PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 870/2014
ze dne 11. srpna 2014
o kritériích pro žadatele o přidělení kapacity železniční infrastruktury
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2012/34/ES ze dne 21. listopadu 2012 o vytvoření jednotného evropského železničního prostoru (1), a zejména na čl. 41 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V čl. 41 odst. 2 směrnice 2012/34/EU se stanoví, že provozovatelé infrastruktury mohou stanovit požadavky kladené na žadatele, aby zajistili naplnění svých oprávněných očekávání ohledně budoucích výnosů a využití infrastruktury.
(2)
Takové požadavky by měly být přiměřené, transparentní a nediskriminační. Mohou zahrnovat pouze poskytnutí finanční záruky, která by měla být úměrná zamýšlenému rozsahu činnosti žadatele, a ujištění o schopnosti podat vyhovující návrhy na přidělení kapacity infrastruktury.
(3)
Finanční záruky by mohly být ve formě záloh nebo záruk poskytovaných finančními institucemi.
(4)
V rámci přiměřenosti požadavků podle 2. bodu odůvodnění je třeba zohlednit skutečnost, že infrastruktura konkurenčních druhů dopravy, jako je silniční a letecká doprava, námořní lodě a vnitrozemské vodní cesty, mnohdy není zatížena poplatky za její využití, a tudíž s ní ani nesouvisí finanční záruky. Aby byla zajištěna spravedlivá hospodářská soutěž mezi jednotlivými druhy dopravy, měly by být finanční záruky omezeny na nezbytně nutné minimum z hlediska jejich úrovně i doby trvání.
(5)
Tyto finanční záruky jsou přiměřené, pouze jsou-li nutné k ujištění provozovatele infrastruktury ohledně budoucích výnosů a využití infrastruktury. Jelikož se provozovatelé infrastruktury mohou opřít i o kontroly finanční způsobilosti železničních podniků a související dohled v rámci postupu pro vydávání licencí v souladu kapitolou III směrnice 2012/34/EU, a zejména jejím článkem 20, snižuje se tím i potřeba finanční záruky.
(6)
Na uvedené záruky se vztahuje zásada nediskriminace, pročež by se požadavky na záruky kladené na žadatele s infrastrukturou v soukromém a ve veřejném vlastnictví neměly nijak lišit.
(7)
Záruky by měly být úměrné úrovni rizika, které pro provozovatele infrastruktury představuje v různých fázích přidělování kapacity žadatel. Riziko je obecně považováno za nízké, dokud lze kapacitu přerozdělit ostatním železničním podnikům.
(8)
Záruku, která se vyžaduje při podání vyhovujících návrhů na přidělení kapacity infrastruktury, lze považovat za přiměřenou, transparentní a nediskriminační, pokud provozovatel infrastruktury stanoví ve zprávě o síti jasná a transparentní pravidla pro podání žádosti o přidělení kapacity a nabídne žadatelům potřebné podpůrné nástroje. Jelikož není možné objektivně určit před zahájením řízení pro podávání žádostí, co se rozumí schopností připravit vyhovující návrhy na přidělení kapacity infrastruktury, veškerá případné selhání ve vztahu k dané schopnosti lze určit až po uplynutí daného řízení, a to pokud žadatel opakovaně nepředloží uvedené návrhy nebo provozovateli infrastruktury nesdělí potřebné informace. Za uvedené selhání je žadatel odpovědný; může mu být uložena sankce ve formě jeho vyloučení, pokud jde o žádost o konkrétní trasu vlaku.
(9)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem výboru uvedeného v čl. 62 odst. 1 směrnice 2012/34/EU,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví požadavky na finanční záruky, které může vyžadovat provozovatel infrastruktury pro naplnění svých oprávněných očekávání ohledně budoucích výnosů, aniž by byla překročena úroveň úměrná rozsahu činnosti zamýšlené žadatelem. Požadavky zahrnují zejména podmínky, v jakých situacích lze záruku či zálohu vyžadovat, jakož i výši finanční záruky a dobu jejího trvání. Toto nařízení dále podrobněji stanoví kritéria pro posouzení schopnosti žadatele podat vyhovující návrhy na přidělení kapacity infrastruktury.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení platí tato definice:
„finanční zárukou“ se rozumí a) zálohy, které mají snížit budoucí povinnosti k úhradě poplatků za infrastrukturu a které mají tyto povinnosti předvídat, nebo b) smluvní ujednání, jímž se finanční instituce (např. banka) zavazuje k tomu, že se dané platby uskuteční v den jejich splatnosti.
Článek 3
Podmínky finančních záruk
1. Žadatel může žádosti o finanční záruku vyhovět buď prostřednictvím zálohy, nebo prostřednictvím smluvního ujednání, ve smyslu článku 2. Vyžaduje-li provozovatel infrastruktury na žadateli zálohu na poplatky za infrastrukturu, nesmí se zároveň za tytéž zamýšlené činnosti dožadovat jiných finančních záruk.
2. Provozovatel infrastruktury smí na žadatelích finanční záruky požadovat pouze v případě, že je možné se na základě úvěrového hodnocení žadatele domnívat, že by mohl mít potíže pravidelně hradit poplatky za infrastrukturu. Tato úvěrová hodnocení provozovatel infrastruktury případně uvede v oddíle o zásadách zpoplatnění v rámci své zprávy o síti. Ve své žádosti o finanční záruku vychází provozovatel infrastruktury z úvěrových hodnocení, která nejsou starší dvou let, jež mu poskytne ratingová agentura.
3. Provozovatel infrastruktury nesmí finanční záruku vyžadovat:
a)
po určeném železničním podniku v případě, že finanční záruku již poskytl či uhradil žadatel, který není železničním podnikem, za účelem úhrady budoucích plateb za tytéž zamýšlené činnosti;
b)
uhradí-li poplatek za infrastrukturu přímo provozovateli infrastruktury příslušný orgán podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 (2).
Článek 4
Výše finanční záruk a doba jejich trvání
1. Výše finančních záruk na jednoho žadatele nepřekročí odhadovanou výši poplatků, které vzniknou během dvou měsíců provozu vlaků, jenž je předmětem žádosti.
2. Od maximální odhadované částky poplatků podle odstavce 1 se odečtou poplatky za rezervaci kapacity uhrazené v souladu se článkem 36 směrnice 2012/34/EU.
3. Provozovatel infrastruktury nesmí vyžadovat, aby finanční záruka nabyla účinku později než deset dnů před prvním dnem v měsíci, v němž železniční podnik zahájí provoz vlaků, na který se vztahují poplatky za infrastrukturu, jež má uvedená záruka pokrýt. Je-li kapacita infrastruktury přidělena až po tomto časovém období, může provozovatel infrastruktury vyžadovat finanční záruku v krátké lhůtě.
Článek 5
Schopnost podat vyhovující návrhy na přidělení kapacity infrastruktury
Provozovatel infrastruktury smí žádost o konkrétní trasu vlaku zamítnout z důvodu, že nezískal jistotu o schopnosti podat vyhovující návrhy na přidělení kapacity infrastruktury ve smyslu čl. 41 odst. 2 směrnice 2012/34/EU, pouze pokud:
a)
žadatel nevyhověl dvěma následným žádostem o poskytnutí chybějících informací nebo opakovaně reagoval způsobem, který nesplňuje podmínky stanovené ve zprávě o síti uvedené v článku 27 směrnice 2012/34/EU a v příloze IV uvedené směrnice, pokud jde o řízení pro podávání žádostí k trasám vlaků, a
b)
provozovatel infrastruktury není schopen na žádost regulačního subjektu a k jeho spokojenosti doložit, že učinil veškeré přiměřené kroky, aby podpořil řádné a včasné podání žádostí.
Článek 6
Přechodné ustanovení
Provozovatelé infrastruktury uvedou v případě potřeby své zprávy o síti pro první období jízdního řádu do souladu s ustanoveními tohoto nařízení po jeho vstupu v platnost.
Článek 7
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení se použije ode dne 16. června 2015.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 11. srpna 2014.
KOMISIJAS ĪSTENOŠANAS REGULA (ES) Nr. 870/2014
(2014. gada 11. augusts)
par kritērijiem pieteikuma iesniedzējiem, kas pieteikušies uz dzelzceļa infrastruktūras jaudu
(Dokuments attiecas uz EEZ)
EIROPAS KOMISIJA,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību,
ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 21. novembra Direktīvu 2012/34/ES, ar ko izveido vienotu Eiropas dzelzceļa telpu (1), un jo īpaši tās 41. panta 3. punktu,
tā kā:
(1)
Direktīvas 2012/34/ES 41. panta 2. punktā ir paredzēts, ka infrastruktūras pārvaldītāji var noteikt prasības pieteikuma iesniedzējiem, lai nodrošinātu, ka tiek garantēts tas, ko infrastruktūras pārvaldītāji leģitīmi sagaida attiecībā uz ieņēmumiem un infrastruktūras izmantošanu nākotnē.
(2)
Minētajām prasībām vajadzētu būt atbilstošām, pārredzamām un nediskriminējošām. Tajās var ietvert tikai prasību par finansiālas garantijas sniegšanu, kas nepārsniedz attiecīgu lielumu, kurš ir proporcionāls paredzētās darbības pakāpei, un par apliecinājuma sniegšanu par pieteikuma iesniedzēja spēju sagatavot infrastruktūras jaudai atbilstīgus piedāvājumus.
(3)
Finansiālās garantijas varētu būt avansa maksājumu vai finanšu iestāžu sniegtu garantiju veidā.
(4)
Attiecībā uz 2. apsvērumā minēto prasību atbilstīgumu būtu jāņem vērā tas, ka konkurējošu transporta veidu infrastruktūrai - autotransportam un gaisa transportam, jūras transportam un iekšzemes ūdensceļiem - bieži nenosaka lietošanas maksu, un tādējādi tām nav noteiktas finansiālas garantijas. Lai starp transporta veidiem nodrošinātu taisnīgu konkurenci, finansiālās garantijas apmēra un ilguma ziņā būtu jāierobežo līdz stingri noteiktam minimumam.
(5)
Šādas finansiālas garantijas ir atbilstošas tikai tad, ja tās ir vajadzīgas, lai infrastruktūras pārvaldītāju pārliecinātu par ieņēmumiem un infrastruktūras izmantošanu nākotnē. Ņemot vērā, ka infrastruktūras pārvaldītāji var paļauties uz dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumu finansiālās gatavības pārbaudēm un uzraudzību, ko saskaņā ar licencēšanas procedūru veic atbilstīgi Direktīvas 2012/34/ES III nodaļai un jo īpaši minētās direktīvas 20. pantam, finansiālo garantiju nepieciešamība ir vēl mazāka.
(6)
Uz minētajām garantijām attiecas nediskriminācijas princips, un tāpēc garantijām, kuras pieprasa no privātiem un publiskiem pieteikuma iesniedzējiem, nevajadzētu atšķirties.
(7)
Garantijām vajadzētu būt samērojamām ar infrastruktūras pārvaldnieka risku, ko rada pieteikuma iesniedzējs dažādos jaudas sadales posmos. Risku vispār uzskata par zemu, ja jaudu var pārdalīt citam dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumam.
(8)
Garantiju, kas ir pieprasīta atbilstīgu piedāvājumu sagatavošanai, var uzskatīt par atbilstošu, pārredzamu un nediskriminējošu tikai tad, ja infrastruktūras pārvaldītājs tīkla pārskatā izklāsta skaidrus un pārredzamus noteikumus par jaudas pieprasījuma sagatavošanu un piedāvā pieteikuma iesniedzējiem vajadzīgos atbalsta instrumentus. Tā kā pirms pieteikšanās procedūras nav iespējams objektīvi noteikt, kāda ir atbilstīgu piedāvājumu sagatavošanas iespēja, šādu iespēju nepietiekamību var noteikt tikai pēc minētās procedūras, pamatojoties uz to, ka atkārtoti nav bijis iespējams izvirzīt šos piedāvājumus, vai to, ka infrastruktūras pārvaldniekam nav sniegta vajadzīgā informācija. Pieteikuma iesniedzējs ir atbildīgs par šo piedāvājumu nesniegšanu, un par to ir noteikta sankcija, liedzot pieteikuma iesniedzējam pieteikties uz konkrētu vilcienu ceļu.
(9)
Šajā regulā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Direktīvas 2012/34/ES 62. panta 1. punktā minētās komitejas atzinumu,
IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.
1. pants
Priekšmets
Šajā regulā ir noteiktas prasības finansiālajām garantijām, ko infrastruktūras pārvaldītājs var pieprasīt, lai nodrošinātu, ka viņa leģitīmie paredzējumi par nākotnes ieņēmumiem tiek izpildīti, nepārsniedzot apmēru, kas ir proporcionāls pieteikuma iesniedzēja nodomāto darbību apmēram. Prasībās it īpaši ietilpst apstākļi, kādos drīkst pieprasīt garantiju vai avansa maksājumu, un finansiālās garantijas apmērs un ilgums. Tāpat šajā regulā ir paredzēta sīka informācija par kritērijiem, kurus piemēro, lai novērtētu pieteikuma iesniedzēja spēju sagatavot infrastruktūras jaudai atbilstīgus piedāvājumus.
2. pants
Definīcijas
Šajā regulā piemēro šādu definīciju:
“finansiāla garantija” ir a) avansa maksājumi, kas samazina un apsteidzoši sedz pienākumus nākotnē maksāt infrastruktūras maksas, vai b) līgumsaistības, ar kurām tāda finanšu iestāde kā banka apņemas nodrošināt, ka šādi maksājumi tiks izdarīti, iestājoties to termiņam.
3. pants
Finansiālo garantiju nosacījumi
1. Pieteikuma iesniedzējs var izvēlēties, vai tas nodrošina pieprasīto finansiālo garantiju ar avansa maksājumu vai ar līgumsaistībām 2. panta nozīmē. Ja infrastruktūras pārvaldītājs pieprasa pieteikuma iesniedzējam veikt infrastruktūras maksu avansa maksājumu, pārvaldītājs nedrīkst vienlaikus pieprasīt citas finansiālas garantijas tām pašām nodomātajām darbībām.
2. Infrastruktūras pārvaldītājs nepieprasa pieteikuma iesniedzējam sniegt finansiālas garantijas, izņemot tad, ja pieteikuma iesniedzēja kredītreitings liecina par to, ka pieteikuma iesniedzējam varētu rasties grūtības regulāri nomaksāt infrastruktūras maksas. Infrastruktūras pārvaldītājs min šādus kredītreitingus sava tīkla pārskata sadaļā par maksas uzlikšanas principiem, ja tādus piemēro. Finansiālas garantijas pieprasījumu infrastruktūras pārvaldītājs pamato ar kredītreitingu aģentūras sniegtiem kredītreitingiem, kas nav vecāki par diviem gadiem.
3. Infrastruktūras pārvaldītājs nepieprasa finansiālu garantiju:
a)
no izraudzītā dzelzceļa pārvadājumu uzņēmuma, ja finansiālo garantiju jau piešķīris vai samaksājis pieteikuma iesniedzējs, kas nav dzelzceļa pārvadājumu uzņēmums, lai segtu maksājumus nākotnē par tādām pašām paredzētajām darbībām;
b)
ja infrastruktūras maksu tieši infrastruktūras pārvaldītājam maksā kompetentā iestāde saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1370/2007 (2).
4. pants
Finansiālo garantiju apmērs un ilgums
1. Finansiālo garantiju apmērs vienam pieteikuma iesniedzējam nepārsniedz aplēsto maksu summu, kas jāmaksā divos pieprasītās vilcienu darbības mēnešos.
2. Maksu par rezervēšanu, ko maksā saskaņā ar Direktīvas 2012/34/ES 36. pantu, atskaita no 1. punktā minētās maksimālās aplēstās summas.
3. Infrastruktūras pārvaldītājs nevar pieprasīt, lai finansiālā garantija stājas spēkā vairāk nekā desmit dienas pirms tā mēneša pirmās dienas, kurā dzelzceļa pārvadājumu uzņēmums sāk vilcienu ekspluatāciju, no kuras radušos infrastruktūras maksu ir paredzēts segt ar šo garantiju. Ja jauda tiek iedalīta pēc šā brīža, infrastruktūras pārvaldītājs var pieprasīt finansiālo garantiju tūlīt.
5. pants
Spēja sagatavot infrastruktūras jaudai atbilstīgus piedāvājumus
Infrastruktūras pārvaldītājs nevar noraidīt pieteikumu uz konkrētu vilcienu ceļu tāpēc, ka pieteikuma iesniedzējs nespēj sniegt apliecinājumu par savu spēju sagatavot infrastruktūras jaudai atbilstīgus piedāvājumus Direktīvas 2012/34/ES 41. panta 2. punkta nozīmē, izņemot, ja:
a)
pieteikuma iesniedzējs nav atbildējis uz diviem secīgiem pieprasījumiem sniegt trūkstošu informāciju vai atkārtoti ir atbildējis tādā veidā, kas neatbilst tā tīkla pārskatā izklāstītajiem nosacījumiem, kurš minēts Direktīvas 2012/34/ES 27. pantā un minētās direktīvas IV pielikumā saistībā ar vilcienu ceļu sadales procedūru; un
b)
infrastruktūras pārvaldītājs pēc regulatīvās iestādes pieprasījuma spēj tai pietiekami pārliecinoši pierādīt, ka tas ir veicis visus samērīgos pasākumus, lai pieteikumi tiktu iesniegti pareizi un laikus.
6. pants
Pārejas noteikums
Nepieciešamības gadījumā infrastruktūras pārvaldītāji savus tīkla pārskatus pieskaņo šīs regulas noteikumiem pirmajā grafika periodā pēc šīs regulas stāšanās spēkā.
7. pants
Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
To piemēro no 2015. gada 16. jūnija.
Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.
Briselē, 2014. gada 11. augustā