena, kterou platí závody vyrábějící hliník v EU, a je dokonce vyšší než průměrná vážená cena placená v EHP.
Žádné státní prostředky
(63)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie tvrdí, že to byli oni, kdo platil průmyslové sazby přímo distributorům, aniž by se prostředky dostaly pod kontrolu státu, a že tudíž v souladu s judikaturou ve věci PreussenElektra předmětný režim nezahrnoval prostředky státu.
(64)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie poukazují na to, že mezi stanovením sazeb, k němuž došlo na konci roku 2004, a zavedením mechanismu pro vyrovnání schodku prostřednictvím odběratelů, který byl přijat až v červnu 2006, uplynula určitá doba. V rozhodnutí o zahájení řízení Komise tvrdila, že došlo k využití státních prostředků, neboť do faktur pro uživatele byl zařazen příplatek, který byl kvalifikován jako parafiskální poplatek. Uživatelé s vysokou spotřebou energie tvrdí, že pokud by byla tato hypotéza přijata, pak by se opatření, které nebylo podporou v roce 2005, podporou stalo v roce 2006 (ex post). To by bylo v rozporu se základními zásadami práva EU, jako jsou právní jistota a legitimní očekávání. Uživatelé s vysokou spotřebou energie poukazují na to, že označení určitého opatření za podporu závisí pouze na okolnostech, které existují v době jeho přijetí, a nemůže záviset na budoucích událostech, zejména v případě, že je nelze rozumně předvídat. Citují generálního advokáta Jacobse ve věci Van Calster (14): „situaci je nutno posuzovat ke dni prvotního zavedení poplatků a nelze ji zpětně měnit“.
(65)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie uvádí, že regulované sazby z roku 2005 nepředstavovaly v tomtéž roce státní podporu. Tyto společnosti podotýkají, že analýza mechanismu financování je za těchto okolností irelevantní, neboť mechanismus byl zaveden až v roce 2006. Posouzení způsobu financování by bylo relevantní pouze v případě, že by opatření představovalo státní podporu již od začátku. Jelikož sazby nezahrnovaly podporu, zastávají uživatelé s vysokou spotřebou energie názor, že Komise nemůže příplatek využít jako východisko k tomu, aby došla k opačnému závěru.
(66)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie dále tvrdí, že v případě parafiskálních daní je způsob financování opatření v každém případě relevantní z hlediska posouzení státní podpory pouze tehdy, je-li daň „povinně vázána na podporu“, tedy existuje-li přímá a bezprostřední vazba mezi opatřením a způsobem jeho financování (15). Uživatelé s vysokou spotřebou energie existenci takovéto vazby popírají, neboť příplatek byl určen k pokrytí schodku, který vznikl při zúčtování regulovaných činností, při nichž nešlo pouze o poskytování elektřiny za regulované sazby, ale také o jiné náklady související se soustavou. Příplatek proto nebyl specificky vyčleněn na pokrytí ztrát vzniklých při dodávkách elektřiny za regulované sazby. Zadruhé, neexistovala žádná přímá ani nepřímá vazba mezi úrovní sazeb a uplatněným příplatkem, neboť sazby stanovené v roce 2004 byly bezpodmínečné (nepodléhaly dalším úpravám v následujících letech).
(67)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie dále uvádí, že příplatek nepředstavoval parafiskální poplatek či dávku, protože podle španělského práva neměl fiskální povahu. Fiskální opatření se používají k financování veřejných výdajů, zatímco v tomto případě bylo cílem příplatku vyrovnat schodek, který vytvořily soukromé hospodářské subjekty (distributoři), jež v rámci elektroenergetické soustavy prováděly regulované činnosti. Podle španělské ústavy lze nová fiskální opatření zavést pouze zákonem (nikoli královským dekretem). Stát navíc nikdy není vlastníkem příjmů z příplatku ani nemá pravomoc s nimi nakládat, jelikož tyto prostředky se převádí na vkladový účet spravovaný regulačním orgánem CNE a stát si je nemůže přivlastnit. Proces vyrovnání je plně automatický a CNE nemá žádný prostor pro vlastní uvážení ani autonomii či kontrolu nad určením nebo výší finančních prostředků, které mají být vyrovnány jednotlivým subjektům.
(68)
Komise podle uživatelů s vysokou spotřebou energie tuto skutečnost uznala v rozhodnutí o nákladech spojených s přechodem na konkurenční prostředí ve Španělsku (16), v němž uvedla, že „převod částek prostřednictvím regulačního orgánu CNE má sloužit především účetním účelům“, a nedospěla k závěru, že by opatření zahrnovalo státní prostředky.
(69)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie tvrdí, že tato situace je totožná se scénářem „nákladů spojených s přechodem na konkurenční prostředí“, neboť v obou případech vláda zavedla příplatek, který měl vyrovnat trvalé náklady spojené se soustavou. Tato argumentace byla podle všeho potvrzena také ve věci týkající se Spojeného království (17).
Žádný dopad na hospodářskou soutěž a obchod
(70)
Společnosti Asturiana de Zinc a Alcoa tvrdí, že vzhledem ke zvláštním vlastnostem trhů s hliníkem a zinkem nemůže mít opatření týkající se ceny elektřiny použité při výrobě těchto kovů žádný dopad na obchod v EU, jelikož kovy jsou komodity a jejich ceny se stanovují na světové úrovni na Londýnské burze kovů. Za těchto okolností se rozdíly mezi místními výrobními náklady nepromítají do rozdílů ve světových cenách.
(71)
Tyto dvě společnosti tvrdí, že v EU roste ve výrobě hliníku a zinku schodek, zatímco poptávku v rostoucí míře uspokojují dovozy ze třetích zemí.
(72)
Pokud ve Španělsku zanikne odvětví výroby hliníku a zinku, nezastoupí je žádné nové subjekty z EU, neboť závody (na výrobu hliníku) v EU již naplno využívají svoji kapacitu a žádný nový ani stávající výrobce by neměl motivaci svou kapacitu zvyšovat, jelikož si nemůže být jist, že bude moci dlouhodobě odebírat elektrickou energii za rozumné ceny. Schodek by tudíž byl pokryt pouze z dovozu.
(73)
Alcoa kromě toho tvrdí, že sazby neohrožují zájmy jiných evropských výrobců, neboť nabízejí elektřinu za cenu, která je totožná s průměrnou cenou placenou jinými výrobci hliníku v EU-25.
I kdyby průmyslové sazby s doložkou o přerušení představovaly podporu, šlo by o „existující podporu“
(74)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie tvrdí, že sporné sazby existovaly již před přistoupením Španělska k EU.
(75)
I když označení „sazba G4“ bylo formálně zavedeno ministerským nařízením ze dne 6. března 1986, sazba fakticky existovala již před 1. lednem 1986, kdy Španělsko přistoupilo k EU, neboť odpovídá bývalé „průmyslové sazbě I při dlouhodobém využívání“, která byla stanovena ministerským nařízením ze dne 14. října 1983, tedy před přistoupením Španělska k EU. Všichni koneční uživatelé elektřiny, kteří využívali sazbu I, byli automaticky převedeni do sazby G4, což byla de facto stejná sazba s novým jménem.
(76)
Ministerské nařízení z roku 1983 rovněž výslovně stanoví i ostatní sazby s doložkou o přerušení.
(77)
Podle uživatelů s vysokou spotřebou energie by navíc opatření představovalo existující podporu na základě článku 15 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (18), a to kvůli uplynutí desetileté promlčecí lhůty.
Zpětnému získání podpory by bránila zásada legitimního očekávání
(78)
Uživatelé s vysokou spotřebou energie tvrdí, že i za předpokladu, že by nebylo možné považovat sazby za existující podporu, by zpětnému získání podpory bránila zásada legitimního očekávání. V průběhu celého roku 2005 byly sazby předmětem přímé platby mezi soukromými hospodářskými subjekty. Uživatelé nemohli předem vědět, že se ze sazeb stanovených v prosinci 2004 stane na základě vládního opatření přijatého v červnu 2006 státní podpora. Žádný (jakkoli obezřetný) hospodářský subjekt nemohl tuto změnu ve své právní situaci očekávat. Proto uživatelé legitimně očekávali, že jejich sazby státní podporu nezahrnují.
PŘIPOMÍNKY OD GALICIJSKÉ A ASTURSKÉ REGIONÁLNÍ SAMOSPRÁVY
(79)
Pokud jde o možnou podporu pro uživatele s vysokou spotřebou energie, galicijská regionální samospráva tvrdí, že se Komise dopustila chyby, když použila cenu na organizovaném trhu jako náhradu za tržní cenu, jelikož uživatelé s vysokou spotřebou energie obvykle uzavírají dlouhodobé smlouvy s výrazně lepšími podmínkami.
(80)
Vzhledem k tomu, že dosud nebyla dokončena liberalizace španělského trhu, a zejména s ohledem na neexistenci dvoustranných smluv mezi výrobci a velkými odběrateli má galicijská regionální samospráva za to, že by bylo dobré použít jako měřítko skutečné náklady, které platí výrobci za dodávky těmto odběratelům. Alternativně by bylo možné získat referenční cenu na základě odborné literatury (Wilson, 1993 (19) a Castro-Rodríguez (20), 1999), a to zvážením buď nákladů spojených s nejúčinnější technologií, která vyhovuje specifickým potřebám uživatelů s vysokou spotřebou energie, nebo průměrných nákladů na elektřinu během různých hodin dne. Rozdíl mezi takto získanou referenční cenou a regulovanou sazbou placenou v roce 2005 by byl mnohem nižší. Regionální galicijská samospráva dále tvrdí, že všichni španělští uživatelé včetně těch, kteří mají vysokou spotřebu energie, postupem času v každém případě schodek, který vznikl v důsledku uplatnění nízkých sazeb v roce 2005, splatí.
(81)
Kromě výše uvedeného má regionální galicijská samospráva za to, že systém sazeb v podobě z roku 2005 nebyl právně selektivní, neboť stát nehodlal poskytnout konečným uživatelům výhodu, ale pouze se při stanovení sazeb v roce 2004 dopustil chyb v prognózách tržních trendů a cen. Regionální galicijská samospráva rovněž zpochybňuje závěr, že systém měl dopad na obchod v rámci EU.
(82)
Připomínky asturské regionální samosprávy jsou obdobné jako připomínky španělské vlády, na které odkazují.
PŘIPOMÍNKY ŠPANĚLSKA
(83)
Španělsko zastává názor, že systém regulovaných sazeb z roku 2005 nezahrnoval podporu ani pro konečné uživatele, ani pro distributory.
Žádná příčinná souvislost mezi opatřením státu a schodkem, schodek nelze přičítat státu
(84)
Španělsko tvrdí, že schodek nelze přičítat státu, jelikož byl způsoben nepředvídatelnými vnějšími okolnostmi, a nikoli úmyslným záměrem státu dotovat určité činnosti.
(85)
Španělsko uvádí, že legislativa EU platná v roce 2005 dodávkám elektřiny za regulované sazby stanovené státem nebránila. Proto byl státní regulační zásah právně platný, neboť se jednalo o projev státní svrchovanosti. Jednou z těchto svrchovaných výsad je stanovení sazeb tak, aby očekávané náklady odpovídaly očekávané poptávce.
(86)
Španělsko tvrdí, že schodek v roce 2005 byl způsoben rozdílem mezi vládními prognózami velkoobchodních cen elektřiny a skutečnými cenami zaznamenanými na organizovaném trhu. Mimořádně vysoké ceny v roce 2005 byly způsobeny nepředvídatelnými příčinami, které lze přičítat zásahu vyšší moci.
(87)
Jelikož událostí, která dala vzniknout údajné podpoře, byl podle všeho nárůst velkoobchodních cen převyšující prognózu, údajnou výhodu není možné přičítat žádnému právnímu aktu. I pokud by se předpokládalo, že takováto výhoda existovala (quod non), byla by způsobena okolnostmi, které nijak nesouvisely se záměry státu. Existence vyšší moci podle Španělska narušuje příčinnou souvislost mezi správním rozhodnutím, jímž se sazby stanovovaly, a konkurenční výhodou, která by vedla ke státní podpoře. I za předpokladu (quod non), že by byla splněna objektivní podmínka příčinné souvislosti, subjektivní podmínka záměru (přičitatelnosti) na straně státu by stále chyběla.
Žádné prostředky státu
(88)
Španělsko tvrdí, že sazby nezahrnovaly veřejné prostředky. Zaprvé, Španělsko v tomto ohledu prohlašuje, že příplatek není „poplatkem“ ve smyslu judikatury Evropského soudního dvora o parafiskálních poplatcích, neboť jej nevybírá stát ani nejde o fiskální poplatek. Podle Španělska je příplatek nedílnou součástí sazby a je téže povahy. Sazba je tudíž soukromá cena.
(89)
Zadruhé, finanční prostředky nevybírá stát ani nejsou placeny do fondu určeného státem. Sazby vybírají distributoři, nikoli stát, a proto jde o soukromé ceny, které zaručují spravedlivou odměnu subjektů (jak stanoví zákon 54/1997). Nejedná se o daně ani veřejné ceny. Stát za nic odměnu neposkytuje, neboť odměnu nabízí systém na základě tržních sil v případě neregulovaných činností a na základě přístupových sazeb stanovených státem v případě činností regulovaných. Jelikož tento systém pro stát nepředstavuje žádnou zátěž, nejsou podle judikatury ve věci Sloman Neptun (21) dotčeny státní prostředky. Předmětné prostředky navíc nikdy neplynou do státní pokladny, neuvádí se v rozpočtových zákonech, nepodléhají ověřování ze strany nejvyššího kontrolního úřadu a není možné je získat zpět od dlužníků prostřednictvím správních postupů. Dluhy vůči elektroenergetické soustavě nepodléhají úrokové sazbě použitelné na dluhy vůči státu.
(90)
Španělsko znovu opakuje, že s těmito prostředky nakládá španělský regulační orgán CNE, který plní pouze funkci účetního prostředníka. Španělské orgány uvádějí, že již v rozhodnutí z roku 2011 o nákladech spojených s přechodem na konkurenční prostředí ve Španělsku (SA NN 49/99) Komise stanovila, že „převod prostředků přes CNE je v zásadě účetní povahy. Finanční prostředky převáděné na účet vedený jménem CNE nikdy nebyly vlastnictvím tohoto subjektu a byly neprodleně vyplaceny příjemcům podle předem určené částky, kterou CNE nemůže nijak změnit.“ Na základě této úvahy Komise dospěla k závěru, že „není v postavení, aby mohla určit, zda příjmy plynoucí z poplatku stanoveného v rámci režimu nákladů spojených s přechodem na konkurenční prostředí představují státní prostředky“.
Žádná výhoda
(91)
Španělsko nesdílí názor Komise, že regulované sazby poskytují ekonomickou výhodu konečným uživatelům (nebo distributorům).
(92)
Pokud jde o konečné uživatele, Španělsko znovu opakuje, že schodek je výsledkem vyšší moci, a tvrdí, že schodek nevytvářel výhodu pro velké odběratele, jelikož byl s úrokem převeden do sazeb v nadcházejících letech. Proto je údajná ekonomická výhoda plynoucí z nižší ceny elektřiny pouze zdánlivá, neboť rozdíl oproti cenám na volném trhu spotřebitelé uhradí s úrokem.
Dodávky energie za regulované sazby jsou službou obecného hospodářského zájmu
(93)
Španělsko tvrdí, že v roce 2005 nebyly regulované sazby v rozporu s právem EU, neboť lhůta pro liberalizaci trhu pro všechny odběratele (včetně domácností) končila 1. července 2007.
(94)
Španělské orgány zejména tvrdí, že dodávky elektřiny jsou službou obecného zájmu a stát musí zasáhnout, aby zabránil zneužití dominantního postavení v důsledku existence jediné sítě (přirozený monopol).
(95)
Parametry pro stanovení sazeb byly vymezeny objektivně a transparentně. Složitý regulační rámec pro stanovení sazeb a postup pro vyrovnání podle názoru Španělska prokazují, že systém sazeb se zakládal na důkladné analýze nákladů a příjmů spojených se soustavou a na analýze poptávky po elektrické energii.
Závazek Španělska
(96)
Jak je uvedeno v 25. a 26. bodě odůvodnění, schodek vytvořený v roce 2005 je splácen v ročních splátkách včetně úrokové sazby odpovídající sazbě Euribor bez diferenciálu. Aniž jsou dotčeny jeho připomínky, Španělsko se zavázalo, že zpětně zvýší úrokovou sazbu účtovanou uživatelům z řad podniků, jejichž připojení přesahuje 1 kV. Toto zvýšení se určí v poměru k tomu, jak ke schodku z roku 2005 přispěli uživatelé z řad podniků, na něž se vztahuje stávající řízení a jimž byla energie dodávána za souhrnné sazby. Úroková sazba bude odpovídat uplatnění diferenciálu ve výši 65 bazických bodů nad referenční sazbu Euribor, čímž bude obecně vyrovnána se sazbou uplatněnou na schodek v následujících letech.
(97)
Příslušná částka bude uživatelům z řad podniků účtována takto: pokud jde o roční splátky za část schodku z roku 2005, které již byly zaplaceny, uplatní se jednorázové zvýšení přístupových sazeb; pokud jde o částku, kterou je ještě třeba uhradit, uplatní se vyšší úroková sazba přímo na každou roční částku, a to opět ve formě vyšších přístupových sazeb.
5. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
EXISTENCE STÁTNÍ PODPORY PODLE ČL. 107 ODST. 1 SFEU
(98)
Opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, jestliže jsou splněny následující podmínky: opatření a) ekonomicky zvýhodňuje příjemce; b) je poskytováno státem nebo ze státních prostředků; c) je selektivní; d) ovlivňuje obchod v rámci Unie a může narušit hospodářskou soutěž v EU. Jelikož musejí být splněny všechny tyto podmínky, Komise se v hodnocení omezí na existenci ekonomického zvýhodnění příjemců.
Existence ekonomického zvýhodnění
(99)
Podniky jsou zvýhodněny ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, jestliže získají ekonomické zvýhodnění, které by jinak za tržních podmínek nezískaly. V daném případě musí šetření zjistit, a to rovněž s ohledem na splácení schodku elektroenergetické soustavy z roku 2005, zda existoval kladný rozdíl mezi regulovanými sazbami stanovenými v roce 2005 a tržními cenami, které by potenciální příjemci bývali museli uhradit za pořízenou elektřinu a služby poskytované v rámci jejich sazebního režimu. Jakákoli výhoda, pokud jde o tržní podmínky, musí být doložena odkazem na skutečné tržní ceny. Tyto záležitosti, tedy existence kladného rozdílu - nebo naopak jeho nepřítomnost - mezi cenami elektřiny na organizovaném trhu, tržními cenami a regulovanými sazbami a splácení schodku, jsou jedna po druhé zkoumány níže.
Srovnání s průměrnými cenami elektřiny na organizovaném trhu
(100)
Průměrné ceny elektřiny na organizovaném trhu jsou ukazatelem obecných cenových úrovní na velkoobchodním trhu. Tato průměrná referenční cena v průběhu celého roku 2005 činila 59,47 EUR/MWh. Jak je popsáno a znázorněno v 19. bodě odůvodnění (graf 1), během sedmi ne po sobě jdoucích měsíců roku 2005 byly průměrné velkoobchodní ceny vyšší než ceny elektřiny zahrnuté v souhrnných regulovaných sazbách, které se uplatňovaly na všechny konečné uživatele. Proto se zdá, že průměrná sazba, která byla stanovena dekretem č. 2392/2004, vedla ke kladnému rozdílu ve prospěch všech konečných uživatelů, kteří si vybrali regulované sazby, a to alespoň během většiny měsíců v roce 2005.
(101)
Avšak v měsíčních obdobích nepřesahujících jeden rok tento rozdíl v pěti měsících (od ledna do května 2005) neexistoval, a výhoda tudíž nebyla poskytnuta celému regulovanému systému sazeb. Pokud se navíc srovnají období, která jsou delší než jeden rok, např. období do 30. prosince 2007, je možná akumulovaná výhoda od června 2005 více než eliminována poklesem průměrných cen na organizovaném trhu, které se prudce propadaly, až v březnu 2007 dosáhly 37 EUR/MWh, zatímco ceny zahrnuté v regulovaných sazbách se ve stejném období pohybovaly okolo 68 EUR/MWh. Ceny elektřiny zahrnuté v souhrnných sazbách byly od října 2006 ve skutečnosti mnohem vyšší než velkoobchodní dodavatelské ceny (viz graf 1). Přínosy a ekonomické zvýhodnění u odběratelů, jimž byla energie dodávána za regulované sazby v době, kdy byly ceny na organizovaném trhu vyšší než náklady na elektřinu zahrnuté v regulovaných sazbách, tak mohou být eliminovány, když jsou ceny na organizovaném trhu nižší než náklady na elektřinu zahrnuté v regulovaných sazbách.
(102)
Z toho vyplývá, že jak v měsíčních obdobích, která v roce 2005 v součtu nedosáhla jednoho roku, tak ve dvouletých obdobích zahrnujících i část roku 2005 ceny energie zahrnuté v regulovaných sazbách použitelných v roce 2005 podle všeho ve srovnání s velkoobchodními cenami elektřiny na organizovaném trhu nijak nezvýhodňovaly skupinu odběratelů, jimž byla elektřina dodávána za regulované sazby. Skutečností však je, že příjmy z poplatků za přístup a z regulovaných sazeb, které byly hrazeny v rámci celé elektroenergetické soustavy, v roce 2005 nestačily k pokrytí regulovaných nákladů soustavy. Proto je třeba prozkoumat, zda je zavedený mechanismus dostatečný k tomu, aby zaručil, že bude schodek splacen.
Splacení schodku elektroenergetické soustavy z roku 2005
(103)
Jak je popsáno v 15. a 20.-22. bodě odůvodnění, účty elektroenergetické soustavy v roce 2005 zahrnovaly všechny regulované náklady a příjmy soustavy, aniž by byly konkrétní příjmy přiděleny na konkrétní náklady. Například náklady na přenos a distribuci (4,410 miliardy EUR) nebo náklady na podporu kombinované výroby tepla a energie nebo výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů (2,701 miliardy EUR) nebyly rozdělovány mezi regulované příjmy ze souhrnných sazeb na regulovaném trhu a/nebo příjmy z regulovaných poplatků za přístup na volném trhu a tyto dva druhy příjmů nebyly nijak rozlišovány ani při financování uvedených nákladů. Ve skutečnosti mají všichni uživatelé soustavy zisk a lze očekávat, že přispějí k uhrazení nákladů na podporu účinnějších forem kombinované výroby a výroby energie z obnovitelných zdrojů nebo nákladů na služby v oblasti přenosu a distribuce. V tomto systému nekumulativních nákladů u každé sazby není možné následně objektivně rozdělit náklady mezi uživatele na volném trhu a uživatele, kteří využívají regulované sazby, a v rámci této druhé kategorie uživatelů mezi 25 různých sazebních stupňů, které byly v roce 2005 použitelné. Z toho je patrné, že je záhodno zanalyzovat možné výhody či naopak jejich neexistenci u schodku elektroenergetické soustavy z roku 2005 jako celku.
(104)
V tomto ohledu Španělsko zavedlo mechanismus pro zpětné získání celého schodku z roku 2005, což je v souladu se zmiňovanou univerzálností účtů tehdy uplatňovaného systému. Nedostatek regulovaných příjmů elektroenergetické soustavy k pokrytí nákladů soustavy se řešil pomocí zdrojů shromážděných prostřednictvím „specificky vyčleněného příspěvku“ stanoveného královským dekretem č. 809/2006. Od poloviny roku 2006 se schodek začal zpětně získávat za použití příplatku v hodnotě 1,378 % souhrnných regulovaných sazeb a 3,975 % přístupových poplatků, a poté příplatků nutných k zaručení, že částka 3,8 miliardy EUR plus úroky bude získána během 14,5 roku, tedy v období do roku 2020 (viz body odůvodnění 25 a 26).
(105)
Z toho vyplývá, že příjmy ze zvláštního příspěvku vyčleněného na financování schodku z roku 2005 umožňují uživatelům soustavy hradit účty za elektřinu (s navýšením nutným k následnému vyrovnání účtů soustavy za rok 2005) s výrazným prodlením.
(106)
Za těchto okolností je jediným sporným aspektem metody, která byla v roce 2006 zvolena ke splacení schodku elektroenergetické soustavy z roku 2005 a k vyrovnání účtů, nízká úroková sazba, která byla zpočátku uplatněna na roční splátky, tedy konkrétně referenční sazba Euribor bez diferenciálu. Jak je podrobněji popsáno v 96. a 97. bodě odůvodnění, Španělsko se zavázalo, že úrokovou sazbu pro uživatele z řad podniků, na které se vztahuje stávající řízení, zvýší. Španělsko se zavazuje, že nad referenční úrokovou sazbu uplatní diferenciál ve výši 65 bazických bodů.
(107)
Uplatněním této změny na opatření, které bylo původně použito ke splacení schodku z roku 2005 a které vylučuje domácnosti a malé podniky, jež v rámci opravného mechanismu platily nejvyšší regulované sazby, se ruší jakákoli hypotetická výhoda, kterou společnosti mohly z odkladu plateb od roku 2006 získat. Uplatnění příplatku k sazbě kromě toho znamená, že celková zpětně získaná částka je u každé společnosti přímo úměrná její spotřebě elektřiny. Čím více elektřiny společnost spotřebuje, tím vyšší je příplatek.
Srovnání s tržními cenami elektřiny
(108)
Zadruhé, jak podotýkají některé zúčastněné strany, ceny zaznamenané na organizovaném trhu s elektřinou nejsou odpovídajícím měřítkem, podle něhož by bylo možné porovnat tržní ceny s cenami elektřiny placenými velkými odběrateli na základě regulovaných sazeb. Faktem je, že na základě důkazů obsažených ve zprávě z roku 2005, již vypracoval OMEL, hospodářský subjekt na trhu s elektřinou, pouze sedm konečných uživatelů - oproti stovkám průmyslových a velkých uživatelů z řad podniků - představovalo 5 % poptávky po elektřině pocházející přímo z organizovaného trhu. Průmysloví a jiní velcí odběratelé, zejména odběratelé s vysokou spotřebou energie, u nichž energie představuje výrazný podíl výrobních nákladů (zpravidla 30-40 % u výroby hliníku) požadují a získávají předvídatelné cenové a dodavatelské podmínky. Tyto podmínky jsou stanoveny ve smlouvách s delšími lhůtami než na následující den. Ceny, které jsou každou hodinu kotovány na denním trhu, např. organizovaném trhu s elektřinou, názorně ukazují průměrné tržní ceny dodavatelů, kteří obsluhují různorodé portfolio odběratelů včetně domácností. Nejsou však přiměřeným měřítkem pro určení cen, které by uživatelé s vysokou spotřebou energie měli platit na volném trhu na základě smluv s delšími lhůtami než na následující den. Na rozdíl od stanoviska v rozhodnutí o zahájení řízení z vyšetřování vyplynulo, že regulované sazby, které jsou nižší než průměrné ceny na organizovaném trhu, nutně nezvýhodňují průmyslové uživatele oproti tržním podmínkám, neboť ceny na organizovaném trhu nejsou pro většinu těchto uživatelů tržní ceny. Tím jsou rozptýleny pochybnosti, pokud jde o tuto otázku.
(109)
Kromě toho nebyla v roce 2005 ve Španělsku možnost přejít na volný trh nezvratná. Odběratelé si mohli kdykoli vybrat mezi nejatraktivnějšími nabídkami na regulovaném a volném trhu, což do určité míry vedlo ke sblížení cen. Reverzibilita dodavatelských možností zpravidla nutně stlačuje maloobchodní tržní ceny v situacích, kdy dochází ke zvýšení velkoobchodních cen, jako tomu bylo ve Španělsku od dubna 2005, zatímco opačná pobídka ke zvýšení cen na volném trhu s cílem přiblížit je k nejvyšším úrovním regulovaných sazeb nastává, když je situace opačná.
(110)
Jak potvrzuje sdružení nezávislých dodavatelů (42.-49. bod odůvodnění), během roku 2005 dodavatelé na volném trhu museli dodržovat své smlouvy, nebo je jednostranně ukončit, pokud to bylo možné, nebo znovu vyjednat ceny a upravit je směrem nahoru, a to s rizikem, že jejich odběratelé přejdou na regulovaný trh. Ztráty, které dodavatelům na volném trhu podle jejich vlastních tvrzení vznikly, naznačují, že ceny na volném trhu v roce 2005, zejména u jednoletých smluv, které byly dodržovány, zůstávaly v blízkosti příslušných úrovní regulovaných sazeb, a proto tyto regulované sazby ve srovnání se skutečnými cenami na volném trhu de facto neposkytovaly žádnou ekonomickou výhodu.
(111)
To tudíž znamená, že dva hypotetičtí navzájem si konkurující průmysloví uživatelé, jeden s jednoletou smlouvou na dodávky elektřiny v rámci volného trhu po dobu od ledna do prosince 2005 a druhý s dodávkami za regulované sazby ve stejném období, nesli, pokud byly všechny ostatní faktory rovnocenné, obdobné náklady na elektřinu. Jediný důsledek, který měla úroveň regulovaných sazeb v roce 2005 na ceny na volném trhu, ve skutečnosti spočíval v tom, že uživatelé na volném trhu měli nepřímou výhodu plynoucí z omezení cenových nárůstů, a to i vezmeme-li v úvahu, že tyto nárůsty byly smluvně možné během roku, nebo v dlouhodobějším měřítku v průběhu celého roku 2005. Skutečnou či potenciální hospodářskou soutěž mezi průmyslovými uživateli, kteří získávali elektřinu na volném, respektive regulovaném trhu, nemohly regulované sazby narušit.
(112)
Zatřetí, v rozhodnutí o zahájení řízení se Komise odvolávala zejména na nízké úrovně regulovaných sazeb ve výši 23,90 EUR/MWh a 27,00 EUR/MWh, které v roce 2005 platily pro velké průmyslové odběratele (sazba G4), respektive velké průmyslové odběratele s přerušitelnými dodávkami (např. sazba 3.4), jak ukazuje tabulka 3 v 30. bodě odůvodnění. Jak podotýkají některé třetí strany, úrovně regulovaných sazeb, vůči nimž se v rozhodnutí o zahájení řízení vznášejí námitky, nejsou sazbami, nýbrž průměrnými cenami po slevách. Úrovně základních sazeb stanovené dekretem č. 2392/2004 (uvedené v tabulce 1) byly bez slev 56,12 EUR/MWh (sazba 3.4), respektive 25,44 EUR/MWh (sazba G4).
(113)
V tomto ohledu byly během formálního vyšetřování zjištěny důkazy o tom, že regulované sazby pro průmyslové uživatele, které jsou zmiňovány v rozhodnutí o zahájení řízení, se nacházely na úrovni tržních cen použitelných během celého období od ledna do prosince 2005. Tato skutečnost je vysvětlena níže.
(114)
Zaprvé, byly nalezeny důkazy, že existovaly dvoustranné tržní ceny ve výši 34,45 EUR/MWh, které v roce 2005 platily pro uživatele s vysokou spotřebou energie na volném trhu (55.-57. bod odůvodnění). S ohledem na obchodní rozpětí, které je nižší než průměrné rozpětí ve výši 10 EUR uvedené v rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřování, tato tržní cena ukazuje, že náklady na dodávky se blížily částce 25,44 EUR/MWh nejnižší regulované sazby (G4) (průměrná cena ex post 23,90 EUR/MWh). Pokud se vezmou v úvahu objektivní rozdíly u dodávek za regulované sazby, např. 9,7krát vyšší objemy dodávek, investice do kontrolního zařízení a lhůty pro platbu, ze skutečnosti, že regulované sazby byly nižší, zjevně nevyplývá pro příjemce žádné nepatřičné ekonomické zvýhodnění.
(115)
Zadruhé, z dostupných důkazů je patrné, že v prosinci 2004 bylo možné uzavírat na dodávky mezi lednem a prosincem 2005 jednoleté smlouvy o základních dodávkách, které se zakládaly na termínovaných tržních cenách ve výši 31,05 EUR/MWh. Pro průmyslové uživatele s přerušitelnými dodávkami se silnou modulací zátěže byla k dispozici konečná tržní cena (s dodatečnými službami a přístupovou sazbou) ve výši 36,67 EUR/MWh, která je nižší než příslušná základní sazba (sazba 3.4), (viz 16., 18. a 58. bod odůvodnění).
(116)
Dodatečné slevy, které byly k dispozici v rámci regulovaných sazeb za řízení odběru (např. modulace zátěže, přerušitelnost), umožňovaly, aby uživatelé, kteří tyto služby poskytují, měli na regulovaném trhu nižší průměrné ceny (22). Tyto slevy, jimiž se rozhodnutí o zahájení řízení specificky nezabývá, byly odměnou za cenné služby pro síť ze strany poptávky, které vyžadovaly úpravy obchodních či průmyslových procesů, investice do nich či jejich omezení. Modulace zátěže vyžaduje, aby byly energeticky náročné průmyslové a obchodní procesy prováděny spíše mimo špičku než během ní, aby se snížila spotřeba a napětí v elektrické síti. I služby v oblasti přerušitelnosti, které jsou síti poskytovány, jsou ekonomicky užitečné. Ty totiž spočívají v tom, že dotčený průmyslový uživatel umožní provozovateli soustavy, aby po upozornění v krátkém předstihu (od několika vteřin do dvou hodin) a na dlouhou dobu (od jedné do dvanácti hodin) přerušil dodávku. Tak tomu bylo v případě příslušných regulovaných sazeb ve Španělsku.
(117)
Přínosy těchto služeb z hlediska zajištění kontinuity dodávek elektřiny se uznávají v právních předpisech EU. Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/89/ES ze dne 18. ledna 2006 o opatřeních pro zabezpečení dodávek elektřiny a investic do infrastruktury (23) od členských států vyžaduje, aby zohledňovaly technologie pro řízení poptávky a přijímaly opatření k odstranění překážek, které brání využívání smluv na přerušitelný odběr elektřiny, aby byla zachována rovnováha mezi nabídkou a poptávkou. Tyto služby doplňují, a mohou dokonce nahradit jiné způsoby regulace, které provozovatelé sítě používají, aby se v elektrické síti zaručil soulad mezi poptávkou a nabídkou, a tím se zabránilo přerušením a výpadkům, které jsou sociálně a ekonomicky nákladné a mohou být podnětem k uložení sankcí či vzniku odpovědnosti.
(118)
Právě v případě Španělska jsou tyto služby obzvláště cenné, neboť v roce 2005 neexistovala výrazná kapacita propojení s jinými členskými státy a docházelo k rozsáhlému zavádění nestálých dodávek elektrické energie z obnovitelných zdrojů. Rozsah ekonomické hodnoty těchto služeb a potenciálních nákladů, jejichž vzniku se může v elektroenergetické soustavě předejít, lze znázornit pomocí nákladů, které vynakládá španělský provozovatel sítě Red Eléctrica de España v souvislosti s pořizováním vyrovnávacích služeb. V roce 2005 uvedený provozovatel zaplatil v průměru 65 EUR/MWh za služby sekundární regulace ke zvýšení energie (dodání dodatečné energie do sítě po dobu od 15 vteřin do 15 minut s cílem vyrovnat síť). Pokud jde o terciární regulaci ke zvýšení energie (dodání dodatečné energie do sítě po dobu od 15 minut do 2 hodin s cílem obnovit zásoby energie sekundární regulace), průměrná cena v roce 2005 byla 78 EUR/MWh, přičemž se zvyšovala až na 600 EUR/MWh (24). Tím, že vyrovnávají poptávku a přesměrovávají ji mimo špičku (modulace zátěže) nebo poskytují kapacitu ke snížení odběru v kritických situacích (přerušitelné služby), se slevy z příslušných regulovaných sazeb (např. přibližně 32 EUR/MWh ze sazby 3.4) zdají být ekonomicky opodstatněné.
(119)
Při neexistenci takovýchto slev u opatření k řízení poptávky byly sazby pro uživatele, kteří byli připojeni k síti vysokého napětí (sazby 1.4 a 2.4), na mnohem vyšší úrovni pohybující se mezi 58 a 61 EUR/MWh v případě základní sazby a na 76,20 EUR/MWh v případě průměrné skutečné ceny. Ve srovnání s termínovanými tržními cenami ve výši 31,05 EUR/MWh, které byly k dispozici v období od ledna do prosince 2005, nelze mít za to, že tržní ceny jsou vyšší než regulované sazby použitelné u převážné většiny průmyslových a komerčních uživatelů s vysokou spotřebou energie.
(120)
Z toho vyplývá, že ačkoli ceny zaznamenané na organizovaném trhu s elektřinou nepředstavují vhodné měřítko pro srovnání cen elektřiny, které platí velcí průmysloví a komerční uživatelé, skutečné tržní ceny použitelné na dodávky elektřiny konečným uživatelům, kterým byla energie v roce 2005 dodávána za regulované sazby, byly v souladu s příslušnými úrovněmi regulovaných sazeb.
6. ZÁVĚRY OHLEDNĚ OPATŘENÍ
(121)
Vzhledem k výše uvedeným úvahám se Komise domnívá, že bylo prokázáno zaprvé to, že společnosti, kterým byla elektřina dodávána za souhrnné regulované sazby, neměly z úrovně těchto sazeb žádnou výhodu, a zadruhé - s ohledem na to, že se Španělsko zavázalo, že dané opatření změní, - že předmětným společnostem bude za prodlení při splácení části jejich účtů za elektřinu v roce 2005 účtován přiměřený úrok.
(122)
Dotčené opatření proto uživatele z řad podniků nijak ekonomicky nezvýhodňuje. Vzhledem k tomu, že kritéria čl. 107 odst. 1 SFEU jsou kumulativní, není nutné zkoumat, zda byla splněna ostatní kritéria.
(123)
Komise tudíž dospěla k závěru, že s ohledem na režim, který Španělsko zavedlo, aby zpětně získalo dluh konečných uživatelů vůči elektroenergetické soustavě, nepředstavoval systém sazeb aplikovaný v roce 2005 státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Tento závěr se týká situace a období, na které se vztahuje stížnost, aniž je jím dotčeno jakékoli posouzení, které Komise případně provede u opatření přijatých Španělskem po roce 2005,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Systém regulovaných sazeb aplikovaný Španělským královstvím v roce 2005 nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Španělskému království.
V Bruselu dne 4. února 2014.
KOMISIJAS LĒMUMS
(2014. gada 4. februāris)
par valsts atbalstu Nr. SA.21817 (C 3/07) (ex NN 66/06), ko īstenojusi Spānija
Spānijas elektroenerģijas tarifi - patērētāji
(izziņots ar dokumenta numuru C(2013) 7741)
(Autentisks ir tikai teksts spāņu valodā)
(Dokuments attiecas uz EEZ)
(2014/456/ES)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 108. panta 2. punkta pirmo daļu,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu un jo īpaši tā 62. panta 1. punkta a) apakšpunktu,
uzaicinājusi ieinteresētās personas iesniegt piezīmes saskaņā ar minētajiem noteikumiem (1) un ņemot vērā šīs piezīmes,
tā kā:
1. PROCEDŪRA
(1)
Uzņēmums Céntrica plc un uzņēmums Céntrica Energía S.L.U. (turpmāk kopā “Céntrica”) 2006. gada 27. aprīļa vēstulē iesniedza Komisijai sūdzību par regulēto elektroenerģijas tarifu sistēmu, kas Spānijā tika īstenota 2005. gadā.
(2)
Komisija 2006. gada 27. jūlija vēstulē pieprasīja Spānijas iestādēm sniegt informāciju par iepriekš minēto pasākumu. Komisija šo informāciju saņēma 2006. gada 22. augusta vēstulē.
(3)
Lieta 2006. gada 12. oktobrī tika reģistrēta kā nepaziņots atbalsts (lieta NN 66/06).
(4)
Komisija 2006. gada 9. novembra vēstulē pieprasīja Spānijas iestādēm sniegt papildu skaidrojumus par pasākumu. Spānijas iestādes atbildi sniedza 2006. gada 12. decembra vēstulē.
(5)
Komisija 2007. gada 24. janvāra vēstulē informēja Spānijas iestādes, ka tā attiecībā uz minēto pasākumu ir nolēmusi uzsākt Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru.
(6)
Komisijas lēmums tika publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (2). Komisija aicināja ieinteresētās personas iesniegt savas piezīmes par šo pasākumu.
(7)
Spānijas iestādes iesniedza savus apsvērumus 2007. gada 26. februāra vēstulē.
(8)
Komisija saņēma piezīmes no šādām ieinteresētajām personām: Galisijas reģionālās valdības (Xunta de Galicia; 2007. gada 23. marta vēstule), Céntrica (2007. gada 26. marta un 3. jūlija vēstule), ACIE - Neatkarīgo enerģijas piegādātāju asociācijas (2007. gada 26. marta vēstule), Astūrijas valdības (2007. gada 27. marta vēstule), AEGE - Energoietilpīgo lietotāju asociācijas (2007. gada 2. aprīļa vēstule), Asturiana de Zinc - AZSA (2007. gada 3. aprīļa vēstule), Ferroatlántica - metāla ražotāja (2007. gada 3. aprīļa vēstule), Alcoa (2007. gada 3. aprīļa vēstule), UNESA - Spānijas Elektroenerģijas nozares asociācijas (2007. gada 25. aprīļa vēstule), ENEL Viesgo (2007. gada 26. aprīļa vēstule), Iberdrola (2007. gada 26. aprīļa vēstule), Union Fenosa Distribución (2007. gada 27. aprīļa vēstule), Hidrocantábrico Distribución Electrica (2007. gada 27. aprīļa vēstule), Endesa Distribución Electrica (2007. gada 27. aprīļa vēstule).
(9)
Komisija 2007. gada 15. maija un 2007. gada 6. jūlija vēstulēs nosūtīja ieinteresēto personu piezīmes Spānijas iestādēm, kurām tika dota iespēja izteikt piezīmes; iestāžu piezīmes tika saņemtas 2007. gada 2. augusta vēstulē.
(10)
Céntrica iesniedza sīkāku informāciju 2007. gada 1. jūnija un 28. augusta, 2008. gada 4. februāra un 1. marta vēstulēs, AEGE - 2011. gada 21. novembra vēstulē un Ferroatlántica - 2011. gada 5. decembra vēstulē.
(11)
Komisija 2009. gada 30. jūlija, 2010. gada 19. marta, 2011. gada 6. oktobra, 2012. gada 12. aprīļa, 2012. gada 31. augusta, 2013. gada 4. februāra un 2013. gada 17. jūlija vēstulēs pieprasīja Spānijas iestādēm sniegt sīkākus skaidrojumus par pasākumu. Iestādes sniedza atbildi 2009. gada 5. oktobra, 2010. gada 26. aprīļa, 2011. gada 7. decembra, 2012. gada 12. jūnija un 18. oktobra un 2013. gada 11. februāra un 4. oktobra vēstulēs.
(12)
Lieta 2013. gada 19. aprīlī tika sadalīta divās daļās, tādējādi nodalot šo lietu, t. i., lietu SA.21817 (C3/07, ex NN 66/06), kura attiecas uz atbalstu elektroenerģijas tiešajiem lietotājiem, un lietu SA.36559 (C3a/07, ex NN 66/06), kura attiecas uz atbalstu elektroenerģijas sadales uzņēmumiem. Šis lēmums attiecas tikai uz iespējamo atbalstu elektroenerģijas tiešajiem lietotājiem, kas iekļauti procedūras darbības jomā, t. i., izņemot mājsaimniecības un mazos uzņēmumus.
2. PASĀKUMA SĪKS APRAKSTS
SPĀNIJAS ELEKTROENERĢIJAS SISTĒMA 2005. GADĀ
(13)
Tiesiskajā regulējumā, ko izveidoja ar 1997. gada 27. novembra Likumu 54/1997 (Ley del Sector Eléctrico, turpmāk “LSE”), kurš bija spēkā 2005. gadā, elektropiegāde tiešajiem lietotājiem par regulētajiem tarifiem tika atzīta par regulētu darbību. Likumā šā pienākuma izpilde uzdota sadales uzņēmumiem.
(14)
2005. gadā visi elektroenerģijas tiešie lietotāji Spānijas tirgū varēja izvēlēties, vai vienoties par piegādes līgumiem ar neatkarīgiem piegādātājiem vai saņemt piegādi par valsts noteiktiem regulētiem tarifiem. Regulētajā tirgū katram tiešajam lietotājam pēc attiecīga pieprasījuma bija tiesības saņemt piegādes no sava vietējā sadales uzņēmuma, maksājot apvienoto regulēto tarifu (visu ietverošu cenu) atkarībā no patēriņa profila un patēriņa apjoma. Brīvajā tirgū klienti maksāja tīkla piekļuves maksu, kas arī bija regulēta, un papildus tam klientiem bija jāsedz energopiegādes izmaksas. Kopš reformas pabeigšanas elektroenerģijas nozarē 2009. gadā sadales uzņēmumi vairs neveic elektropiegādi par apvienotiem regulētajiem tarifiem.
(15)
Apvienotie regulētie tarifi un regulētās tīkla piekļuves maksas tika noteiktas ex ante visam gadam, parasti pirms N - 1 gada beigām, bet gada laikā bija iespējams veikt to korekciju (3). Tomēr gada tarifu palielinājumam tika piemērota maksimālā robežvērtība (4). Principā tarifi un maksas tika noteiktas, pamatojoties uz prognozēm, lai nodrošinātu, ka regulētie ienākumi, kas rodas to piemērošanas rezultātā, būtu pietiekami elektroenerģijas sistēmas kopējo regulēto izmaksu segšanai. Šīs sistēmas regulētās izmaksas 2005. gadā ietvēra izmaksas saistībā ar energopiegādi par apvienotajiem tarifiem, izmaksas, kas radušās, iepērkot enerģiju no īpašām shēmām (atjaunojamie resursi, koģenerācija u. c.), transporta un sadales izmaksas, pieprasījuma vadības pasākumus, papildu elektroenerģijas ražošanas izmaksas Spānijai piederošajās salās, ogļu atbalstu, iepriekšējo gadu deficītu u. c. Spēkā nebija nekādi noteikumi, kas paredzētu noteiktas ienākumu kategorijas vai tās daļas iezīmēšanu noteiktas izmaksu kategorijas vai tās daļas segšanai. Tā rezultātā ne visi ienākumi no tīkla piekļuves maksām, ne to daļa nebija iezīmēta, lai finansētu, piemēram, subsīdijas elektroenerģijai, kas iegūta no atjaunojamiem resursiem, vai elektroenerģijai, kas ražota Spānijai piederošajās salās.
(16)
2005. gadā tiešajiem lietotājiem bija noteikti vismaz 25 regulētie tarifi atkarībā no patēriņa līmeņa, patēriņa profila, paredzētā patērētāja un tīkla pieslēguma sprieguma. Vienlaikus brīvajā tirgū tiešajiem lietotājiem tika piemērotas deviņas citas regulētas tīkla piekļuves maksas, kuru pamatā arī bija pieslēguma spriegums un citi raksturlielumi.
(17)
2004. gada 30. decembrī Spānijas iestādes noteica 2005. gadā piemērojamos elektroenerģijas tarifus (5), kuri atbilda šādām lietotāju kategorijām:
APVIENOTIE TARIFI
Zemspriegums
1.0.
Jauda līdz 770 kW
2.0.
Vispārējie, jauda zemāka nekā 15 kW
3.0.
Vispārējie
4.0.
Vispārējie, ilgtermiņa izmantošana
B.0.
Ielu apgaismojums
R.0.
Lauksaimnieciskā apūdeņošana
Augstspriegums
Vispārējie tarifi
Īslaicīga izmantošana
1.1.
Vispārējie, nepārsniedz 36 kV
1.2.
Vispārējie, 36-72,5 kV
1.3.
Vispārējie, 72,5-145 kV
1.4.
Vispārējie, pārsniedz 145 kV
Vidēja termiņa izmantošana
2.1.
Nepārsniedz 36 kV
2.2.
36-72,5 kV
2.3.
72,5-145 kV
2.4.
Pārsniedz 145 kV
Ilgtermiņa izmantošana
3.1.
Nepārsniedz 36 kV
3.2.
36-72,5 kV
3.3.
72,5-145 kV
3.4.
Pārsniedz 145 kV
Pilsētas transporta tarifi (Tarifas de tracción)
T.1.
Nepārsniedz 36 kV
T.2.
36-72,5 kV
T.3.
72,5-145 kV
Lauksaimnieciskā apūdeņošana
R.1.
Nepārsniedz 36 kV
R.2.
36-72,5 kV
R.3.
72,5-145 kV
G. Tarifi lielajiem patērētājiem (G4)
Tarifi pārdošanai sadales uzņēmumiem
D.1.
Nepārsniedz 36 kV
D.2.
36-72,5 kV
D.3.
72,5-145 kV
D.4.
Pārsniedz 145 kV
PIEKĻUVES TARIFI
Zemspriegums
2,0 A
Parastais zemsprieguma piekļuves tarifs
2,0 NA
Vienkāršais zemsprieguma piekļuves tarifs, nodalot dienas un nakts tarifu
3,0 A
Vispārējais zemsprieguma piekļuves tarifs
Augstspriegums
3.1.A
Piekļuves tarifs spriegumam, kas nepārsniedz 36 kV (jauda nepārsniedz 450 kW)
6.1.
Piekļuves tarifs spriegumam, kas nepārsniedz 36 kV (jauda pārsniedz 450 kW)
6.2.
Piekļuves tarifs spriegumam, kas pārsniedz 36 kV, bet nepārsniedz 72,5 kV (jauda pārsniedz 450 kW)
6.3.
Piekļuves tarifs spriegumam, kas pārsniedz 72 kV, bet nepārsniedz 145 kV (jauda pārsniedz 450 kW)
6.4.
Piekļuves tarifs spriegumam, kas pārsniedz 145 kV (jauda pārsniedz 450 kW)
6.5.
Piekļuves tarifs starptautiskajai apmaiņai
(18)
Apvienotos regulētos tarifus var sadalīt komponentē, kas paredzēta transporta, sadales un vispārīgo sistēmas izmaksu segšanai (tīkla piekļuves maksa), un komponentē, kas parāda elektroenerģijas iegādes izmaksas vairumtirdzniecības tirgū (enerģijas komponente). Apvienotajiem tarifiem papildus tika piemērota atlaižu sistēma attiecībā uz pieprasījuma vadības pakalpojumiem (piemēram, pieņemtie pārtraukumi elektroapgādē pēc brīdinājuma vai patēriņš, kas koncentrēts mazākas noslodzes periodos). Sākot ar 2005. gadu, Spānijā tika ieviestas regulēto tarifu sistēmas pārmaiņas. Pēdējās no tām tika ieviestas 2013. gadā, kad Spānijā tika pieņemts jauns tiesiskais regulējums attiecībā uz elektroenerģijas nozari (Likums 24/13), kurš citu pasākumu starpā ietvēra mazumtirdzniecības tirgus cenu regulēšanas reformu. Spānija paziņoja, ka šis jaunais likums un tā īstenošanas noteikumi tiks izstrādāti 2014. gadā. Turpmāk sniegti daži no pamata apvienotajiem tarifiem iepriekšminētajām kategorijām zemākajā tarifu līmenī (t. i., nepārsniedz 145 kV), kas ir piemērojami, sākot ar 2005. gada 1. janvāra.
1. tabula
Pamata summas apvienotie regulētie tarifi, 2005. gads
A/Jaudas komponente
B/Elektroenerģijas komponente
Apvienotais tarifs (A+B)
EUR/kW mēnesī
EUR/kWh
EUR/MWh
Zemspriegums
1.0.
Jauda 770 W
0,277110
0,062287
62,67
3.0.
Vispārējais
1,430269
0,083728
85,71
4.0.
Vispārējais, ilgtermiņa izmantošana
2,284634
0,076513
79,69
Augstspriegums
1.4.
Īstermiņa izmantošana, vispārējais 145 kV
1,759358
0,058412
60,86
2.4.
Vidēja termiņa izmantošana, vispārējais 145 kV
3,632629
0,053224
58,27
3.4.
Ilgtermiņa izmantošana, vispārējais 145 kV
9,511921
0,042908
56,12
G.
Lielie patērētāji G4
10,208070
0,011265
25,44
Avots: Karaļa dekrēta 2392/2004 I pielikums, Komisijas aprēķini.
(19)
Spānijas Nacionālā enerģijas komisija (Comisión Nacional de Energía; turpmāk “CNE”), kas ir Spānijas regulators, ir paziņojusi, ka kopumā apvienotie tarifi 2005. gadā neatspoguļoja visas piegādes izmaksas, jo īpaši izmaksas saistībā ar enerģijas iegādi vairumtirdzniecības tirgū. Jo īpaši, kā parādīts turpmākajā attēlā, tikai piecos mēnešos - vispirms no 2005. gada janvāra līdz februārim un tad no 2005. gada aprīļa līdz jūnijam - cenas iekļāvās vidējos apvienotajos regulētajos tarifos, kas bija zemāki nekā vidējās cenas vairumtirdzniecības elektroenerģijas tirgū. Savukārt laikā no 2006. gada oktobra līdz 2007. gada decembrim notika pretējais - šajā 14 mēnešu periodā vidējās vairumtirdzniecības cenas strauji kritās, sasniedzot zemāku līmeni nekā enerģijas cenas, kas ietvertas vidējos apvienotajos regulētajos tarifos, būtiski pārsniedzot starpību, kas bija vērojama 2005. gada septiņos mēnešos, kad vairumtirdzniecības cenas bija augstākas nekā apvienotajos tarifos ietvertās cenas.
1. attēls
Vidējā svērtā vairumtirdzniecības cena un apvienotajā tarifā ietvertā enerģijas cena
Avots: CNE, Ziņojums par konkurences attīstību gāzes un elektroenerģijas tirgū. 2005./2007. gada periods, 84. lpp.
2005. GADA TARIFU DEFICĪTS
(20)
Elektroenerģijas sistēmā, pamatojoties uz faktiskajiem regulētajiem ienākumiem un izmaksām, norēķinu veica vienreiz gadā. 2005. gadā noteiktais regulēto tarifu un tīkla piekļuves maksu līmenis neradīja pietiekamus ienākumus, lai ļautu sistēmai atgūt visas regulētās izmaksas, kas bija dokumentētas ex post visam gadam. Gala norēķinu process par 2005. gadu, ko gada beigās veica CNE, radīja deficītu 3 811 miljonu EUR apmērā. Tā nebija pirmā reize, kad norēķinu procesa rezultātā radās deficīts, lai gan 2005. gadā deficīts sasniedza nebijušu apmēru. 2000., 2001. un 2002. gadā tika fiksēts mazāks deficīts.
(21)
Jo īpaši valdība nepietiekami novērtēja faktiskās elektroenerģijas iegādes cenas. Tiešo lietotāju elektroenerģijas patēriņš gan regulētajā, gan brīvajā tirgū 2005. gadā kopumā attīstījās, kā prognozēts 2004. gada decembrī, tomēr, ņemot vērā virkni neparedzētu cenu kāpumu gada laikā, vairumtirdzniecības cena 2005. gadā bija 62,4 EUR/MWh salīdzinājumā ar 35,61 EUR/MWh 2004. gadā, kā rezultātā vidējā vairumtirdzniecības cena 2005. gadā bija 59,47 EUR/MWh. Šā palielinājuma iemesli ir neparasti sauss gads, kas samazināja hidroelektroenerģijas ražošanu par 55 %, naftas cenu pieaugums, ietekme, ko radīja CO2 emisijas kvotu, kuras saņemtas bez maksas saskaņā ar emisijas kvotu tirdzniecības sistēmu, tirgus cena un enerģijas pieprasījuma kāpums, kas pārsniedz IKP pieaugumu.
(22)
Vēl viens nozīmīgs faktors, kas veicināja sistēmas vispārējo izmaksu pieaugumu, bija augstais atbalsta līmenis atjaunojamās enerģijas ražošanai. Konkrēti, atjaunojamās enerģijas ražotāji varēja izvēlēties tiešu dalību elektroenerģijas vairumtirdzniecības tirgū vai tirdzniecības sistēmā. 2005. gadā šī izvēle bija īpaši pievilcīga, un tā rezultātā tirdzniecības sistēmā piedalījās vairāk atjaunojamās enerģijas ražotāju nekā bija gaidāms, tādējādi radot sistēmā augstākas izmaksas. Turklāt tiešais atbalsts elektroenerģijas enerģijas izmaksām saskaņā ar īpašo shēmu (atjaunojamie energoresursi, koģenerācija), kuras pārskatos tika iekļautas kā regulētas izmaksas, sasniedza 2 701 miljonu EUR 2005. gadā. Piemēram, sistēmas transporta un sadales izmaksas 2005. gadā sasniedza 4 410 miljonus EUR.
Deficīta priekšfinansēšanai apstiprinātais mehānisms
(23)
Deficīta veidošanās tika pamanīta. Jau 2005. gada martā, kad kļuva skaidrs, ka veidojas tarifu deficīts, Spānijas iestādes Karaļa dekrētlikuma 5/2005 24. pantā (6) noteica, ka līdzekļus, kas nepieciešami, lai finansētu starpību starp elektroenerģijas sistēmas izmaksām un ienākumiem, nodrošinās pieci lielākie Spānijas “pilnvarotie elektroenerģijas uzņēmumi”, kas ir tie uzņēmumi, kuriem bija tiesības saņemt kompensāciju par balasta izmaksām (7), pamatojoties uz šādiem procentiem:
-
Iberdrola, S.A. - 35,01 %,
-
Unión Eléctrica Fenosa, S.A. - 12,84 %,
-
Hidroeléctrica del Cantábrico, S.A. - 6,08 %,
-
Endesa, S.A. - 44,16 %,
-
Elcogas, S.A. - 1,91 %.
(24)
Dekrētlikumā 5/2005 bija paredzēts, ka nākotnes deficītu attiecina uz iepriekšminētajiem pieciem uzņēmumiem kā negatīvu atlikumu esošajā noguldījumu kontā, ko izmanto CNE, lai maksātu balasta izmaksas šiem uzņēmumiem. Praksē tas nozīmēja, ka uzņēmumiem bija noteikta prasība līdzekļus maksāt avansā. Negatīvs balasta izmaksu konta atlikums varēja radīt tādas tiesības veikt iekasēšanu, kuras nozīmē uzņēmumu tiesības nākotnē iekasēt ienākumus no elektroenerģijas patērētājiem. Uzņēmumi varēja veikt šo tiesību vērtspapīrošanu un pārdošanu tirgū. Šiem uzņēmumiem piešķirtās iekasēšanas tiesības nodrošināja minimālo procentu likmi (trīs mēnešu Euribor, aprēķinot to kā iepriekšējā gada novembra likmju vidējo rādītāju bez maržas).
Mehānisms, kas apstiprināts deficīta atgūšanai no tiešajiem lietotājiem
(25)
Spānijas iestādes 2006. gada jūnijā pieņēma lēmumu par pasākumiem 2005. gada deficīta atgūšanai no elektroenerģijas patērētājiem, izmantojot regulētos tarifus. Ar Karaļa dekrētu 809/2006 (8) Spānijas iestādes noteica, ka 2005. gada deficītu (vai precīzāk -uzņēmumiem piešķirtās iekasēšanas tiesības) atmaksās lietotāji četrpadsmit ar pusi gadu laikā, izmantojot īpašu piemaksu, ko piemēros gan apvienotajiem, gan piekļuves tarifiem. Piemaksa, ko aprēķina kā gada summu, kas nepieciešama, lai 14,5 gadu laikā lineāri segtu 2005. gada deficīta neto pašreizējo vērtību, tika noteikta 1,378 % apmērā no apvienotā tarifa un 3,975 % apmērā no piekļuves tarifa 2006. gadam. Piemērojamā procentu likme bija 3 mēnešu Euribor.
(26)
Šo piemaksu uzskatīja par “īpašiem mērķiem paredzētu ieguldījumu” (cuota con destino específico). Spānijas iestādes noteica, ka ienākumus no ieguldījuma 2005. gada deficīta finansēšanai uzkrāj noguldījumu kontā, ko pārvalda CNE. CNE pēc tam pārved līdzekļus tiem, kam pieder iekasēšanas tiesības, t. i., deficīta finansējuma avotiem vai vienībām, kas no tiem pēc tam iegādājās iekasēšanas tiesības, ņemot vērā katra finansēto deficīta daļu.
Tarifu deficīta ietekme uz Spānijas tirgu
(27)
2005. gadā 37,49 % no elektroenerģijas pieprasījuma Spānijā tika iepirkts brīvajā tirgū. Šis apjoms atbilst relatīvi mazam skaitam patērētāju; tikai 8,5 % patērētāju elektroenerģiju iegādājās brīvajā tirgū, bet 91,5 % saglabāja regulētos tarifus (samazinājums salīdzinājumā ar 97 % 2004. gadā). Augstsprieguma elektroenerģijas patērētāji (galvenokārt rūpnieciskie patērētāji) bija galvenā klientu kategorija brīvajā tirgū; 38,9 % no tiem bija izmantojuši savu iespēju, un viņu iegādes veidoja 29 % no kopējā elektroenerģijas patēriņa Spānijas kontinentālajā daļā 2005. gadā. Lielākā daļa mājsaimniecību un mazo zemsprieguma elektroenerģijas patērētāju, kuri varēja izvēlēties brīvo tirgu no 2003. gada (9), joprojām izvēlējās regulētos tarifus; tomēr 2005. gadā liela to daļa izvēlējās arī brīvo tirgu. 2005. gada 31. decembrī vairāk nekā 2 miljoni patērētāju bija brīvajā tirgū (salīdzinājumā ar 1,3 miljoniem 2004. gadā).
(28)
Tomēr cenu priekšrocība, ko 2005. gadā vidēji sniedza regulētie tarifi, būtu jāvērtē vienlaikus ar patērētāju atgriešanos regulētajā tirgū, kaut gan ar noteiktu laika novirzi. Kā parādīts turpmāk 2. tabulā, to patērētāju skaits, kas saņēma piegādes brīvajā tirgū, palielinājās visa 2005. gada garumā, bet kritās 2006. gadā, samazinot īpatsvaru (8,15 %) līdz līmenim, kas bija sasniegts 2005. gada pirmajā pusē. Brīvajā tirgū tiešajiem lietotājiem piegādātās enerģijas apjoma kritums, kurš bija vērojams 2004. gada decembrī, turpinājās arī 2005. gada pirmajā ceturksnī. Lai gan kritums būtiski mazinājās no 2005. gada jūnija līdz septembrim, tas turpinājās 2005. gada decembrī un visu 2006. gadu.
2. tabula
Piegādes vietu un enerģijas daļa brīvajā tirgū (procentos no kopējā tirgus) 2004.-2006. gadā
Elektroenerģija
2004. gads
2005. gads
2006. gads
Marts
Jūn.
Sept.
Dec.
Marts
Jūn.
Sept.
Dec.
Marts
Jūn.
Sept.
Dec.
Daļa (%) no piegādes vietām
1,53
2,82
4,21
5,73
7,42
9,42
10,37
10,66
10,20
9,28
8,86
8,15
Daļa (%) no enerģijas
29,30
33,60
36,19
33,57
33,15
35,34
41,39
37,41
29,38
27,10
25,74
24,87
Avots: CNE ziņojums Nota Informativa sobre los suministros de electricidad y gas natural en los mercados liberalizados, actualización 31 de diciembre de 2006.
(29)
Lai gan to zaudējumu ietekme, kuri radās piegādātājiem, bija jūtama, sākot no 2005. gada vidus, kad vairumtirdzniecības cenas sāka būtiski pieaugt, piegādes līgumus tūlīt nevarēja pārtraukt. Tā rezultātā piegādātāji brīvajā tirgū, it īpaši tie, kuriem nebija ražošanas jaudas un kuriem elektroenerģija bija jāpērk vairumtirdzniecības tirgū, bija spiesti izteikt piedāvājumu saskaņā ar brīvā tirgus nosacījumiem, kas bija saskanīgi ar regulēto tarifu, neraugoties uz iespēju ciest zaudējumus, vai piemērot augstākas cenas, atspoguļojot faktiskās iepirkuma cenas, tādējādi zaudējot tirgus daļu.
3. LĒMUMS UZSĀKT LESD 108. PANTA 2. PUNKTĀ PAREDZĒTO PROCEDŪRU
(30)
Komisijas lēmumā uzsākt oficiālu izmeklēšanu salīdzināti regulētie tarifi, ko maksā dažādas tiešo lietotāju kategorijas, ar aplēstajām cenām, kuras tām būtu bijis jāmaksā brīvajā tirgū, ja nebūtu šo tarifu. Tirgus cenas aplēses tika aprēķinātas, pamatojoties uz elektroenerģijas cenu vairumtirdzniecības tirgū, tīkla piekļuves maksām un vidējo tirdzniecības uzcenojumu, kas bija aplēsts 10 EUR/MWh apmērā un ko iesniedza Céntrica.
3. tabula
Cenu salīdzinājums patērētāju kategoriju dalījumā
Patērētāju kategorija
Regulētais tarifs
(EUR/MWh)
Aplēstā tirgus cena (tikai vairumtirdzniecības cena, plus piekļuves tarifs)
(EUR/MWh)
Aplēstā tirgus cena (+ EUR 10 tirdzniecības uzcenojums)
1.
Lieli rūpnieciskie patērētāji, kam ir pieslēgums augstsprieguma tīklam (G4 tarifs)
23,9
61,17
71,17
2.
Lieli rūpnieciskie patērētāji, kam ir pārtraucama piegāde
27,0
73,87-76,47
83,87-86,47
3.
Patērētāji, kam ir pieslēgums augstsprieguma tīklam
76,2
81,57
91,57
4.
Mājsaimniecības
101,2
107,75
117,75
5.
Mazi rūpnieciskie patērētāji vai pakalpojumu uzņēmumi, kam ir pieslēgums zemsprieguma tīklam
103,9
101,07
111,07
Avots: Céntrica informācija.
(31)
Šajā tabulā redzama būtiska priekšrocība divām pirmajām kategorijām (lieli rūpnieciskie lietotāji). Attiecībā uz pārējām tiešo lietotāju kategorijām veiktais salīdzinājums sniedz mazāk pārliecinošus pierādījumus, bet tomēr ir redzama neliela priekšrocība.
(32)
Lēmumā konstatēts, ka šī priekšrocība tika nodrošināta selektīvi, jo ar mākslīgi zemām regulētajām cenām priekšrocības tika radītas uzņēmumiem, kas kā enerģijas avotu izmantoja elektroenerģiju, nevis, piemēram, gāzi. Turklāt tika konstatēts, ka pastāv de facto un de jure selektivitāte, jo priekšrocības bija neproporcionāli lielākas lieliem rūpnieciskajiem tiešajiem lietotājiem, kas konkrētos gadījumos guva labumu no visu ietverošām cenām, kuras veidoja mazāk nekā pusi no aplēsto brīvā tirgus cenu enerģijas komponentes.
(33)
Lēmumā par procedūras uzsākšanu norādīts, ka, veicinot tiešo lietotāju atgriešanos regulētajā tirgū, sistēma varētu būt sniegusi labumu sadales uzņēmumiem, kuri saņēma garantētu peļņas maržu no savas regulētās darbības.
(34)
Lēmumā arī pausts uzskats, ka sistēma ietvēra valsts līdzekļu pārvedumu, jo cenas piemaksa, kas tika izmantota deficīta atmaksai, ir parafiskālā nodeva, no kuras gūtie ienākumi tiek virzīti caur Spānijas regulatoru CNE (publiska iestāde), pirms tos saņem galīgie saņēmēji. Lēmumā ietverts secinājums, ka, ņemot vērā Tiesas judikatūru saistībā ar šo lietu, šie līdzekļi būtu jāuzskata par valsts līdzekļiem.
(35)
Ņemot vērā, ka tiešie lietotāji darbojas tirgos, kuri kopumā ir atvērti konkurencei un tirdzniecībai ES, lēmumā par procedūras uzsākšanu Komisija secināja, ka visi 107. panta 1. punktā noteiktie kritēriji ir izpildīti un ka pasākums veido valsts atbalstu tiešajiem lietotājiem.
(36)
Pēc konstatējuma, ka neviens no LESD 107. pantā paredzētajiem izņēmumiem, šķiet, nav piemērojams, lēmumā par procedūras uzsākšanu tika novērtēts, vai elektroenerģijas nodrošināšana par regulētajiem tarifiem varētu tikt uzskatīta par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu (turpmāk “SGEI”) un tāpēc gūt labumu no LESD 106. panta 2. punktā paredzētā izņēmuma. Lēmumā konstatēts, ka elektroenerģijas nozarē dalībvalstu rīcības brīvību sabiedrisko pakalpojumu saistību noteikšanā ierobežo Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 26. jūnija Direktīvā 2003/54/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 96/92/EK atcelšanu (10) (turpmāk “Elektroenerģijas direktīva”) paredzētie noteikumi. Šajā direktīvā paredzēts dalībvalstu pienākums noteikt universāla pakalpojuma saistības (tostarp galvenokārt tiesības saņemt piegādi par saprātīgām cenām) tikai attiecībā uz mājsaimniecību patērētājiem un mazajiem uzņēmumiem (11). Lēmumā secināts, ka, ņemot vērā Elektroenerģijas direktīvu, elektroenerģijas nodrošināšana vidējiem vai lieliem uzņēmumiem par regulētajiem tarifiem nevarētu tikt uzskatīta par SGEI šā jēdziena šaurā izpratnē.
(37)
Komisija tādējādi izteica nopietnas šaubas par to, vai tā atbalsta elementus, kurš tika sniegts regulēto tarifu veidā uzņēmumiem, kas nav mazie uzņēmumi, var uzskatīt par saderīgiem ar iekšējo tirgu.
(38)
Lēmumā par procedūras uzsākšanu arī konstatēts, ka bija iespējams, ka elektroenerģijas sadales uzņēmumi saņēma valsts atbalstu. Uz šo lietas daļu attiecas atsevišķs lēmums (lieta C 3a/07).
4. IEINTERESĒTO PERSONU PIEZĪMES
(39)
Reaģējot uz Komisijas uzaicinājumu iesniegt piezīmes par lēmumu uzsākt padziļinātu izmeklēšanu, lielie rūpnieciskie patērētāji, sadales uzņēmumi, neatkarīgie piegādātāji un Spānijas autonomo kopienu valdības iesniedza daudz piezīmju. Šajā dokumentā apkopoti tikai tie apsvērumi, kuri attiecas uz iespējamo valsts atbalstu elektroenerģijas tiešajiem lietotājiem.
NEATKARĪGO PIEGĀDĀTĀJU PIEZĪMES
(40)
Piezīmes tika saņemtas no Céntrica un ACIE, Neatkarīgo enerģijas piegādātāju asociācijas. Argumenti un secinājumi kopumā ir līdzīgi.
C é ntrica un ACIE piezīmes
(41)
Céntrica iesniegto piezīmju galvenā tēma ir iespējamās elektroenerģijas sadales uzņēmumiem radītās priekšrocības. Tomēr uzņēmuma sniegtie skaitļi un argumenti arī liecina par valsts atbalstu elektroenerģijas tiešajiem lietotājiem.
(42)
Saskaņā ar Céntrica piezīmēm brīvā un regulētā tirgus līdzāspastāvēšana, jo īpaši iespēja tiešajiem lietotājiem brīvi pāriet no viena tirgus uz otru, nozīmēja, ka regulētie tarifi darbojās kā cenas atsauce vai de facto kā brīvā tirgus cenu augšējā robeža. Piegādātāji nevarēja piemērot cenas, kas bija augstākas nekā regulētais tarifs, jo pretējā gadījumā tie nevarētu piesaistīt jaunus klientus un pazaudētu esošos.
(43)
Parasti brīvajā tirgū cenu, ko maksā elektroenerģijas tiešie lietotāji, veido divas komponentes: tīkla piekļuves maksa un piegādes komponente, kuru veido tirgus mehānismi un kura nonāk pie mazumtirdzniecības piegādātāja. Piegādē mazumtirdzniecībā rentabilitāte ir atkarīga no tā, vai piegādes komponente, ko maksā klienti, sedz piegādātāja izmaksas (t. i., enerģijas iepirkuma izmaksas vairumtirdzniecības tirgū vai pašu ražošanas izmaksas gadījumā, ja uzņēmums ir vertikāli integrēts), un no tirdzniecības uzcenojuma, kas ietver citas piegādes izmaksas (tirdzniecības izmaksas, IT sistēmas, rēķinu sagatavošanu u. c.) un atlīdzību par ieguldīto kapitālu. Tāpēc brīvā tirgus piegādātājs varēja darboties rentabli konkrētajā tirgus segmentā tikai tad, ja bija pozitīvs tirdzniecības uzcenojums jeb starpība starp vispārējām izmaksām, kas piegādātājam rodas, apkalpojot klientus, un regulēto tarifu.
(44)
Izmantojot aprēķinus, kas parādīja, ka 2005. gadā nevienai klientu kategorijai (12) nebija tirdzniecības uzcenojuma (vai, ka jebkurš uzcenojums, kas pastāvēja gada sākumā, gada laikā izzuda), Céntrica pamatoja, ka attiecībā uz piegādātājiem brīvajā tirgū pastāv neizdevīgi konkurences apstākļi. Tas nozīmēja, ka regulētie tarifi bija noteikti pārāk zemi neatkarīgajiem piegādātājiem, lai tie varētu rentabli konkurēt. Saskaņā ar Céntrica piezīmēm konkurence nebija iespējama attiecībā uz konkrētām tiešo lietotāju kategorijām (galvenokārt energoietilpīgiem lietotājiem, kam piemērots G4 tarifs, un citiem lieliem rūpnieciskiem lietotājiem) pat pirms tarifu deficīta rašanās, jo apvienotie tarifi nekad neradīja maržu, lai varētu konkurēt. Nelabvēlīgie konkurences apstākļi, par kuriem ziņoja Céntrica, visvairāk skāra lietotāju kategoriju, kurā ietilpst pakalpojumu uzņēmumi un mazās nozares, kam ir pieslēgums zemsprieguma tīklam, un mājsaimniecību segmentu.
(45)
Céntrica sniegtie skaitļi - galvenokārt salīdzinājums starp regulētajiem tarifiem un aplēstajām tirgus cenām - ir izmantoti Komisijas lēmumā par procedūras uzsākšanu (sk. 30. apsvērumu un 3. tabulu).
(46)
Saskaņā ar Céntrica viedokli sistēma neatbilda Elektroenerģijas direktīvai ne tikai deficīta pasākumu diskriminējošās būtības dēļ (tika kompensēti sadales uzņēmumu zaudējumi, bet piegādātāju - ne), bet arī tāpēc, ka netika nodrošinātas patērētāju tiesības uz pārredzamām cenām un tarifiem (13). Tā kā daļa elektroenerģijas cenas, kas bija jāmaksā 2005. gadā, tika atlikta uz nākamajiem gadiem, galīgās cenas, kas tika piemērotas, nebija pārredzamas patērētājiem.
(47)
Turklāt Céntrica apgalvoja, ka deficīta atmaksas mehānisms nebija līdzsvarots divu iemeslu dēļ. Pirmkārt, deficīts bija jāatmaksā galvenokārt tiešajiem lietotājiem, kuri izmantoja zemspriegumu, kaut arī lietotāji, kuri visvairāk ietekmēja deficīta veidošanos, bija tiešie lietotāji, kuri izmantoja augstspriegumu. Otrkārt, tiešajiem lietotājiem brīvajā tirgū bija jāmaksā par deficītu, ko tie nebija veidojuši.
(48)
Céntrica atbalstīja Komisijas sākotnējo uzskatu, ka Spānijas deficīta pasākumi ietvēra valsts līdzekļu pārvedumu. Céntrica arī apgalvoja, ka valsts līdzekļi bija iesaistīti darbībās saistībā ar Spānijas valdības lēmumu atļaut ražotājiem vērtspapīrot savas iekasēšanas tiesības.
(49)
ACIE - Neatkarīgo enerģijas piegādātāju asociācija - lēš, ka enerģijas iepirkuma izmaksas, uz kā balstīti regulētie tarifi, 2005. gadā bija par 68 % zemākas nekā faktiskās izmaksas, ko uzturēja piegādātāji, pērkot enerģiju vairumtirdzniecības tirgū. ACIE uzsvēra smagās sekas, ko neatkarīgajiem piegādātājiem radīja 2005. gada tarifu deficīts. Saskaņā ar ACIE piezīmēm piegādātājiem brīvajā tirgū piemēroja līdzīgas iepirkuma izmaksas kā sadales uzņēmumiem. Turklāt tie de facto bija spiesti pielāgoties tā apvienotā tarifa līmenim, kuru valdība noteica katrai klientu kategorijai, jo pretējā gadījumā tie nebūtu varējuši piesaistīt jaunus klientus vai saglabāt esošos. Jo īpaši ACIE norāda, ka 2005. gada sākumā tās locekļi noslēdza līgumus, pamatojoties uz valdības prognozētajām vairumtirdzniecības cenām, un ka vēlāk tiem bija jāpilda šie līgumi, kaut arī tie izrādījās nerentabli. Tā rezultātā neatkarīgie piegādātāji cieta zaudējumus. Céntrica lēš, ka 2005. gadā tas cieta zaudējumus 10 miljonu EUR apmērā. Saskaņā ar ACIE piezīmēm vairāki piegādātāji, tostarp Saltea Comercial, Electranorte, CYD Energia un RWE, bija spiesti iziet no tirgus.
ENERGOIETILPĪGO LIETOTĀJU PIEZĪMES
(50)
Energoietilpīgie lietotāji piedalījās procedūrā, izmantojot savu asociāciju AEGE (Asociación de Empresas con Gran Consumo de Energia). Daži no tiem (Asturiana de Zinc, Ferroatlántica un Alcoa) piedalījās arī individuāli. Alcoa ir alumīnija ražotājs, kas nodrošina triju ražotņu darbību Spānijā - San Ciprián, La Coruña un Avilés - un kas 2005. gadā guva labumu no G4 apvienotā tarifa (pārtraucamais tarifs, kas paredzēts energoietilpīgiem lietotājiem). Ferroatlántica ir alumīnija un dzelzs sakausējumu ražotājs, kurš guva labumu no pārtraucamā 3.4. tarifa. Asturiana de Zinc ir cinka ražotājs, kurš guva labumu no G4 tarifa savai rūpnīcai, kas atrodas San Juan de Nieva.
(51)
Savos apsvērumos energoietilpīgi lietotāji apšauba Komisijas secinājumu, ka rūpnieciskie tarifi (G4 un citi pārtraucamie tarifi) veido valsts atbalstu, apgalvojot, ka minētie tarifi nesniedza ekonomisku priekšrocību, ka tajos nebija iesaistīti valsts līdzekļi un ka tie neietekmēja konkurenci un tirdzniecību starp dalībvalstīm.
Nav ekonomisko priekšrocību
(52)
Saskaņā ar energoietilpīgo lietotāju viedokli etalons, kas lēmumā par procedūras uzsākšanu izmantots, lai noteiktu priekšrocības esību, ir nepareizs. Komisija salīdzināja rūpnieciskos tarifus ar vidējo cenu vairumtirdzniecības tirgū (tirdzniecības sistēmas cena), kas tika uzskatīta par tādu cenu, kas pārstāv izmaksas, ko šie uzņēmumi būtu maksājuši tirgū normālos tirgus apstākļos. Tā kā tika konstatēts, ka rūpnieciskie tarifi ir zemāki nekā tirdzniecības sistēmas cena, lēmumā par procedūras uzsākšanu tika konstatēts, ka tarifi nodrošināja labuma guvējiem ekonomisko priekšrocību.
(53)
Energoietilpīgie lietotāji apgalvo, ka tirdzniecības sistēma ir tūlītējais tirgus, kurā elektroenerģija nākamajai dienai tiek tirgota katru stundu. Saskaņā ar energoietilpīgo lietotāju piezīmēm tirdzniecības sistēmai ir konkrēti trūkumi, kas ietekmē tās efektivitāti un konkurētspēju. Tādējādi tirdzniecības sistēmas cenas precīzi neparāda ražošanas robežizmaksas un tāpēc neatspoguļo ideālas konkurences situāciju. Lieli tiešie lietotāji, kas patērē lielus elektroenerģijas apjomus un kam ir skaidri patēriņa profili, neveic iegādi no tirdzniecības sistēmas, bet parasti slēdz divpusējus līgumus ar elektroenerģijas piegādātājiem. Tas apstiprināts OMEL 2005. gada ziņojumā, kurā parādīts, ka tikai septiņi no atbilstīgajiem lietotājiem, kas veido 5 % no tirgotās elektroenerģijas, veica tiešu elektroenerģijas iepirkumu tirdzniecības sistēmā.
(54)
Jebkurā gadījumā, pat pieņemot, ka tirdzniecības sistēmas cenas varēja uzskatīt par derīgu etalonu, nebūtu bijis pareizi izmantot vidējo vairumtirdzniecības cenu 2005. gadā, kā to darīja Komisija, jo šī vidējā cena parāda to piegādātāju elektroenerģijas pieprasījumu, kuri apkalpoja daudzveidīgu tiešo lietotāju portfeli, tostarp mājsaimniecības un mazos uzņēmumus. Saskaņā ar AEGE, Ferroatlántica un Asturiana de Zinc piezīmēm atbilstīgs etalons būtu bijis minimālā tirdzniecības sistēmas cena 2005. gadā, t. i., 18,6 EUR/MWh, jo šī cena parādītu viskonkurētspējīgākos tirgus apstākļus tirdzniecības sistēmā (kur ražotāji piedāvā elektroenerģiju par cenu, kas vienāda ar to robežizmaksām). Lielie rūpnieciskie patērētāji atrodas situācijā, kas nav salīdzināma ar citu tiešo lietotāju, jo īpaši mājsaimniecību, situāciju. Tāpēc vidējā tirdzniecības sistēmas cena nav atbilstīgs etalons. Saskaņā ar Alcoa piezīmēm Komisijai tā vietā būtu jāsalīdzina apstrīdētie tarifi ar cenām, par kurām lielie tiešie lietotāji noslēguši divpusējos līgumus.
(55)
Alcoa sniedza vienu divpusējas tirgus cenas piemēru un norādīja, ka tā trīs alumīnija rūpnīcas vienmēr guvušas labumu no G4 tarifa. Tomēr Alcoa arī pieder alumīnija oksīda rūpnīca (Alúmina Española), kurai ir noslēgts divpusējs līgums ar piegādātāju 2004. gada beigās. Līguma ilgums bija divi gadi, ar iespēju līgumu pagarināt uz papildu gadu. Trīs alumīnija rūpnīcām ir tāds pats skaidrs patēriņa profils kā alumīnija oksīda rūpnīcām. Tomēr alumīnija oksīda rūpnīcas patērē būtiski mazāku elektroenerģijas apjomu (0,35 TWh salīdzinājumā ar 1,3 TWh Avilés un La Coruña rūpnīcās un 3,4 TWh San Ciprián rūpnīcā). Vidējā cena, kas nolīgta, pamatojoties uz šo līgumu, bija 34,45 EUR/MWh (ieskaitot kodolmoratorija izmaksas, tīkla piekļuves izmaksas un citus papildu izdevumus). Šī cena tika iegūta, pamatojoties uz konkursa procedūru, un starpība starp piegādātāju piedāvājumiem bija 5 EUR.
(56)
Saskaņā ar Alcoa piezīmēm starpību starp šo divpusējo cenu (34,45 EUR/MWh) un G4 tarifu (23,9 EUR/MWh) var izskaidrot ar objektīviem faktoriem. Konkrēti, uz lietotājiem, kam tiek piemērots G4 tarifs, attiecas tādi regulējoši ierobežojumi, kas neattiecas uz divpusējiem līgumiem, kā, piemēram, pienākums izmantot visu enerģiju, kas līgumā paredzēta saskaņā ar G4 tarifu (tam piemērojamas soda naudas), prasība īpašumā turēt savas sprieguma kontroles iekārtas un prasība veikt maksājumu 20 dienu laikā (savukārt divpusējiem līgumiem ir labāki maksāšanas nosacījumi).
(57)
Alcoa tādējādi secina, ka hipotētiskā tirgus cena, kas piemērojama tā trijām alumīnija rūpnīcām, būtu daudz zemāka nekā 34,45 EUR/MWh, jo šīm rūpnīcām ir augstāks patēriņa līmenis. Turklāt, ja vērā tiktu ņemts vidējais tirdzniecības uzcenojums 10 EUR/MWh apmērā, alumīnija oksīda rūpnīcas neto piegādes izmaksas būtu 24,25 EUR/MWh, kas ir ļoti tuvas G4 apvienotajam tarifam.
(58)
Ferroatlántica norādīja, ka lēmumā par procedūras uzsākšanu kļūdaini parādīts 2005. gadā izmantotais regulētais 3.4. tarifs, nepareizi iekļaujot atlaidi pamata tarifā un salīdzinot to ar piekļuves maksu, kas ir desmit reizes augstāka nekā piemērojamā maksa (un ir ļoti lieliem patērētājiem piemērojamā maksa). Ferroatlántica arī nodrošināja pierādījumus, ka, kaut arī 2004. gadā mēneša vidējā tirgus cena nestandartizētiem nākotnes līgumiem par elektroapgādi, ko veiks 2005. gadā, bija 31,68 EUR/MWh, šī cena 2004. gada decembrī bija 31,05 EUR/MWh. No tā izriet, ka uzņēmums būtu ieguvis savu pamata elektroapgādi 2005. gadā par šo cenu laikā, kad tika noteikti regulētie tarifi. Pēc papildu pakalpojumu (3,92 EUR/MWh) un attiecīgā piekļuves tarifa (1,70 EUR/MWh) pievienošanas rūpnieciskais lietotājs būtu ieguvis tirgus cenu 36,67 EUR/MWh apmērā, kas ir zemāka par energoietilpīgajiem lietotājiem piemērojamā 3.4. tarifa summu 56,11 EUR/MWh.
(59)
Faktiski citas šim tarifam piemērotās atlaides atlīdzināja spēju nodrošināt pieprasījuma vadības pakalpojumus un šo pakalpojumu pieņemšanu sistēmas labā. Saistībā ar šo Ferroatlántica papildus norāda, ka tarifam piemērotā atlaide atspoguļo dažādus piegādātos pakalpojumus, piemēram, dalījums pēc stundām (ar nakts un nedēļas nogales patēriņu), pārtraucamība (piegādes pieņemšana pēc tīkla operatora pieprasījuma), sezonalitāte (ar piegādes koncentrēšanu mēnešos ar zemu pieprasījumu) un reaktīvās enerģijas pārvaldība. Tikai ar šīm atlaidēm, kas bija mainīgas un ko noteica ar regulu no 1995. gada, nevis ar regulēto tarifu līmeni var izskaidrot un, pēc Ferroatlántica domām, pamatot zemāko 2005. gadā maksāto vidējo elektroenerģijas cenu.
(60)
Energoietilpīgie lietotāji apšauba lēmumā par procedūras uzsākšanu ietverto paziņojumu, ka priekšrocība nebija proporcionāla patērētajiem apjomiem un ka tai bija tendence palielināties attiecībā uz lieliem patērētājiem. Saistībā ar šo energoietilpīgie lietotāji apgalvo, piemēram, ka CNE pati apstiprināja, ka G4 tarifa līmenim vajadzēja būt vēl zemākam. Energoietilpīgie lietotāji norāda, ka lielie patērētāji, kam tika piemērots G4 tarifs vai 3.4. tarifs, patērēja vairākus tūkstošus reižu vairāk elektroenerģijas nekā vidējais augstsprieguma elektroenerģijas patērētājs, vienlaikus maksājot trīs reizes mazāk nekā šāds patērētājs.
(61)
Turklāt parasta prakse būtu, ka lielie patērētāji saņemtu lielāku vienības atlaidi cenai. Pamatojoties uz šo, energoietilpīgie lietotāji apgalvo, ka secinājums par to, ka rūpnieciskie tarifi ietvēra priekšrocību, ir apstrīdams. Tie norāda, ka jebkurā gadījumā Komisijai jānodrošina pārliecinoši pierādījumi par šādas priekšrocības esību.
(62)
Alcoa arī norādīja, ka cena, ko Alcoa maksāja Spānijā, bija gandrīz vienāda ar vidējo svērto cenu, ko alumīnija rūpnīcas maksāja ES, un bija pat augstāka nekā vidējā svērtā cena, kas tika maksāta EEZ.
Nav iesaistīti valsts līdzekļi
(63)
Energoietilpīgie lietotāji apgalvo, ka tie bija viņi, kas maksāja rūpnieciskos tarifus tieši sadales uzņēmumiem, un ka līdzekļi netika saņemti saskaņā ar valsts kontroli, un tāpēc saskaņā ar PreussenElektra judikatūru šāda kārtība neietvēra valsts līdzekļus.
(64)
Energoietilpīgie lietotāji apgalvo, ka bija laika novirze starp tarifu noteikšanu, kas notika 2004. gada beigās, un deficīta piedziņai no patērētājiem paredzētā mehānisma pieņemšanu, kas nenotika līdz 2006. gada jūnijam. Lēmumā par procedūras uzsākšanu Komisija apgalvoja, ka valsts līdzekļi bija iesaistīti, jo lietotāju rēķinos tika ieviesta piemaksa, kas tika klasificēta kā parafiskālā maksa. Energoietilpīgie lietotāji apgalvo, ka tad, ja šī hipotēze tiek pieņemta, pasākums, kas nebija atbalsts 2005. gadā, kļūst (ex post) par atbalstu 2006. gadā. Tas būtu pretrunā ES tiesību aktu pamatprincipiem, piemēram, juridisko noteiktību un tiesisko paļāvību. Energoietilpīgie lietotāji norāda, ka pasākuma klasificēšana par atbalstu ir atkarīga vienīgi no apstākļiem, kas ir spēkā tā pieņemšanas brīdī, un nevar būt atkarīga no nākotnes notikumiem, jo īpaši, ja šādi notikumi nav saprātīgi paredzami. Tie citē ģenerāladvokāta F. G. Jacobs teikto Van Calster lietā (14): “situācija būtu jānovērtē maksu sākotnējās ieviešanas datumā, un to nevar mainīt ar atpakaļejošu datumu.”
(65)
Energoietilpīgie lietotāji apgalvo, ka 2005. gada regulētie tarifi neveidoja valsts atbalstu 2005. gadā. Šie uzņēmumi norāda, ka šajos apstākļos finansēšanas mehānisma analīze ir nebūtiska, jo tas tika ieviests tikai 2006. gadā. Finansēšanas veida novērtējums būtu būtisks tikai tad, ja pasākums no paša sākuma veidotu valsts atbalstu. Tā kā tarifi neietvēra atbalstu, energoietilpīgie lietotāji uzskata, ka Komisija, lai nonāktu pie pretēja secinājuma, nevar piemaksu izmantot kā pamatojumu.
(66)
Energoietilpīgie lietotāji vēl uzskata, ka parafiskālo nodokļu gadījumā pasākuma finansēšanas veids jebkurā gadījumā ir būtisks tikai valsts atbalsta novērtējumā, kad nodoklis ir “mērķiezīmēts atbalstam”, t. i., kad pastāv tieša un tūlītēja saikne starp pasākumu un tā finansēšanu (15). Energoietilpīgie lietotāji noliedz šādas saiknes esību, jo piemaksa tika izveidota, lai segtu deficītu, kurš radās regulētās darbības norēķina laikā, kas attiecās ne tikai uz elektroenerģijas nodrošināšanu par regulētajiem tarifiem, bet arī uz citām sistēmas izmaksām. Piemaksa tāpēc netika īpaši novirzīta, lai segtu zaudējumus, kas rodas no piegādes par regulētajiem tarifiem. Otrkārt, nebija tiešas vai netiešas saiknes starp tarifu līmeni un piemēroto piemaksu, jo 2004. gadā noteiktais tarifs bija bez nosacījumiem (uz to neattiecās turpmākas korekcijas nākamajos gados).
(67)
Energoietilpīgie lietotāji arī uzskata, ka piemaksa neveidoja parafiskālo maksu vai nodevu, jo saskaņā ar Spānijas tiesību aktiem tai nebija fiskāla būtība. Fiskālie pasākumi tiek izmantoti, lai finansētu publiskos izdevumus, bet šajā gadījumā mērķis bija ar piemaksas palīdzību veikt tā deficīta piedziņu, kurš radās privātajiem operatoriem (sadales uzņēmumiem), kuri veica regulētu darbību elektroenerģijas sistēmā. Saskaņā ar Spānijas konstitūciju fiskālu pasākumu var ieviest tikai ar likumu (bet ne ar Karaļa dekrētu). Turklāt valstij nekad nepieder ienākumi no piemaksas un nav tiesību tos atsavināt; šie līdzekļi tiek pārvesti uz noguldījumu kontu, ko pārvalda CNE, un valsts tos nevar piesavināties. Norēķina process ir pilnībā automatizēts, un CNE nav rīcības brīvības, autonomijas vai kontroles pār galamērķi vai līdzekļu summu, par kuru veic norēķinu ar dažādiem dalībniekiem.
(68)
Saskaņā ar energoietilpīgo lietotāju piezīmēm Komisija to atzina savā Lēmumā par Spānijas balasta izmaksām (16), kurā tika konstatēts, ka “summu pārvedums, izmantojot CNE, faktiski ir grāmatvedības vajadzībām”, un kurā nav secināts, ka pasākumā iesaistīti valsts līdzekļi.
(69)
Energoietilpīgie lietotāji arī uzskata, ka šī situācija ir identiska “balasta izmaksu scenārijam”, jo abos gadījumos valdība ieviesa piemaksu ar mērķi kompensēt sistēmas pastāvīgās izmaksas. Šo apstiprina arī gadījums, kurā iesaistīta Apvienotā Karaliste (17).
Nav ietekmes uz konkurenci un tirdzniecību
(70)
Asturiana de Zinc un Alcoa apgalvo, ka, ņemot vērā alumīnija un cinka tirgus īpašās iezīmes, pasākums, kas attiecas uz šo metālu ražošanā izmantotās elektroenerģijas cenu, nevar ietekmēt ES tirdzniecību, jo metāli un preces un to cenas tiek noteiktas pasaules līmenī Londonas Metālu biržā. Šajos apstākļos pārmaiņas vietējās ražošanas cenās nepārvēršas pasaules cenu pārmaiņās.
(71)
Minētie divi uzņēmumi uzskata, ka ES alumīnija un cinka ražošanas deficīts pieaug, savukārt pieprasījumu arvien vairāk apmierina ar eksportu no valstīm, kas ir ārpus ES.
(72)
Ja Spānijā izzustu alumīnija un cinka rūpniecība, nerastos jauns ES tirgus dalībnieks, kas to aizstātu, jo ES (alumīnija) rūpnīcas jau strādā ar pilnu jaudu un nevienam jaunam dalībniekam vai esošam ražotājam nebūtu stimula palielināt jaudu, ņemot vērā, ka ilgtermiņa prognozes attiecībā uz lētas enerģijas pieejamību nākotnē ir neskaidras. Tāpēc deficīts būtu jāsedz tikai ar importu.
(73)
Turklāt Alcoa apgalvo, ka ar tarifiem netiek apdraudētas citu Eiropas ražotāju intereses, jo tie piedāvā elektroenerģiju par cenu, kura ir identiska ar vidējo cenu, ko maksā citi alumīnija ražotāji ES 25.
Pat tad, ja rūpnieciskie pārtraucamie tarifi veidoja atbalstu, tas nebūtu pastāvošs atbalsts
(74)
Energoietilpīgie lietotāji apgalvo, ka apstrīdētie tarifi jau bija spēkā pirms Spānijas pievienošanās ES.
(75)
Lai gan nosaukums “G4 tarifs” oficiāli tika ieviests ar 1986. gada 6. marta ministrijas rīkojumu, tas bija spēkā de facto jau pirms 1986. gada 1. janvāra, t. i., datuma, kad Spānija pievienojās ES, jo tas atbilst iepriekšējam “ilgtermiņa izmantošanas rūpnieciskajam tarifam I”, kas tika noteikts ar 1983. gada 14. oktobra ministrijas rīkojumu, t. i., pirms Spānijas pievienošanās. Visiem elektroenerģijas tiešajiem lietotājiem, kas guva labumu no rūpnieciskā tarifa I, tika automātiski piemērots G4 tarifs, kurš de facto bija tas pats tarifs ar citu nosaukumu.
(76)
Pārējie pārtraucamie tarifi arī ir skaidri noteikti 1983. gada ministrijas rīkojumā.
(77)
Turklāt saskaņā ar energoietilpīgo lietotāju piezīmēm pasākums veidotu pastāvošu atbalstu, pamatojoties uz 15. pantu Padomes 1999. gada 22. marta Regulā (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (18), ņemot vērā 10 gadu ierobežojuma perioda beigas.
Piedziņa nebūtu iespējama tiesiskās paļāvības dēļ
(78)
Energoietilpīgie lietotāji uzskata, ka, pat pieņemot, ka tarifi nevar veidot pastāvošu atbalstu, piedziņa nebūtu iespējama tiesiskās paļāvības principa dēļ. 2005. gadā tarifi bija tiešais maksājums starp privātajiem operatoriem. Lietotāji nevarēja paredzēt, ka 2004. gada decembrī noteiktie tarifi kļūs par atbalstu 2006. gada jūnijā pieņemtā valdības pasākuma dēļ. Neviens uzņēmējs, lai cik piesardzīgs būtu, nevarēja paredzēt šo pārmaiņu savā juridiskajā situācijā. Tāpēc lietotājiem bija tiesiskā paļāvība, ka viņu tarifi neietver valsts atbalstu.
GALISIJAS UN ASTŪRIJAS REĢIONĀLO VALDĪBU PIEZĪMES
(79)
Attiecībā uz iespējamo atbalstu energoietilpīgajiem lietotājiem Galisijas reģionālā valdība uzskata, ka Komisija kļūdījās, izmantojot tirdzniecības sistēmas cenu kā tirgus cenas aizstājēju, jo energoietilpīgie lietotāji parasti slēdz ilgtermiņa līgumus ar ievērojami labākiem noteikumiem.
(80)
Ņemot vērā to, ka Spānijas tirgus liberalizācija vēl nav pabeigta, un jo īpaši to, ka nav divpusēju līgumu starp ražotājiem un lieliem patērētājiem, Galisijas reģionālā valdība uzskata, ka būtu saprātīgi kā etalonu izmantot faktiskās cenas, ko maksā ražotāji, lai veiktu piegādes šiem klientiem. Alternatīva būtu iegūt etalona cenu, pamatojoties uz tehnisko literatūru (Wilson, 1993 (19) un Castro-Rodriguez (20), 1999), apsverot vai nu tās visefektīvākās tehnoloģijas cenu, kura atbilst īpašajām energoietilpīgo lietotāju vajadzībām, vai elektroenerģijas vidējās izmaksas dažādās diennakts stundās. Starpība starp šādi iegūtu etalona cenu un 2005. gadā maksāto regulēto tarifu būtu daudz mazāka. Galisijas reģionālā valdība vēl apgalvo, ka jebkurā gadījumā visi Spānijas lietotāji, tostarp energoietilpīgie lietotāji, laikā atmaksās deficītu, ko radīja 2005. gadā piemērotie zemākie tarifi.
(81)
Turklāt saskaņā ar Galisijas reģionālās valdības piezīmēm 2005. gadā spēkā esošā tarifu sistēma nebija juridiski selektīva, jo valstij nebija nodoma radīt priekšrocību tiešajiem lietotājiem, bet tā tikai pieļāva kļūdas savās tirgus tendenču un cenu prognozēs, kad 2004. gadā noteica tarifus. Galisijas reģionālā valdība arī apšauba secinājumu, ka sistēmai bija ietekme uz tirdzniecību ES.
(82)
Astūrijas reģionālās valdības piezīmes ir līdzīgas Spānijas valdības izteiktajām piezīmēm, uz kurām tajās dotas atsauces.
SPĀNIJAS APSVĒRUMI
(83)
Spānija uzskata, ka regulēto tarifu sistēma 2005. gadā neietvēra atbalstu ne tiešajiem lietotājiem, ne sadales uzņēmumiem.
Nav cēloņsakarības starp valsts rīcību un deficītu, un deficītu nevar attiecināt uz valsti
(84)
Spānija apgalvo, ka deficīts nav attiecināms uz valsti, jo to izraisīja neparedzami ārējie apstākļi, nevis valsts apzināts nodoms subsidēt konkrētas darbības.
(85)
Spānija norāda, ka 2005. gadā piegāde par valsts noteiktiem regulētiem tarifiem nebija aizliegta ES tiesību aktos. Tāpēc valsts regulējoša intervence bija juridiski likumīga, jo tā bija valsts suverenitātes izpausme. Viena no šīm suverenitātes priekšrocībām ir tarifu noteikšana tā, lai gaidāmās izmaksas atbilstu gaidāmajam pieprasījumam.
(86)
Spānija uzskata, ka 2005. gada deficītu izraisīja neatbilstība starp valdības prognozēm attiecībā uz elektroenerģijas vairumtirdzniecības cenām un faktiskajām cenām tirdzniecības sistēmā. Īpaši augsto cenu pastāvēšanai 2005. gadā bija neparedzami cēloņi, kas radīja force majeure.
(87)
Tā kā notikums, kas radīja iespējamo atbalstu, bija vairumtirdzniecības cenu pieaugums, kas bija lielāks nekā prognozēts, iespējamo priekšrocību nevar attiecināt ne uz vienu tiesību aktu. Pat pieņemot, ka šī priekšrocība pastāvēja (kaut tas tā nebija), to būtu izraisījuši apstākļi, kas nebija saistīti ar valsts nodomu. Saskaņā ar Spānijas apsvērumiem force majeure esība pārtrauc cēloņsakarību starp administratīvo lēmumu, ar kuru noteikts tarifu līmenis, un konkurences priekšrocību, kas rada valsts atbalstu. Pat pieņemot (kaut tas tā nav), ka cēloņsakarības objektīvais nosacījums bija spēkā, subjektīvais nosacījums attiecībā uz valsts nodomu (attiecināmību) nebūtu bijis spēkā.
Nav iesaistīti valsts līdzekļi
(88)
Spānija uzskata, ka tarifi neietvēra valsts līdzekļus. Pirmkārt, saistībā ar šo Spānija apgalvo, ka piemaksa nav maksa Tiesas ar parafiskālajām nodevām saistītās judikatūras izpratnē, jo to neiekasē valsts un tā neatbilst fiskālajai nodevai. Saskaņā ar Spānijas apsvērumiem piemaksa ir neatņemama tarifa daļa un pēc būtības ir kā tarifs. Tādējādi tarifs ir privāta cena.
(89)
Otrkārt, līdzekļus neiekasē valsts un tos neiemaksā valsts noteiktā fondā. Tarifus iekasē sadales uzņēmumi, nevis valsts, un tāpēc tie ir privātas cenas, kas nodrošina taisnīgu atlīdzību dalībniekiem (kā noteikts LSE). Tie nav ne nodokļi, ne valsts cenas. Valsts neko neatlīdzina, jo sistēma nodrošināja atlīdzību, izmantojot tirgus spēkus attiecībā uz neregulētajām darbībām un valsts noteiktos piekļuves tarifus attiecībā uz regulētajām darbībām. Tā kā šādā sistēmā nav sloga valstij, valsts līdzekļi saskaņā ar Sloman Neptun judikatūru (21) nav iesaistīti. Turklāt šie līdzekļi nekad nenonāk valsts seifos, tie netiek minēti tiesību aktos par budžetu, tos nepārbauda Revīzijas palāta, un tos nevar atgūt no parādniekiem, izmantojot administratīvās piedziņas procedūras. Elektroenerģijas sistēmas parādu prasībām nepiemēro procentu likmi, ko piemēro valsts parādu prasībām.
(90)
Spānija atkārtoti norāda, ka šos līdzekļus apstrādā Spānijas regulators CNE, kurš darbojas tikai kā grāmatvedības starpnieks. Spānija norāda, ka savā 2001. gada lēmumā par Spānijas balasta izmaksām (SA NN 49/99) Komisija jau bija konstatējusi, ka “līdzekļu tranzītam caur CNE faktiski ir grāmatvedības būtība. CNE vārdā kontā pārskaitītie līdzekļi nekad nekļuva par šīs struktūras īpašumu un nekavējoties tika samaksāti saņēmējiem atbilstoši iepriekš noteiktai summai, kuru CNE nekādā veidā nevar mainīt”. Pamatojoties uz šo konstatējumu, Komisija secināja, ka “tā nevarēja noteikt, vai ienākumi no nodevas, kura noteikta balasta izmaksu shēmas satvarā, veido valsts līdzekļus”.
Nav priekšrocību
(91)
Spānija nepiekrīt Komisijas viedoklim, ka regulētie tarifi rada ekonomisko priekšrocību tiešajiem lietotājiem (vai sadales uzņēmumiem).
(92)
Pēc atkārtotas norādes par to, ka deficīts ir force majeure rezultāts, attiecībā uz tiešajiem lietotājiem Spānija apgalvo, ka lielie patērētāji neguva labumu no deficīta, jo tas tika ietverts nākamo gadu tarifos ar procentiem. Tāpēc iespējamā ekonomiskā priekšrocība, kas radusies no zemākas elektroenerģijas cenas, ir tikai acīmredzama, jo patērētāji ar procentiem atmaksāja starpību attiecībā uz brīvā tirgus cenām.
Piegāde par regulētajiem tarifiem ir vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojums
(93)
Spānija uzskata, ka 2005. gadā regulēto tarifu esība nebija pretrunā ES tiesību aktiem, jo termiņš tirgus atvēršanai visiem patērētājiem, tostarp mājsaimniecībām, bija 2007. gada 1. jūlijs.
(94)
Konkrēti, saskaņā ar Spānijas iestāžu apsvērumiem elektroapgāde ir vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojums, un valstij ir jāiejaucas, lai novērstu dominējošu stāvokli, ko rada vienota tīkla esība (dabiskais monopols).
(95)
Parametri tarifu noteikšanai tika paredzēti objektīvā un pārredzamā veidā. Saskaņā ar Spānijas viedokli tarifu noteikšanas sarežģītais regulējošais satvars un norēķinu procedūra parāda, ka tarifu sistēma bija balstīta uz sistēmas izmaksu un ienākumu rūpīgu analīzi un elektroenerģijas pieprasījuma analīzi.
Uzņēmums no Spānijas
(96)
Kā norādīts 25. un 26. apsvērumā, 2005. gadā radītais deficīts tiek atmaksāts, izmantojot gada iemaksas, kas nodrošina procentu likmi, kura noteikta Euribor apmērā, bez maržas. Neskarot savas piezīmes, Spānija ir apņēmusies ar atpakaļejošu datumu paaugstināt procentu likmi, ko piemēro lietotājiem no uzņēmumu vidus, kam pieslēgums pārsniedz 1 kV. Pieaugumu noteiks proporcionāli ieguldījumam 2005. gada deficītā, kāds bija tiem lietotājiem no uzņēmumu vidus, uz kuriem attiecas šī tiesvedība un kuri saņēma piegādes saskaņā ar apvienoto regulēto tarifu. Tas tiks sasniegts, piemērojot maržu 65 bāzes punktu apmērā un Euribor atsauces rādītāju un tādējādi to kopumā samērojot ar turpmākajos gados deficītam piemēroto likmi.
(97)
Attiecīgo summu piemēros lietotājiem no uzņēmumu vidus šādā veidā: attiecībā uz gada iemaksām par to 2005. gada deficīta daļu, kas jau ir atmaksāta, tiks piemērots vienreizējs piekļuves tarifu palielinājums; attiecībā uz summām, kas vēl jāatmaksā, augstāka procentu likme tiks piemērota tieši katrai gada summai, un tas atkal būs lielāku piekļuves tarifu veidā.
5. PASĀKUMA NOVĒRTĒJUMS
VALSTS ATBALSTA ESĪBA SASKAŅĀ AR LESD 107. PANTA 1. PUNKTU
(98)
Pasākums veido valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, ja ir atbilstība šādiem nosacījumiem: a) ar pasākumu rada ekonomisko priekšrocību labuma guvējam; b) pasākumu piešķir valsts vai to piešķir, izmantojot valsts līdzekļus; c) pasākums ir selektīvs; d) pasākums iespaido tirdzniecību Kopienā, un tas var radīt konkurences izkropļojumus ES. Tā kā jābūt atbilstībai visiem šiem nosacījumiem, Komisijas novērtējums būs tikai par labuma guvējiem radīto ekonomiskās priekšrocības esību.
Ekonomiskās priekšrocības esība
(99)
Uzņēmumiem tiek dota priekšroka LESD 107. panta 1. punkta izpratnē, ja tie iegūst ekonomisko priekšrocību, ko tie citādi tirgus apstākļos nebūtu varējuši iegūt. Šajā lietā, ņemot vērā arī elektroenerģijas sistēmas 2005. gada deficīta atmaksu, novērtējumā jākonstatē, vai pastāvēja pozitīva starpība 2005. gadā noteiktajiem regulētajiem tarifiem un tirgus cenām, kas iespējamiem labuma guvējiem būtu bijis jāmaksā par iegādāto elektroenerģiju un piegādātajiem pakalpojumiem saskaņā ar savu tarifu režīmu. Jebkura priekšrocība attiecībā uz tirgus apstākļiem jānosaka, veidojot atsauci uz tirgus cenām. Abi jautājumi, t. i., pozitīvas starpības esība - vai tās trūkums - starp elektroenerģijas cenām tirdzniecības sistēmā, tirgus cenām un regulētajiem tarifiem un deficīta atmaksu, secīgi skatīti turpmāk.
Salīdzinājums ar elektroenerģijas tirdzniecības sistēmas vidējām cenām
(100)
Elektroenerģijas tirdzniecības sistēmas vidējās cenas nodrošina norādi par vispārējiem cenu līmeņiem vairumtirdzniecības tirgū. Šī vidējā atsauces cena visu 2005. gadu bija 59,47 EUR/MWh. Kā norādīts un grafiski parādīts 19. apsvērumā (1. attēls), septiņos nesecīgos 2005. gada mēnešos vidējās vairumtirdzniecības cenas bija augstākas nekā elektroenerģijas cenas, kas ietvertas apvienotajos regulētajos tarifos, ko piemēroja visiem tiešajiem lietotājiem. Tāpēc Dekrētā 2392/2004 noteiktais vidējais tarifu līmenis, šķiet, ir radījis pozitīvu starpību par labu visiem tiešajiem lietotājiem, kuri izvēlējās regulētos tarifus vismaz lielākajā daļā 2005. gada mēnešu.
(101)
Tomēr nepilna gada laikā mēnesi ilgos periodos šī starpība neparādījās piecu mēnešu laikā no 2005. gada janvāra līdz maijam. Tāpēc visa regulētā tarifu sistēma neguva priekšrocību. Turklāt, ja periodus salīdzina vairāk nekā gada garumā, piemēram, līdz 2007. gada 30. decembrim, iespējamās priekšrocības, kas uzkrātas no 2005. gada jūnija, ir vairāk nekā novērstas ar samazinājumu vidējās tirdzniecības sistēmas cenās, kuras krasi kritās līdz 37 EUR/MWh 2007. gada martā, savukārt apvienotajos regulētajos tarifos ietvertās cenas tajā pašā periodā bija aptuveni 68 EUR/MWh. Faktiski no 2006. gada oktobra elektroenerģijas cenas, kas ietvertas apvienotajos tarifos, bija daudz augstākas nekā vairumtirdzniecības piegādes cenas (sk. 1. attēlu). Tāpēc labumi un ekonomiskās priekšrocības patērētājiem, kuri saņēma piegādes par regulētajiem tarifiem situācijā, kad tirdzniecības sistēmas cenas bija augstākas nekā regulētajos tarifos ietvertās elektroenerģijas izmaksas, var tikt novērsti, ja tirdzniecības cenas ir zemākas nekā elektroenerģijas ietvertās izmaksas.
(102)
Var secināt, ka gan nepilna gada laikā mēnesi ilgos periodos 2005. gadā, gan divu gadu ilgā periodā, kas ietver daļu 2005. gada, elektroenerģijas cenas, kas ietvertas 2005. gadā piemērotajos regulētajos tarifos, šķiet, nav nodrošinājušas priekšrocību tai patērētāju grupai, kura saņēma piegādes par regulētajiem tarifiem, salīdzinājumā ar tirdzniecības sistēmas vairumtirdzniecības cenām. Tomēr ienākumi no piekļuves maksām un regulētajiem tarifiem, kas tika maksāti par visu elektroenerģijas sistēmu, nebija pietiekami, lai segtu sistēmas regulētās izmaksas 2005. gadā. Tāpēc jāapsver, vai spēkā esošais mehānisms ir pietiekams, lai garantētu deficīta atmaksu.
Elektroenerģijas sistēmas 2005. gada deficīta atmaksa
(103)
Kā iepriekš aprakstīts 15. un 20.-22. apsvērumā, elektroenerģijas sistēmas pārskati 2005. gadā ietvēra sistēmas visas regulētās izmaksas un regulētos ienākumus, nenovirzot īpašus ienākumus īpašiem izdevumiem. Piemēram, transporta un sadales izmaksas (4 410 miljoni EUR) vai koģenerācijas un atjaunojamās enerģijas atbalsta izmaksas (2 701 miljons EUR) nebija attiecīgi sadalītas starp regulētiem ienākumiem no apvienotajiem tarifiem regulētajā tirgū un/vai ienākumiem no regulētajām piekļuves maksām brīvajā tirgū un netika finansētas, nodalot šos divus ienākumu veidus. Faktiski visi sistēmas lietotāji saņem peļņu, un var cerēt, ka tiks segtas izmaksas saistībā ar atbalstu efektīviem koģenerācijas un atjaunojamās enerģijas veidiem vai transporta un sadales pakalpojumiem. Šajā sistēmā, kad netiek uzkrātas izmaksas katram tarifam, ir neiespējami ex post objektīvi novirzīt izmaksu sadalījumu brīvā tirgus lietotājiem un regulēto tarifu lietotājiem un pēdējā kategorijā - 25 dažādiem 2005. gadā piemērotiem tarifu veidiem. Var secināt, ka ir atbilstīgi pārbaudīt 2005. gada deficīta iespējamās priekšrocības vai to neesību elektroenerģijas sistēmai kopumā.
(104)
Saistībā ar šo Spānija ir īstenojusi mehānismu visa 2005. gada deficīta atgūšanai. Tas ir saskaņā ar sistēmas kontu universālumu, kas piemērots minētajā periodā. Elektroenerģijas sistēmas regulēto ienākumu, kas paredzēti sistēmas izmaksu segšanai, deficīts tika novērsts, ieguldot resursus, kas iegūti, izmantojot īpaši iezīmētu ieguldījumu, ko paredz Karaļa dekrēts 809/2006. No 2006. gada vidus iekasēšana sākās, piemērojot piemaksu 1,378 % apmērā apvienotajiem regulētajiem tarifiem un 3,975 % - piekļuves maksām, un pēc tam piemaksām bija jānodrošina, ka 14,5 gadu laikā, kas beidzas 2020. gadā, tiek iekasēti 3,8 miljardi EUR un procenti (sk. iepriekš 25. un 26. apsvērumu).
(105)
Var secināt, ka ienākums no īpaša ieguldījuma, kas iezīmēts 2005. gada deficīta finansēšanai, ļauj sistēmas lietotājiem maksāt elektroenerģijas rēķinus ar palielinājumu, kas nepieciešams, lai līdzsvarotu 2005. gada sistēmas kontus ex post ar būtisku laika novirzi.
(106)
Šādos apstākļos vienīgais 2006. gadā izvēlētās metodes - atmaksāt elektroenerģijas sistēmas 2005. gada deficītu un sabalansēt kontus - strīdīgais aspekts būtu zemā procentu likme, kas sākotnēji piemērota gada atmaksām, proti, Euribor atsauces likme bez maržas. Kā iepriekš sīkāk aprakstīts 96. un 97. apsvērumā, Spānija ir apņēmusies palielināt procentu likmi, kas piemērojama tiem lietotājiem no uzņēmumu vidus, uz kuriem attiecas šī lieta. Spānija apņemas piemērot atsauces procentu likmei maržu 65 bāzes punktu apmērā.
(107)
Šo pārmaiņu attiecināšana uz pasākumu, kas sākotnēji tika piemērots, lai atmaksātu 2005. gada deficītu, kurš neietver mājsaimniecības un mazos uzņēmumus, kas ir maksājuši augstākos regulētos tarifus saskaņā ar korekcijas mehānismu, novērš jebkuru hipotētisko priekšrocību, ko uzņēmumi varēja būt ieguvuši, atliekot maksājumus no 2006. gada. Turklāt piemaksas piemērošana tarifam nozīmē, ka kopējā atgūtā summa attiecībā uz katru uzņēmumu ir tieši proporcionāla tā elektroenerģijas patēriņam. Jo lielāks elektroenerģijas patēriņš, jo lielāka piemaksa.
Salīdzinājums ar elektroenerģijas tirgus cenām
(108)
Otrkārt, kā norādīja dažas ieinteresētās personas, elektroenerģijas tirdzniecības sistēmas cenas nav atbilstīgs etalons, lai salīdzinātu elektroenerģijas cenas, ko maksā lieli patērētāji saskaņā ar regulētajiem tarifiem, ar tirgus cenām. Patiesi, pamatojoties uz pierādījumiem, kas sniegti elektroenerģijas tirgus dalībnieka OMEL 2005. gada ziņojumā, tikai septiņi tiešie lietotāji, kuri veidoja 5 % no pieprasījuma, elektroenerģiju ieguva tieši tirdzniecības sistēmā salīdzinājumā ar simtiem rūpniecisko lietotāju un lielo lietotāju, kas ir no uzņēmumu vidus. Rūpnieciskie un citi lieli patērētāji, jo īpaši energoietilpīgi patērētāji, kam elektroenerģija veido lielu daļu no ražošanas izmaksām (parasti 30-40 % alumīnija ražošanai), pieprasa un saņem paredzamu cenu un piegādes nosacījumus. Šie nosacījumi ir paredzēti līgumos ar garākiem termiņiem nekā nākamajai dienai. Cenas, kas tiek noteiktas katru stundu nākamās dienas tirgum, piemēram, elektroenerģijas tirdzniecības sistēmai, raksturo vidējās tirgus cenas piegādātājiem, kas apkalpo daudzveidīgu patērētāju portfeli, tostarp mājsaimniecības. Tomēr tās nav atbilstīgs etalons to cenu noteikšanai, kuras energoietilpīgiem lietotājiem būtu jāmaksā brīvajā tirgū saskaņā ar līgumiem ar garāku termiņu nekā nākamā diena. Pretēji viedoklim, kas sniegts lēmumā par procedūras uzsākšanu, izmeklēšana ir parādījusi, ka regulētie tarifi, kas zemāki nekā vidējās tirdzniecības sistēmas cenas, rūpnieciskajiem lietotājiem ne vienmēr nozīmē priekšrocību salīdzinājumā ar tirgus nosacījumiem, jo tirdzniecības sistēmas cenas nav tirgus cenas lielākajai daļai šo lietotāju. Tas kliedē šaubas, kas radušās saistībā ar šo.
(109)
Turklāt Spānijā iespēja pāriet uz brīvo tirgu 2005. gadā nebija neatgriezeniska. Patērētāji visu laiku varēja izvēlēties starp vispievilcīgākajiem piedāvājumiem regulētajā un brīvajā tirgū, kas radīja zināmu cenu konverģenci. Piegādes iespēju atgriezeniskums parasti pazemina mazumtirdzniecības tirgus cenas situācijā, kad vairumtirdzniecības cenas paaugstinās, kā tas notika Spānijā no 2005. gada aprīļa, savukārt pretējs stimuls palielināt brīvā tirgus cenas, lai tās tuvinātu augstākajiem regulēto tarifu līmeņiem, parādās apgrieztā situācijā.
(110)
Kā apstiprināja neatkarīgo piegādātāju asociācija (42.-49. apsvērums), 2005. gadā piegādātājiem brīvajā tirgū vajadzēja ievērot savus līgumus vai tos vienpusēji pārtraukt, ja tas bija iespējams, vai citādi atkārtoti vienoties par savām cenām un koriģēt tās un paaugstināt, uzņemoties risku, ka klienti var pāriet uz regulēto tirgu. Zaudējumi no pamatdarbības, kas radušies tirgus piegādātājiem saskaņā ar to apgalvojumiem, norāda, ka cenas brīvajā tirgū 2005. gadā, īpaši tiem līgumiem ar termiņu viens gads, kuri tika ievēroti, saglabājās tuvu attiecīgajiem regulēto tarifu līmeņiem un ka tāpēc regulētie tarifi de facto nenodrošināja ekonomisko priekšrocību salīdzinājumā ar faktiskajām cenām brīvajā tirgū.
(111)
Tāpēc tas nozīmē, ka divi hipotētiski savā starpā konkurējoši rūpnieciskie lietotāji - viens, kas darbojas saskaņā ar elektroapgādes līgumu, kurš noslēgts uz vienu gadu, no 2005. gada janvāra līdz decembrim, brīvajā tirgū, un otrs, kas piegādes saņem par regulētajiem tarifiem tajā pašā periodā - saskārās ceteris paribus ar līdzīgām elektroenerģijas izmaksām. Faktiski vienīgā regulēto tarifu līmeņa ietekme uz brīvā tirgus cenām 2005. gadā bija cenu pieauguma samazināšanas nodrošināšana lietotājiem brīvajā tirgū, kas bija netiešs labums, pat pieņemot, ka saskaņā ar līgumu šie pieaugumi bija iespējami gada laikā vai garākā periodā 2005. gada laikā. Faktiskā vai iespējamā konkurence starp rūpnieciskajiem lietotājiem, kas elektroenerģiju ieguva brīvajā un regulētajā tirgū, nevarēja radīt regulēto tarifu izkropļojumus.
(112)
Treškārt, Komisija savā lēmumā par procedūras uzsākšanu īpaši pieminēja zemos regulēto tarifu līmeņus - 23,9 EUR/MWh un 27,0 EUR/MWh -, ko 2005. gadā attiecīgi piemēroja lieliem rūpnieciskajiem patērētājiem (G4 tarifs) un lieliem rūpnieciskajiem patērētājiem ar pārtraucamo piegādi (piemēram, 3.4. tarifs), kā parādīts 3. tabulā 30. apsvērumā. Kā norādīja konkrētas trešās personas, regulēto tarifu līmeņi, pret kuriem iebilsts lēmumā par procedūras uzsākšanu, ir nevis tarifi, bet gan vidējās cenas pēc atlaides piemērošanas. Bez atlaides piemērošanas pamata tarifu līmeņi, kas faktiski noteikti Dekrētā 2392/2004 un parādīti 1. tabulā, attiecīgi bija 56,12 EUR/MWh (3.4. tarifs) un 25,44 EUR/MWh (G4 tarifs).
(113)
Saistībā ar šo oficiālā izmeklēšana sniedza pierādījumus, ka regulētie tarifi, kas piemērojami lēmumā par procedūras uzsākšanu minētajiem rūpnieciskajiem lietotājiem, bija to tirgus cenu līmenī, kuras bija piemērojamas visā periodā no 2005. gada janvāra līdz decembrim, kā parādīts turpmāk.
(114)
Pirmkārt, ir sniegti pierādījumi, ka spēkā bija divpusējas cenas 34,45 EUR/MWh apmērā, kuras tika piemērotas energoietilpīgiem lietotājiem brīvajā tirgū 2005. gadā (55.-57. apsvērums). Ar tirdzniecības uzcenojumu, kas zemāks nekā vidējā marža 10 EUR apmērā, kura pievienota lēmumā par oficiālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanu, šī tirgus cena parāda piegādes izmaksas, kuras tuvas 25,44 EUR/MWh, kas ir zemākais (G4) regulētais tarifs (23,9 EUR/MWh, vidējā ex post cena). Ja vērā tiek ņemtas tādas objektīvās atšķirības attiecībā uz piegādi saskaņā ar regulēto tarifu kā 9,7 reizes lielāki piegādes apjomi, ieguldījumi kontroles iekārtās un maksāšanas laika ierobežojumi, tad, šķiet, fakts, ka regulētais tarifs bija zemāks, nav labuma guvējiem nodrošinājis nekādu neatbilstīgu ekonomisku priekšrocību.
(115)
Otrkārt, pieejamie pierādījumi parāda, ka 2004. gada decembrī līgumi ar termiņu viens gads par pamatslodzes piegādi, pamatojoties uz nestandartizēto nākotnes darījumu tirgus cenām 31,05 EUR/MWh apmērā, varēja tikt noslēgti attiecībā uz piegādi laikā no 2005. gada janvāra līdz decembrim. Gala tirgus cena (ieskaitot papildu pakalpojumus un piekļuves tarifus) 36,67 EUR/MWh apmērā, kas ir zemāka nekā attiecīgais pamata tarifa līmenis (3.4. tarifs), bija pieejama pārtraucamo piegādi izmantojošiem rūpnieciskajiem lietotājiem ar spēcīgu slodzes modulāciju (sk. iepriekš 16., 18. un 58. apsvērumu).
(116)
Papildu atlaides, kas pieejamas saskaņā ar regulētajiem tarifiem pieprasījuma vadīšanai (piemēram, slodzes modulācija, pārtraucamība), nodrošināja zemākas vidējās cenas regulētajā tirgū lietotājiem, kuri sniedza šos pakalpojumus (22). Šīs atlaides, kas netika īpaši minētas lēmumā par procedūras uzsākšanu, atlīdzināja vērtīgus tīklam sniegtos pieprasījuma puses pakalpojumus, kuriem bija nepieciešamas korekcijas, ieguldījumi vai ierobežojumi, kas tika piemēroti komerciālos vai rūpnieciskos procesos. Slodzes modulācijas vajadzībām nepieciešams, lai energoietilpīgie rūpnieciskie vai komerciālie procesi tiktu veikti minimālās, nevis maksimālās noslodzes periodos, lai samazinātu patēriņu un spriegumu elektroenerģijas tīklā. Arī tīklam piegādātie pārtraucamības pakalpojumi ir ekonomiski noderīgi, jo attiecībā uz konkrēto rūpniecisko lietotāju tie ļauj sistēmas operatoram pārtraukt piegādi uz īsu laiku (no dažām sekundēm līdz divām stundām) un uz garāku periodu (no vienas līdz divpadsmit stundām), kā tas notika attiecīgo regulēto tarifu gadījumā Spānijā.
(117)
Šo pakalpojumu labumi elektroapgādes nepārtrauktības garantēšanas ziņā tiek atzīti ES tiesību aktos. Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. janvāra Direktīvā 2005/89/EK par pasākumiem, lai nodrošinātu elektroapgādes drošumu un ieguldījumus infrastruktūrā (23), noteikta prasība dalībvalstīm ņemt vērā pieprasījuma vadības tehnoloģijas un veikt pasākumus šķēršļu, kas kavē pārtraucamu līgumu izmantošanu, novēršanai ar mērķi saglabāt līdzsvaru starp piedāvājumu un pieprasījumu. Šie pakalpojumi papildina vai var pat aizstāt citus regulācijas līdzekļus, ko izmanto tīkla operators, lai garantētu, ka tīkla pieprasījums pēc elektroenerģijas atbilst piedāvājumam, tādējādi izvairoties no pārtraukumiem un pārrāvumiem, kas ir sociāli un ekonomiski dārgi un var izraisīt sankcijas vai saistības.
(118)
Īpaši Spānijas gadījumā būtiskas ar citām dalībvalstīm veidotu starpsavienojumu jaudas neesība un atjaunojamo energoresursu nodrošinātās neregulārās elektroapgādes būtiska iekļūšana tirgū 2005. gadā padara šos pakalpojumus īpaši vērtīgus. Apmēru, kāds ir šo pakalpojumu ekonomiskajai vērtībai un izmaksām, no kurām iespējams izvairīties elektroenerģijas sistēmā, var raksturot ar izmaksām, kuras rodas Spānijas tīkla operatoram Red Eléctrica de España, pērkot līdzsvarošanas pakalpojumus. 2005. gadā Red Eléctrica de España vidēji samaksāja 65 EUR/MWh par sekundārās regulācijas pakalpojumiem, lai palielinātu enerģiju (papildu enerģijas nodrošināšana līnijā uz laiku no 15 sekundēm līdz 15 minūtēm, lai līdzsvarotu tīklu); enerģijas palielinājuma terciārās regulācijas (papildu enerģijas nodrošināšana līnijā uz laiku no 15 minūtēm līdz 2 stundām, lai atjaunotu sekundārās regulācijas enerģijas rezervi) vidējā cena 2005. gadā bija 78 EUR/MWh, palielinoties līdz 600 EUR/MWh (24). Izlīdzinot pieprasījumu un to pārceļot no maksimālās noslodzes laikiem (slodzes modulācija) vai nodrošinot jaudu, lai to samazinātu kritiskās situācijās (pārtraucami pakalpojumi), attiecīgajiem regulētajiem tarifiem piemērojamas atlaides (piemēram, aptuveni 32 EUR/MWh 3.4. tarifam) šķiet ekonomiski attaisnojami.
(119)
Bez šādu atlaižu piemērošanas pieprasījuma vadības pasākumiem regulētie tarifi lietotājiem, kam ir pieslēgums augstsprieguma tīklam (1.4. un 2.4. tarifs), bija daudz augstāki - no 58 EUR līdz 61 EUR/MWh pamata tarifam un 76,2 EUR/MWh vidējai faktiskajai cenai. Salīdzinājumā ar nestandartizēto nākotnes līgumu tirgus cenām, kas bija 31,05 EUR/MWh un bija pieejamas periodā no 2005. gada janvāra līdz decembrim, nevar uzskatīt, ka tirgus cenas ir augstākas nekā regulētie tarifi, kas piemērojami lielākajai daļai rūpniecisko un komerciālo lietotāju ar lielu patēriņu.
(120)
Var secināt, ka, lai gan elektroenerģijas tirdzniecības sistēmas cenas nav atbilstīgs etalons salīdzinājumam ar elektroenerģijas cenām, ko maksā lieli rūpnieciskie un komerciālie lietotāji, faktiskās tirgus cenas, kas piemērojamas elektropiegādēm tiešajiem lietotājiem, kuriem piegādes 2005. gadā tika veiktas par regulētajiem tarifiem, bija saskaņā ar attiecīgajiem regulēto tarifu līmeņiem.
6. SECINĀJUMS PAR PASĀKUMU
(121)
Ņemot vērā iepriekšminētos apsvērumus, Komisija uzskata, ka ir pierādīts, ka, pirmkārt, uzņēmumi, kas saņēma elektroenerģiju par apvienotajiem regulētajiem tarifiem, neguva labumus no šo tarifu līmeņa un, otrkārt, paturot prātā Spānijas apņemšanos grozīt pasākumu, ka procenti tiks iekasēti, piemērojot atbilstīgu likmi par konkrētu uzņēmumu kavējumu, apmaksājot daļu savu elektroenerģijas rēķinu 2005. gadā.
(122)
Tāpēc šis pasākums neietver ekonomisku priekšrocību par labu lietotājiem no uzņēmumu vidus. Tā kā LESD 107. panta 1. punkta kritēriji ir kumulatīvi, nav nepieciešams pārbaudīt, vai pārējie kritēriji ir izpildīti.
(123)
Tādējādi Komisija secina, ka, ņemot vērā pasākumus, ko noteikusi Spānija, lai atgūtu tiešo lietotāju parādsaistības pret elektroenerģijas sistēmu, 2005. gadā īstenotā regulēto tarifu sistēma neradīja valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta izpratnē. Šis secinājums attiecas uz sūdzībā aptverto situāciju un laika periodu, neskarot novērtējumus, ko Komisija var veikt attiecībā uz pasākumiem, ko Spānija īstenojusi pēc 2005. gada,
IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.
1. pants
Regulēto tarifu sistēma, ko Spānijas Karaliste īstenoja 2005. gadā, neveido valsts atbalstu Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punkta izpratnē.
2. pants
Šis lēmums ir adresēts Spānijas Karalistei.
Briselē, 2014. gada 4. februārī