PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 1081/2012
ze dne 9. listopadu 2012
k nařízení Rady (ES) č. 116/2009 o vývozu kulturních statků
(kodifikované znění)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 116/2009 ze dne 18. prosince 2008 o vývozu kulturních statků (1), a zejména na článek 7 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení Komise (EHS) č. 752/93 ze dne 30. března 1993, které stanoví způsob provádění nařízení Rady (EHS) č. 3911/92 o vývozu kulturních statků (2), bylo několikrát podstatně změněno (3). Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by mělo být uvedené nařízení kodifikováno.
(2)
Jsou potřebná prováděcí ustanovení k nařízení (ES) č. 116/2009, která stanoví, mimo jiné, zavedení systému vývozního povolení pro určité kategorie kulturních statků uvedené v příloze I uvedeného nařízení.
(3)
Z důvodu zajištění jednotnosti formuláře pro vývozní povolení stanovená uvedeným nařízením jsou potřebné podmínky pro sestavování, vydávání a používání tohoto formuláře. Za tímto účelem je třeba, aby bylo k dispozici vzorové povolení.
(4)
Z důvodu vyloučení nadbytečné administrativy je nezbytné mít vymezen pojem otevřené povolení pro dočasný vývoz kulturních statků odpovědnými osobami nebo organizacemi pro použití a/nebo vystavení ve třetí zemi.
(5)
Členským státům, které si přejí využít takových možností, by mělo být umožněno takto učinit ve vztahu k jejich kulturním statkům, osobám a organizacím. Podmínky, které musí být splněny, se mohou v různých členských státech lišit. Členským státům by měla být dána možnost výběru, zda otevřená povolení použijí či nikoli, a stanovit podmínky pro jejich vydávání.
(6)
Vývozní povolení by měla být vyhotovena v jednom z úředních jazyků Unie.
(7)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem výboru uvedeného v článku 8 nařízení (ES) č. 116/2009,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
ODDÍL I
FORMULÁŘ POVOLENÍ
Článek 1
1. Zavádí se tři typy povolení k vývozu kulturních statků, která jsou vydávána a používána v souladu s nařízením (ES) č. 116/2009 a s tímto nařízením:
a)
standardní povolení;
b)
zvláštní otevřené povolení;
c)
obecné otevřené povolení.
2. Používání vývozních povolení se nijak nedotýká povinností spojených s vývozními formalitami nebo se souvisejícími dokumenty.
3. Formulář vývozního povolení musí být poskytován na žádost příslušným orgánem nebo orgány uvedenými v čl. 2 odst. 2 nařízení (ES) č. 116/2009.
Článek 2
1. Standardní povolení se běžně použije pro každý vývoz podléhající nařízení (ES) č. 116/2009.
Každý z příslušných členských států však může rozhodnout, zda si přeje vydávat jakákoliv zvláštní nebo obecná otevřená povolení, která mohou být použita místo standardního povolení, pokud jsou splněny zvláštní podmínky vztahující se k nim, vymezené v článcích 10 a 13.
2. Zvláštní otevřené povolení zahrnuje opakovaný dočasný vývoz zvláštního kulturního statku určitou osobou nebo organizací, v souladu s ustanoveními článku 10.
3. Obecné otevřené povolení zahrnuje jakýkoliv dočasný vývoz takových kulturních statků, které tvoří součást stálé sbírky muzea nebo jiné instituce, v souladu s ustanoveními článku 13.
4. Členský stát může kdykoliv zrušit jakékoliv zvláštní nebo obecné povolení, pokud podmínky, za kterých bylo toto povolení vydáno, nejsou nadále splňovány. Členský stát neprodleně uvědomí Komisi, jestliže vydané povolení není obnoveno a mohlo by být použito protiprávně. Komise ihned uvědomí ostatní členské státy.
5. Členské státy mohou zavést jakákoliv přiměřená opatření, která považují za nezbytná na svém vnitrostátním území ke sledování používání svých vlastních otevřených povolení.
ODDÍL II
STANDARDNÍ POVOLENÍ
Článek 3
1. Standardní povolení jsou vydávána na formuláři, jehož vzor je uveden v příloze I. Formulář vývozního povolení musí být vytištěn na bílém bezdřevém papíře upraveném pro psaní o hmotnosti nejméně 55 g/m2.
2. Formuláře mají rozměr 210 × 297 mm.
3. Formuláře jsou vyhotoveny v tištěné nebo elektronické podobě a vyplněny v úředním jazyce Unie, který určí příslušné orgány vydávajícího členského státu.
Příslušné orgány členského státu, ve kterém je formulář předkládán, mohou požádat o překlad do několika nebo jednoho z úředních jazyků tohoto členského státu. V tomto případě hradí náklady na překlad držitel povolení.
4. Členské státy odpovídají za:
a)
vytištění formulářů s uvedením názvu a adresy tiskárny nebo její značky;
b)
přijetí nezbytných opatření k zamezení padělání formulářů. Způsob identifikace přijatý členskými státy k tomuto účelu je třeba oznámit Komisi, aby o tom mohla uvědomit příslušné orgány ostatních členských států.
5. Formuláře jsou přednostně vyplňovány mechanicky či elektronicky. Žádost však může být vyplněna čitelně ručně; v tomto případě je nutno napsat ji inkoustem a hůlkovými písmeny.
Ať je použit kterýkoliv postup, ve formulářích nesmí být mazáno, přepisováno nebo jinak upravováno.
Článek 4
1. Aniž je dotčen odstavec 3, pro každou zásilku kulturních statků je vydáno zvláštní vývozní povolení.
2. Pro účely odstavce 1 se „zásilkou“ rozumí buď jednotlivý kulturní statek nebo několik kulturních statků.
3. Jedná-li se o zásilku sestávající z více kulturních statků, musejí příslušné orgány určit, zda je nutné vydat pro danou zásilku jedno či několik vývozních povolení.
Článek 5
Formulář obsahuje tři listy:
a)
jeden list označený jako č. 1, který tvoří vlastní žádost;
b)
jeden list označený jako č. 2 pro držitele;
c)
jeden list označený jako č. 3, který musí být vrácen vydávajícímu orgánu.
Článek 6
1. Žadatel vyplní kolonky 1, 3, 6 až 21, 24 a případně i kolonku 25 žádosti a ostatní listy s výjimkou míst, kde je schválený předtisk kolonky nebo kolonek.
Členské státy však mohou stanovit, že je třeba vyplnit pouze žádost.
2. K žádosti musí být přiloženy:
a)
podklady obsahující veškeré potřebné údaje o kulturním statku (statcích) a jeho (jejich) právním postavení ke dni podání žádosti v případě potřeby formou jakýchkoli podpůrných dokladů (faktur, znaleckých posudků atd.);
b)
řádně ověřená fotografie nebo v případě potřeby a po uvážení příslušných orgánů více fotografií, černobílých nebo barevných (o rozměrech nejméně 8 × 12 cm) dotyčných kulturních statků.
Tento požadavek může být nahrazen v případě potřeby a po uvážení příslušných orgánů podrobným seznamem kulturních statků.
3. Příslušné orgány si mohou pro účely udělení vývozního povolení vyžádat fyzické předložení kulturních statků, které mají být vyvezeny.
4. Veškeré náklady vzniklé uplatňováním odstavců 2 a 3 hradí žadatel o vývozní povolení.
5. Pro přiznání vývozního povolení je třeba předložit řádně vyplněný formulář příslušným orgánům, které určí členský stát podle čl. 2 odst. 2 nařízení (ES) č. 116/2009. Pokud tento orgán vývozní povolení přiznal, ponechá si list č. 1 tento orgán a zbývající listy jsou vráceny držiteli vývozního povolení nebo jeho oprávněnému zástupci.
Článek 7
Spolu s vývozním prohlášením musejí být předloženy následující listy vývozního povolení:
a)
list pro držitele;
b)
list, který má být zaslán vydávajícímu orgánu.
Článek 8
1. Celní úřad příslušný k přijetí vývozního prohlášení zajistí, aby údaje uvedené ve vývozním prohlášení nebo případně na ATA-karnetu byly v souladu s údaji uvedenými ve vývozním povolení a aby v kolonce 44 vývozního prohlášení nebo na kontrolním ústřižku ATA-karnetu byl učiněn odkaz na toto vývozní povolení.
Celní orgán přijme vhodná opatření k zajištění identifikace. Tato opatření mohou spočívat v zapečetění nebo orazítkování celním úřadem. List formuláře vývozního povolení, který je vrácen vydávajícímu orgánu, je přiložen ke kopii 3 jednotného správního dokladu.
2. Po vyplnění kolonky 23 na listu 2 a 3 vrátí celní úřad příslušný k přijetí vývozního prohlášení deklarantovi nebo jeho oprávněnému zástupci list určený pro držitele povolení.
3. List formuláře vývozního povolení, který má být vrácen vydávajícímu orgánu, musí doprovázet zásilku až do celního orgánu v místě, kde opustí celní území Unie.
Celní úřad otiskne své služební razítko do kolonky 26 formuláře a vrátí jej vydávajícímu orgánu.
Článek 9
1. Doba platnosti vývozního povolení nepřesáhne 12 měsíců ode dne jeho vydání.
2. V případě žádosti o dočasný vývoz mohou příslušné orgány určit lhůtu, ve které musejí být kulturní statky opět dovezeny do vydávajícího členského státu.
3. Jestliže skončí platnost vývozního povolení, aniž by bylo použito, držitel neprodleně vrátí originál a listy, které jsou v jeho držbě, vydávajícímu orgánu.
ODDÍL III
ZVLÁŠTNÍ OTEVŘENÁ POVOLENÍ
Článek 10
1. Zvláštní otevřená povolení mohou být vydávána pro určitý kulturní statek, který je pravidelně dočasně vyvážen z Unie za účelem použití a/nebo vystavení ve třetí zemi. Kulturní statek musí být vlastněn určitou osobou nebo organizací, která dotyčný statek používá nebo vystavuje, nebo výše uvedená osoba nebo organizace musí být jeho oprávněným držitelem.
2. Povolení může být vydáno pouze za předpokladu, že příslušné orgány jsou přesvědčeny, že dotyčná osoba nebo organizace poskytuje veškeré záruky, jež jsou považovány za nezbytné k tomu, aby kulturní statek byl navrácen do Unie v dobrém stavu, a že uvedený statek může být popsán nebo označen tak, aby v okamžiku dočasného vývozu nevznikly pochybnosti, že kulturní statek, který je vyvážen, je ten popsaný ve zvláštním otevřeném povolení.
3. Doba platnosti povolení nemůže přesáhnout pět let.
Článek 11
Povolení je předloženo společně s písemným vývozním prohlášením nebo, v jiných případech, musí být na požádání předloženo spolu s kulturními statky ke kontrole.
Příslušné orgány členského státu, ve kterém je povolení předloženo, mohou požadovat jeho přeložení do jazyka, nebo do jednoho z úředních jazyků, tohoto členského státu. V takovém případě náklady na překlad hradí držitel povolení.
Článek 12
1. Celní úřad oprávněný k přijetí vývozního prohlášení zajistí, aby předložené kulturní statky byly ty, které jsou popsány ve vývozním povolení, a aby na výše uvedené povolení byl učiněn odkaz v kolonce 44 vývozního prohlášení, pokud je písemné prohlášení vyžadováno.
2. Pokud je písemné prohlášení vyžadováno, musí být povolení přiloženo ke kopii 3 jednotného správního dokladu a doprovázet kulturní statek na celní úřad v místě opuštění celního území Unie. Pokud je kopie 3 jednotného správního dokladu zpřístupněna vývozci nebo jeho zástupci, je mu povolení rovněž zpřístupněno k použití při další příležitosti.
ODDÍL IV
OBECNÁ OTEVŘENÁ POVOLENÍ
Článek 13
1. Obecná otevřená povolení mohou být vydána muzeím nebo jiným institucím pro dočasný vývoz kteréhokoliv z kulturních statků, který patří do jejich stálé sbírky a je pravidelně dočasně vyvážen z Unie za účelem vystavení ve třetí zemi.
2. Povolení může být vydáno pouze za předpokladu, že příslušné orgány jsou přesvědčeny, že dotyčná instituce poskytuje veškeré záruky, jež jsou považovány za nezbytné k tomu, aby byl tento kulturní statek navrácen do Unie v dobrém stavu. Povolení může být použito pro jakékoliv kombinace kulturních statků ve stálé sbírce při jakékoliv jednotlivé příležitosti dočasného vývozu. Může být použito pro skupiny různých kombinací kulturních statků buď postupně nebo souběžně.
3. Povolení nesmí mít platnost delší než pět let.
Článek 14
Povolení musí být předloženo společně s vývozním prohlášením.
Příslušné orgány členského státu, ve kterém je povolení předloženo, mohou požadovat jeho přeložení do jazyka, nebo do jednoho z úředních jazyků, tohoto členského státu. V takovém případě náklady na překlad hradí držitel povolení.
Článek 15
1. Celní úřad oprávněný k přijetí vývozního prohlášení zajistí, aby povolení bylo předloženo společně se seznamem vyvážených kulturních statků, které jsou také popsány ve vývozním prohlášení. Seznam musí být vypracován na hlavičkovém papíře příslušného orgánu a každá strana podepsána jednou z osob patřících k orgánu a jmenovaných na povolení. Každá strana musí být rovněž orazítkována razítkem orgánu, stejným jako je na povolení. V kolonce 44 vývozního prohlášení musí být učiněn odkaz na povolení.
2. Povolení musí být přiloženo ke kopii 3 jednotného správního dokladu a doprovázet kulturní statek na celní úřad v místě opuštění celního území Unie. Pokud je kopie 3 jednotného správního dokladu zpřístupněna vývozci nebo jeho zástupci, je mu povolení rovněž zpřístupněno k použití při další příležitosti.
ODDÍL V
FORMULÁŘE PRO OTEVŘENÁ POVOLENÍ
Článek 16
1. Zvláštní otevřená povolení jsou vydávána na formuláři, jehož vzor je v příloze II.
2. Obecná otevřená povolení jsou vydávána na formuláři, jehož vzor je v příloze III.
3. Formulář povolení je vyhotoven v tištěné nebo elektronické podobě v jednom nebo více úředních jazycích Unie.
4. Povolení má rozměry 210 × 297 mm, je povolena tolerance délky nejvýše o 5 mm méně nebo o 8 mm více.
Použitý papír musí být bílý, bezdřevý, upravený pro psaní, s hmotností nejméně 55 g/m2. Papír musí mít světle modrý gravírovaný podtisk, na kterém je viditelné každé mechanicky nebo chemicky provedené padělání.
5. Druhý list povolení, který nemá gravírovaný podtisk, slouží pouze pro vlastní potřebu nebo záznamy vývozce.
Formu žádosti určí příslušné členské státy.
6. Členské státy si mohou vyhradit právo tisku formulářů povolení nebo je mohou nechat vytisknout schválenými tiskárnami. Ve druhém z uvedených případů musí každý formulář nést odkaz týkající se takového schválení.
Na každém formuláři musí být název a adresa tiskárny nebo značka, podle které může být tiskárna identifikována. Každý formulář musí rovněž mít pořadové číslo, buď vytištěné nebo vyražené, podle kterého může být identifikován.
7. Členské státy jsou odpovědné za přijetí nezbytných opatření k zamezení padělání povolení.
Prostředky identifikace přijaté členskými státy za tímto účelem jsou oznámeny Komisi, která o nich uvědomí příslušné orgány ostatních členských států.
8. Povolení musí být vyplněno mechanickými nebo elektronickými prostředky. Za výjimečných okolností mohou být vyplněna černým kuličkovým perem hůlkovými písmeny.
Nic v nich nesmí být mazáno, přepisováno nebo jinak upravováno.
ODDÍL VI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 17
Nařízení (EHS) č. 752/93 se zrušuje.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze V.
Článek 18
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 9. listopadu 2012.
KOMISIJAS ĪSTENOŠANAS REGULA (ES) Nr. 1081/2012
(2012. gada 9. novembris)
Padomes Regulai (EK) Nr. 116/2009 par kultūras priekšmetu izvešanu
(kodificēta redakcija)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
ņemot vērā Padomes 2008. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 116/2009 par kultūras priekšmetu izvešanu (1) un jo īpaši tās 7. pantu,
tā kā:
(1)
Komisijas 1993. gada 30. marta Regula (EEK) Nr. 752/93, ar kuru nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 3911/92 par kultūras preču eksportu (2) ir vairākas reizes būtiski grozīta (3). Skaidrības un praktisku iemeslu dēļ minētā regula ir jākodificē.
(2)
Ir nepieciešami īstenošanas noteikumi Regulai (EK) Nr. 116/2009, kas inter alia paredz izveidot izvešanas atļauju sistēmu dažām kultūras priekšmetu kategorijām, kuras uzskaitītas minētās regulas I pielikumā.
(3)
Lai nodrošinātu, ka minētajā regulā paredzētās izvešanas atļaujas ir vienveidīgas, ir nepieciešami noteikumi, kas reglamentē veidlapu sastādīšanu, izdošanu un lietošanu. Šim nolūkam būtu jābūt pieejamam veidlapas paraugam.
(4)
Lai izvairītos no lieka administratīvā sloga, ir nepieciešams ieviest atklāto atļauju jēdzienu kultūras priekšmetu pagaidu izvešanai, ko veic atbildīgas personas vai organizācijas izmantošanai un/vai izstādīšanai trešajās valstīs.
(5)
Dalībvalstīm, kas vēlas izmantot šādu atvieglojumu priekšrocības, būtu jādod iespēja to darīt attiecībā uz saviem kultūras priekšmetiem, personām un organizācijām. Izpildāmie nosacījumi dažādās dalībvalstīs būs atšķirīgi. Dalībvalstīm būtu jābūt iespējai izmantot vai neizmantot atklātās atļaujas un noteikt to izdošanas nosacījumus.
(6)
Izvešanas atļaujas būtu jāsastāda vienā no Savienības oficiālajām valodām.
(7)
Šajā regulā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 116/2009 8. pantā minētās komitejas atzinumu,
IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.
I IEDAĻA
ATĻAUJAS FORMA
1. pants
1. Kultūras priekšmetu izvešanai ir trīs veidu atļaujas, ko izdod un izmanto saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 116/2009 un ar šo regulu:
a)
standarta atļauja;
b)
īpašā atklātā atļauja;
c)
vispārējā atklātā atļauja.
2. Izvešanas atļauju lietošana nekādā veidā neietekmē ar izvešanas formalitātēm saistītos veicamos pienākumus un atbilstošos dokumentus.
3. Izvešanas atļauju veidlapas pēc pieprasījuma izsniedz Regulas (EK) Nr. 116/2009 2. panta 2. punktā minētās kompetentās iestādes.
2. pants
1. Standarta atļauju parasti izmanto katram izvešanas priekšmetam, uz ko attiecas Regula (EK) Nr. 116/2009.
Tomēr katra atsevišķā attiecīgā dalībvalsts var nolemt, vai tā standarta atļauju vietā vēlas izsniegt īpašās vai vispārējās atklātās atļaujas, ko var izmantot, ja ir izpildīti īpaši nosacījumi, kas uz tām attiecas, kā noteikts 10. un 13. pantā.
2. Īpašā atklātā atļauja attiecas uz īpaša kultūras priekšmeta atkārtotu pagaidu izvešanu, ko izdara konkrēta persona vai organizācija, kā noteikts 10. pantā.
3. Vispārējā atklātā atļauja attiecas uz tādu kultūras priekšmetu pagaidu izvešanu, kas ir muzeja vai citas iestādes pastāvīgā krājuma daļa, kā noteikts 13. pantā.
4. Dalībvalsts var katrā laikā atsaukt jebkuru īpašo vai vispārējo atļauju, ja vairs netiek pildīti nosacījumi, saskaņā ar kuriem tā ir izsniegta. Tā tūlīt informē Komisiju, ja izsniegtā atļauja nav atgūta un var tikt nelikumīgi izmantota. Komisija tūlīt informē pārējās dalībvalstis.
5. Dalībvalstis var ieviest savā teritorijā jebkurus pienācīgus pasākumus, ko tās uzskata par vajadzīgiem, lai uzraudzītu savu atklāto atļauju izmantošanu.
II IEDAĻA
STANDARTA ATĻAUJA
3. pants
1. Standarta atļaujas izsniedz, izmantojot I pielikumā norādīto parauga veidlapu, Veidlapas drukā uz balta papīra bez mehāniskiem piemaisījumiem, kas sagatavots rakstīšanai un sver vismaz 55 g/m2.
2. Veidlapu formāts ir 210 × 297 mm.
3. Veidlapas izgatavo iespiestā vai elektroniskā formā un aizpilda kādā no Savienības oficiālajām valodām, ko noteikušas izdevējas dalībvalsts kompetentās iestādes.
Tās dalībvalsts kompetentās iestādes, kurā veidlapu uzrāda, var lūgt to pārtulkot šīs dalībvalsts oficiālajā valodā vai vienā no oficiālajām valodām. Šajā gadījumā tulkošanas izmaksas sedz atļaujas īpašnieks.
4. Dalībvalstis ir atbildīgas:
a)
par veidlapu drukāšanu, uz kurām ir iespiedēja vārds (nosaukums) un adrese vai identifikācijas zīme;
b)
par jebkuru nepieciešamo pasākumu veikšanu, lai novērstu veidlapu viltošanu. Par identifikācijas veidiem, ko dalībvalstis pieņēmušas šim nolūkam, paziņo Komisijai, lai tā informētu pārējo dalībvalstu kompetentās iestādes.
5. Veidlapas vēlams aizpildīt mehāniski vai elektroniski. Tomēr iesniegumu var aizpildīt salasāmā rokrakstā; pēdējā gadījumā to raksta ar tinti un lielajiem burtiem.
Vienalga kādu veidu izmanto, veidlapās nedrīkst būt dzēsumi, pārrakstīti vārdi vai citas izmaiņas.
4. pants
1. Neskarot 3. punktu, katram kultūras priekšmetu sūtījumam izsniedz atsevišķu izvešanas atļauju.
2. 1. punkta nozīmē, “sūtījums” ir viens kultūras priekšmets vai vairāki kultūras priekšmeti.
3. Ja sūtījums sastāv no vairākiem kultūras priekšmetiem, kompetentās iestādes nosaka, vai attiecīgajam sūtījumam būtu jāizsniedz viena vai vairākas izvešanas atļaujas.
5. pants
Veidlapa sastāv no trīs eksemplāriem:
a)
viens eksemplārs, kas apzīmēts kā Nr. 1, kurš ietver pieteikumu;
b)
viens eksemplārs, kas apzīmēts kā Nr. 2, īpašniekam;
c)
viens eksemplārs, kas apzīmēts kā Nr. 3, kuru iesniedz atpakaļ izdevējai iestādei.
6. pants
1. Iesniedzējs aizpilda pieteikuma veidlapas 1., 3., 6. līdz 21., 24. un, ja vajadzīgs, 25. aili, un citus eksemplārus, izņemot to aili vai ailes, kurās atļauts veikt iepriekšēju iespiešanu.
Tomēr dalībvalstis var noteikt, ka aizpildāms tikai pieteikums.
2. Pieteikumam pievieno:
a)
dokumentāciju, kas satur visu attiecīgo informāciju par kultūras objektu(-iem) un tā (to) tiesisko statusu pieteikuma iesniegšanas brīdī, nepieciešamības gadījumā, jebkuru pamatojošo dokumentu (faktūrrēķinu, ekspertu novērtējumu) veidā;
b)
attiecīgo kultūras priekšmetu pienācīgi apstiprinātu fotogrāfiju vai, nepieciešamības gadījumā un pēc kompetento iestāžu ieskata, melnbaltās vai krāsu fotogrāfijas (kuru izmērs ir vismaz 8 × 12 cm).
Šo prasību, vajadzības gadījumos un pēc kompetento iestāžu ieskata, var aizstāt ar kultūras priekšmetu detalizētu sarakstu.
3. Kompetentās iestādes izvešanas atļaujas izsniegšanas nolūkā var lūgt izvedamo kultūras priekšmetu fizisku uzrādīšanu.
4. Jebkuras izmaksas, kas radušās saistībā ar 2. un 3. punkta piemērošanu, sedz izvešanas atļaujas prasītājs.
5. Lai varētu piešķirt izvešanas atļauju, attiecīgi aizpildītu veidlapu iesniedz kompetentām iestādēm, ko izraudzījušās dalībvalstis atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 116/2009 2. panta 2. punktam. Kad iestāde piešķir izvešanas atļauju, 1. eksemplāru patur šī iestāde, bet pārējos eksemplārus patur izvešanas atļaujas īpašnieks vai viņa pilnvarotais pārstāvis.
7. pants
Līdz ar izvešanas deklarāciju uzrāda arī:
a)
īpašniekam paredzēto eksemplāru;
b)
izdevējai iestādei atstājamo eksemplāru.
8. pants
1. Tā muitas iestāde, kas atbild par izvešanas deklarācijas noformēšanu, nodrošina, ka ieraksti izvešanas deklarācijā vai, ja vajadzīgs, ATA karnetē atbilst ierakstiem izvešanas atļaujā un, ka atsauce uz izvešanas atļauju ir ierakstīta izvešanas deklarācijas 44. ailē vai ATA karnetes pasaknī.
Tā veic piemērotus pasākumus identifikācijas nolūkam. Šie pasākumi var ietvert muitas iestādes zīmoga vai spiedoga uzlikšanu. Izvešanas atļaujas veidlapas eksemplāru, kuru jāiesniedz atpakaļ izdevējai iestādei, pievieno vienotā administratīvā dokumenta 3. eksemplāram.
2. Kad aizpildīta 2. un 3. eksemplāra 23. aile, muitas iestāde, kas pilnvarota pieņemt izvešanas deklarāciju, atgriež atpakaļ deklarētājam vai viņa/viņas pilnvarotajam pārstāvim eksemplāru, kurš paredzēts īpašniekam.
3. Atļaujas veidlapas eksemplārs, kuru jāiesniedz atpakaļ izdevējai iestādei, jāpievieno sūtījumam līdz muitas iestādei vietā, kurā notiek izvešana no Savienības muitas teritorijas.
Muitas iestāde uzspiež savu zīmogu veidlapas 26. ailē un nosūta to atpakaļ izdevējai iestādei.
9. pants
1. Izvešanas atļauju derīguma termiņš nepārsniedz divpadsmit mēnešus no izsniegšanas dienas.
2 Pieteikumiem par pagaidu izvešanu kompetentās iestādes var noteikt termiņu, kādā kultūras priekšmetiem jābūt ievestiem atpakaļ izdevējā dalībvalstī.
3. Ja izvešanas atļaujas derīguma termiņš beidzas, tai neesot izmantotai, īpašnieks nekavējoties iesniedz atpakaļ izdevējai iestādei savā rīcībā esošos eksemplārus.
III IEDAĻA
ĪPAŠĀS ATKLĀTĀS ATĻAUJAS
10. pants
1. Īpašās atklātās atļaujas var izsniegt attiecībā uz īpašu kultūras priekšmetu, kas regulāri uz laiku jāizved no Savienības izmantošanai un/vai izstādīšanai trešajā valstī. Kultūras priekšmetam ir jābūt tās konkrētās personas vai organizācijas īpašumā vai likumīgā valdījumā, kas izmanto un/vai izstāda priekšmetu.
2. Atļauju var izsniegt tikai ar nosacījumu, ka iestādes ir pārliecinātas, ka attiecīgā persona vai organizācija sniedz visas vajadzīgās garantijas, ka priekšmets labā stāvoklī atgriezīsies Savienībā un ka priekšmetu var tā aprakstīt vai marķēt, ka pagaidu izvešanas brīdī nebūs šaubu, ka izvedamais priekšmets ir tas, kas aprakstīts īpašajā atklātajā atļaujā.
3. Atļaujas derīguma termiņš nevar būt ilgāks par pieciem gadiem.
11. pants
Atļauju uzrāda, pamatojot rakstisku izvešanas deklarāciju, vai citos gadījumos tā ir kopā ar kultūras priekšmetiem, lai pēc pieprasījuma to varētu uzrādīt pārbaudei.
Kompetentās iestādes dalībvalstī, kurā atļauja tiek uzrādīta, var lūgt to pārtulkot minētās dalībvalsts valodā vai vienā no tās oficiālajām valodām. Minētajā gadījumā tulkošanas izmaksas sedz atļaujas turētājs.
12. pants
1. Muitas iestāde, kas ir pilnvarota pieņemt izvešanas deklarāciju, nodrošina, ka uzrādītie priekšmeti ir izvešanas atļaujā aprakstītie un ka izvešanas deklarācijas 44. ailē ir atsauce uz šo atļauju., ja ir vajadzīga rakstiska deklarācija.
2. Ja ir vajadzīga rakstiska deklarācija, tad atļauja ir jāpievieno vienotā administratīvā dokumenta 3. eksemplāram un tai jābūt kopā ar priekšmetu līdz muitas iestādei izbraukšanas vietā no Savienības muitas teritorijas. Ja vienotā administratīvā dokumenta 3. eksemplārs ir pieejams eksportētājam vai viņa pārstāvim, viņam ir pieejama arī atļauja turpmākai izmantošanai.
IV IEDAĻA
VISPĀRĒJĀS ATKLĀTĀS ATĻAUJAS
13. pants
1. Vispārējās atklātās atļaujas var izsniegt muzejiem vai citām iestādēm attiecībā uz to pastāvīgajiem krājumiem piederīgu priekšmetu pagaidu izvešanu, kuri regulāri ir uz laiku izvedami no Savienības izstādīšanai trešajā valstī.
2. Atļauju var izsniegt tikai, ja kompetentās iestādes ir pārliecinātas, ka iestādes sniedz visas vajadzīgās garantijas, ka priekšmets labā stāvoklī atgriezīsies Savienībā. Atļauju var izmantot, attiecinot to uz jebkuru pastāvīgo krājumu priekšmetu apvienojumu jebkurā pagaidu izvešanas gadījumā. To var izmantot, attiecinot to uz vairākiem dažādu priekšmetu apvienojumiem, kurus izved secīgi vai reizē.
3. Atļaujas derīguma termiņš nevar. būt ilgāks par pieciem gadiem.
14. pants
Atļauju uzrāda, pamatojot izvešanas deklarāciju.
Kompetentās iestādes dalībvalstī, kurā atļauja tiek uzrādīta, var lūgt to pārtulkot minētās dalībvalsts valodā vai vienā no tās oficiālajām valodām. Šajā gadījumā tulkošanas izmaksas sedz atļaujas turētājs.
15. pants
1. Muitas iestāde, kura ir pilnvarota pieņemt izvešanas deklarāciju, nodrošina, lai atļauju uzrādītu kopā ar izvedamo priekšmetu sarakstu, kas ir aprakstīti arī izvešanas deklarācijā. Sarakstu sagatavo uz iestādes veidlapas, un katru tā lappusi paraksta viena no tām iestādes personām, kas ir norādītas atļaujā. Katru lappusi arī apzīmogo ar to iestādes zīmogu, kurš ir arī uz atļaujas. Izvešanas deklarācijas 44. ailē izdara atsauci uz atļauju.
2. Atļauja ir jāpievieno vienotā administratīvā dokumenta 3. eksemplāram, un tai jābūt kopā ar priekšmetu sūtījumu līdz muitas iestādei izbraukšanas vietā no Savienības muitas teritorijas. Ja vienotā administratīvā dokumenta 3. eksemplārs ir pieejams eksportētājam vai viņa pārstāvim, viņam ir pieejama arī atļauja turpmākai tās izmantošanai.
V IEDAĻA
ATKLĀTO ATĻAUJU VEIDLAPAS
16. pants
1. Īpašās atklātās atļaujas izsniedz izmantojot veidlapu, kuras paraugs atrodas II pielikumā.
2. Vispārējās atklātās atļaujas izsniedz izmantojot veidlapu, kuras paraugs atrodas III pielikumā.
3. Šo atļaujas veidlapu izgatavo iespiestā vai elektroniskā formā, vienā vai vairākās Savienības oficiālajās valodās.
4. Atļaujas izmēri ir 210 × 297 mm. Ir atļauta garuma pielaide mīnus 5 mm vai plus 8 mm.
Izmantojamais papīrs ir balts bez koka šķiedrvielām, paredzēts rakstīšanai un sver vismaz 55 g/m2. Tam ir iespiests gijošēts gaišzils aizsargraksta fons, lai viltojumus ar mehāniskiem vai ķīmiskiem līdzekļiem padarītu pamanāmus.
5. Otrais atļaujas eksemplārs, kuram nav gijošēta aizsargraksta fona, ir paredzēts tikai eksportētāja paša izmantošanai vai pierakstiem.
Izmantojamo atļaujas pieteikuma veidlapu nosaka attiecīgā dalībvalsts.
6. Dalībvalstis var pašas iespiest veidlapas vai likt tās iespiest apstiprinātās tipogrāfijās. Otrā minētā gadījumā uz katras veidlapas jābūt atsaucei par šādu apstiprinājumu.
Uz katras veidlapas jābūt tipogrāfijas nosaukumam un adresei vai zīmei, pēc kuras tipogrāfiju var identificēt. Uz veidlapas arī jābūt uzdrukātam vai ar zīmogu uzspiestam sērijas numuram, pēc kura veidlapu var identificēt.
7. Dalībvalstis ir atbildīgas par vajadzīgo pasākumu veikšanu, lai izvairītos no atļauju viltošanas.
Šim nolūkam dalībvalstu pieņemtos identifikācijas līdzekļus dara zināmus Komisijai, lai tā par tiem paziņotu citu dalībvalstu kompetentajām iestādēm.
8. Atļaujas aizpilda ar mehāniskiem vai elektroniskiem līdzekļiem. Izņēmuma gadījumos tās var aizpildīt ar melnu lodīšu pildspalvu ar lielajiem drukātajiem burtiem.
Tajās nedrīkst būt dzēsumu, labotu vārdu vai citu labojumu.
VI IEDAĻA
NOBEIGUMA NOTEIKUMI
17. pants
Regulu (EEK) Nr. 752/93 atceļ.
Atsauces uz atcelto regulu uzskata par atsaucēm uz šo regulu un lasa saskaņā ar atbilstības tabulu, kas atrodas V pielikumā.
18. pants
Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Briselē, 2012. gada 9. novembrī