NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 542/2014
ze dne 15. května 2014,
kterým se mění nařízení (EU) č. 1215/2012, pokud jde o pravidla použitelná pro Jednotný patentový soud a Soudní dvůr Beneluxu
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 81 odst. 2 písm. a), c) a e) této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
jednajíce v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Dne 19. února 2013 Belgické království, Bulharská republika, Česká republika, Dánské království, Spolková republika Německo, Estonská republika, Irsko, Řecká republika, Francouzská republika, Italská republika, Kyperská republika, Lotyšská republika, Litevská republika, Lucemburské velkovévodství, Maďarsko, Republika Malta, Nizozemské království, Rakouská republika, Portugalská republika, Rumunsko, Republika Slovinsko, Slovenská republika, Finská republika, Švédské království a Spojené království Velké Británie a Severního Irska podepsaly Dohodu o Jednotném patentovém soudu (3). Dohoda o Jednotném patentovém soudu stanoví, že nevstoupí v platnost dříve než první den čtvrtého měsíce poté, co vstoupí v platnost změny nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 (4), pokud jde o vztah uvedeného nařízení k Dohodě o Jednotném patentovém soudu.
(2)
Dne 15. října 2012 Belgické království, Lucemburské velkovévodství a Nizozemské království, strany Úmluvy ze dne 31. března 1965 o zřízení a statutu Soudního dvora Beneluxu (dále jen „Úmluva o Soudním dvoru Beneluxu“), podepsaly protokol, kterým se uvedená smlouva mění. Uvedený protokol umožňuje přenesení příslušnosti v konkrétních záležitostech spadajících do oblasti působnosti nařízení (EU) č. 1215/2012 na Soudní dvůr Beneluxu.
(3)
Je nezbytné upravit vztah nařízení (EU) č. 1215/2012 s Dohodou o Jednotném patentovém soudu a s Úmluvou o Soudním dvoru Beneluxu prostřednictvím změn uvedeného nařízení.
(4)
Aby byla zajištěna právní jistota a předvídatelnost pro žalované, kteří by mohli být žalováni u těchto dvou soudů v místě nacházejícím se v jiném členském státě, než který byl určen podle pravidel nařízení (EU) č. 1215/2012, měly by se Jednotný patentový soud a Soudní dvůr Beneluxu považovat za soudy ve smyslu nařízení (EU) č. 1215/2012.
(5)
Účelem změn nařízení (EU) č. 1215/2012 stanovených v tomto nařízení ohledně Jednotného patentového soudu je založit mezinárodní příslušnost tohoto soudu a tyto změny se netýkají vnitřního rozvrhu práce mezi komorami tohoto soudu ani ujednání stanovených v Dohodě o Jednotném patentovém soudu týkajících se výkonu pravomoci, včetně výlučné pravomoci, během přechodného období stanoveného v uvedené dohodě.
(6)
Jako soudy společné několika členským státům nemohou Jednotný patentový soud a Soudní dvůr Beneluxu, na rozdíl od soudu jednoho členského státu, vykonávat příslušnost vůči žalovaným, kteří nemají bydliště v některém členském státě, na základě vnitrostátního práva. Aby tyto dva soudy mohly příslušnost vůči těmto žalovaným vykonávat, měla by se tedy pravidla nařízení (EU) č. 1215/2012 pro záležitosti, které spadají do příslušnosti Jednotného patentového soudu a Soudního dvora Beneluxu, vztahovat i na žalované s bydlištěm ve třetích státech. Stávající pravidla příslušnosti stanovená v nařízení (EU) č. 1215/2012 zajišťují úzkou vazbu mezi řízeními, na která se uvedené nařízení vztahuje, a územím členských států. Je proto vhodné rozšířit tato pravidla i na řízení proti všem žalovaným bez ohledu na jejich bydliště. Při uplatňování pravidel příslušnosti stanovených v nařízení (EU) č. 1215/2012 by měly Jednotný patentový soud a Soudní dvůr Beneluxu (jednotlivě dále jen „společný soud“) uplatňovat pouze ta pravidla, jež jsou vhodná pro oblast sporů, ke které jim byla příslušnost svěřena.
(7)
Společný soud by měl být schopen projednávat spory proti žalovaným ze třetích států na základě pravidla podpůrné příslušnosti v řízeních týkajících se porušení evropského patentu, jež způsobuje škodu jak uvnitř Unie, tak mimo ni. Taková podpůrná příslušnost by měla být vykonávána v případě, že se majetek žalovaného nachází v kterémkoli členském státě, který je stranou nástroje o zřízení společného soudu, a že daný spor má dostatečnou vazbu na tento členský stát, například protože tam má žalobce bydliště nebo tam jsou k dispozici důkazní prostředky související se sporem. Při stanovení své příslušnosti by měl společný soud zohlednit hodnotu daného majetku, která by neměla být nevýznamná a měla by umožňovat alespoň částečný výkon rozhodnutí v členských státech, které jsou stranami nástroje o zřízení společného soudu.
(8)
Pravidla nařízení (EU) č. 1215/2012 týkající se litispendence a souvisejících řízení, jejichž cílem je zabránit, aby byla vedena souběžná řízení a vydávána neslučitelná soudní rozhodnutí, by se měla použít, jsou-li zahájena řízení u společného soudu a u soudu členského státu, ve kterém Dohoda o Jednotném patentovém soudu nebo případně Úmluva o Soudním dvoru Beneluxu neplatí.
(9)
Pravidla nařízení (EU) č. 1215/2012 týkající se litispendence a souvisejících řízení by se měla rovněž použít, pokud jsou během přechodného období stanoveného v Dohodě o Jednotném patentovém soudu zahájena řízení o určitých druzích sporů jak u Jednotného patentového soudu, tak u vnitrostátního soudu členského státu, který je stranou Dohody o Jednotném patentovém soudu.
(10)
Rozhodnutí vydaná Jednotným patentovým soudem nebo Soudním dvorem Beneluxu by měla být v členském státě, který není stranou Dohody o Jednotném patentovém soudu nebo případně Úmluvy o Soudním dvoru Beneluxu, uznávána a vykonávána v souladu s nařízením (EU) č. 1215/2012.
(11)
Rozhodnutí vydaná soudy členských států, které nejsou stranami Dohody o Jednotném patentovém soudu nebo případně Úmluvy o Soudním dvoru Beneluxu, by měla být uznávána a vykonávána v jiném členském státě v souladu s nařízením (EU) č. 1215/2012.
(12)
Nařízení (EU) č. 1215/2012 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(13)
Jelikož cíle tohoto nařízení nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jej, z důvodu jeho rozsahu a účinků, může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii (dále jen „Smlouva o EU“). V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(14)
V souladu s článkem 3 a čl. 4a odst. 1 Protokolu (č. 21) o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o EU a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, oznámily Spojené království a Irsko své přání účastnit se přijímání a používání tohoto nařízení.
(15)
V souladu s články 1 a 2 Protokolu (č. 22) o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o EU a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto nařízení, a toto nařízení pro ně není závazné ani použitelné, aniž je dotčena možnost, aby Dánsko uplatňovalo změny nařízení (EU) č. 1215/2012 stanovené v tomto nařízení na základě článku 3 Dohody mezi Evropským společenstvím a Dánským královstvím o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech ze dne 19. října 2005 (5),
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V kapitole VII nařízení (EU) č. 1215/2012 se vkládají nové články, které znějí:
„Článek 71a
1. Pro účely tohoto nařízení se soud společný několika členským státům ve smyslu odstavce 2 (dále jen „společný soud“) považuje za soud členského státu, pokud tento společný soud podle nástroje, kterým je zřízen, vykonává příslušnost ve věcech spadajících do oblasti působnosti tohoto nařízení.
2. Pro účely tohoto nařízení se za společné soudy považují tyto soudy:
a)
Jednotný patentový soud zřízený Dohodou o Jednotném patentovém soudu podepsanou dne 19. února 2013 (dále jen „Dohoda o Jednotném patentovém soudu“) a
b)
Soudní dvůr Beneluxu zřízený Úmluvou ze dne 31. března 1965 o zřízení a statutu Soudního dvora Beneluxu (dále jen „Úmluva o Soudním dvoru Beneluxu“).
Článek 71b
Příslušnost společného soudu se stanoví takto:
1)
společný soud je příslušný, pokud by podle tohoto nařízení byly ve věci, která se řídí nástrojem o zřízení tohoto společného soudu, příslušné soudy členského státu, jenž je stranou uvedeného nástroje;
2)
pokud žalovaný nemá bydliště v žádném členském státě a toto nařízení ve vztahu k němu jinak nezakládá příslušnost, použije se přiměřeně kapitola II bez ohledu na bydliště žalovaného.
U společného soudu může být podán návrh na předběžná opatření včetně zajišťovacích opatření i tehdy, pokud jsou ve věci samé příslušné soudy třetího státu;
3)
pokud je společný soud příslušný ve vztahu k žalovanému na základě bodu 2 ve sporu týkajícím se porušení evropského patentu, jež způsobuje škodu uvnitř Unie, může tento soud vykonávat příslušnost i ve vztahu ke škodě vzniklé tímto porušením mimo Unii.
Tato příslušnost může být stanovena pouze tehdy, pokud se majetek náležející žalovanému nachází ve kterémkoli členském státě, který je stranou nástroje o zřízení tohoto společného soudu, a spor má na tento členský stát dostatečnou vazbu.
Článek 71c
1. Články 29 až 32 se použijí, pokud jsou řízení zahájena u společného soudu a u soudu členského státu, který není stranou nástroje o zřízení tohoto společného soudu.
2. Články 29 až 32 se použijí, pokud jsou během přechodného období uvedeného v článku 83 Dohody o Jednotném patentovém soudu zahájena řízení před Jednotným patentovým soudem a soudem členského státu, který je stranou Dohody o Jednotném patentovém soudu.
Článek 71d
Toto nařízení se vztahuje na uznání a výkon:
a)
rozhodnutí vydaných společným soudem, která mají být uznána a vykonána v členském státě, který není stranou nástroje o zřízení tohoto společného soudu; a
b)
rozhodnutí soudů členského státu, který není stranou nástroje o zřízení společného soudu, jež mají být uznána a vykonána v členském státě, který je stranou uvedeného nástroje.
Pokud je však uznání a výkon rozhodnutí vydaného společným soudem navrhováno v členském státě, který je stranou nástroje o zřízení tohoto společného soudu, uplatní se veškerá pravidla uvedeného nástroje o uznávání a výkonu namísto pravidel stanovených v tomto nařízení.“
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 10. ledna 2015.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné v členských státech v souladu se Smlouvami.
V Bruselu dne 15. května 2014.
EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA (ES) Nr. 542/2014
(2014. gada 15. maijs),
ar ko Regulu (ES) Nr. 1215/2012 groza attiecībā uz Vienotajai patentu tiesai un Beniluksa valstu tiesai piemērojamiem noteikumiem
EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,
ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 81. panta 2. punkta a), c) un e) apakšpunktu,
ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,
pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,
ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),
saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (2),
tā kā:
(1)
2013. gada 19. februārī Beļģijas Karaliste, Bulgārijas Republika, Čehijas Republika, Dānijas Karaliste, Vācijas Federatīvā Republika, Igaunijas Republika, Īrija, Grieķijas Republika, Francijas Republika, Itālijas Republika, Kipras Republika, Latvijas Republika, Lietuvas Republika, Luksemburgas Lielhercogiste, Ungārija, Maltas Republika, Nīderlandes Karaliste, Austrijas Republika, Portugāles Republika, Rumānija, Slovēnijas Republika, Slovākijas Republika, Somijas Republika, Zviedrijas Karaliste un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karaliste parakstīja Vienotās patentu tiesas izveides nolīgumu (3) (“VPT nolīgums”). VPT nolīgumā paredzēts, ka tas nestājas spēkā pirms ceturtā mēneša pirmās dienas, kurš seko dienai, kad stājušies spēkā grozījumi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1215/2012 (4), kuri attiecas uz minētās regulas saistību ar VPT nolīgumu.
(2)
2012. gada 15. oktobrī Beļģijas Karaliste, Luksemburgas Lielhercogiste un Nīderlandes Karaliste, kas ir līgumslēdzējas puses 1965. gada 31. marta Nolīgumam par Beniluksa valstu tiesas izveidi un tās statūtiem (“Nolīgums par Beniluksa valstu tiesu”), parakstīja protokolu, ar kuru groza minēto nolīgumu. Minētais protokols deva iespēju nodot Beniluksa valstu tiesai jurisdikciju konkrētos jautājumos, uz kuriem attiecas Regula (ES) Nr. 1215/2012.
(3)
Ir jāregulē Regulas (ES) Nr. 1215/2012 attiecības ar VPT nolīgumu un Nolīgumu par Beniluksa valstu tiesu, izdarot grozījumus minētajā regulā.
(4)
Vienotā patentu tiesa un Beniluksa valstu tiesa būtu jāuzskata par tiesām Regulas (ES) Nr. 1215/2012 nozīmē, lai nodrošinātu juridisko noteiktību un paredzamību atbildētājiem, pret kuriem varētu celt prasību minētajās divās tiesās vietā, kas atrodas dalībvalstī, kura nav piekritības valsts saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1215/2012 noteikumiem.
(5)
Regulas (ES) Nr. 1215/2012 grozījumi, kas šajā regulā noteikti attiecībā uz Vienoto patentu tiesu, ir paredzēti, lai piešķirtu minētajai tiesai starptautisku jurisdikciju, un neietekmē ne iekšējo tiesvedības sadalījumu starp minētās tiesas nodaļām, ne VPT nolīgumā noteikto kārtību attiecībā uz jurisdikcijas, tostarp izņēmuma jurisdikcijas, īstenošanu minētajā nolīgumā paredzētajā pārejas laikā.
(6)
Vienotā patentu tiesa un Beniluksa valstu tiesa, būdamas tiesas, kas ir kopīgas vairākām dalībvalstīm, pretēji vienas dalībvalsts tiesām, nevar īstenot jurisdikciju, pamatojoties uz valsts tiesību aktiem, attiecībā uz atbildētājiem, kuru domicils neatrodas nevienā dalībvalstī. Tādēļ, lai minētajām divām tiesām atļautu īstenot jurisdikciju attiecībā uz šādiem atbildētājiem, Regulas (ES) Nr. 1215/2012 noteikumi - lietās, kas ir attiecīgi Vienotās patentu tiesas un Beniluksa valstu tiesas jurisdikcijā, - būtu jāpiemēro arī attiecībā uz atbildētājiem, kuru domicils atrodas trešās valstīs. Regulas (ES) Nr. 1215/2012 spēkā esošie noteikumi par jurisdikciju nodrošina ciešu saikni starp tiesvedību, kam piemēro minēto regulu, un dalībvalstu teritoriju. Tāpēc ir lietderīgi attiecināt minētos noteikumus uz tiesvedību pret visiem atbildētājiem neatkarīgi no to domicila. Piemērojot Regulas (ES) Nr. 1215/2012 noteikumus par jurisdikciju, Vienotajai patentu tiesai un Beniluksa valstu tiesai (turpmāk atsevišķi - “kopīgā tiesa”) būtu jāpiemēro tikai tie noteikumi, kas ir atbilstīgi priekšmetam, par ko tām ir piešķirta jurisdikcija.
(7)
Tiesvedībās, kas saistītas ar Eiropas patentu un kas rada zaudējumus gan Savienībā, gan ārpus tās, kopīgajai tiesai, pamatojoties uz noteikumu par papildu jurisdikciju, vajadzētu būt iespējai izskatīt strīdus, kuros ir iesaistīti atbildētāji no trešām valstīm. Šāda papildu jurisdikcija būtu jāizmanto gadījumos, kad atbildētājam piederošs īpašums atrodas jebkurā no dalībvalstīm, kas ir kopīgo tiesu izveidojošā instrumenta puses, un kad izskatāmajam strīdam ir pietiekama saikne ar jebkuru no šādām dalībvalstīm, piemēram, tāpēc, ka tajā ir prasītāja domicils, vai ka tajā ir pieejami pierādījumi saistībā ar strīdu. Nosakot savu jurisdikciju, kopīgajai tiesai būtu jāņem vērā attiecīgā īpašuma vērtība, kurai nevajadzētu būt nenozīmīgai un kurai vajadzētu būt tādai, lai dalībvalstīs, kas ir kopīgo tiesu izveidojošā instrumenta puses, būtu iespējams - vismaz daļēji - izpildīt spriedumu.
(8)
Regulas (ES) Nr. 1215/2012 noteikumi par lis pendens un saistītām prasībām, kuru mērķis ir novērst paralēlas tiesvedības un pretrunīgus spriedumus, būtu jāpiemēro, kad tiesvedība notiek kopīgajā tiesā un tādas dalībvalsts tiesā, kurā nepiemēro VPT nolīgumu vai attiecīgi Nolīgumu par Beniluksa valstu tiesu.
(9)
Regulas (ES) Nr. 1215/2012 noteikumi par lis pendens un saistītām prasībām būtu piemērojami arī tad, ja VPT nolīgumā paredzētajā pārejas laikā prasība noteiktu veidu strīdos tiek celta Vienotajā patentu tiesā, no vienas puses, un tādas dalībvalsts tiesā, kas ir VPT nolīguma līgumslēdzēja puse, no otras puses.
(10)
Vienotās patentu tiesas vai Beniluksa valstu tiesas taisītie spriedumi saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1215/2012 būtu jāatzīst un jāizpilda dalībvalstīs, kuras nav VPT nolīguma vai attiecīgi Nolīguma par Beniluksa valstu tiesu līgumslēdzējas puses.
(11)
Dalībvalstu, kuras nav VPT nolīguma vai attiecīgi Nolīguma par Beniluksa valstu tiesu līgumslēdzējas puses, tiesu taisītie spriedumi būtu jāatzīst un jāizpilda citā dalībvalstī saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1215/2012.
(12)
Tādēļ būtu attiecīgi jāgroza Regula (ES) Nr. 1215/2012.
(13)
Ņemot vērā to, ka šīs regulas mērķi nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, bet tā mēroga un iedarbības dēļ to var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību (LES) 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā regulā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi minētā mērķa sasniegšanai.
(14)
Saskaņā ar 3. pantu un 4.a panta 1. punktu Protokolā (Nr. 21) par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas pievienots LES un Līgumam par Eiropas Savienības darbību (LESD), minētās dalībvalstis ir paziņojušas, ka tās vēlas piedalīties šīs regulas pieņemšanā un piemērošanā.
(15)
Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā (Nr. 22) par Dānijas nostāju, kas pievienots LES un LESD, Dānija nepiedalās šīs regulas pieņemšanā, un Dānijai tā nav saistoša un nav jāpiemēro, neskarot iespēju Dānijai piemērot Regulas (ES) Nr. 1215/2012 grozījumus, kas noteikti šajā regulā, saskaņā ar 3. pantu 2005. gada 19. oktobra Nolīgumā starp Eiropas Kopienu un Dānijas Karalisti par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (5),
IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU.
1. pants
Regulas (ES) Nr. 1215/2012 VII nodaļā iekļauj šādus pantus:
“71.a pants
1. Šajā regulā par tiesu, kas ir kopīga vairākām dalībvalstīm, kā noteikts 2. punktā (“kopīgā tiesa”), uzskata dalībvalsts tiesu, kad šāda kopīgā tiesa saskaņā ar tās izveides instrumentu īsteno jurisdikciju lietās, kas ietilpst šīs regulas darbības jomā.
2. Šajā regulā kopīgā tiesa ir katra šāda tiesa:
a)
Vienotā patentu tiesa, kas izveidota ar 2013. gada 19. februārī parakstīto Vienotās patentu tiesas izveides nolīgumu (“VPT nolīgums”); un
b)
Beniluksa valstu tiesa, kas izveidota ar 1965. gada 31. marta Nolīgumu par Beniluksa valstu tiesas izveidi un tās statūtiem (“Nolīgums par Beniluksa valstu tiesu”).
71.b pants
Kopīgās tiesas jurisdikciju nosaka šādi:
1)
kopīgajai tiesai ir jurisdikcija gadījumos, kad saskaņā ar šo regulu tādas dalībvalsts, kura ir kopīgo tiesu izveidojošā instrumenta puse, tiesām būtu jurisdikcija attiecībā uz jautājumu, ko reglamentē minētais instruments;
2)
ja atbildētāja domicils neatrodas kādā dalībvalstī un šī regula citādi nenosaka jurisdikciju attiecībā uz viņu, ciktāl atbilstīgi piemēro II nodaļu neatkarīgi no atbildētāja domicila.
Kopīgā tiesā var iesniegt pieteikumu attiecībā uz pagaidu pasākumiem, tostarp aizsardzības pasākumiem, pat tad, ja jurisdikcija izlemt lietu pēc būtības ir trešās valsts tiesām;
3)
ja kopīgajai tiesai saskaņā ar 2. punktu ir jurisdikcija attiecībā uz atbildētāju strīdā par pārkāpumu, kas saistīts ar Eiropas patentu un kas rada zaudējumus Savienībā, minētā tiesa var īstenot jurisdikciju arī saistībā ar zaudējumiem, kas no šāda pārkāpuma radušies ārpus Savienības.
Šādu jurisdikciju var noteikt tikai tad, ja atbildētājam piederošs īpašums atrodas jebkurā no dalībvalstīm, kas ir kopīgo tiesu izveidojošā instrumenta puses, un strīdam ir pietiekama saikne ar jebkuru no šādām dalībvalstīm.
71.c pants
1. Regulas 29. līdz 32. pantu piemēro, ja prasība ir celta kopīgajā tiesā un tādas dalībvalsts tiesā, kas nav kopīgo tiesu izveidojošā instrumenta puse.
2. Regulas 29. līdz 32. pantu piemēro, ja VPT nolīguma 83. pantā minētajā pārejas laikā tiek celta prasība Vienotajā patentu tiesā un tādas dalībvalsts tiesā, kas ir VPT nolīguma līgumslēdzēja puse.
71.d pants
Šo regulu piemēro attiecībā uz šādu spriedumu atzīšanu un izpildi:
a)
kopīgās tiesas taisīti spriedumi, kas ir jāatzīst un jāizpilda dalībvalstī, kura nav kopīgo tiesu izveidojošā instrumenta puse; un
b)
tādas dalībvalsts, kura nav kopīgo tiesu izveidojošā instrumenta puse, tiesu taisīti spriedumi, kas ir jāatzīst un jāizpilda dalībvalstī, kura ir minētā instrumenta puse.
Tomēr, ja kopīgās tiesas taisīta sprieduma atzīšanu un izpildi cenšas panākt dalībvalstī, kas ir kopīgo tiesu izveidojošā instrumenta puse, šīs regulas noteikumu vietā piemēro jebkādus minētā instrumenta noteikumus par atzīšanu un izpildi.”.
2. pants
Šī regula stājas spēkā nākamajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
To piemēro no 2015. gada 10. janvāra.
Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama dalībvalstīs saskaņā ar Līgumiem.
Briselē, 2014. gada 15. maijā